Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування обставин позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] та в шлюбі за час їх спільного проживання однією сім»єю народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає із нею, знаходиться на її матеріальному утриманні; дитина навчається в Чернівецькому військово-спортивному ліцеї-інтернаті на неповному державному забезпеченні; вихованням доньки займається самостійно, оскільки відповідач не піклується про дитину, вихованням доньки не займається, не цікавиться її навчанням, дозвіллям, здоров'ям, навіть не вітає з днем народження, жодної допомоги на утримання доньки не надає. Вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що відповідно до ст. 164 СК України на її думку є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Мотивує крім наведеного заявлені вимоги і тим, що до відповідача вона зверталася з приводу сплати аліментів на утримання доньки, на що відповідач їй відмовив. Зазначає, що [PERSON] є працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід, на утриманні окрім доньки нікого більше не має, має задовільний стан здоров»я, будь - яких виконавчих документів не має, а отже на її думку спроможній матеріально допомагати на утримання доньки, а тому, просить заявлені нею позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його дитини - [PERSON] та стягнення з нього на утримання дитини аліментів в твердому грошовому виразі - розмірі 600 грн. щомісячно до повноліття доньки задовольнити. Позивач [PERSON], в її інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити; зокрема позивач у наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про поважність причини неявки в судове засідання не повідомив. від останнього до суду заяв чи клопотань про відкладення слухання справи, розгляд справи в його відсутність не надійшло, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди позивача, в заочному порядку, із дотриманням вимог ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, відповідно з якими, «якщо відповідача було належним чином повідомлено і який не з'явився в судове засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Представник третьої особи Немилостивий І.В. в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, останнім в суд подано письмову заяву (клопотання) про розгляд справи в його відсутність; позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, вивчивши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до наступних висновків. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини, зокрема, належними доказами по справі вбачається, що з 26.07.1998 р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі відповідного рішення суду було розірвано - 18.06.2007 року (а.с.7). В шлюбі, за час спільного проживання позивача, відповідача однією сім»єю народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). У відповідності до свідоцтва про шлюб (а.с.8) позивач змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №2013. Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилась проживати із матір'ю, позивачем (а.с.9). Судом установлено, що дитина навчалася в Чернівецькій гімназії №7 (а.с.15, 16) на даний час навчається в Чернівецькому військово-спортивному ліцеї-інтернаті на неповному державному забезпеченні (а.с.18), де позитивно характеризується (а.с.18,19). Відповідно до повідомлення Чернівецької обласної дитячо-юнацької спортивної школи, оформленням до школи, придбанням спортивної форми, інвентарю та витратами на проїзд, на змагання займається лише мати [PERSON], [INFO] ( а. с. 21 - 25), Матеріалами справи установлено, що відповідач [PERSON] не піклується про доньку, її вихованням не займається, не цікавиться її навчанням, дозвіллям, здоров'ям, її успіхами на змаганнях; матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тривалий період часу не бачився з дитиною. Дане підтверджується і письмовими дослідженими в засіданні поясненнями свідків - [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 155 п. 4 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3 роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що …батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування… Законодавчо визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Чернівецька міська рада, як орган опіки та піклування, відповідно висновку від 20.01.2015 р. № 01/02-24/127 вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO] (а.с. 34). Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов'язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. У статті 5 Хартії прав сім»ї зазначається …»оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід»ємне право виховувати їх..» У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] життям своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO] не цікавився, батьківського піклування щодо неї не виявляє та повністю самоусунувся від виконання батьківського обов'язку, суд вважає, що є достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Своє байдуже ставлення до виховання дитини з боку відповідача підтверджено і письмовим поясненнями свідків, а також і досліджені письмові пояснення (а.с. 17) самої дитини, з яких чітко видно, що за останніх шість років, вона з відповідачем не бачилися, фактично останній не цікавився її успіхами в навчанні, станом її здоров»я, який є незадовільний. Отже, виходячи з наведеного, досліджених доказів в їх сукупності щодо вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, судом враховуються положення Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), де у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Крім того, згідно із статтями 11 і 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно статей 5 і 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його дитини , згідно ст.8,9,20 Конвенції про права дитини суд приділяє першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Виходячи з наведеної норми закону, з досліджених письмових пояснень неповнолітньої [PERSON] чітко висловила своє бажання проживати із матір»ю та не бажання вважати відповідача своїм батьком. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Стосовно вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, то згідно ст. 180 СК України, відповідач [PERSON], як батько малолітньої дитини [PERSON], [INFO] зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття. У відповідності до повідомлення Чернівецького міського центру зайнятості від 08.12.2014 року, відповідач [PERSON] на обліку в Чернівецькому МЦЗ як безробітний не перебуває (а.с.26), на обліку ДПІ в м. Чернівцях як фізична особа-підприємець не перебуває (а.с.28). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] матеріально утримується позивачем, інших дітей на утриманні у відповідача не має, і будь - яких стягнень за виконавчими листами [PERSON] не має; натомість має задовільний стан здоров»я, є працездатною особою, має мінливий нерегулярний дохід від зайняття роботи - зйомок урочистих подій; на утриманні крім доньки, інших малолітніх (неповнолітніх) дітей не має, не являється опікуном відносно своїх батьків; крім наведеного матеріалами справи і дослідженими доказами стверджується, що відповідач не перебуває на обліку в Чернівецькому міському ентрі зайнятості (а.с. 26, 27), не зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с. 28); до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с. 29); дитина забезпечена матір»ю, має нормальні умови для проживання, що стверджується дослідженим актом обстеження житлових - побутових умов (а.с. 31). Отже, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого в ст.. 11 ЦПК України, відповідно до ст.. 60 ЦПК України, відповідачем не надано заперечень проти позовних вимог, не зазначено доказів щодо спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину - як особистість. А, отже, із врахуванням як матеріального стану позивача, так і матеріального стану відповідача, враховуючи потреби дитини та розмір установленого прожиткового мінімуму доходів громадян, а також те, що позивач самостійно працює (12), і утримує дитину, має середньомісячну заробітну плату - 1218,00 грн.; суд вважає, що з відповідача [PERSON]. слід стягувати аліменти в твердій грошові сумі у розмірі 600,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення в суд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.; а щодо вирішення вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд також виходячи з вимог ст.. 88 ЦПК України вважає, що слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивач згідно Закону України «про судовий збір в Україні» звільнення від сплати судового збору. Відповідно до ст. 367 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved