Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], Зборівського району, Тернопільської області належить їй на праві приватної власності. Із її дозволу, як власника, у даному будинку прописався відповідач по справі. Понад двадцять сім років відповідач не проживає і не повідомляє про себе, зв'язок з відповідачем втрачений. А тому позивач просить суд визнати [PERSON], особою такою, що втратила право на користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, в [ADDRESS], Зборівського району, Тернопільської області. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що згідно ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати дану справу без особистих пояснень відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо даних про взаємовідносини сторін, з приводу яких виник спір. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], Зборівського району, Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок [NUMBER] від 20.02.1987року. У даному житловому будинку зареєстрований [PERSON], який за місцем реєстрації не проживає з 1991 року, крім того позивач жодних перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням відповідачу не чинить. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності з положеннями ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом, при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням порушене право підлягає відновленню. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS], Зборівського району, Тернопільської області.

Outcome: approved