Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем [PERSON] вона проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу в період з жовтня 2012 року по лютий 2015 року по [ADDRESS] . Від спільного проживання народились дитина - син [PERSON] , [INFO] . Після народження сина відповідач відмовлявся подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяви про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини у книзі реєстрації народження був проведений в порядку ст. 135 СК України. Починаючи з лютого 2016 року відповідач залишив позивача з дитиною і з того часу перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач не має можливості належним чином утримувати дитину, оскільки не працює, утримує себе та дитину за рахунок власного господарства, але цих коштів недостатньо, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини та подати заяву до органів державної реєстрації актів цивільного стану, але відповіді не отримала, крім того, відповідач уникає зустрічей з позивачем, тобто ігнорує її вимоги та не бажає виконувати свій батьківський обов`язок. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала у повному обсязі і просила задовольнити, оскільки відповідач являється батьком її дитини, але не хоче цього визнавати. Він проживав разом з нею 2 роки спочатку у його батьків, потім в гуртожитку в м. Бориспіль. Після народження сина відповідач визнавав його за свого, але не захотів, щоб його записали батьком дитини. З лютого 2016 року відповідач з позивачем спільно не проживає, допомоги на дитину не надає, тому крім визнання відповідача батьком її дитини позивач ще просить суд стягнути з нього і аліменти на утримання дитини, оскільки сама вона не працює, проживає за рахунок власного господарства, і не може в повній мірі забезпечити дитину. Відповідач [PERSON] в судове за сідання не з`явився, про дату час і місце судового розгляду повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 13 січня 2020 року, тому у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Судом вживались всі заходи, передбачені ЦПК України для належного повідомлення відповідача [PERSON] про час і місце судового розгляду - встановлено місце його реєстрації, місце проживання його та його матері, але судові повістки поверталися до суду не врученими. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Тобто судом справа розглянута у відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному ЦПК. Позивач [PERSON] разом із позовною заявою подавала клопотання про виклик свідків, клопотання про витребування доказів, а саме - із відділу ДРАЦС повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження її дитини із зазначенням відомостей про батька згідно ст. 135 СК України, та клопотання про призначення судової генетичної експертизи. Всі клопотання задоволені судом під час підготовчих судових засідань. Ухвалою від 15 травня 2019 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито загальне позовне провадження у справі і призначено підготовче засідання на 05 червня 2019 року, яке було відкладено на 27 червня 2019 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Підготовче судове засідання, призначене на 27 червня 2019 року було відкладено на 02 серпня 2019 року за клопотанням позивача та поданням позивачем заяви про можливе ймовірне місце проживання відповідача за адресою його матері. Ухвалою підготовчого судового засідання від 02 серпня 2019 року по справі за клопотанням позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи, провадження по справі на час проведення експертизи зупинене. Згідно повідомлення судового експерта від 09.10.2019 року на відбір зразків крові, що призначався на 04 жовтня 2019 року [PERSON] не з`явився, [PERSON] з дитиною з`явилась. Повторний відбір зразків крові призначено на 01 листопада 2019 року (а.с.55). Згідно повідомлення судового експерта від 07.11.2019 року на відбір зразків крові, що призначався на 01 листопада 2019 року [PERSON] не з`явився, [PERSON] разом з дитиною з`явилась, тому ухвала суду повернулась без виконання (а.с.62). Ухвалою від 16 грудня 2019 року провадження по справі відновлено зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 10 січня 2020 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 10 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті на 30 січня 2020 року, та ухвалено здійснити підготовчі дії у вигляді витребування доказів та виклик свідків за клопотанням позивача, та поміщення оголошення на сайті Судової влади про виклик відповідача [PERSON] в судове засідання у призначений день і час. Судом під час розгляду справи по суті встановлені фактичні обставини справи, та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні і на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначено - [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.02.2015 р. (а.с.6). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] підставою для запису відомостей про батька була заява матері від 25 лютого 2015 року і державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с. 80-81). Згідно довідки Української сільської ради № 13 від 08.01.2019 р. [PERSON] проживає по [ADDRESS] , разом з нею проживають її діти, зокрема - [PERSON] , [INFO] . Діти постійно проживають із матір`ю і знаходяться на її утриманні (а.с.9-10). [PERSON] зверталась до [PERSON] із письмовим проханням подати заяву до відділу РАЦС про батьківство дітей в порядку досудового вирішення спору (а.с.11). Також судом під час дослідження матеріалів справи встановлена та обставина, що відповідач [PERSON] неодноразово не з`являвся до експертної установи для надання зразків для проведення призначеної судом експертизи. Так, відповідач не з`явився до експертної установи для участі в експертизі, що призначалась на 04 жовтня 2019 року, 01 листопада 2019 року, в той час як позивач [PERSON] разом із дитиною в ці дні прибувала до м. Києва для участі в експертизі згідно повідомлень судового експерта, досліджених в судовому засіданні (а.с.55, 62). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що їх племінниця [PERSON] проживала разом із [PERSON] в Київській області. У 2015 році у них народився син [PERSON] . Свідки їздили на хрестини їх сина у липні 2015 року додому до батьків відповідача, там була і його мати, яка визнавала внука, і сам відповідач доглядав сина, визнавав його за свого. Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу реєстрації народження дитини та визнання батьківства, утримання дітей, які регулюються як загальними нормами Цивільного кодексу України, так і спеціальними нормами Сімейного Кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про визнання батьківства, суд виходить з наступного. За положеннями ч. 2 ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ч. 1ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. При цьому позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1ст. 135 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства( материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved