overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником жилого будинку № 2 по вул. Ювілейній в смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області. В будинку зареєстрований відповідач, який фактично не проживає з 2008 року. Тому, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві власності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями, які розташовані в смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області, по вул. Ювілейна, 2, що підтверджується копією договорів купівлі продажу та реєстраційним посвідченням (а.с. 8 10 ). Відповідач [PERSON] зареєстрований в жилому будинку, який належить позивачеві, але фактично не проживає з лютого 2010 року, що підтверджується актом встановлення факту не проживання (а.с. 15). Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач з лютого 2010 року фактично не проживає в жилому приміщенні, яке належить позивачеві на праві власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування жилим приміщенням в будинку № 2 по вул. Ювілейній в смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником жилого будинку № 43 по вул. Шкільній в с. Копанки Маловисківського району Кіровоградської області. В будинку зареєстровані відповідачі, які фактично не проживають на протязі останніх трьох років. \~ \~ \~ \~Тому, позивач вважає, що відповідачі втратили право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві власності. \~ \~ \~ \~Позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями, які розташовані в с. Копанки Маловисківського району Кіровоградської області, по вул. Шкільній, 43, що підтверджується копією рішення (а.с. 6-7 ). \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в жилому будинку, який належить позивачеві, але фактично не проживають на протязі останніх трьох років. Факт проживання без реєстрації відповідачів підтверджується довідкою виданою Копанською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 8). \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідачами порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідачі на протязі трьох років фактично не проживають в жилому приміщенні, яке належить позивачеві на праві власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] \~ особами, що втратила право на користування жилим приміщенням в будинку № 43 по вул. Шкільна в с. Копанки Маловисківського району Кіровоградської області. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки № 736, площею 3,65 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. У липні 2015 року їй стало відомо, що від її імені з відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, який вона не підписувала, а тому вважає даний договір недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що громадянка [PERSON] є власником земельної ділянки № 736, площею 3,65 га, яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту. 09 липня 2015 року від імені позивача [PERSON], як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард», як орендаря, укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору та витягом про державну реєстрацію. Відповідно до висновку експерта № 435 від 26.10.2015 року підпис від імені [PERSON] у договорі і акті приймання-передачі виконані не [PERSON] , а іншою особою. Враховуючи, що [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 09.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 4,2 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що вона не підписувала спірний договір і не зверталась за його реєстрацією, тому вважає, що відповідачем порушено її право. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що громадянка [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, що підтверджується копією державного акту та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 17 липня 2015 року від імені громадянки [PERSON], як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард», як орендаря, укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору. Відповідно до висновку експерта № 331 від 25.09.2015 року підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 17.07.2015 року без номеру, даний договір не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю, тому, для визнання цього договору недійсним є законні підстави. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В цій квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично не проживає, але не скасовує реєстрацію. Відповідач [PERSON] визнав позов в повному обсязі, надіславши до суду відповідну заяву. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є законні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є матірю неповнолітнього [PERSON] на користь якого Управління Пенсійного фонду України нараховує і виплачує пенсію в разі втрати годувальника. Позивач стверджує, що 18 вересня 2015 року державним виконавцем, на виконання рішення суду, накладено арешт на кошти, які належать неповнолітньому сину, тому вважає незаконними дії державного виконавця. В судовому засіданні позивач підтримала предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України Про виконавче провадження стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа під час звільнення одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років; 3) компенсацію працівнику витрат у зв'язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 4) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 5) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 6) допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; 7) одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини; 8) допомогу по догляду за дитиною; 9) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 10) допомогу на лікування; 11) допомогу на поховання; 12) щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 13) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] записана матірю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. 18 вересня 2015 року, на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва по справі № 75711490/14ц державним виконавцем накладено арешт на всі рахунки, які належать боржникові [PERSON], що підтверджується копією постанови. Відповідно до інформаційних листів Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області і філії Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на рахунок № 26251500029340, перераховуються кошти на дитину у вигляді пенсії в разі втрати годувальника. Таким чином, державний виконавець, накладаючи арешт на всі кошти, які знаходяться на даному рахунку боржника, дія в порушення частини 1 статті 73 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, вимоги позивача - правомірні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є рідною матірю [PERSON]. В 2010 році [PERSON] проживала разом однією сімєю з [PERSON]. Від спільного проживання вони мають доньку [PERSON], [INFO]. З 2013 року [PERSON] і [PERSON] припинили спільне проживання і донька з дитиною переїхали на проживання до позивача. [PERSON] померла 25 лютого 2015 року, а позивач почала опікуватись дитиною. Відповідач [PERSON], як батько дитини, ухилився від виховання та догляду за дитиною та не надає належної допомоги на дитину. Позивач вважає, що вона повинна бути опікуном малолітньої дитини, а відповідача слід позбавити відносно дитини батьківських прав. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов до відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Кіровоградської області про встановлення опіки не підлягає задоволенню. Відповідно до статей 58 та 61 ЦК України опіка над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування встановлюється органом опіки та піклування. Тобто закон визначає компетенцію щодо встановлення опіки над малолітньою дитиною, яка позбавлена батьківського піклування органу опіки та піклування, тому суд не має законних підстав для задоволення цієї частини позову. Між тим, позов до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 9 лютого 2011 року народилась [PERSON], батьками якої записані [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). 25 лютого 2015 року [PERSON] померла (а.с. 7). Малолітня дитина проживає з позивачем, яка виконує відносно дитини батьківські обовязки (а.с. 48-49). Відповідач [PERSON] ухилився від виконання батьківських обовязків відносно доньки [PERSON], що підтверджується рішенням органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відносно дитини (а.с. 47). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тому, є законні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON]. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований відповідач, який фактично не проживає на протязі останніх пяти років. Тому, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві спільної часткової власності. \~ \~ \~ \~15 жовтня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. \~ \~ \~ \~12 лютого 2019 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири, яка розташована в [ADDRESS], що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 5 ). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, частка якої належить позивачеві на праві спільної часткової власності, але фактично не проживає на протязі останні пяти років. Факт проживання без реєстрації відповідачем підтверджується довідкою та актом встановлення факту не проживання виданою Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 6-7). \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідач на протязі пяти років фактично не проживає в квартирі, частина якої належить позивачеві на праві спільної часткової власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування жилого приміщення квартири [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідач визнав позов в повному обсязі, надіславши до суду відповідну заяву. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є законні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги. Дослідивши зібрані по справі докази суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] записаний батьком повнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Повнолітня [PERSON] з 1 вересня 2014 року навчається в комунальному вищому навчальному закладі «Олександрійський педагогічний коледж ім. В.О. Сухомлинського» з кінцевим терміном навчання - 30 червня 2016 року, що підтверджується належною довідкою. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди про способи виконання обов'язку по утриманню повнолітньої, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому аліменти слід присудити за рішенням суду до закінчення навчання. Відповідач не надіслав заперечення на розмір аліментів, який визначений позивачем, тому, є підстави для задоволення позову. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона, продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає. 26 листопада 2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 16). 31 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.27). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] записаний батьком повнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с 7). Повнолітня [PERSON] з 1 вересня 2019 року навчається в Національному транспортному університеті (м. Київ), з кінцевим терміном навчання - 31 грудня 2020 року, що підтверджується належною довідкою (а.с. 9). Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди про способи виконання обов`язку по утриманню повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому аліменти слід присудити за рішенням суду до закінчення навчання. Розмір аліментів узгоджено між сторонами у добровільному порядку до ухвалення судового рішення. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved