Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] її рідна тітка [PERSON] склала заповіт на користь відповідача [PERSON] згідно якого залишила відповідачу усе своє майно. [INFO] [PERSON] померла. 24.05.2016 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину згідно яких успадкував дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4453 га та 0,6343 га. Позивач стверджує, що заповіт від 17.07.2003 року є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам ст.ст. 1241, 1247, 1248 Цивільного кодексу України в частині: не роз`яснення права на обов`язкову частку в спадщині, не зазначення місця та часу складання заповіту, а також не оголошення тексту заповіту вголос посадовою особою, яка посвідчила заповіт. Також позивач зазначає, що в порушення вимог закону посадовою особою, яка посвідчила заповіт, [PERSON] не було роз`яснено зміст ст. 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку в спадщині. При цьому останній безпідставно було роз`яснено зміст ст. 535 ЦК України щодо регламентації збільшення суми за грошовими зобов`язаннями. Крім того, позивач стверджує, що в порушення вимог ст. 42 Закону України «Про нотаріат» та п. 25 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 року № 18/5 заповіт посвідчено без сплати державного мита. Додатково позивач стверджує, що оспорюваний заповіт підписано без встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. На підставі викладеного позивач вважає, що сукупність вказаних вище помилок, які, як на його думку, допущенні при посвідченні заповіту дає законні підстави для визнання останнього недійсним В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять їх задовольнити. В обґрунтування позову позивач, зокрема, зазначила, що, як на її думку, оспорюваний заповіт не відповідав внутрішній волі спадкодавця і був складений на користь відповідача, внаслідок незаконного тиску та погроз з боку останнього. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі та пояснив, що твердження позивача про здійснення з його боку тиску на спадкодавця не відповідають дійсності. Також пояснив, що жодним чином не міг вплинути на спадкодавця, оскільки заповіт посвідчено посадовою особою іншої сільської ради, ніж та, де працює відповідач. Крім того, пояснив, що заповіт було складено задовго до смерті спадкодавця, яка на час складення заповіту, не мала жодних психічних розладів. Відповідач вважає, що зміст та форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам закону, який існував на час складення останнього. Щодо відсутності відомостей про сплату державного мита за посвідчення заповіту пояснив, що [PERSON] , як і інші жителі села Пальчик, Катеринопільського району, Черкаської області, була потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії, що на час складення заповіту давало підстави для звільнення від сплати державного мита. Додатково повідомив, що постановою Верховного Суду від 25.11.2019 року касаційну скаргу [PERSON] у справі № 698/257/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без задоволення, а рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області\~\~\~\~\~\~від 04 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 21 серпня 2018 року залишено без змін. Вказані обставини, як на думку відповідача, свідчать про відсутність у позивача права на звернення до суду з вказаним позовом, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили позивачу відмовлено у наданні додаткового строку для прийняття спадщини. В судовому засіданні представник третьої особи Стеценко О.І. проти задоволення позову заперечила у повному обсязі через необґрунтованість останнього. В обгрунтовання заперечень, зокрема зазначила, що посвідчений 17.07.2003 року посадовою особою Ямпільської сільської ради заповіт [PERSON] відповідає вимогам чинного на час його складення законодавства у повній мірі. При цьому зауважила, що посвідчення заповіту відбулося у приміщенні сільської ради, куди [PERSON] прибула особисто. Також зауважила, що особа [PERSON] була встановлена з паспорту громадянина України серія, номер, орган, який видав та час видачі якого зазначені у книзі реєстрації вчинених нотаріальних дій. В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З свідоцтв про народження вбачається, що батько позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . були рідними сестрою та братом.(т. 1 а.с.25,26, ) З заповіту від 17.07.2003 року вбачається, що [PERSON] заповіла усе належне їй майно [PERSON] .. Також вбачається, що місцем заповіт укладення заповіту визначено - с. Ямпіль, Катеринопільського району, Черкаської області, а часом укладення заповіту визначено - 17.07.2003 року. З місту заповіту вбачається, що його виготовлено друкарським способом та підписано особисто заповідачем [PERSON] , у присутності секретаря виконавчого комітету Ямпільської сільської ради Панасенко М.І., яка нотаріально посвідчила та зареєструвала заповіт в реєстрі за № 14. Також вбачається, що посадовою особою, яка посвідчила заповіт проведено перевірку особи та дієздатності заповідача. Крім того, вбачається, що заповіт [PERSON] від 17.07.2003 року містить примітку посадової особи Ямпільської сільської ради про чинність заповіту станом на 14.09.2015 року. (т. 1 а.с.114) З книги реєстрації вчинених нотаріальних дій вбачається, що за № 14 зазначено нотаріальну дію від 17.07.2003 року щодо посвідчення заповіту [PERSON] . Також вбачається, що у графі «документ, що засвідчує особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії» зазначено, саме відомості про паспорт особи: [NUMBER] , Катеринопільський РВ УМВС в Черкаській області, 1402.1996 року. У графі «розписка про одержання нотаріальн оформленого документа» міститься особистий підпис [PERSON] (т.2 а.с.18,19) З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла, [INFO] у с. Мокра Калигірка, Катеринопільського району, Черкаської області.(т. 1 а.с.29) З довідки Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 20.10.2016 року № 585 вбачається, що [PERSON] перебувала у Мокрокалигірському психоневрологічному інтернаті у період з 19.01.2007 року по 18.06.2015 року, коли остання померла, похована за рахунок інтернату.(т. 1 а.с.116) З заяви [PERSON] до нотаріуса від 16.11.2016 року № 58213663 вбачається, що 16.11.2015 року [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] (т.1 а.с.109) З наданих суду матеріалів нотаріального провадження вбачається, що спадкоємцю за заповітом [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину від 24.05.2016 року №№ 1394,1396 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4453 га та 0,6343 га відповідно, які за життя належали спадкодавцю [PERSON] (т.1 а.с.167,170) З рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04.06.2018 року, яке набрало законної сили 21.08.2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її рідної тітки - [PERSON] , яка померла [INFO] .(т.1 а.с.192-194) Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу який не суперечить засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 535 Цивільного кодексу Української РСР визначено право на обов`язкову частку в спадщині. \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ст.\~535\~Цивільного кодексу\~Української РСР\~кожний громадянин\~може залишити\~за заповітом\~усе \~своє \~майно або\~частину його\~ (не\~ виключаючи\~ предметів\~ звичайної\~домашньої обстановки\~і вжитку)\~одній або\~кільком особам\~як тим,\~що \~входять,\~так і\~тим,\~що не\~входять до\~кола спадкоємців\~за законом,\~ а\~ також\~державі або\~окремим державним,\~кооперативним та\~іншим \~громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу Української РСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів,\~окрім дій,\~передбачених у\~частині першій\~ цієї\~ статті,\~вчиняють також\~такі нотаріальні\~дії,\~зокрема: посвідчують заповіти. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою будь-якого виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~43\~Закону України\~«Про нотаріат»\~(в\~редакції,\~що діяла\~на час\~посвідчення спірного\~заповіту)\~при вчиненні\~нотаріальних \~дій \~нотаріуси \~та \~інші \~посадові особи,\~ які\~ вчиняють\~ нотаріальні\~ \~дії,\~ \~ встановлюють\~ \~ особу\~громадянина,\~ його\~ представника\~ або\~ представника\~ підприємства,\~установи,\~організації,\~що \~звернулися \~за \~вчиненням \~нотаріальних дій. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) при посвідченні угод з`ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. У разі укладення угоди представником перевіряються його повноваження. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) при посвідченні угод і вчиненні деяких інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством України, перевіряється справжність підписів учасників угод та інших осіб, які звернулись за вчиненням\~нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані угоди, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса чи іншої посадової особи, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо угода, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу чи іншій посадовій\~особі,\~яка вчиняє\~нотаріальні дії. Посвідчення\~ заповіту\~ через\~ представника,\~ а\~ також\~ одного\~заповіту від\~імені кількох\~осіб не\~допускається. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Відповідно до ч. 1 ст. 4\~ ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до п.\~1\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~ від\~30.05.2008\~ року\~№ 7\~відносини спадкування\~регулюються правилами\~ЦК \~(\~435-15\~),\~якщо спадщина\~відкрилася не\~раніше 1\~січня 2004\~року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, оскільки визнає, що оскаржуваний заповіт відповідає внутрішній волі заповідача, складений у населеному пункті, де немає нотаріусів, посадовою особою виконавчого комітету сільської ради та посвідчений вказаною посадовою особою з дотриманням вимог діючого на час вчинення заповіту законодавства і порушень при його посвідченні судом не встановлено. Посилання позивача на те, що оспорюваний заповіт не відповідає волі заповідача, оскільки не підписувався заповідачем, який мав можливість прочитати та власноруч підписати заповіт, а також на невідповідність заповіту нормам чинного на час розгляду справи ЦК України є необґрунтованими, спростовуються встановленими обставинами щодо часу, порядку його посвідчення та волі заповідача. Крім того, суд враховує, що згідно рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04.06.2018 року, яке набрало законної сили 21.08.2018 року позивачу, який пропустив строк для прийняття спадщини, відмовлено у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця, заповіт якого оскаржується позивачем. Отже, позивач є таким, що не прийняв спадщину і відповідно не набув прав спадкоємця, тому твердження останнього про порушення його прав, як спадкоємця за законом є необґрунтованими і відповідно до ч. 1 ст. 4\~ ЦПК України не підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed