Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, третя особа орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування заявлених позивач позовних вимог посилається на те, що вона є бабусею неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який з дворічного віку проживає разом з нею. Вона з цього часу вирішує питання щодо виховання, матеріального утримання та розвитку онука [PERSON]. Батьками неповнолітньої дитини [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідач змінив 21.10.2015 року власне прізвище з [PERSON] на [PERSON] З 03.12.2010 року по 02.06.2015 року він відбував строк покарання в ФКУ ВК-12 УФСИН Росії по Республіці Мордовії. Коли відповідач відбував покарання, опіку над неповнолітньою дитиною отримала позивач [PERSON] Відповідач не виконує батьківськи обов'язки і не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не проживає разом з ним, не забезпечує йому необхідного харчування і медичного догляду, його вихованням і фізичним, духовним розвитком не займається, не цікавиться його станом здоров'я та успіхами в навчанні. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється матеріально утримувати свого неповнолітнього сина та ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по його вихованню. Вона звернулася з позовною заявою до суду та просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду - 18.12.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що [PERSON] є її онуком, батьком якого є відповідач [PERSON] Її онук [PERSON] з півторарічного віку проживає разом з нею. Відповідач відбував покарання в Російській Федерації протягом трьох років. [PERSON] своєю дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідач [PERSON] ніде не працює, на даний час перебуває в слідчому ізоляторі. Оскільки онук проживає разом з нею, то вона і її чоловік утримують дитину. Виходячи з інтересів онука [PERSON], вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від нього не надходило. В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області Булачова О.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Додатково суду пояснила, що вона знайома з родиною [PERSON] з 2013 року. Позивач була призначена опікуном неповнолітнього [PERSON]. Відповідач [PERSON] долею дитини не опікується, не відвідував школу, де навчається його син; не цікавиться інтересами дитини; матеріально сина не утримує. Органом опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області був наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Умови проживання неповнолітнього [PERSON] в родині позивача гарні, створені всі належні умови для проживання дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] Він є хресним батьком [PERSON]. Також йому відомо, що [PERSON] хоче позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина. [PERSON] не займається вихованням і не цікавився дитиною, ніде не працює. Коли матір [PERSON] померла, то [PERSON] взагалі перестав цікавитися дитиною. Майже з народження [PERSON] проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Всі обов'язки щодо утримання і виховання дитини виконує [PERSON] Між бабусею і [PERSON] гарні стосунки. У дитини ідеальні умови проживання, є окрема кімната, в якій знаходяться необхідні меблі, комп'ютер. [PERSON] гарно навчається у школі, також його бабуся забезпечила додатковим навчанням з репетитором з англійської мови. Він (свідок) намагався поговорити з відповідачем щодо зміни ставлення до [PERSON], але марно. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що йому 11 років і він навчається в школі №13, проживає разом бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Періодично з Російської Федерації до них приїздить його дід, який там працює. Його батьком є [PERSON], який іноді приходить до нього, вітається і уходить. Більше його батько з ним ніяк не спілкується. Його бабуся годує добре. Одяг йому купують бабуся і дід. В нього є власна кімната, де знаходяться його іграшки, комп'ютер. Він бажає, щоб його батька [PERSON] позбавили батьківських прав Позивач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку з чим судом 26.03.2018 року на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, пояснення неповнолітньої дитини, свідчення свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відносно позовних вимог позивача [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] суд відзначає наступне. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В силу ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, та копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого 21.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. Матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON] є [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується копією вищевказаного свідоцтва про народження та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09.03.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.11.2017 року №14542, виданої відділом адміністративних послуг центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов життя учня 6 класу Середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №13 м. Сєвєродонецька Луганської області [PERSON] від 27.11.2017 року та актом первинного обстеження умов життя дитини від 27.11.2017 року, при обстеженні матеріально-побутових умов проживання учня [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] В дитини є своя кімната і необхідні меблі, речі. Батько не приділяє дитині достатньо уваги, участі у вихованні дитини не приймає. [PERSON] навчається у 6 класі Середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №13 м. Сєвєродонецька Луганської області, має добрий загальний розвиток. Його вихованню велику увагу приділяє бабуся. Вказані обставини підтверджуються довідкою від 30.10.2017 року №3567 та характеристикою [PERSON] Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 08.02.2018 року №723 [PERSON] повністю ухилився від виконання батьківських обов'язків, тривалий час не проживає разом із сином [PERSON], не займається його вихованням, не цікавиться його станом здоров'ям, матеріально його не утримує. Зі слів сусідів він веде аморальний спосіб життя, не працює. В зв'язку з чим, орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO] Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10.05.2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Таким чином, беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у вказаному випадку інтереси неповнолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім'ї, оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно його сина [PERSON], зокрема, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не створює належних умов для її життя та здоров'я. З огляду на викладене, суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], відповідають інтересам дитини та знаходяться в тих вузьких межах, які залишають з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд відзначає наступне. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання його неповнолітнього сина [PERSON]. В силу вимог ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Разом з тим, позовна вимога позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини співпадає з мінімальними вимогами щодо розміру аліментів та підлягає частковому задоволенню, оскільки максимальний розмір аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. З огляду на зазначене, враховуючи положення ч. 2 ст. 166, ч. 5 ст. 183 СК України, відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, у зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню частково. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 640 грн. 00 коп., у зв'язку з їх документальним підтвердженням, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial