Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею як спадкоємицею за заповітом, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що належав померлому [INFO] [PERSON], посилаючись на те, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок, який був би виданий на ім'я померлого, а саме не надано дозвіл на виконання будівельних робіт, документи, які підтверджують право власності на створений об'єкт. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 10.11.1960 року та виписки з рішення Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 04.09.1958 року за № 470/1, [PERSON] була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку, на якій був побудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.01.2015 року за № 2, згідно адресного реєстру м. Ізмаїла, житловий будинок з надвірними спорудами, власником якого є [PERSON], має самостійний адресний номер: [ADDRESS] Крім цього, згідно вищезазначеної довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» вкаазаний спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, побудований у 1961 році є завершений будівництвом та відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового - комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 року «Про затвердження порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І-ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 року за № 612/23144, на підлягає прийняттю в експлуатацію та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належить до самочинного будівництва. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.04.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою ст. 1223 передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до заповіту від 16.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори за № 2/4949, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те , що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відповідно ст. 1241 ЦК України, після смерті [PERSON], немає. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 09.10.2014 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. 24.12.2014 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] на ім'я позивача [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за № 4696. Спадщина, на яку видано зазначене свідоцтво складається з земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS], що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 373027, ваданого Ізмаїльською міською радою Одеської області 12 листопада 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів направо власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010950700539. Згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за № 127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкоємцем не було отримано правовстановлюючі документи. Таким чином, оскільки спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], був побудований [PERSON] до 05 серпня 1992 року, то вказаний будинок є завершений будівництвом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved