Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом в якому просить: визнати за нею право приватної власності на Ѕ ід.ч. будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право приватної власності на Ѕ ід.ч. будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її батько [PERSON] після розлучення з її матір`ю [PERSON] , мав другу сім`ю. Її батько [PERSON] : 14 лютого 2014 року придбав ѕ ід.ч. житлового будинку у [ADDRESS] , у [PERSON] ( договір від 14 лютого 2014 року № 870); 15 лютого 2014 року [PERSON] купив у [PERSON] ј ід.ч. житлового будинку у [ADDRESS] . (договір від 15 лютого 2014 року № 871). Даний будинок був придбаний у шлюбі з [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті права на спадщину заявила позивач ( [PERSON] ) та [PERSON] , яка мала трьох дітей. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишились троє спадкоємців: [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] - інтереси якої представляє опікун - Коростенська Христина Ігорівна, яка згідно до рішення опікунської ради від 20.09.2018 року призначена відповідальною за зберігання майна [PERSON] . Під час оформлення спадщини після смерті батька приватний нотаріус Лютик Р.В. рекомендувала звернутись до суду. За відповіддю приватного Нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В. від 22.02.2019 року № 93/02-14 вбачається, що спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] є спільним майном подружжя. [PERSON] , [INFO] подала нотаріусу Лютик Р.В. заяву з проханням не видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки майно, яке зареєстровано на ім`я спадкодавця, [PERSON] є спільним майном подружжя. Спадкове майно складається з: житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно повного витягу №00018623973 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб: - 24.03.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] - 16.03.2016 року, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №442/2012/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно Глави 10 п.4.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. при оформленні спадщини за законом, у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно є спільно сумісною власністю подружжя, нотаріус повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності. Видача такого свідоцтва видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя і подальшим повідомленням спадкоємців померлою, які прийняли спадщину. Оскільки, [PERSON] померла [INFO] , після її смерті заведена спадкова справа №7/2019, а тому у зв`язку з її смертю, питання видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вирішується у судовому порядку, з огляду на це в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. 02.05.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 14.05.2019 року 17.05.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.06.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.06.2019. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила щодо їх задоволення. Треті особи на стороні відповідача: [PERSON] та\~ [PERSON] , яка діє в\~інтересах неповнолітньої\~ [PERSON] , в судовому засіданні пояснили, що викладене в позовній заяві відповідає дійсності, а тому просять позов задоволити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки\~і піклування\~виконавчого комітету\~Дрогобицької міської\~ради \~Яким І.С.,\~в судовому\~засіданні пояснив,\~що даний\~позов не\~може бути\~задоволений так\~як таким\~рішенням буде\~порушено права\~неповнолітньої [PERSON] ,\~що є\~не припустимим Вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно ч.5 ст. 206 ЦПК України «Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє». З огляду на вказане, суд не приймає визнання позову [PERSON] , яка також є опікуном третьої особи: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки таке визнання позову суперечить інтересам неповнолітньої. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст.\~12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.\~76,\~77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей\~78, 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , є претендентами на спадкове майно, а саме на будинковолодіння [ADDRESS] . Поряд з цим, в судовому засіданні встановлено, що подаючи такий позов [PERSON] порушила суб`єктну юрисдикцію, оскільки необхідно було звертатися до органу опіки та піклування та нотаріуса, а не до суду. В матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв`язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - із поданих позивачем доказів, не вбачається яке саме її право порушено. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю.

Outcome: dismissed