Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Публічне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс», в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі - 14 193,43 грн. та судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 квітня 2011 року о 14 год. 45 хв. у м.Києві на перехресті вулиць Н.Ополчення - Смілянська відбулось ДТП із участю водіїв автомобіль «Тойота» д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивачки, та водія автомобіля ЗАЗ-110218 д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], вина якого у вчиненні вказаного ДТП встановлена постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 28.04.2011 року у справі № 3-4073/11. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Відповідальність [PERSON] згідно полісу № ВА/2322109 від 03.07.2010 року була застрахована в ПАТ «Європейський страховий альянс» (надалі Відповідач), до якого позивач звернулась із вимогою про виплату страхового відшкодування із наданням ремонтної калькуляції та рахунку фактури ТОВ «Автосаміт ЛТД» в розмірі збитку - 14 193,43 грн. На її звернення відповідач страхове відшкодування в цій сумі виплачувати відмовляється, відповіді на її звернення не надає, тому позивач звернулась до суду із позовом про стягнення не виплаченого відшкодування в сумі - 14 193,43 грн. та витрат, пов»язаних з розглядом справи. В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, зазначивши суду, що відповідач фактично не виконав свої обов»язки по відшкодуванню позивачу заподіяної застрахованою особою шкоди, тому позов просили задовольнити повністю з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, наголошуючи на тому, що відповідальність винуватця ДТП [PERSON] була також застрахована в іншій страховій компанії ЗАТ «Міська страхова компанія», даних про отримання у якої відшкодування не отримано, а заявлена позивачем сума до відшкодування не підтверджена належними і допустимими доказами, оскільки фактично заподіяна шкода автомобілю позивачки складає за підрахунками аварійного комісара 3701,42 грн. Крім того, відповідач просив застосувати строки позовної давності, які було пропущено позивачем при зверненні до суду. Протокольною ухвалою суду від 17.10.2014 року до участі у справі у якості 3-ї особи без самостйних вимог щодо предмету спору було залучено ЗАТ «Міська страхова компанія», оскільки дійсно відповідальність винуватця ДТП [PERSON] була застрахована у вказаній страховій компанії згідно полісу ВЕ №2624749 від 15.04.2010 року, але представник вказаної компанії в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідальність водія [PERSON] була застрахована згідно полісу ВА№2322109 із строком дії до 02.07.2011 року, що був укладений між ПАТ «Європейський страхований альянс» та [PERSON] Згідно вказаного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, що експлуатують автомобіль, [PERSON] застрахував свої майнові права та відповідальність щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем марки «ЗАЗ 110218», державний номер [NUMBER]. Згідно умов даного договору, ліміт виплати страхової суми страховиком у разі настання страхового випадку щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої особи становив 50 000 грн. Вказані обставини підтверджуються довідкою №8794128 від 04.04.2011 року про дорожньо-транспортну пригоду, витягом з центральної бази даних МТСБУ та прийняттям документів від позивача відповідачем для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (а.с.15). З вказаних документів вбачається, що відповідальність водія [PERSON] щодо керування автомобілем «ЗАЗ 110218» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у відповідача, а тому посилання його представника в судовому засіданні відсутність доказів укладання вказаного полісу та відсутності підстав для сплати страхованого відшкодування є невірним. Судом встановлено, що 04 квітня 2011 року о 14 год. 45 хв. у м.Києві на перехресті вулиць Н.Ополчення - Смілянська відбулось ДТП із участю водіїв автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивачки, та водія автомобіля ЗАЗ-110218 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим останній порушив п.16.6 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 28.04.2011 року по справі №3-4073/11 [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної ДТП відповідно до ст.124 КУпАП. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Тойота»,державний номер [NUMBER], який згідно свідоцтва про державну реєстрацію належить та знаходився під керуванням позивачки [PERSON] (а.с.6-8). У відповідності до вимог ст.33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернулась 14.04.2011 року до відповідача із повідомленням про страховий випадок та надала усі необхідні документи згідно переліку, надавши для огляду пошкоджений автомобіль (а.с.15). Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. З пояснень в судовому засіданні представника відповідача вбачається про невизнання ним позову, оскільки він вважає себе неналежним відповідачем, тому що відповідальність [PERSON] також застрахована в ЗАТ «Міська страхова компанія» згідно наданого відповідачем полісу. Між тим, зважаючи на те, що позивачка звернулась саме до відповідача із заявою із наданням документів про виплату страхового відшкодування, яка була прийнята відповідачем 14.04.2011 року (а.с.15), та з врахуванням чинного на момент ДТП Полісу водія [PERSON] ВА№2322109, виданого відповідачем, суд вважає таке твердження відповідача неприйнятним та наданим з метою уникнення ним виконання свого обов»язку щодо виплати страхованого відшкодування позивачу у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.988 ЦК України порядку. Крім того, ніяких доказів звернення за отриманням страхованого відшкодування позивачем в ЗАТ «Міська страхова компанія» сторонами суду надано не було, тому у суду немає ніяких підстав вважати про їх отримання у вказаній страховій компанії. При визначенні суми, що підлягає до стягнення з відповідача судом враховано, що протягом часу розгляду справи судом позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що пошкоджений в ДТП та на даний час, зі слів представника позивача, відремонтований автомобіль «Тойота» д.н.з. [NUMBER], взагалі був відремонтований, не надано доказів оплати вартості такого ремонту з урахуванням запчастин та самої роботи. За таких обставин, суд не може вважати такою, що підлягає стягненню на користь позивача, заявлену ним суму в розмірі - 14 193,43 грн., оскільки вона базується на вартості нових запчастини та робіт, які можливо провести у офіційного ділера ТОВ «Тойота центр Київ Автосаміт» без надання доказів проведення такого ремонту. Даних щодо проведення експертного дослідження наявних пошкоджень та вартість відновлювального ремонту автомобіля суду надано не було. Між тим, суд приймає до уваги, долучені до заперечень відповідачем розрахунки аварійного комісара (а.с.32-40) щодо вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля позивача, яка становить - 3701,452 грн. Згідно ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги та вважає таким, що відображає реальну вартість матеріального збитку автомобілю позивача, надані відповідачем розрахунки аварійного комісара (а.с.32-40) щодо вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля позивача, яка становить - 3701,452 грн. Вказані розрахунки проведені з врахуванням вимог законодавства, фізичного зносу автомобіля та його огляду, а тому саме цю суму необхідно стягнути на користь позивача з відповідача в якості страхового відшкодування, а відтак в цій частині позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні з наданих заперечень відповідача вбачається про заявлення ним клопотання про застосування строку позовних давності. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч.3. ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В той же час, як встановлено судом дорожньо-транспортна пригода сталась 04.04.2011 року, тобто саме з цього часу відраховується 3-х річний термін позовної давності, а позов подано позивачем 03.04.2014 року до поштового відділення для направлення до суду, про що свідчить штамп на конверті (а.с.20). Таким чином, при подачі вказаного позову до суду позивачем позовну давність пропущено не було, а відтак підстав для її застосування немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, які були сплачені ним при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial