Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ « Українська охоронно-страхова компанія» ( відповідач-1), [PERSON] державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області ( відповідач-2), третя особа [PERSON] про стягнення майнової шкоди ( збитків) та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позові зазначає, що 02.10.2015р. о 9год.00 хв. Водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 212140», реєстраційний номер 081301, поблизу гаражного кооперативу Лада по вулиці Іванова м. Запоріжжя, в порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «SKODA RAPID», реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «SKODA RAPID», реєстраційний номер [NUMBER], який належить їй на праві власності. 12.10.2015р. Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, виніс постанову по справі № 336\\7429\\15-ц, провадження № 3\\336\\1805\\2015, якою визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, призначивши йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначена постанова набрала законної сили . На час ДТП цивільно-правова відповідальність УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зі страховою сумою за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Загальний розмір заподіяної їй внаслідок ДТП матеріальної шкоди становить 98982,39 грн., що складається зі шкоди, повязаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в розмірі 96765,39 грн., з витрат, повязаних з евакуацією транспортного засобу у розмірі 1500 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження 700 грн., витрат, повязаних з викликом представників ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області для участі в проведенні автотоварознавчого дослідження 17 грн. Просить стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» грошові кошти у розмірі 50000 грн., тобто в межах страхової суми. З УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області стягнути матеріальну шкоду у розмірі 48982,39 грн., як різницю між фактичним розміром завданої їй майнової шкоди і страховою виплатою, а також моральну шкоду у розмірі 20000 грн. У ході слухання справи позивач надав заяву про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.54-55), відповідно до якої вартість матеріальної збитку, завдану їй пошкодженням автомобілю станом на 19.02.2016р. становить 106231 грн., оплата послуг за проведення додаткового автотоварознавчого дослідження 400 грн., загальна сума матеріальної шкоди становить 108848 грн., моральної 20000 грн. Під час судового розгляду справи відповідач - [PERSON] державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області припинило свою діяльність як юридична особа 30.09.2016р. Правонаступником [PERSON] держслужби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області є [PERSON] поліції охорони в Запорізькій області. Відповідно до вимог ст. 37 ЦПК Україна, суд, за клопотанням представника позивача, залучив до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області - [PERSON] поліції охорони в Запорізькій області, про що постановив Ухвалу від 26 січня 2017р.( т.3 а.с.43) Позивач, під час судового розгляду справи надав заяву про збільшення розміру позовних вимог ( т.3 а.с. 104-105). Просить стягнути з ПАТ « «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь 50000 грн. страхової виплати, на відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП, а також 14175,32 грн. пені за весь час прострочення виплати страхового відшкодування. Просить стягнути з [PERSON] поліції охорони в Запорізькій області матеріальну шкоду у розмірі 58848 грн., спричиненої внаслідок ДТП, а також 20000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди. А також просить стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені як в первісному позовні, так і в заявах про збільшення розміру позовних вимог, просять задовольнити позовні вимоги, викладені в заяві від 28.03.2017р. (т.3 а.с.104-105) в повному обсязі. Відповідач-1 ПрАТ «Страхова компанія «Українська охоронно-страхова компанія» у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судових засідань повідомлялася належним чином, письмових пояснень, документів та доказів в обґрунтування своїх заперечень не надав. Причини неявки до суду не повідомив. Надіслав заяву про відкладення слухання справи ( т.1 а.с. 128-133,156-158). Представник відповідача-2 проти позову заперечує, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав письмові заперечення на позов (т.1 а.с.63-66, т.2 а.с.94-96, т.3 а.с.73-77). В судовому засіданні пояснив, що в спричинені ДТП винен саме позивач і спричинення пошкодження майна також відбулося з його вини. Крім того, позивач необґрунтовано вимагає сплати відшкодування не за реальною вартістю відновлення транспортного засобу, а ймовірною вартістю, як визначено в Звіті про оцінку розміру матеріальних збитків від 09.05.2015р., надану позивачем. Заперечує щодо стягнення моральної шкоди, в звязку з недоведеністю спричинення такої шкоди. Позовні вимоги до відповідача-2 просить залишити без задоволення в повному обсязі. Третя особа проти позову заперечує, надала письмові пояснення до позову та заперечення (т.1 а.с.88-89,140-142). В судовому засіданні пояснив, що позивачем було порушено Правила дорожнього руху, ДТП сталося лише з вини позивача. Підтримує позицію відповідача-2, викладені в запереченнях на позов. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, судом встановлено, що 02.10.2015р. в м. Запоріжжя на вул. Іванова в районі гаражного кооперативу «Лада» відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 212140» державний номер 081301, власником якого є відповідач-2, під керування [PERSON] та автомобіля «SKODA RAPID», державний номер [NUMBER], власником якого є позивач, під керуванням [PERSON] Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2015р. по справі № 336\\7429\\15-П [PERSON], третя особа по даній справі, визнано винним у скоєні ДПТ та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова Шевченківського райсуду м. Запоріжжя набрала чинності (т.1 а.с.7-8, т.2 а.с. 41). Відповідно п.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Заперечення відповідача-2 та третьої особи відповідно того, що дорожньо-транспортна пригода сталася лише за вини водія автомобіля ««SKODA RAPID», державний номер [NUMBER], не підтверджується матеріалами справи, а спростовується наданими рішеннями суду, що набрали чинності. Відповідно до ст.1187 ЦК України, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником автомобіля «SKODA RAPID», державний номер [NUMBER] ( т.1 а.с.9, т.3 а.с.126), а відповідач-2 власником автомобіля «ВАЗ 212140» державний номер 081301 ( т.1 а.с.164). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту). Водій автомобіля ««ВАЗ 212140» державний номер 081301 [PERSON] не є власником даного автомобіля, а є працівником власника джерела підвищеної небезпеки.( т.1 а.с.164-167). Відповідно до матеріалів справи, відповідач-2 уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АС № 3574676( т.1 а.с.11,53),строком дії з 09.08.2015 по 28.08.2016р., встановлено ліміт страхової суми складає 50000 грн., франшиза 0,00 грн. Відповідно до ст..6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Страховик, у відповідності зі ст..22, 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку, у порядку та в визначені строки, зобовязаний відшкодувати оцінену шкоду. Статтею 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що при ушкодженні транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом з урахуванням зносу. Відповідно до наданого до матеріалів справи висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 45\\02 від 19.02.2016р.( т.2 а.с. 56-75) по встановленню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику «SKODA RAPID», державний номер [NUMBER], позивачу по справі, вартість матеріальної шкоди на дату оцінки 19.02.2016р. становить 106231,00 грн. Відповідач-2, не погоджуючись із зазначеним висновком № 45\\02, надав суду клопотання про проведення судової авто товарознавчої експертизи, яке було судом задоволено та призначена судова авто товарознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно висновку № 2963 16 експерта Дніпропетровського НДІСЕ від 07.10.2016р. розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SKODA RAPID», д\\н АР 9449 СК внаслідок його пошкодження під час ДТП, яке відбулося 02.10.2015р., станом на дату проведення експертизи складає 106251,02 грн.( т.2 а.с.197-244). Відповідно до матеріалів справи, позивач звернулася до відповідача-1 із заявою про виплату страхового відшкодування, яку відповідач-1 отримав 26.01.2016р. (т.1 а.с. 213,214). Доказів сплати позивачу страхового відшкодування відповідачем-1 суду не надано, заперечень на позов, контррозрахунків також до матеріалів справи не долучено. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 страхового відшкодування у розмірі 50000 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( ч.2 ст.549 ЦК України). Частиною 3 статті 549 ЦК України зазначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Отже, відповідно до вимог законодавства, пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня доки зобовязання не буде виконане. Пунктом 36.5 статті 36 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування ( регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з 26.04.2016р. по 27.03.2017р.є обґрунтованими. Розмір пені: з 26.04.2016р. по 26.05.2016р.- 19% ( ставка НБУ) х 2 \\ 365 х 31 ( кількість днів прострочки х 50000 (сума страхового відшкодування = 1613,69 грн.; з 27.05.2016р. по 23.06.2016р. 18% х 2 \\ 365 х 28 х 50000 = 1380,82 грн.; з 24.06.2016р. по 28.07.2016р. 16,5 % х 2 \\ 365 х 35 х 50000 = 1582,19 грн.; з 29.07.2016р. по 15.09.2016р. 15,5% х 2 \\ 365 х 49 х 50000 = 2080,82 грн.; з 16.09.2016р. по 27.10.2016р. 15 % х 2 \\ 365 х 42 х 50000 =1726,02 грн.; з 28.10.2016р. по 27.03.2017р. 14 % х 2 \\ 365 х 151 х 50000 = 5791,78 грн. Розмір пені з 26.04.2016р. по 27.03.2017р. становить 14175,32 грн. (1613,69 +1380,82+1582,19+2080,82+1726,02+5791,78). Статтями 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу, що належить позивачу, складає, відповідно до висновку судового експерта, становить 106251,02 грн. При цьому, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а отже, різниця між фактичним розміром шкоди, згідно заявлених вимог, та страховим відшкодуванням складає 56231 грн. Суд вважає, що вимоги щодо стягнення витрат позивача, повязаних з проведенням авто товарознавчого дослідження в розмірі 700 грн. та 400 грн. , а також витрати по сплаті поштового відправлення про виклик відповідачів для участі в проведенні дослідження, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню (т. 1 а.с.12,14, т.2 а.с. 75). Суд, також вважає обґрунтованим та такими що відповідають вимогам закону вимоги позивача по стягненню послуг евакуатора, відповідно до наданої квитанції № 12 від 23.10.2015р. Відповідно до наданих копій : квитанція ( т.1 а.с. 13) про сплату послуг евакуатора у розмірі 1500 грн., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Свідоцтва платника єдиного податку ФОП [PERSON] ( т. 1 а.с.211-212, т.3 а.с.134-135), ФОП [PERSON] надав послуги евакуатора відповідно, до зареєстрованої належним чином, видів діяльності. Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоровя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушені права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з позовної заяви, наданих пояснень, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач вказала, що була позбавлена можливості користуватися автомобілем, вона зазнала моральних страждань через пошкодження її власності, що вплинула на її самопочуття. Оцінюючи у сукупності пояснення позивача та досліджені докази, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнала моральних страждань через пошкодження належного їй автомобіля, а також у звязку з неможливістю протягом тривалого часу користуватися транспортним засобом, а також неможливістю отримати протягом тривалого часу належне відшкодування, необхідністю здійснювати захист своїх прав, витрачаючи додатково на це кошти та час. Виходячи з обсягу спричинених незручностей, розміру та характеру пошкоджень автомобіля та часу, протягом якого позивач вимушений захищати свої права, суд дійшов висновку про справедливість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача-2 моральної шкоди. При цьому, суд вважає, що розмір заявлених вимог дещо завищений. Суд вбачає справедливим стягнення з відповідача-2 на користь позивача 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, позивач має право на відшкодування судових витрат. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи зясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial