Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, якою, з урахуванням уточнень, просила суд стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «ЕНЕРГОСТАЛЬ» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі: 8 941,63 грн., моральну шкоду у розмірі: 10 000,00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі: 1 000,00 грн.. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що у період з 10.01.2017 року по 27.11.2017 року сторони перебували у трудових відносинах. У день звільнення у порушення вимог ст.. 116 КзпП із позивачу не були сплачені всі належні суми, крім того, існувала заборгованість по заробітній платі. Так, за період з травня 2017 року по листопад 2017 року включно (7 календарних місяців) позивачу мала бути виплачена заробітна плата в сумі 18 585,35 грн., однак її виплата здійснена не була. Крім того, позивач стверджує, що внаслідок численних порушень відповідачем вимог законодавства про працю їй була завдана моральна шкода, що виявилась у втраті та порушенні її нормальних життєвих зв'язків, яке потребувало від неї додаткових зусиль для організації її нормального соціального життя. До того ж через постійну відсутність грошових коштів та неможливість вчасного повернення численних позик та позичок постраждала її стала репутація порядної, чесної, сумлінної, відповідальної людини. Розмір моральної шкоди позивачем оцінено у 10 000 гривень. У зв'язку із виплатою відповідачем після відкриття провадження 12.02.2018 року на користь позивача частини заборгованості, позивачем зменшено розмір позовних вимог до 9156,84 грн., середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, 10 000 гривень моральної шкоди та 1000 гривень витрат на правову допомогу, в також судового збору. Останнім уточненням до позовної заяви позивач зменшила суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 8941,63 грн. У судовому засіданні позивач підтримала остаточну редакцію позовної заяви та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач проти позовних вимог у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначили про те, що станом на 13.02.2018 року позивачу було сплачено всю суму заборгованості у розмірі 17 422,65 гривень. Виплати проводились 07.12.2017, 10.01.2018, 19.01.2018 та 12.02.2018. Затримка мала місце через скрутне матеріальне становище підприємства у зв'язку із падінням галузі, що, в тому числі, призвело до затримки розрахунків контрагентами. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у зв'язку із наступним. Так, судом встановлено, що року [PERSON] була прийнята на посаду інженера відділу очистки газів від пилу Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «ЕНЕРГОСТАЛЬ» (далі - ДП «УКРНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ»), запис у трудовій книжці № 1 від 10.01.2017 року, підстава: Наказ № 640-к від 30.12.2016 року. 01.04.2017 року позивач була переміщена у відділ очистки газових викидів зі збереженням посади інженера (запис у трудовій книжці № 2 від 01.04.2017 року, підстава: Наказ №101-к від 21.03.2017 року). 27.11.2017 року позивач звільнилась за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (запис у трудовій книжці № 3 від 27.11.2017 року, підстава: Наказ №493-к від 24.11.2017 року). Згідно розрахункового листа за листопад 2017 року, заборгованість по заробітній платі станом на 27.11.2017 складала 17422,65 грн., при цьому, розрахункові листи як за листопад 2017 року, так і за попередні місяці, у яких малась заборгованість, мають відомості про нарахування компенсації за затримку заробітної плати (а.с. 9-11). У день звільнення зі позивачем не було проведено повного розрахунку, тобто у порушення ст. 116 КЗпП України ДП «УКРНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» не здійснило виплату всіх сум, що належать до сплати. Остаточний розрахунок із позивачем проведено 12.02.2018, що підтверджується довідкою відповідача (а.с. 45) та визнано позивачем уточненою позовною заявою (а.с. 53-55). Таким чином, період затримки розрахунку складає 53 робочі дні. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно позиції, викладеної у постанові ВСУ в постанові від 14.09.2016 р. за справою № 6-419цс16, положеннями р. ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій, відпускні та лікарняні, тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Таким чином, середня заробітна плата позивача перед звільненням складає 167,71 гривень на день, час затримки 53 робочі дні, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку складає 8941,63 гривень, що відповідачем не оспорюється, однак в добровільному порядку нараховано та виплачено не було, а тому підлягає стягненню на користь позивача. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень. Як зазначає позивач, спричинена їй моральна шкода полягала у зміні звичайного укладу життя та необхідності вжиття додаткових зусиль для організації свого життя через невиплату заробітної плати. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю. Доказування, згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, суд вважає, що позивач не довела розмір своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень, в зв'язку з чим,

Outcome: partial