Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Голови комісії з реорганізації-головного лікаря Державного закладу «Дорожня лікарня» Державного підприємства «Одеська залізниця» [PERSON] із вимогами: про визнання наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказу про її звільнення незаконними; зобов'язати відповідача скасувати наказ № 1 від 04.09.2015 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, та скасувати наказ №351 від 17.09.2015 року про звільнення позивача з 17.09.2015 року, з займаної посади лікаря - терапевта приймального відділення за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді лікаря - терапевта приймального відділення ДЗ «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» (тобто продовжити дію трудового договору відповідно до чинного законодавства); виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути з відповідача заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 01 (однієї) гривні. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на такі обставини. Вона працювала в ДЗ «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» з 02 грудня 2002 року на посаді лікаря-терапевта приймального відділення. За час праці вона жодного разу не була притягнена за дисциплінарної відповідальності, не було ніяких нарікань з боку керівництва стосовно її професійної діяльності, більш того, неодноразова підвищувала здобуту кваліфікацію. 04 вересня 2015 року Головою комісії з реорганізації - Головним лікарем ДЗ «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» [PERSON] було видано наказ № 1 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. 17 вересня 2015 року відповідачем було видано наказ № 351 про звільнення [PERSON] з 17 вересня 2015 року із займаної посади лікаря-терапевта приймального відділення за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. 23 серпня 2015 року о 01 год. 40 хв. бригадою швидкої допомоги до приймального відділення ДЗ «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» був доставлений хворий - [PERSON], [INFO], де він був оглянутий: позивачем - черговим лікарем, черговим травматологом - [PERSON] та черговим хірургом - [PERSON] на факт вживання психоактивних речовин. Хворий був у свідомості, вільно орієнтувався в просторі та часі, були відсутні будь-які відомості про те, що хворий отримав травму голови, також на голові хворого були відсутні будь-які ознаки ушкоджень (рани, садни, гематоми, подряпини). Всі ці обставини дали позивачу підстави виключити можливість закритої черепно-мозкової травми, черговим травматологом - [PERSON] також не було зафіксовано закритої черепно-мозкової травми, консультацію чергового травматолога зміни позивач отримала 23 серпня 2015 року о 08:00 годині перед закінчення її зміни. Також позивачем особисто не було сповіщено співробітників поліції по кримінальних характер ушкоджень у зв'язку з тим, що співробітником карети швидкої допомоги в її присутності було повідомлено чергову частину поліції. Видання даного наказу є тиском на позивача з боку головного лікаря за те, що вона відмовилась виконувати його не правомірне прохання, під час здійснення нею своїх професійних обов'язків. У зв'язку з тим, що позивач сумлінно виконує свої посадові обов'язки дисципліни не порушувала, вважає що має право на судовий захист та доведення своєї позиції у суді. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. Не погоджуючись з думкою відповідача щодо її відсутності на робочому місці нібито без поважних причин, оскільки з 10:40 годині по 14:00 годині 02 вересня 2015 року, позивач знаходилась на території лікарні та була присутня на засіданні лікарняної комісії. Тому, наказ від 17 вересня 2015 року за № 351 про звільнення [PERSON] з 17 вересня 2015 року із займаної посади лікаря - терапевта приймального відділення за прогул без поважних причин незаконним. Також, позивач звертає увагу, що на її утриманні перебуває четверо дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Звільнення позивача із займаної посади позбавило її родину джерела існування та поставило їх в скрутне матеріальне становище. Відповідач незаконно звільнив позивача, порушивши при цьому трудове законодавство, заподіяв їй моральну шкоду, що відображається на її психологічному й фізичному стані, як громадянина України позбавленого права на працю та утримування дітей. Представник відповідача Голови комісії з реорганізації-головного лікаря Державного закладу «Дорожня лікарня» Державного підприємства «Одеська залізниця» [PERSON] позов не визнав, надав до суду заперечення, в яких просив у задоволенні позову позивача відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] 02 грудня 2002 року була прийнята на посаду лікаря-терапевта приймального відділення, була під особистий підпис ознайомлена з посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується особовою карткою № 1267. Наказом від 17 вересня 2015 року №351-ос [PERSON] звільнена з вказаної посади за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпПУ. Позивач вказує, що наказом від 04 вересня 2015 року №1 вона безпідставно була притягнута до дисциплінарної відповідальності. Однак з цим погодитися не можна. 23 серпня 2015 року о 01 годині 40 хвилин до приймального відділення лікарні був доставлений хворий [PERSON], [INFO], з діагнозом: забита рана лівого коліна, садина лівого вуха, забій шийного відділу хребта. Гіпертонічний криз. Запах алкоголю. Згідно пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.7, 2.10, 2,17 посадової інструкції, з якою позивача було ознайомлено 27 червня 2013 року, вона повинна була забезпечити належний рівень обстеження і лікування хворого, забезпечити необхідний догляд за ним, погоджувати план обстеження і лікування із завідуючим відділення, а за його відсутності - із старшим ординатором, належним чином вести медичну документацію, доповідати завідуючому відділенням, а за його відсутності - безпосередньо заступникові головного лікаря з лікувальної роботи або головному лікарю, про загрозливі життю зміни в стані здоров'я хворих. Позивачем не були виконані вказані вище пункти посадової інструкції. Вона не в повному обсязі здійснила огляд хворого, не здійснила огляд голови, шиї, тулуба на предмет можливих ушкоджень у зв'язку з його побиттям, про вказані огляди та їх результати нічого не вказала у медичній карті стаціонарного хворого. Позивачем не була здійснена діагностика закритої черепно-мозкової травми, не було призначено проведення рентгенограми голови та шийного відділу хребта в двох проекціях, не було призначено проведення КТ головного мозку (рекомендації про що були надані лікарем-травматологом [PERSON]Б.), не було призначено консультацій офтальмолога, невропатолога, нейрохірурга. Як [PERSON] вказала у поясненні, вона виключила закриту черепно-мозкову травму. У наступному хворий [PERSON] був належним чином обстежений, йому було встановлено уточнений діагноз, у тому числі невропатологом було діагностовано закриту черепно-мозкову травму. Неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків щодо обстеження і лікування пацієнта, щодо ведення медичної документації, підтверджується поясненнями [PERSON], лікарів [PERSON], [PERSON], рецензіями на медичну картку хворого лікарями [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії (ЛКК). Вказана вище недбалість лікаря [PERSON] могла призвести до негативних наслідків щодо стану здоров'я пацієнта. На підставі вказаних вище документів позивача обґрунтовано було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. У позові не вказано, якими доказами підтверджуються доводи [PERSON] щодо незаконності наказу від 04 вересня 2015 року. [PERSON] у позові вказує, що не може погодитися з наказом про звільнення, так як вона 02 вересня 2015 року з 10:40 годині до 14:00 годині знаходилася на території лікарні та була присутня на засіданні ЛКК. Позов не містить посилань на докази. Доводи позивача щодо присутності на робочому місці нічим не підтверджені та спростовуються наданими доказами, зокрема поясненнями самої [PERSON], яка 02 вересня 2015 року у письмових поясненнях зазначила про відсутність на роботі без поважних причин. 02 вересня 2015 року завідуюча приймальним відділенням [PERSON] повідомила головного лікаря про відсутність на роботі лікаря-терапевта [PERSON] За участі голови профспілки та інспектора відділу кадрів завідуючою відділенням було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі з 08:00 години до 11 годин 40 хвилин. 02 вересня 2015 року [PERSON] з'явилась на роботу лише близько 12:00 годині. О 12:00 годині проводилось засідання ЛКК, на якому була присутня [PERSON] 02 вересня 2015 року [PERSON] надала письмові пояснення, в яких визнала факт відсутності на роботі 02 вересня 2015 року без поважної причини, пообіцяла виправитися. Вже через день, 04 вересня 2015 року [PERSON] спізнилася на роботу на 25 хвилин, чим було порушено лікувальний процес, який у приймальному відділенні є безперервним цілодобово. Факт запізнення, що є порушенням трудової дисципліни, [PERSON] також визнала письмово, знову пообіцяла виправитися. Таким чином, факт прогулу позивача без поважних причин підтверджено достатніми доказами - рапортом її безпосереднього керівника [PERSON], актом та власноручно написаним поясненням. 04 вересня 2015 року адміністрація лікарні звернулася до голови профспілки з клопотанням про надання дозволу на звільнення [PERSON] за прогул без поважної причини. 08 вересня 2015 року було проведено засідання профкому, на якому була присутня [PERSON] Вона визнала факт відсутності на робочому місці без поважної причини 02 вересня 2015 року. Рішенням від 08 вересня 2015 року, протокол №66, профком надав згоду на звільнення [PERSON] за прогул без поважної причини. Наказом від 17 вересня 2015 року №351-ОС позивача було звільнено за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України 21 жовтня 2015 року Головним управлінням держпраці в Одеській області було проведено перевірку дотримання законодавства про працю за скаргою [PERSON] За результатами перевірки порушень не виявлено, що підтверджується довідкою №15-01-007/0016. Звільнення [PERSON] було здійснено у відповідності до законодавства, зокрема з дотриманням вимог: 1 ст. 148 КЗпПУ щодо строків застосування дисциплінарних стягнень - не пізніше одного місяця з дня виявлення порушення; 2) ст. 149 КЗпПУ щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення при обранні стягнення було враховано тяжкість вчиненого порушення, обставини і попередню роботу працівника; 3) ст. 43 КЗпПУ - звільнення було здійснено за попередньої згоди профспілки. Оскільки звільнення було здійснено згідно чинного законодавства, то відсутні підстави для скасування наказів, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також щодо стягнення моральної шкоди, яка позивачу не була заподіяна. Крім цього, позов подано з порушенням строків, передбачених ст. 233 КЗпПУ. Згідно ст. 233 КЗпПУ, працівник може оскаржити наказ про накладення дисциплінарного стягнення протягом трьох місяців з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а наказ про звільнення - протягом місяця з дня вручення копії наказу або з дня вручення трудової книжки. [PERSON] з наказом від 04 вересня 2015 року №1 була ознайомлена 09 вересня 2015 року. Строк оскарження закінчився 09 грудня 2015 року. Позов поданий більш як через місяць з дня спливу строків - 14 січня 2015 року. [PERSON] з наказом про звільнення від 17 вересня 2015 року №351-ос була ознайомлена в день звільнення 17 вересня 2015 року. Трудову книжку [PERSON] отримала також у день звільнення 17 вересня 2015 року, про що розписалася в особовій картці та у відповідному журналі обліку руху трудових книжок. Це підтверджується особовою карткою та довідкою ГУ держпраці в Одеській області. Строк оскарження вказаного наказу про звільнення закінчився 17 жовтня 2015 року. Позов у цій частині поданий майже через три місяці з дня спливу строків оскарження наказу. За наведених обставин Дорожня лікарня заявляє про застосування до позову строків позовної давності, наслідком чого є відмова у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, допитавши сторін, свідків, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених ними письмових доказів. [PERSON] 02 грудня 2002 року була прийнята на посаду лікаря-терапевта приймального відділення, була під особистий підпис ознайомлена з посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується особовою карткою №1267. 04 вересня 2015 року Головою комісії з реорганізації - Головним лікарем ДЗ «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» [PERSON], було видано наказ №1 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі того, що 23 серпня 2015 року о 01 год. 40 хв. бригадою швидкої допомоги до приймального відділення ДЗ «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» був доставлений хворий - [PERSON], [INFO], де він був оглянутий: позивачем - черговим лікарем, черговим травматологом - [PERSON] та черговим хірургом - [PERSON] на факт вживання психоактивних речовин. Неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків щодо обстеження і лікування пацієнта, щодо ведення медичної документації, підтверджується поясненнями [PERSON], лікарів [PERSON], [PERSON], рецензіями на медичну картку хворого лікарями [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії (ЛКК). Вказана недбалість лікаря [PERSON] могла призвести до негативних наслідків щодо стану здоров'я пацієнта. На підставі вказаних вище документів позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення відповідних пунктів Посадової інструкції лікаря-терапевта приймального відділення стаціонар, затвердженої наказом головного лікаря № 01/106 від 20.06.2013 року. Ці обставини були підтверджені при допиті свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач не погодилася із цією інструкцією, заявивши в судовому засіданні про те, що підписи на цій посадовій інструкції виконано не нею. У звязку з клопотанням позивача судом 12 квітня 2016 року була призначена почеркознавча експертиза, яка не була проведена, оскільки відповідачем було надано до суду заяву про визнання факту того, що позивач не підписувала спірну посадову інструкцію. До суду відповідачем була подана Посадова інструкція лікаря-терапевта приймального відділення [PERSON], затвердженої наказом головного лікаря від 12.02.2013 року, з якою погодилася позивач [PERSON] Дослідивши надану інструкцію судом встановлена невідповідність змісту частини пунктів наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] пунктам Посадової інструкції 12.02.2013 року. Таким чином, суд вважає, що оскільки наказ Державного закладу «Дорожня лікарня» Державного підприємства «Одеська залізниця» № 1 від 04.09.2015 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани ґрунтується на положеннях Посадової інструкції, яка не підписувалася позивачем, цей наказ має бути визнаний протиправним та скасований. Наказом від 17 вересня 2015 року № 351-ос [PERSON] звільнена з вказаної посади за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпПУ. 02 вересня 2015 року завідуюча приймальним відділенням [PERSON] повідомила головного лікаря про відсутність на роботі лікаря-терапевта [PERSON] За участі голови профспілки та інспектора відділу кадрів завідуючою відділенням було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі з 08:00 години до 11 годин 40 хвилин. 02 вересня 2015 року [PERSON] з'явилась на роботу лише близько 12:00 годині. О 12:00 годині проводилось засідання ЛКК, на якому була присутня [PERSON] 02 вересня 2015 року [PERSON] надала письмові пояснення, в яких визнала факт відсутності на роботі 02 вересня 2015 року без поважної причини, пообіцяла виправитися. Вже через день, 04 вересня 2015 року [PERSON] спізнилася на роботу на 25 хвилин, чим було порушено лікувальний процес, який у приймальному відділенні є безперервним цілодобово. Факт запізнення, що є порушенням трудової дисципліни, [PERSON] також визнала письмово, знову пообіцяла виправитися. Таким чином, факт прогулу позивача без поважних причин підтверджено достатніми доказами - рапортом її безпосереднього керівника [PERSON], актом та власноручно написаним поясненням. 04 вересня 2015 року адміністрація лікарні звернулася до голови профспілки з клопотанням про надання дозволу на звільнення [PERSON] за прогул без поважної причини. 08 вересня 2015 року було проведено засідання профкому, на якому була присутня [PERSON] Вона визнала факт відсутності на робочому місці без поважної причини 02 вересня 2015 року. Рішенням від 08 вересня 2015 року, протокол №66, профком надав згоду на звільнення [PERSON] за прогул без поважної причини. 21 жовтня 2015 року Головним управлінням держпраці в Одеській області було проведено перевірку дотримання законодавства про працю за скаргою [PERSON] За результатами перевірки порушень не виявлено, що підтверджується довідкою №15-01-007/0016. Звільнення [PERSON] було здійснено у відповідності до законодавства, зокрема з дотриманням вимог: 1 ст. 148 КЗпПУ щодо строків застосування дисциплінарних стягнень - не пізніше одного місяця з дня виявлення порушення; 2) ст. 149 КЗпПУ щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення при обранні стягнення було враховано тяжкість вчиненого порушення, обставини і попередню роботу працівника; 3) ст. 43 КЗпПУ - звільнення було здійснено за попередньої згоди профспілки. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, що передбачено ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставин, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. За викладених обставин, враховуючи, що адміністрацією лікарні не були порушені підстави, строки та порядок звільнення позивача, суд вважає, що позов [PERSON] в частині скасування наказу № 351 від 17.09.2015 року про звільнення позивача з 17.09.2015 року із займаної посади лікаря - терапевта приймального відділення за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновлення на роботі, виплатити середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди має бути відмовлено. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 р. з приводу перевірки строків звернення до суду визначає, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити й обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити поруше\-ний строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення, незалежно від підстав припинення трудового договору. Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з'ясовує й обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку звернення до КТС (ст. 225 КЗпП), якщо останньою він не був поновлений. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява, відповідно до ст. 228 КЗпП, залишається без розгляду. Оскільки при пропуску місячного та тримісячного строку в позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи. Суд вважає за можливе поновити [PERSON] строк для звернення з позовом до суду, оскільки вона робила спробу вирішити це питання в позасудовому порядку, а також про оголошення догани за Посадовою інструкцією, яку вона не підписувала, вона дізналася тільки в судовому засіданні. За ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд має стягнути із Державного закладу «Дорожня лікарня» Державного підприємства «Одеська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 551,2 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial