Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнила під час розгляду справи та просила в порядку поділу майна - житлового будинку № [ADDRESS], визнати за нею право власності на 2/3 його частини, а за відповідачем - на 1/3 частину, пославшись на те, що спірний будинок вони придбали на спільні кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому він є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, як подружжя, проте вважає, що вона має право на більшу його частку, оскільки після розірвання шлюбу вона залишилася проживати сама з трьома малолітніми дітьми, аліменти на утримання яких відповідач не сплачує, а також він розпорядився будинком на власний розсуд, вселивши туди сторонніх людей, які будинок лише руйнують. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала із зазначених у позові підстав та додатково пояснила, що між сторонами шлюбний договір не укладався, ніяких інших домовленостей щодо розміру часток на час придбання будинку не було і немає в даний час. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Деснянська правда», суд розглянув справу в його відсутність з винесенням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Як убачається з відміток у паспорті позивача [PERSON], копія якого на а.с. 21, 22 шлюб між сторонами було зареєстровано 13.01.2003 року, а розірвано - на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 23.02.2016 року. Договори купівлі-продажу частин спірного будинку, де покупцем був відповідач [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Варавою Н.П. 05.11.2011 року за реєстровими №№ 3708, 3805 відповідно, а право власності на зазначений будинок за відповідачем зареєстровано 13.11.2011 року (копії договорів купівлі-продажу на а.с.7-8, 9-10, копія витягу про Державну реєстрацію прав КП «Ніжинське МБТІ» від 13.11.2011 року № 32020215 на а.с.37). Згідно копії довідки КП «Ніжинське МБТІ» від 22.06.2016 року №434 на а.с.11, право власності на зазначений житловий будинок станом на 31.12.2012 року було зареєстровано вцілому за відповідачем [PERSON] Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно з'ясовувати джерело його придбання. У спростування зазначеного у позові факту придбання спірного будинку на спільні кошти сторін протягом розгляду справи в суді відповідачем [PERSON] не надані, як і не надані докази у спростування зазначеного в судовому засіданні позивачем факту відсутності як на час придбання спірного житла, так і під час користування ним домовленостей між подружжям про долю кожного з них у спільному майні та що шлюбний договір між ними не укладався, тому відповідно до ст.60 СК України спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Приймаючи до уваги, що діти сторін: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (копії свідоцтв про народження на а.с.17-19), проживають з позивачем [PERSON], 12.03.2016 року судом на її користь з відповідача стягнуто аліменти на їх утримання, які відповідач не сплачує, а також твердження позивача, що вона не може потрапити до спірного будинку, а сам будинок поступово приходить до занепаду (що з боку відповідача жодним чином не спростовано), суд вважає, що існують правові підстави для поділу будинку сторін, з визначенням більшої частини - 2/3 позивачу, а 1/3 відповідачу, із визнанням за кожним із них права власності на зазначені частини, тобто, позовні вимоги позивача слід задовольнити. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1195 гривень 43 копійки (квитанції на а.с. 2,29), який відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved