Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини, поділ спадкового майна померлої [PERSON] Митрофанівни, та визнання права власності на нього. В позові вказала, що 16 жовтня 1998 року померла її матір [PERSON] Митрофанівна, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю), яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене сертифікатом ОД-12 №0248696, виданим Кодимською районною державною адміністрацією. Спадкоємцями зазначеного спадкового майна за законом у рівних долях є діти померлої позивач [PERSON] та відповідач та [PERSON], які у відповідності з вимогами ст.549 ЦК УРСР, чинної на час відкриття спадщини, прийняли цю спадщину, оскільки фактично вступили у володіння та користування належним померлій майном. Добровільно поділити вказане спадкове майно вони не можуть через відмову відповідача. Через виниклий спір вона не може захистити своє порушене право у позасудовому порядку, тому просила поділити між нею та відповідачем належну померлій матері спадщину у вигляді земельної частки (паю), визнавши за ними в порядку спадкування право власності на 1/2 частину земельної частки (паю). В судове засідання позивач не зявилася, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання також не зявилася, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї, заявлений позов визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала та погодилася із запропонованим позивачем варіантом поділу спадщини померлої [PERSON] Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~ Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 16 жовтня 1998 року померла [PERSON]М, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №341743, повторно виданого 20 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала, отже на час відкриття спадщини її спадкоємцями першої черги за законом у рівних долях були її діти - [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (відповідач у справі). Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача серії ЯЖ №077660, виданого Олексіївською сільською радою Кодимського району Одеської області, від 21 березня 1958 року, в якому матірю позивача вказано [PERSON] Дошлюбне прізвище позивача «Датій», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖД №293393, виданого 04 грудня 1982 року Іллічівським ЗАГС м.Одеса. Родинні відносини відповідача зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження відповідача серії І-ЖД №163781, плвторно виданого Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області, від 22 грудня 1998 року, в якому матірю позивача вказано [PERSON] Дошлюбне прізвище відповідача «Датій», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №464204, виданого 14 серпня 1982 року Олексіївською сільською радою Кодимського району Одеської області. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 257 ЦК України, який набув чинності 01 січня 2004 року (ст.71 ЦК України в ред.1963 року) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. [PERSON] померла 16 жовтня 1998 року, з позовом до суду позивач звернулася лише 03 жовтня 2017 року, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Через виниклий спір між спадкоємцями, позивач своєчасно не звернулася до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску нею строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 16 квітня 1999 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК УРСР). Підставою прийняття спадщини спадкоємцями, позивач [PERSON] вказала фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, здійснений одразу після смерті матері. До складу спадкового майна [PERSON] ввійшла земельна частка (пай) у розмірі 2.01 умовних кадастрових гектари із земель, що перебували у колективній власності КСП «Колос» с.Олексіївка Кодимського району Одеської області. Зазначене право [PERSON] посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248696, виданим 24 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. До своєї смерті [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку не отримала, відтак, до складу її спадщини ввійшло право на цю земельну частку (пай). За змістом п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК УРСР). На підставі довідки Олексіївської сільської ради Кодимського району №574 від 30 серпня 2017 року, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] фактично вступили в управління спадковим майном, до них перейшов будинок, який належав матері та предмети звичайної домашньої обстановки, що за змістом п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР є свідченням прийняття сторонами спадщини померлої матері. Отже, позивач та відповідач є такими, що у передбаченому на день відкриття спадщини прийняли спадщину померлої [PERSON] Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Судом встановлено, що перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом був виниклий між сторонами спір щодо поділу спадкового майна померлої [PERSON] (відмова нотаріуса №1469/02-14 від 03 жовтня 2017 року). При цьому, Верховний Суд України в постанові від 14 травня 2014 року, прийнятій у справі №6-42цс14, вказав, що оскільки відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України в ред.1963 року прийнята спадщина належить спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини, то факт отримання чи не отримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, спадкоємці за законом вправі за домовленістю між собою розподілити спадщину, змінивши при цьому розміри належних їм часток у спадщині. Таким чином, з огляду на визнання відповідачем позову, суд визнає запропонований позивачем спосіб поділу спірного спадкового майна законним та таким, що не порушує прав і інтересів сторін та інших осіб, а тому вважає можливим позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved