Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований також попередній її власник [PERSON] . Відповідач починаючи з серпня 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація відповідача у квартирі позивача спричиняє певні труднощі та додаткові витрати. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку; встановити порядок виконання рішення суду, яким зазначити, що воно є підставою для реєстраційних органів для зняття з реєстрації [PERSON] , зареєстрованого в кватирі [ADDRESS] , як такого, що втратив право користування цим жилим приміщенням, без надання паспорта. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Належно повідомлений через оголошення на сайті судової влади відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечувала позивач. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2020 зареєстрованого в реєстрі за № 2339, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238929172 від 28.12.2020, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.8-13). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 11-15/4841 від 29.12.2020 вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.14). З акту фактичного проживання осіб № 446 від 29.12.2020, посвідченим майстром КП «ЖЕК» Тищенко Л.І. вбачається, що мешканці житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчили не проживання в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] з серпня 2015 року по даний час; в даній квартирі проживає [PERSON] (а.с.15). Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно пункту 1 частини першої ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Вказаний висновок міститься також у Постанові ВС від 15.08.2018 у справі № 595/1271/16-ц. Отже, після продажу спірної квартири 28.12.2020 право власності на неї у [PERSON] припинилося, і він ще до продажу квартири по [ADDRESS] добровільно її залишив. В пункті 15 договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2020 вказано, що продавець зобов`язується не пізніше місяця зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від речей домашньої обстановки та вжитку (а.с.10). Таким чином, [PERSON] зобов`язався знятися з реєстрації в квартирі [ADDRESS] , проте до даного часу взятий на себе обов`язок не виконав. Суд вважає доведеним, що відповідач з серпня 2015 року не проживав у належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , а його право власності на вказану квартиру припинено 28.12.2020 у звязку з відчуженням цього майна. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація відповідача за місцем знаходження квартири, істотно обмежує права позивача, як власника, перешкоджає здійсненню його прав по користуванню та розпорядженню власністю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як попередній власник спірної квартири, право власності якого на цю квартиру було припинено у зв`язку з відчуженням квартири, не проживаючи в квартирі на момент її продажу, та не маючи чинних угод на право проживання у кватирі, втратив право користування жилим приміщенням в належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття його з реєстрації.

Outcome: approved