Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 19 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №10060 про стягнення із [PERSON] боргу за кредитним договором від 19 вересня 2002 року на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк «ПРИВАТБАНК»в розмірі 18846 грн.83 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2017 року, з постанови державного виконавця, їй стало відомо про виконавчий напис нотаріуса про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу за кредитним договором в розмірі 18846 грн. 83 коп. Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства, оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав нотаріусу достатніх документів про умови кредитування та обставин надання грошових коштів позичальнику на підставі договору від 19 вересня 2002 року, що не забезпечило наявність заборгованості, визначеної банком, оскільки борг перед банком погашено, не надав доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень боржником. Крім цього позивач вважає, що відповідач пропустив строк звернення із заявою по вчинення виконавчого напису про стягнення боргу за вказаним кредитним договором. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити його. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк «ПРИВАТБАНК» [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Направила клопотання про відкладення розгляду справи в зв»язку її участю в іншому судовому засіданні. Разом з тим, будь-яких доказів цьому не надала. Врахувавши думку позивача та її представника, ту обставину, що минуле судове засідання 24.01.2018 було також відкладено за клопотанням представника відповідача, при цьому дата наступного судового засідання, а саме 11.04.2018, визначалася з урахуванням попередньої зайнятості і представника позивача також, при цьому будь-яких зауважень не було, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], в судове засідання не зявилася, просить справу розглядати у її відсутності, направила суду свої заперечення на позов та письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором і висновок науково-правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і субєктивного складу справи щодо його оскарження у суді, на підставі яких вчинено виконавчий напис. Третя особа відділ державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції свого представника в судове засідання не направила, про дату розгляду справи повідомлені належним чином, направили заяву про розгляд справи у їх відсутність. Судом встановлено наступне. Як вбачається з копії кредитного договору наданого позивачем, 19 вересня 2002 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір №ДР-12/19, відповідно до якого на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 2000 гривень 00 копійок з кінцевим строком повернення кредиту 20 вересня 2003 року. 19 вересня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків -[NUMBER]) боргу за кредитним договором від 19 вересня 2002 року на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк «ПРИВАТБАНК» в сумі 18846 грн.83 коп., яка складається з наступного: 2690 грн.48 коп. заборгованість за кредитом; 13639 грн.83 коп. пені; 816 грн.52 коп. - штраф, а також 1700 грн. витрат повязаних з виконавчим написом. За вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області [PERSON], вказана постанова позивачем до суду не оскаржувалась. Підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом стало не виконання позичальником [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань. В судовому засіданні 24 січня 2018 року представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про перенесення судового засідання для подачі заперечень та доказів, у зв`язку з цим судове засідання було відкладено. Однак на призначену дату представник відповідача в судове засідання не з`явився, своїх заперечень та доказів на адресу суду не направив. Отже, оригінал кредитного договору ДР-12/19 від 19 вересня 2002 року банк суду не надав і не довів надання оригіналу кредитного договору нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Наявна на а.с.158 копія кредитного договору належним чином не завірена, а відтак не є належним і допустимим доказом у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України при вирішенні цієї справи. З довідки від 30 січня 2010 року за №36 виданої Дочірнім будівельним підприємством «Прогрес» вбачається, що за період з жовтня 2002 року по серпень 2003 року із заробітної плати [PERSON] булоутримано та перераховано кошти в сумі 1930 грн.10 коп. на рахунок КБ «ПриватБанк» відповідно до кредитного договору №ДР12/19. З касового ордера №13553051400331 від 14 травня 2003 року вбачається, що [PERSON] перерахувала 262 грн. 17 коп. відповідно до кредитної угоди від 19 вересня 2002 року КБ «Приватбанку». Отже, [PERSON] повністю виплатила кредитні кошти в межах строку встановленого кредитним договором №ДР12/19. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів здійснюється на підставі Глави 14 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На підставі підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім цього, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Будь-яких доказів про отримання вимоги про усунення порушень за кредитним договором боржником суду не надано. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 546 ЦК України, визначено види забезпечення виконання зобовязання неустойка, порука, гарантія, застава, при тримання, завдаток. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Разом з тим, вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо основного зобов'язання. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність про стягнення неустойки складає один рік. Разом з тим, ст.88 ЗУ «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах під юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. За змістом наведеної норми закону при вирішенні питання про видачу виконавчого напису нотаріус зобовязаний перевірити чи предявлена вимога у межах встановленого законом строку давності. У постанові ВСУ №6-1926цс14 від 04 листопада 2015 року сформульована така правова позиція: «За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Оскільки, [PERSON] отримала кредит строком на 12 місяців, тобто до 20 вересня 2003 року, то саме з цієї дати у стягувача виникло право вимоги повернення кредиту в повному обсязі на підставі ст. 261 ЦК України. На переконання суду предявлення банком вимоги про стягнення боргу після спливу строку позовної давності, за відсутності достовірних відомостей про отримання такої вимоги боржником, вже повинно бути розцінено нотаріусом як потенційний спір, в тому числі і щодо суми стягнення по таких складових як відсотки, пеня та штрафи. З врахуванням вищезазначеного, вимог ст. 114, ст. 115 ЦПК України суд не бере до уваги як доказ правомірності вчинення виконавчого напису, в контексті строків його вчинення та безспірності вимог, доданий нотаріусом до своїх заперечень висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права ім.В.М.Корецького. З огляду на вищевикладене, суд робить висновок про відсутність визначених у\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Крім того позивачем доведено, а відповідачем не спростовано повне погашення заборгованості за кредитним договором ДР-12/19 від 19 вересня 2002 року. З врахуванням вищезазначеного, суд не приймає до уваги доводи представника «Приватбанку» та приватного нотаріуса стосовно того, що нотаріусу були надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, що підтверджують безспірність права вимоги стягувача, тому підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції\~ Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судові витрати, сплачені позивачем під час звернення до суду, підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: approved