Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 30.10.2016 року, в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 13106,56 гривень, проценти за користування позикою у розмірі 1184,32 гривні та судовий збір у розмірі 640,00 гривень. В обґрунтування позивних вимог позивач посилається на те, що 30.10.2016 року на підтвердження укладання договору позики [PERSON] надав [PERSON] розписку, згідно з якою [PERSON] взяв у [PERSON] у борг 8000,00 гривень та 200 доларів США. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути позичені кошти. 19.01.2017 року позивач [PERSON] відправила відповідачу [PERSON] вимогу про сплату грошових коштів, яка 21.02.2017 року була повернена позивачу у звязку із закінченням встановленого терміну зберігання. Внаслідок того, що відповідач [PERSON] грошові кошти за договором позики не повернув і дотепер ухиляється від виконання своїх зобовязань із повернення грошових коштів позивач [PERSON] вимушена звернутись до суду. У судове засідання позивач не з'явився, була повідомлена належним чином, представник позивача надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, суду не надав, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, надані докази учасників процесу приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2016 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв грошові кошти у сумі 8000,00 гривень та 200 доларів США. На підтвердження укладання договору позики відповідач [PERSON] надав [PERSON] власноручну розписку. Офіційний курс НБУ на момент позики становив 2553,2787 гривні за 100 доларів США, таким чином 200 доларів США становить 5106,56 гривень. 19.01.2017 року позивач [PERSON] направила відповідачу [PERSON] письмову вимогу про сплату грошових коштів, однак вказаний лист був повернений поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання. Відповідач [PERSON] грошові кошти за договором позики від 30.10.2016 року не повернув і дотепер ухиляється від свого обовязку щодо повернення отриманих коштів. Таким чином позивачем у повному обсязі виконано приписи абз. 2 частини 1 статті 1049 ЦК України, щодо порядку визначення строку повернення позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України визначений обовязок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України(абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Розмір процентів за користування сумою позики за даним договором за період з 30.10.2016 року до звернення позивача [PERSON] до суду становить1184,32 гривні. Дану правову позицію підтримав Верховний суд України у постанові від 2 липня 2014 року по справі №6-36цс14. Приписами статті 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640,00 гривень. \~Виходячи з вище викладеного,

Outcome: approved