Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 05.10.1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають дитину доньку [PERSON], [INFO], яка вже є повнолітньою. Сімейно-шлюбні відносини припинені з травня 1993 року у зв»язку з відсутністю взаємопорозуміння, наявністю різних поглядів на життя. Просить шлюб, зареєстрований 05.10.1991 року Красненською сільрадою Красноармійського району Донецької області, актовий запис № 8 між [PERSON] та [PERSON] розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги , наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не з»явився в судове засідання, причини своєї неявки суду не повідомив, а позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 05.10.1991 року, зареєстрованого Красненською сільрадою Красноармійського району Донецької області, актовий запис № 8 ( а.с. 6). Неповнолітніх дітей не мають. В судовому засіданні встановлено , що з травня 1993 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у відповідача по справі фактично склалася інша сім»я. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved