Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Волиця по вул. Набережна, 16 Гусятинського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Мати померла 04 серпня 1999 року і на випадок своєї смерті заповіту не залишила. Разом із нею на день її смерті ніхто не проживав. Також вказала, що вона є єдиним спадкоємцем майна спадкодавця за законом, прийняла спадщину, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Проте, при звернені до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON], їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на імя спадкодавця. А тому, просить визнати за нею право власності на вказане спірне нерухоме майно, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його відсутності, а також уточнив позовні вимоги та просив визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 78,7 м2, житловою площею 52,0 м2, що знаходиться в с. Волиця по вул. Набережна, 16 Гусятинського району Тернопільської області. Уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, попередньо надіславши до суду письмову заяву про слухання справи у відсутності представника відповідача. Позовні вимоги визнають. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла 04 серпня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ИД №487306, виданого Калагарівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області 25 січня 1979 року та рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2017 року про встановлення факту родинних відносин. Житловий будинок, що знаходиться в с. Волиця по вул. Набережна, 16 Гусятинського району Тернопільської області станом на 15.04.1991 року належав до типу «колгоспного» двору, членами якого на той час були: [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою Калагарівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області за № 141 від 06.03.2017 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Волиця по вул. Набережна, 16 Гусятинського району Тернопільської області належав на праві власності [PERSON]. Даний факт відображений в технічному паспорті на житловий будинок садибного типу, виданий Гусятинським РК БТІ від 14 вересня 2016 року. 05 серпня 1999 року померла спадкодавець [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ИД № 073635, виданого 05 серпня 1999 року Калагарівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за № 8. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №16, що по вулиці Набережна в с. Волиця Гусятинського району Тернопільської області. На день смерті [PERSON] у вищезазначеному будинку разом із нею на день її смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований, що стверджується довідкою Калагарівської сільської ради Гусятинського району № 438 від 09.06.2017 року. У 2001 році [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Гусятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що належала [PERSON] на підставі якої заведена спадкова справа за №148, що підтверджується довідкою інформаційного характеру, виданою державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори [PERSON] 14.02.2017 року за №105/01-16. Проте, позивачці державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на імя спадкодавця. Інших заяв про прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] до вказаного державного нотаріуса не надходило. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] була прийнята спадкоємцем [PERSON], застосуванню підлягають правила ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України 1963 року спадкоємцями першої черги є в рівних частинах діти, дружина і батьки померлого. Згідно із вимогами ст. ст. 548, 549 ЦК, який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління майном або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в с. Волиця по вул. Набережна, 16, Гусятинського району Тернопільської області, загальною площею 78,7 м2, житловою площею 52,0 м2, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 04 серпня 1999 року. На підставі наведеного, ст. 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 120, 548, 549, 553 ЦК УРСР від 1963 року та

Outcome: approved