Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого по вул. Культурна, 49 в смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області. Відповідач [PERSON] у вказаному будинку був зареєстрований з 18 березня 2005 року та проживав у вказаному житловому будинку до 2009 року, та з цього часу в житловому будинку не проживає, проте знятися з реєстрації з попереднього місця проживання відмовляється. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування її житлом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але від неї надійшла заява з клопотанням про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та не явки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, [PERSON] є власником житлового будинку № 49 розташованого по вул. Культурній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області на підставі Договору купівлі - продажу від 25 березня 203 року. ( а.с. 5) У вказаному будинку № 49 розташованого по вул. Культурній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області з 18 березня 2003 року був зареєстрований відповідач [PERSON] року народження, що підтверджується копією домової книги ( а.с. 7-8). Згідно акту від 24 березня 2017 року, виданого\~ депутатом Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] має у власності житловий будинок, розташований в смт.Пришиб по вул. Культурній 49 Михайлівського району Запорізької області, за цією адресою зареєстрований [PERSON] [INFO], який фактично за вказаною адресою не проживає на протязі 8 років ( а.с. 9). Відповідно до заяви [PERSON] від 27 березня 2017 року з якою вона зверталася до Пришибської селищної ради, остання просить зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: смт.Пришиб вул. Культурна 49 Михайлівського району Запорізької області, який не проживає за вказаною адресою вісім років.( а.с. 10). Згідно з повідомлення Пришибського селищного голови Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області «Про надання інформації», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11, рішення суду, яке набрало законної сили про зняття з реєстрації місця проживання особи, свідоцтва про смерть (а.с. 11). Відповідно до рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2008 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно Договору купівлі продажу від 07 липня 1988 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON], на праві особистої власності належить житловий будинок № 168-а, що знаходиться по вул. Пушкіна в смт.Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області. Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно тривалий час, а саме: на протязі більш 8 років, безперервно не проживає у житловому будинку № 49, що знаходиться по вул. Культурній в смт.Пришиб, Михайлівського району Запорізької області. Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України\~розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно з\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому, відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України, захист права власності забезпечується державою. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.\~\~ Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~\~ Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі [PERSON] не проживає на протязі більш 8 років, тобто він був відсутній у спірному жилому приміщенні понад рік, причиною не проживання стало те, що [PERSON] мешкає за іншою адресою. Таким чином, відсутні підстави для залишення за [PERSON] права користування житлом позивача, і відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved