Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину будинковолодіння, розташованого по вул. Марка Кримчука, 21 в с. Воля Ковельського району Волинської області та поділ вказаного будинковолодіння в натурі. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] придбали за договором купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами розташований в с. Воля Ковельського району Волинської області, вул. М. Кримчука, 21. 04 червня 2008 року Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» було здійснено реєстрацію права власності спірного домоволодіння на імя відповідача [PERSON]. Незважаючи на ту обставину, що титульним власником спірного домоволодіння є відповідач, у відповідності до ст.. 22, ч.1 ст. 28 КпШС України, чинного на час набуття сторонами у власність нерухомого майна, спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю сторін. З причини тривалої протиправної поведінки відповідача шлюб сторін розпався, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27 червня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишилась проживати у спірному будинку. Кожен із сторін користувався окремими житловими та допоміжними приміщеннями у будинку, вів своє господарство. У листопаді 2014 року відповідач в черговий раз побив позивачку, унаслідок чого вона певний час проходила курс лікування в умовах стаціонару. Після виходу з лікарні, позивач не змогла потрапити до належного їй житлового приміщення, оскільки за час її відсутності відповідач заволодів її ключами, не впускає позивача до будинку та погрожує розправою. Незважаючи на ту обставину, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року відповідача було зобовязано не чинити позивачеві перешкод у користуванні житловим будинком, позивач позбавлена можливості і надалі безперешкодно користуватись належним сторонам на праві спільної сумісної власності домоволодінням, оскільки у натурі нерухоме майно не поділене між сторонами і у добровільному порядку вирішити питання про поділ домоволодіння у натурі відповідач не бажає. Враховуючи наведене позивач прохає суд визнати за нею право власності на ? частку домоволодіння, розташованого по вул. Марка Кримчука, 21 в с. Воля Ковельського району, що перебуває у спільній сумісній власності бувшого подружжя та враховуючи існуючий порядок користування житловим приміщенням, поділити в рівних частинах належне сторонам на праві спільної сумісної власності домоволодіння, розташоване в с. Воля Ковельського району, вул. Марка Кримчука,21, виділивши їй в натурі частину домоволодіння, яка б відповідала ідеальній частці, належній позивачеві у вказаному домоволодінні, а саме: кімнату 1-3 площею 12,5 кв.м., коридор 1-2 площею 7,4 кв.м., кладову 1-5 площею 6,0 кв.м., а також веранду 1-1 площею 9,3 кв.м., кухню площею 8,5 кв.м., сарай Д1, сарай д-1 залишивши у власності відповідача кімнату 1-4 площею 14,0 кв.м., літню кухню та решту господарських приміщень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених у ньому і прохає задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи наведене суд ухвалив розгляд справи провадити за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про поділ нерухомого майна у натурі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У ході попереднього судового засідання 01 липня 2015 року сторони визнали ту обставину, що спірне домоволодіння, розташоване по вул. Марка Кримчука,21 в с. Воля Ковельського району Волинської області є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного із співвласників у вказаному майні є рівними. За нормами статті 22 КпШС України, чинного на час укладення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності на спірне домоволодіння за відповідачем, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Факт набуття сторонами спірного домоволодіння у спільну сумісну власність підтверджуються наступними письмовими доказами: копією рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 червня 2012 року (справа 0306/3839/12, провадження №2/0306/969/2012), відмітками про реєстрацію шлюбу сторін 19 лютого 1983 року та розірвання шлюбу на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду у цивільній справі 2/0306/969 від 27.06.2012 року, що містяться у паспортах сторін (а.с.14), копією договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, посвідченого 03 лютого 1987 року секретарем Тойкутської сільської ради 9 (а.с.13); даними інвентаризаційної справи на будинок №21 по вул. М.Кримчука в с. Воля Ковельського району, кад. №7; інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відповідно до якої 04 червня 2008 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі Рішення Тойкутської сільської ради від 13.02.2008 року №2/2 від 26.03.2008 року, здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірне домоволодіння (а.с.28). У попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав обставини, якими позивач обґрунтувала позовні вимоги, зокрема існування між сторонами упродовж тривалого часу напружених стосунків, протиправних дій з боку відповідача по відношенню до позивача, а також ту обставину, що з причини протиправної поведінки відповідача позивач вимушена проживати в будинку брата. Вказана обставина доводиться також рішенням Ковельського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року у справі №159/2319/15-ц, провадження №2/159/738/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом спільної сумісно власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 01 липня 2015 року у даній справі було призначено комплексну судову будівельно-технічну експертизу. За висновком №О-94 комплексної судово будівельно-технічної експертизи від 01 липня 2015 року, з врахуванням внутрішнього планування спірного будинку, ідеальних часток співвласників в одиницях площі та вимог основних пунктів ДБН В.2.2-15-2005, ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», розміщення будівель та споруд на спірній земельній ділянці, відстані від будівлі до меж земельної ділянки, розподіл в натурі будинку №21 по вул. М.Кримчука,21 в с. Воля Ковельського району в частках 1/2 до 1/2 частин будинковолодіння з метою обладнання окремих ізольованих квартир можливий за умови проведення добудови до житлового будинку та запропонованих експертом переобладнань будинку. Аналізуючи у комплексі розміри ідеальних долів, кожного із співвласників будинковолодіння та обсяг необхідних переобладнань і будівельних робіт по влаштуванню двох ізольованих квартир згідно варіанту, запропонованого експертом, розміру грошових компенсацій унаслідок відступу від ідеальних часток, стану здоровя позивача, яка є інвалідом П-ї групи, а також тієї обставини, що хліви «Г-1» та «г» фактично знищені відповідачем шляхом підпалу, розподіл будинковолодіння в частках ? до 1/2 доцільно провести відповідно до варіанту розподілу домоволодіння, запропонованого експертом, виділивши, як одну самостійну одиницю, зі складу житлового будинку, що знаходиться по вул. М.Кримчука,21 в с. Воля Ковельського району, у власність позивача [PERSON] 55/100 частин спірного домоволодіння, яка складається з наступних приміщень: коридору 1-1 площею 9,3 кв.м., коридору 1-2 площею 7,4 кв.м., кімнати 1-3 площею 12,5 м.кв., кладової 1-5 площею 6,0 кв.м., кухні 1-6 площею 8,5 кв.м., сарая (Д-1), сарая (д) та ? частини огорожі, з покладенням на позивача обовязку по виплаті грошової компенсації за відхилення від вартості ідеальної частки. З урахуванням вказаних обставин у власності відповідача [PERSON] слід залишити 45/100 частини спірного домоволодіння, що складається з: кімнати 1-4 площею 14,0 кв.м., літньої кухні Б-1, гаража В-1, вбиральні Ж, колодязя К та ? частини огорожі, з покладенням на відповідача обовязку влаштувати добудову коридор, дверний проріз між добудовою і приміщенням 1-4, демонтувати та закласти віконний проріз між приміщеннями 1-4 та добудовою. Згідно ст. 152 ЖК виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується. Відтак обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав відповідає змісту ст. 16 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Даними чеку, виданого відділенням ПЗ-8 ЦПЗ №4 від 23.07.2015 року на підтвердження прийняття платежу, підтверджується та обставина, що витрати позивача, повязані з оплатою послуг експерта за проведення судової будівельно-технічної експертизи становлять 1935,36 грн. На підставі ст. 15,30, 58,59, 60-62, 85, 88, 212, 213, 215, 173,174 ЦПК України, ст. 152 ЖК України, ст. 319,321,356,361,364,367 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

Outcome: approved