Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення та стягнення вартості проживання в будинку, вартості проведення експертного дослідження та судового збору (а.с. 2-3), посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 05.11.1983 року по 23.09.1988 року, після чого шлюб між ними був розірваний, але вони продовжили разом проживати в будинку за адресою: [ADDRESS]. Цей будинок належав на праві приватної власності [PERSON], оскільки був побудований ним особисто ще до укладення шлюбу з відповідачкою. В жовтні 1996 року [PERSON] переїхав на інше місце проживання, а [PERSON] продовжила проживати одна за вказаною адресою. [INFO] року [PERSON] помер. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2014 року за [PERSON], яка є сестрою померлого, та [PERSON], який був братом померлого, в порядку спадкування визнано право власності в рівних частках по 1/2 на спірний будинок. Пізніше помер [PERSON] та його спадкоємцем стала дружина [PERSON] В теперішній час відповідач [PERSON] без жодних правових підстав продовжує проживати в спірному будинку. В той же час право користування вказаним будинком належало їй як члену сім'ї [PERSON] Після його смерті відповідач втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з переходом права власності на будинок до спадкоємців. Будь-якої домовленості з позивачем відповідач не досягала, більш того позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням про звільнення приміщення та навіть зверталась з цього приводу до правоохоронних органів. Відповідачка відмовляється також укладати договір найму житлового приміщення та сплачувати кошти за користування ним. Відповідно до експертного висновку, враховуючи строки позовної давності, заборгованість [PERSON] за користування майном - житловим будинком складає 94752 гривні (з розрахунку помісячної плати за проживання в будинку в розмірі 2632 гривні). Проживання відповідача в спірному будинку порушує права позивача як співвласника на користування своєю власністю. З наведених підстав просила суд задовольнити позов, виселити [PERSON] із займаного нею індивідуального житлового будинку, стягнути з відповідача в межах позовної давності вартість проживання в будинку в розмірі 94752 гривні, вартість проведення експертного оціночно-будівельного дослідження в розмірі 500 гривень та вартість судового збору, а всього стягнути 96750,2 гривень. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 95), згідно якої просила суд також визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки після зміни власника вона не набула права користування житловим приміщенням. Під час судового розгляду представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (а.с. 125-127), згідно якої з аналогічних підстав просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], виселити [PERSON] зі спірного житлового будинку. В судове засідання позивач [PERSON] та третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], а також її представник [PERSON] не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представником [PERSON] подана до суду заява, згідно якої він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримує в повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням думки учасників процесу, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не прибули в судове засідання. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовну заяву, а також заяву про збільшення позовних вимог підтримали з викладених в них підстав. Просили суд задовольнити позов, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселити [PERSON] із займаного нею індивідуального житлового будинку, стягнути з відповідача в межах позовної давності вартість проживання в будинку в розмірі 94752 гривні, вартість проведення експертного оціночно-будівельного дослідження в розмірі 500 гривень та вартість судового збору, а всього стягнути 96750,2 гривень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник пред'явлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали частково, в частині виселення [PERSON] зі спірного житлового приміщення, в задоволенні решти позову просили суд відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 155-157). Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Суд встановив, що відповідач [PERSON] вселилась у спірне житлове приміщення як член сім'ї власника [PERSON], що підтверджується копією домової книги та поясненнями сторін (а.с. 108-109). Власник [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 6 об.). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відмовлено. Позовні заяви [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання за кожним з них в порядку спадкування за законом (після померлого [PERSON].) права власності на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку задоволені (а.с. 7-8). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2014 року касаційну скаргу [PERSON] на вказане рішення відхилено, а рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін (а.с. 91-92). За таких обставин [PERSON] фактично втратила статус колишнього члена сім'ї власника житлового будинку у зв'язку із переходом права власності до спадкоємців після померлого [PERSON], а саме: [PERSON] та [PERSON] [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 44). Спадкоємцем після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджується копією заповіту, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про право на спадщину (а.с. 10, 19, 44) Таким чином, судом встановлено, що в теперішній час власниками спірного будинку є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 18, 44, 45). Ст. 155 ЖК України визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Крім того, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-158цс14, про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], яка вселилась в спірний будинок як член сім'ї попереднього власника [PERSON] та в подальшому проживала в ньому як колишній член сім'ї власника [PERSON], втратила статус колишнього члена сім'ї власника у зв'язку з переходом права власності до [PERSON] та [PERSON] В той же час в добровільному порядку відповідач [PERSON] не звільняє займане жиле приміщення на вимогу нових власників будинку [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-13). За таких обставин за відсутності укладеного між [PERSON], [PERSON], як власниками житлового будинку та [PERSON], як наймачем житлового приміщення, договору найму житла, наявності заперечень власників житла проти подальшого проживання відповідача [PERSON], а також небажання відповідача виселитись в добровільному порядку, вона підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. У зв'язку з цим суд визнає позовні вимоги в цій частині законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, передбачені ст. 71, 107, 156 ЖК України та ч.2 ст. 405 ЦК України. А за таких обставин оскільки між сторонами не укладався договір найму жилого приміщення, відповідач [PERSON] не є та не була членом сім'ї власників спірного житла [PERSON] та [PERSON] до даних правовідносин неможливе застосування положень закону про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її законного представника на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного заявлені позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що сторонами не заперечувалась відсутність між ними будь-яких домовленостей щодо проживання відповідача [PERSON] в спірному будинку, а також те, що між сторонами не укладались будь-які договори, в яких обумовлюється стягнення плати на користь власників [PERSON] та [PERSON] за користування [PERSON] спірним житловим приміщенням, суд визнає необґрунтованим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] вартості проживання в будинку в розмірі 94752 гривні у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості проживання та відсутністю між сторонами укладеного договору оренди, а також позовних вимог з цього приводу, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача вартості проведення експертного оціночно-будівельного дослідження в розмірі 500 гривень, яким було визначено розмір помісячної орендної плати кв.м. приміщень житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] та розмір орендної плати приміщень, що знаходяться у фактичному користуванні наймача (а.с. 14-16) у зв'язку з їх безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв'язку із частковим задоволенням позову [PERSON] та [PERSON] суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, понесені ними судові витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 150, 155, 158, 169 ЖК України,

Outcome: partial