Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом в якому вказала, що сторони є подружжям з 03 серпня 2007 року. Від подружнього життя мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини остаточно припинені з серпня 2019 року. Спору про поділ майна та місця проживання дитини немає - залишається мешкати разом з матір`ю. Відповідач в добровільному порядку розірвати шлюб не бажає. Позивач вважає, що сім`я не може бути відновлена та просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За наявності визнання позову відповідачем суд вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у шлюбі з 03.08.2007 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції, актовий запис № 87, свідоцтво Серія [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене суд вбачає, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, втратили взаємну повагу та довіру один до одного, категорично наполягають на розірванні шлюбу, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них або їх дітей, що має істотне значення, шлюб є добровільним, отже позов підлягає повному задоволенню. Питання щодо стягнення судових витрат сторонами не ставилося. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105 ч. 3, 110 ч. 1,111,112, 113 СК України та

Outcome: approved