Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок [ADDRESS] за позивачем та [PERSON] , [INFO] . Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , з позбавленням його права власності на цілу частку. Мотивувала заяву тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , у період з 28.05.1983 по 12.12.2017. Вказане підтверджується заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12.12.2017, яке ухвалено у цивільній справі № 368/1466/17 про розірвання шлюбу. У період перебування у шлюбі сторонами спору було набуто нерухоме майно, яке придбане відповідачем за договором купівлі - продажу будинку від 04.12.1991, а саме, житловий будинок [ADDRESS] . Загальна площа будинку 93,5 кв. м., житлова площа 48,9 кв. м., житловий будинок літ. «А» з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, рік забудова 1985, складова частина об`єкта нерухомого майна: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», погріб з шийкою, В/пг, сарай літ. «Г», колодязь питний № 1. вимощення № 2, огорожа з воротами та хвірткою № 3 - № 5. Право власності на вищевказаний житловий будинок було зареєстровано відповідачем 23.12.2015, що підтверджується, згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек (інформаційна довідка № 229151930). Однак, після припинення шлюбу, сторони спору не можуть дійти спільної згоди щодо розподілу набутого в шлюбі житлового будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності як подружжю. Вищезазначене майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу та належить їм як подружжю, на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з чим, позивач має намір поділити спірне майно, шляхом визначення за позивачем 1/2 частини будинку, в порядку поділу нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Степаніщева В.В. позов підтримала та просила задоволити. Представник відповідача - адвокат Клапчук Ф.П. позов не визнав і пояснив, що не надано доказів реєстрації шлюбу сторін спору і дублікату договору про придбання житлового будинку та у зв`язку з різною житловою площею у витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та у копії договору купівлі житлового будинку не доведено придбання будинку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , у період з 28.05.1983 по 12.12.2017. Вказані обставини підтверджуються заочним рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12.12.2017, яке ухвалено у цивільній справі № 368/1466/17 і яким шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Вказані обставини , встановлені рішенням суду у цивільній справі , що набрало законної сили, і відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. У період перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було набуто нерухоме майно, яке придбане відповідачем за договором купівлі - продажу будинку від 04.12.1991, а саме, житловий будинок [ADDRESS] . Загальна площа будинку 93,5 кв. м., житлова площа 48,9 кв. м., житловий будинок літ. «А» з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, рік забудова 1985, складова частина об`єкта нерухомого майна: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», погріб з шийкою, В/пг, сарай літ. «Г», колодязь питний № 1. вимощення № 2, огорожа з воротами та хвірткою № 3 - № 5. Право власності на вищевказаний житловий будинок було зареєстровано відповідачем 23.12.2015, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек (інформаційна довідка № 229151930). Відповідач не оспорив до суду відомостей про складові частини спірного об`єкта нерухомого майна на підтвердження заперечень про різну житлову площу у інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та у копії договору купівлі житлового будинку, а тому інформаційна довідка № 229151930 є належним і допустимим доказом. Після припинення шлюбу, позивач з відповідачем не можуть дійти спільної згоди щодо розподілу набутого в шлюбі житлового будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності як подружжю. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 Сімейного кодексу України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 ст. 368 ЦК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України визначено, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Тому при здійсненні поділу в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток сторін спору, а саме Ѕ і Ѕ у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] . Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України позивач не довела , що можливий поділу в натурі житлового будинку так як не надала доказів на підтвердження вказаної обставини. Тому визнати право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] . Визнати за позивачем право на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] . Визнати за відповідачем право на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] . В задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку виділу в натурі та позбавлення права власності відповідача - відмовити. На підставі ст.141 ч.1 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог , стягнути з відповідача на користь позивача 1261,20 грн. у відшкодування сплаченого судового збору ( з розрахунку 840,80 + 840,80 : 2 = 1261,20 грн. )

Outcome: approved