Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Дніпропетровського обласного управління [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», [PERSON] обласного управління [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів. У своєму позові позивач, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на її користь відсотки за користування її грошовими коштами в розмірі 17,75% річних після закінчення договору з 17 листопада 2014 року по 28 грудня 2015 рік в сумі 42 476,78 грн., три відсотка річних в сумі 3 459,91 грн., як відшкодування втрат та отримання компенсації від боржника за користування грошовими коштами з 27 липня 2015 року по 28 грудня 2015 рік; неустойку (пеню) в сумі 27 334,82 грн. за порушення виконання зобовязань; інфляційні втрати за весь час невиплати в сумі 7 927,10 грн. Своїм позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 17 жовтня 2014 року між позивачем та [PERSON] акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі [PERSON] обласного управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір № 149016804 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи [PERSON], згідно якого вкладник вносить, а банк приймає на рахунок та на умовах договору кошти в сумі 270 000 грн. 27 липня 2015 року позивач звернулась до установи банку із заявою на переказ вкладу, але кошти не були переведені на її рахунок, у звязку з чим вона не мала можливості отримати свої кошти вчасно, а тому отримала їх лише після повторного звернення, тобто 28 грудня 2015 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилалась на обставини викладені в позові та просить суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на її користь відсотки за користування її грошовими коштами в розмірі 17,75% річних після закінчення договору з 17 травня 2015 року по 28 грудня 2015 рік в сумі 42 476,78 грн., три відсотка річних в сумі 3 459,91 грн., як відшкодування втрат та отримання компенсації від боржника за користування грошовими коштами з 27 липня 2015 року по 28 грудня 2015 рік; неустойку (пеню) в сумі 27 334,82 грн. за порушення виконання зобовязань; інфляційні втрати за весь час невиплати в сумі 7 927,10 грн. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову та просила суд відмовити. В судовому засіданні посилалась на обставини викладені в позові. Суду зазначила, що дійсно 17 жовтня 2014 року між сторонами був укладений договір на вклад «Депозитний» на імя [PERSON] 27 липня 2015 року позивачем через установу банку було подано заяву на переказ вкладу з рахунку всієї суми вкладу за нарахованими відсотками на інший рахунок або видати готівкою в установі банку. В той же день заяву направлено до установи банку в якій було відкрито вкладний рахунок позивача. У своїй заяві від 27 липня 2015 року на переказ вкладу позивачем невірно зазначеній ідентифікаційний номер одержувача, у звязку з чим відповідач не зміг ідентифікувати особу одержувача. Не зазначення ідентифікаційного номеру одержувача є порушенням інструкції, що унеможливлює здійснення переказу коштів. Про це було повідомлено позивачу, у звязку з чим остання подала заяву про переказ вкладу 24 грудня 2015 року, після чого переказ коштів був здійснений 28 грудня 2015 року. З огляду на зазначене вбачається, що переказ коштів був здійснений вчасно, а тому відсутні підстави застосування штрафних санкцій. Вимоги позивача щодо неотримання вкладу не відповідають дійсності, оскільки на виконання заяви про переказ вкладу 28 грудня 2015 року на картковий рахунок позивача було в повному обсязі зараховано суму вкладу в розмірі 270 000 грн. та нараховані відсотки згідно умов договору в розмірі 3 348,19 грн. У судове засідання представник відповідача [PERSON] обласного управління [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд розглядати справу за їх відсутність та відмовити в задоволені позову. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу(депозиту) одна сторона(банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 року між позивачем та [PERSON] акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі [PERSON] обласного управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір № 149016804 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи [PERSON], згідно якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний рахунок та на умовах договору кошти в сумі 270 000 грн. Днем повернення депозиту є 17 листопада 2014 року, що відповідно до п.1.1 зазначеного договору. Відповідно до п.п.1.2, 2.1 Договору № 149016804 від 17 жовтня 2014 року процентна ставка за депозитом встановлена 17,75 відсотків річних та при розрахунку процентів банк не враховує день зарахування депозиту на рахунок та день вилучення депозиту з рахунку. Згідно умов договору, після закінчення строку зберігання депозит підлягає перерахуванню на рахунок вказаний у п.п.3.3 договору, а в разі відсутності такого рахунку продовжує зберігатися на рахунку без подальшого нарахування процентів до моменту вилучення вкладником депозиту. В судовому засіданні встановлено, що 27 липня 2015 року позивач [PERSON] відповідно до ст. 1060 ЦК України звернулась до установи банку із заявою на переказ вкладу, але кошти не були переведені на її рахунок, у звязку з чим вона не мала можливості отримати їх вчасно. 24 грудня 2015 року позивач повторно звернулась до установи банку та 28 грудня 2015 року їй були проведені виплати, що вбачається з виписки про рух коштів на не заперечується представником позивача. Відповідно до ст.319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно до ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Судом встановлено, що звернення позивача до відділення [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з проханням повернути суму депозитного вкладу, було вирішено лише при його повторному зверненні до відділення банку. Посилання представника відповідача на те, у наданій позивачем заяві про повернення вкладу невірно був зазначеній ідентифікаційний номер одержувача, у звязку з чим відповідач не зміг ідентифікувати особу одержувача та не вчасно здійснило повернення вкладу, є безпідставними, оскільки з тексту наданої суду заяві позивача від 27 липня 2015 року вбачається наявність ідентифікаційного коду, але останній зазначений у правому верхньому куті заяві. У звязку із зазначеним представник [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» під час розгляду заяви про повернення вкладу позивачу мав можливість ідентифікувати особу вкладника або вчасно повідомити заявника про недоліки в заяві для їх виправлення, що не було здійснено банком. Отже, відповідач зобов'язання за договором № 149016804 на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» на імя позивача від 17 жовтня 2014 року належним чином не виконав та не повернув вчасно позивачу суму банківського вкладу, а лише 28 грудня 2015 року. Ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.611 цього кодексу встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.5 статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню із рахунка вкладника з інших підстав. Згідно до ст.32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Виходячи з того, що відповідач в односторонньому порядку ухилився від виконання укладеного з позивачем договору банківського вкладу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення відсотків за порушення умов договору, пені та інфляційні витрати за час прострочення виконання зобовязань за договором. З урахування суми вкладу 270 000 грн. та виплачених відсотків в розмірі 3 348,19 грн., що складає 273 348,18 грн. х 3%/365 дн.х154 днів = 3 459,91 грн. три відсотка річних від простроченої суми за період з 27 липня 2015 року по 28 грудня 2015 рік; пеня 273 348,18 грн. х 0,1 % х 154 дн. = 42 095,62 грн., але не більше десять відсотків суми переказу; інфляційні втрати 273 348,18 грн. х 2,9% = 7 927,10 грн. Але, в частині позовних вимог позивача про виплату відсотків за користування банківським вкладом, суд вважає відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.1070 ЦПК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Згідно до умов договору п.2.8 після закінчення строку зберігання, вказаного у п.1.1, депозит підлягає перерахуванню на рахунок, а в разі відсутності такого рахунку продовжує зберігатися на рахунку без подальшого нарахуванням процентів до моменту вилучення вкладником депозиту. Так, як встановлено в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 28 грудня 2015 року позивачу був повернутий вклад та в повному обсязі виплачені процентів за договором. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 551,20 гривень, то суд, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial