Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Мирненської територіальної громади Волноваського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді грошового вкладу та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоселівської сільської ради площею 4,98 га та належала померлій на підставі державного акту І-ДН №171275 від 07.08.2002 року, виданого на підставі розпорядження Тельманівської райдержадміністрації від 05.07.2002 року. Позивач звернулась до Тельманівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та 23.09.2004 року позивачеві було видано свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади. 28.12.2020 року позивач звернулась до Бойківської (Тельманівської) державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю спадкової справи, оскільки весь архів нотаріальної контори залишився на непідконтрольній українській владі території. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоселівської сільської ради площею 4,98 га. Ухвалою Волноваського районного суду від 11.02.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній цивільній справі. За заявою позивача, було замінено первісного відповідача - Мирненську територіальну громаду Волноваського району Донецької області - на належного - Новоселівську сільську раду Волноваського району Донецької області - ухвалою Волноваського районного суду від 01.03.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, просила справу слухати у її відсутність. Представник відповідача Новосільської ради в судове засіданні не з`явився, просив справу слухати за відсутності представника. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача по справі - [PERSON] , про що свідчать дані свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 03.12.2020 року Центральним районним у м.Маріуполі відділом ДРАЦС. При цьому спорідненість позивача та спадкодавця підтверджено копією свідоцтва про народження позивача серія [NUMBER] від 21.04.1954 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (дошлюбне прізвище [PERSON] ). Отже, вищеназвані обставини і надані в їх обґрунтування докази підтверджують той факт, що спадкодавець [PERSON] є матір`ю позивача по справі. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ДН №171275 від 07.08.2002 року, виданого на підставі розпорядження Тельманівської райдержадміністрації від 05.07.2002 року, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 4,98 га, що розташована на території Новоселівської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. ст. 1216 та 1218 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплені заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право приватної власності на землю набувається і реалізується громадянами та юридичними особами виключно відповідно до закону. Підстави та умови набуття цих прав передбачені у главі 19 розділу 1У ЗК України. Відповідно до ст. 116, ст. 118 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 126 цього Кодексу (в редакції чинній на час виникнення передбачених статтею 118 ЗК України) встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України, а право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Отже, виникнення права власності на земельну ділянку, пов`язується з наявністю трьох різних за змістом і проявом у часі юридичних фактів: одержання державного акту на право власності на землю, державна реєстрація цього документу, встановлення меж земельної ділянки в натурі. В подальшому в ст. 126 ЗК України були внесені відповідні зміни щодо набуття права власності на земельну ділянку, зокрема встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України « Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. № 3613-У1 кадастровий номер земельної ділянки- індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів про право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Держкомзему від 04.05.1999р. № 43, яка регламентувала порядок видачі державних актів, втратила чинність. З 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються. З 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Саме з цього часу введений в дію електронний земельний кадастр під офіційною назвою «Автоматизована система державного земельного кадастру» ( АС ДЗК). Згідно з п. 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 р. № 105112 відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 34, ч. 2 ст. 48, ст.ст. 66-68 Закону України «Про нотаріат» обов`язок щодо встановлення спадкового майна, кола спадкоємців та видачі свідоцтв про право власності на спадкове майно покладений на органи нотаріату. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину , у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 16 ЦК України встановлено,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК визнання права є одним із способів цивільних прав та інтересів. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів або наявністю розбіжностей в таких документах, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки спірна земельна ділянка на праві власності належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, а позивач ,в свою чергу, як спадкоємець за законом, після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте не оформив спадкові права через наявність вищезазначених перешкод, та, враховуючи той факт, що у позивача були вичерпані всі можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого його цивільне право підлягає захисту в цивільному порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved