Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Посилаючись на те, що [PERSON], як батько, свідомо ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню сина [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року, який розірвано 22 січня 2009 року, й з часу розлучення вони проживають окремо, й з цього ж часу відповідач не цікавиться долею дитини, його здоров»ям, розвитком, який знаходяться на її індивідуальному утриманні й мешкає з нею, свідомо не приймає участі у його вихованні. [PERSON] є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов»язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом. Всупереч закону та моральним засадам суспільства, відповідач жодного з покладеного законом на батька обов»язків не виконував з 2009 року, й нині не виконує: він не спілкується з дитиною, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з сином. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON]. Зазначила, що відповідач байдуже ставиться до долі своєї дитини і тому батьківські обов»язки його пригнічують, при цьому вона жодних перешкод їх спілкуванню не чинить. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 34). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. В судове засідання представник органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації не з»явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності й з підтриманням Висновку органу опіки та піклування № 7520/41/1/103 від 15.10.2014 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні прокурор надав свій висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновків третьої особи та прокурора про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], є сином сторін (а.с.9), які перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року, й який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2008 року розірваний (а.с. 5, 7). З 2009 року сторони проживають за різними адресами. Малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за місцем проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 19); має позитивний стан здоров»я. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 22.04.2009 року й до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.13). Проте, вказане рішенні відповідач не належним чином виконує, й станом на 01.06.2014 року наявна заборгованість по аліментам становить 55 718 грн. 15 коп. (а.с.15-16). Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку. [PERSON] є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає з 2009 року. Відповідач з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом його здоров»я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо з 2009 року. Дитина повністю знаходяться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до долі сина. Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації надала до суду Висновок № 7520/41/1/103 від 15.10.2014 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO] (а.с.17-18). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складений вказаною службою від 31 липня 2014 року, дитини проживає з позивачкою в двокімнатій квартирі з усіма побутовими зручностями; стосунки в сім»ї добрі та дружні (а.с. 8). Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Батьки зобов»язані, згідно статті 180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов»язків щодо свого сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що відповідач з 2009 року свідомо ухиляється, з підстав його винної поведінки, від виконання батьківських обов»язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства, відповідач жодного з покладеного законом на батька обов»язків не виконував з 2009 року, й нині не виконує: він не спілкується з дитиною, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з сином. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Вирішуючи спір в частині заявлених позивачем вимог про залишення обов»язку за батьком дитини сплачувати аліменти, суд вважає вказані вимоги такими, що не ґрунтуються на положенні Закону. Так, оскільки наявне чинне рішення про стягнення з відповідача аліментів, додатково ухвалювати рішення щодо залишення обов»язку за батьком дитини сплачувати аліменти не має потреби. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial