Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], отриманий нею у дар від [PERSON] 05 жовтня 2001року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 жовтня 2001 року між нею та [PERSON] були укладені договори дарування, згідно яких їй був подарований будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,25 га. Договори Дарування посвідчені державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Герасько С.І. В грудні 2016 року вона звернулась до районної державної нотаріальної контори з приводу посвідчення копії договору дарування будинку для відчуження вказаного будинку, але державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, в зв'язку з тим, що в архіві державної нотаріальної контори відсутній оригінал договору дарування. Також відсутній запис в реєстрі нотаріальних дій за 2001 рік. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить задовольнити їх, обґрунтовуючи позов тим, що вона вже понад п'ятнадцять років добросовісно володіє вказаним майном, право власності на будинок зареєстроване за нею в органах БТІ. На даний час договір дарування не приймається нотаріусом з формальних підстав, а тому вона просить визнання свого права власності на будинок в судовому порядку. Від відповідача - Мазінської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, до суду надійшла заява про визнання позову та слухання справи у відсутності представника. Представник третьої особи - [PERSON] позовні вимоги підтримав. За правилами ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 05 жовтня 2001 року був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар цілий житловий будинок, житловою площею 24,40 кв.м., що розташований по [ADDRESS], який посвідчений державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №1572. Вказаний договір відповідно до вимог чинного законодавства був зареєстрований в Переяслав-Хмельницькому міжміському бюро технічної інвентаризації за №150 (а.с.6). Також, 05 жовтня 2001 року був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 0,25 гектарів для індивідуальної забудови по [ADDRESS], на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 25 жовтня 1996 року(а.с.7). Відповідно до облікової картки об'єкта погосподарського обліку на 2016-2020рр., особового рахунку [NUMBER], в буд. [ADDRESS], зареєстровані слідуючі особи : позивач як власник будинковолодіння - [PERSON], [INFO], чоловік позивача - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], внук - [PERSON], [INFO](а.с.8-11). Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] від 01 грудня 2004 року, [PERSON] належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд площею 0, 2500 га по [ADDRESS], який виданий їй на підставі договору дарування земельної ділянки від 05 жовтня 2001 року(а.с.12). З технічного паспорта на житловий будинок виданого на ім'я [PERSON] вбачається, що будинок [ADDRESS], 1971 року побудови, має загальну площу 46,80 кв. м., житлову площу 24, 40 кв. м. (а.с.14-18). 23.12.2016 державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - засвідчення копії договору дарування житлового будинку [ADDRESS]. За змістом цієї постанови нотаріус вказує на ряд недоліків, пов'язаних з веденням документації та обліку вчинення нотаріальних дій при посвідченні державним нотаріусом Герасько С.І. договору дарування від 05.10.2001. Отже право власності позивача на житловий будинок не визнається іншими особами. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу N 1 (1952) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухомості) належать об'єкти, що розташовані на земельній ділянці, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема їх виникнення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. За правилами ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, за відсутності спору між особами щодо своїх прав на будинок, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в суді підтверджений належними доказами той факт, що [PERSON] з 05.10.2001 володіє будинком [ADDRESS], який вона отримала в дар від [PERSON] на підставі договору дарування. Судові витрати за пропозицією позивача суд залишає за нею. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved