Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що з 1974 року працювала у відповідача та наказом №120 к від 12.11.2013 року її було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв»язку із невиконанням адміністрацією законодавства про працю. Трудову книжку вона отримала на наступний день після звільнення, а виплати заборгованості по заробітній латі і розрахункових сум їй виплачували частинами. Лише 09.12.2013 року заборгованість по заробітній платі та розрахунок відповідачем були виплачені в повному обсязі. Вказує на те, що у відповідності до закону, їй належить виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З цими вимогами вона зверталася до відповідача з даним проханням, однак їй було в цьому відмовлено і рекомендовано звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток в розмірі 1797,12 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Савчак Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пославшись на поданий письмово відзив на позов, пояснила, що позивач невірно зазначила суму до стягнення, а саме розмір 1797,12 грн., так як обчислення із середньої заробітної плати провадиться шляхом множення середньомісячного заробітку на число робочих днів і сума відповідно до стягнення має становити 1074,94 грн. Просила суд задоволити частково позовні вимоги позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно наказу №120 від 12.11.2013 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням за невиконання адміністрацією законодавства про працю, про що було внесений відповідний запис у трудову книжку. У відповідності до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року, при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 року, середньоденний заробіток обчислюється в робочих днях, виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують місяцю звільнення. Звідси, середній заробіток за весь час затримки виплати належної суми до дня фактичного розрахунку з звільненим працівником розраховується множенням середньоденного заробітку на кількість робочих днів від дня звільнення до дня фактичного розрахунку. З оглянутих судом довідки за №183 від 20.12.2013 року та розрахунку, виданих бухгалтерією ПАТ СГХП «Полімінерал» вбачається, що заборгована заробітна плата і розрахунок позивачеві був виплачений 09 грудня 2013 року. Нарахована середньоденна заробітна плата позивача без утримань становить 66,56 грн. Тобто, середня заробітна плата позивача за робочі дні за час затримки виплати розрахункових коштів за період з 12.11.2013 року по 09.12.2013 року (день виплати всіх сум) нараховується за 19 робочих днів - 19 днів х 66,56 грн. = 1074,94 грн. Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача вищезазначеної суми.

Outcome: approved