Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Луцької міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому Луцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ Волинської області 05.07.2017 року. Подружнє життя не склалось, тому відповідачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. За станом здоров`я донька потребує періодичних оглядів спеціаліста та обстежень. З часу залишення сім`ї відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, хоча має таку можливість, оскільки є працездатного віку, фізично здоровий, інших утриманців немає, за останнім неофіційним місцем роботи отримував близько 15 000, 00 грн. Посилаючись на зазначене, просить стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов в частині стягнення аліментів визнав частково. Пояснив, що готовий сплачувати аліменти в розмірі, визначеному законодавством, оскільки в більшому розмірі аліменти сплачувати на даний час не має можливості. Вимогу про визначення місця проживання дитини вважає безпідставно заявленою, оскільки такого спору між сторонами ніколи не виникало, він не заперечує і ніколи не заперечував щодо проживання дитини з матір`ю. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні підтримала висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю. Пояснила, що при підготовці висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з`ясовувалась думка батька дитини, який не заперечував проти проживання дочки з матір`ю. Щодо вимоги про стягнення аліментів просить стягнути в розмірі, визначеному чинним законодавством, з врахуванням найкращих інтересів дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому, враховано наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Також встановлено та не заперечується сторонами, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами чинного законодавства. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач посилається на отримання відповідачем за останнім неофіційним місцем роботи близько 15 000, 00 грн. доходу, однак, доказів в підтвердження даного твердження не надає. Щодо необхідності періодичних лікарських оглядів та обстежень дитини, то для відшкодування таких витрат позивач не позбавлена права звернутись з позовом про стягнення додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дитини, матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дитини. Cуд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитину. Враховуючи пріоритетність інтересів дитини на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є працездатним та спроможним отримувати доходи, позовні вимоги визнав частково, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що дитина від народження проживає з нею, вона слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, харчуванням, у них тісний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Зазначені обставини не заперечуються відповідачем. Заявляючи позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з матір`ю, остання не надає будь-яких доказів порушення, не визнання або оспоренння її прав, свобод чи інтересів зі сторони відповідача - батька дитини, що стало підставою для звернення з даним позовом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в.ч., витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, тому, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 840, 80 грн. судового збору. Судові витрати по сплаті судового збору за вимогу про визначення місця проживання дитини в сумі 840, 80 грн. залишаються за позивачем згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та надає на їх підтвердження копію договору про надання правової допомоги № 09/2020, укладеного між [PERSON] та адвокатським бюро «Катерини Жегестовської» 12.12.2020 року, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Жегестовською К.Г. № 1012814 від 23.12.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 1155, звіт про виконання робіт за договором № 09/2020 від 12.12.2020 року, копію квитанції № ПН960 від 29.01.2021 року на суму 3 000 грн. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин другої - п`ятої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проаналізувавши матеріали справи та докази в їх сукупності, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді позивачем, суд бере до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням принципу розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення витрат за надання правничої допомоги адвоката, які поніс позивач, в розмірі 900, 00 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial