Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], який народився 20 травня 2005 року, в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви та до повноліття дитини та на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/12 частки з усіх видів заробітку (доходу), і до досягнення дитиною 23-річного віку, тобто до 21.03.2021 року, посилаючись на те, з відповідачем вона перебувала у шлюбі, під час спільного проживання у них народилися зазначені діти, неповнолітній син спільно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. [PERSON], [INFO] досяг повноліття та навчається в Одеському автомобільно-дорожньому коледжі ОНПУ І-ІІ рівня акредитації у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобовязаний це робити. Їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштований, працездатний, у звязку з чим має постійний дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, що зумовило її звернення до суду. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.05.2018 року провадження у справі відкрито. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення сповіщені належним чином, звернулися до суду з заявою, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали повністю та просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Крім того, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази окремо та в цілому вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Із встановлених обставин, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком батьків утримувати неповнолітню дитину та повнолітню дитину під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14 червня 1997 року (а.с. 4), який був розірваний на підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 15 березня 2018 року (а.с. 12 14). [PERSON] народився 21 березня 1998 року, його батьком вказаний [PERSON] відповідач у справі, матірю [PERSON] позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 148086, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Арцизького району Одеської області, актовий запис № 40 (а.с. 5). [PERSON] народився 20 травня 2005 року, його батьком вказаний [PERSON], матірю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 009642, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 72 (а.с. 6). Ці обставини відповідачем не оспорювалися. [PERSON] є учнем Арцизького НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 4 ліцей» Арцизької районної ради Одеської області, що підтверджується відповідною довідкою від 30.01.2018 року № 4 (а.с. 7). Як встановлено судом із свідоцтва про народження [PERSON], останній не досяг 23 років. Як вбачається з довідки, виданої Одеським автомобільно-дорожнім коледжем Одеського національного політехнічного університету від 02 лютого 2018 року, № 01-12/41, [PERSON] є студентом Одеського автомобільно-дорожнього коледжу Одеського національного політехнічного університету денного відділення, бюджет (а.с. 8). Копією наданої позивачем квитанції підтверджується, що позивач несе витрати за проживання у гуртожитку. Так, з копії квитанції № 0.0.912985661.1 від 11.12.2017 року видно, що [PERSON] сплачено за проживання у гуртожитку сума у розмірі 2148,00 гривень (а.с. 8).\~\~\~\~\~\~ Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який досяг повноліття 21 березня 2016 року, є студентом денної форми навчання Одеського автомобільно-дорожнього коледжу Одеського національного політехнічного університету, бюджет. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що у звязку з навчанням дитини позивач несе будь-які інші витрати, суду надано не було. Щодо розміру аліментів, які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача суд виходить з такого. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та працює в 11 державній пожежно-рятувальній частині (Арцизький міжрайонний сектор) ГУ ДСНС в Одеській області, про що було зазначено позивачем в позовній заяві та не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач фізично здоровий, інших дітей, непрацездатних дружини та батьків на утриманні не має, так як доказів їх існування суду не надав, а у звязку з чим повинен утримувати свою неповнолітню дитину. При ухваленні рішення по справі суд керується положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» , яким встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1\~860,00 гривень. Суд враховує положення закону про те, що позивач як і відповідач також має обов`язок утримувати неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір \~аліментів, \~ визначений \~ за \~рішенням \~суду \~або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за \~рішенням \~суду \~за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни \~матеріального \~або \~сімейного \~стану, \~погіршення \~або поліпшення \~ здоров'я \~ когось \~ із \~ них \~та \~в \~інших \~випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне позовну заяву про стягнення аліментів в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], який народився 20 травня 2005 року, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви та до повноліття дитини. Також, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] навчається в навчальному закладі на денному відділенні на бюджетній основі, що є єдиним його заняттям. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ст. 198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Отже, досягнення повноліття не припиняє обовязку батьків з надання матеріальної допомоги для забезпечення можливості здобути освіту, та обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,\~ передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у звязку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). В силу положень ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, в даному випадку з батька, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків матірю, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи із засадів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, і з урахуванням стабільного доходу відповідача, оскільки він не довів суду зворотного, інтересів сина студента, а також, беручи до уваги вимоги ст. ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України\~і доводи позивача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, погоджуючись з вимогою позивача про те, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням, а також те, що обовязок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено в рівній мірі на обох батьків, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/12 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня предявлення позову і до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, зокрема стягнення суми судового збору, судом враховується положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а сума судового збору зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України та спрямовується на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ст. 9 Закону України «Про судовий збір»), сума судового збору у наявній справі має бути стягнута з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved