Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Спілки співвласників майна колгоспу «Озерянський», у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2018 року, укладений між [PERSON] та Спілкою співвласників майна колгоспу «Озернянський»; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що згідно реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації №1133 від 04.07.2000 р., на підставі рішення арбітражного суду Тернопільської області від 02.03.2000 р., право власності на житлове приміщення - гуртожиток, загальною площею 403,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за колгоспом «Озернянський» (гуртожитку згідно Розпорядження начальника управління містобудування, архітектури та кадастру №61 від 15 травня 2012 року присвоєно адресний номер «2а»). Зазначила, що колгосп «Озернянський» ліквідовано у 2007 році. В результаті реструктуризації юридичної особи, утворено Спілку співвласників майна «Озернянський» з метою задоволення і захисту законних інтересів, пов`язаних з розпорядженням спільним майном колишнього колгоспу через виконавчий орган спілки - комісію з організації вирішення майнових питань. Згідно протоколу зборів уповноважених Спілки №2 від 2 квітня 2006 року гуртожиток включений до пайового фонду спілки. На засіданні комісії у березні 2017 року, прийнято рішення продати позивачу кімнату № 10 (21,1 кв. м.) та кімнату № 11 (10,5 кв.м.) загальною площею 31,6 кв.м. вартістю 102 979 грн. [PERSON] повністю сплачено вартість придбаної квартири, що підтверджується квитанцією №253 від 07 квітня 2017 року. 05 лютого 2018 року між [PERSON] та спілкою співласників майна колгоспу «Озернянський» в особі голови [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На замовлення [PERSON] 20.09.2018 р. ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на спірну квартиру, загальною площею 31,6 кв.м., яка складається із житлової кімнати площею - 10,5 кв.м. та кухні - 21,1 кв.м. Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2018 року, що перешкоджає їй оформити право власності на придбане нею майно у визначеному законом порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Суду зазначила, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного правочину через відсутність у нього коштів на зазначені цілі. Представник спілки співвласників майна колгоспу «Озернянський» в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації №1133 від 04.07.2000 року, на підставі рішення арбітражного суду Тернопільської області від 02.03.2000 р., право власності на житлове приміщення - гуртожиток, загальною площею 403,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за колгоспом «Озернянський». 17 серпня 2007 року Озернянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області ухвалено рішення №554 «Про реєстрацію в установленому законом порядку спілки і статуту Спілки співвласників майна колгоспу «Озернянський»». Згідно витягу із протоколу №2 зборів уповноважених Спілки співвласників майнових паїв колгоспу «Озернянський» від 2 квітня 2006 року, гуртожиток включений до пайового фонду Спілки. Як вбачається із виписки із протоколу №1 засідання комісії з організації вирішення майнових питань від 12 березня 2017 року, прийнято рішення продати позивачу кімнату № 10 (21,1 кв . м.) та кімнату № 11 (10,5 кв.м.) загальною площею 31,6 кв.м. вартістю 102 979 грн. 05 лютого 2018 року між [PERSON] та Спілкою співласників майна колгоспу «Озернянський» в особі голови Спілки [PERSON] укладено письмовий договір купівлі-продажу квартири №10 , відповідно до п.1 якого, продавець передає, а покупець приймає у власність на умовах, передбачених цим договором, нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Пунктом 2 зазначеного правочину передбачено, що сторони домовились, що загальна вартість квартири, за яку вона буде продана покупцю становить 102 979 грн. У зазначеному договорі відсутні дані, які підтверджують набуття продавцем - спілкою співвласників майна колгоспу «Озерянський» права власності на вказаний об`єкт нерухомості, який було відчужено позивачу. Як вбачається із акту приймання - передачі від 05.02.2018 року, укладеного між спілкою співвласників майна колгоспу «Озерячнський» та [PERSON] , продавець відповідно до договору купівлі-продажу від 05 лютого 2018 року передав, а покупець отримав квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої спілкою співвласників майна колгоспу «Озерянський» [PERSON] повністю сплачено вартість придбаної квартири, що підтверджується копією квитанції №253 від 07 квітня 2017 року. На замовлення [PERSON] 20.09.2018 р. ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,6 кв.м., яка складається із житлової кімнати площею - 10,5 кв.м. та кухні - 21,1 кв.м. Як вбачається із звіту про проведення технічного обстеження будівельних та інженерних мереж об`єкта - квартири [ADDRESS] , виготовленого СПД ФО [PERSON] , за результатами обстеження технічного стану об`єкту, встановлено його відповідність вимогам надійності і можливість її безпечної експлуатації, як об`єкту житлового призначення. В майбутньому власнику квартири необхідно влаштувати суміщений санвузол за рахунок площі кухні-їдальні. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити певну грошову суму. Відповідно до вимоги статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до положень частини 1 статті 182 Цивільного Кодексу України, право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації. При цьому орган, уповноважений здійснювати таку реєстрацію, вчиняє тільки відповідні дії в межах чинного законодавства і сам по собі не є особою, що наділена компетенцією визнавати право власності. В силу вимог ст..220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України, не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст..ст.210, 640 ЦК України, пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилялася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не має інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспрорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права: 2)у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд проаналізувавши матеріали справи, а також докази надані судом вважає, що позов [PERSON] до Спілки співвласників майна колгоспу «Озернянський» про визнання договору дійсним та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна не підлягає до задоволення. При цьому, суд зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт ухилення спілкою співвласників майна колгоспу «Озерянський» від його нотаріального посвідчення. У судовому засіданні позивач зазначив, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору через відсутності у нього коштів. Проте, таку обставину не підтверджено відповідними доказами. При цьому саме по собі визнання відповідачем пред`явленого позову не може слугувати таким доказом. За наведених підстав, суд вважає, що позовна вимога позивача про визнання спірного договору дійсним не підлягає до задоволення. Крім цього, суд вважає, що не підлягають вимоги позивача про визнання права власності за нею на квартиру [ADDRESS] . Так, як вбачається із звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта - квартири [ADDRESS] , виконаного суб`єктом підприємницької діяльності фізична особа [PERSON] , «…на час обстеження, квартири об`єднані в одне приміщення під № 10 , з влаштуванням окремого входу та виконано газифікацію вказаних приміщень, індивідуальне опалення, влаштовано кухню-нішу. Квартира складається з двох приміщень: кухня їдальня, 21,1 кв.м., житлова кімната 10,5 кв.м…» За результатами проведення технічного обстеження об`єкта: квартири загальною площею 31,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] встановлено її відповідність вимогам надійності і можливість її безпечної експлуатації, як об`єкту житлового призначення. В майбутньому власнику квартири необхідно влаштувати суміщений санвузол за рахунок площі кухні-їдальні. Проте, як зазначила позивач у судовому засіданні такий санвузол на даний час у квартирі нею не влаштовано. Крім цього, позивачем не подано доказів, які підтверджували, що право власності на спірне майно, яке просить визнати позивач оспорюється або не визнається іншими особами, а тому він звернувся із вказаним позовом та обрав саме такий спосіб свого захисту. Також суд вважає, що позивач, перебуваючи з відповідачем у зобов`язальних відносинах, повинен захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed