Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, у них відсутнє взаєморозуміння, протягом останніх п»яти років вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, шлюб має формальний характер. Позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Соловій», стягнути з відповідача у її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, звернувшись в суд із клопотанням про розгляд справи у її відсутності, просить не надавати строку для примирення, позов підтримала у повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, доказів про причини неявки суду не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2000 року, про що Гориглядівською сільською радою Тернопільської області 06.08.2000 року видано свідоцтво про шлюб серії 1-ИД №013944. За час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Як убачається із змісту позовної заяви, між сторонами втрачено почуття взаєморозуміння, вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені. Зі змісту позовної заяви, а також письмового клопотання, адресованого суду 07.06.2016 року, убачається, що позивач категорично заперечує щодо надання судом строку на примирення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа,\~\~яка\~\~змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу,\~\~має право після розірвання шлюбу\~\~надалі\~\~іменуватися\~\~цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому позивачу слід залишити після розірвання шлюбу прізвище\~«Соловій». Позивачем також заявлена вимога про те, щоб дочку [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею. Відповідно до\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У силу ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами досягнуто згоди в тому, що дочка (досягла чотирнадцяти років) залишається проживати з позивачем, тобто сторонами узгоджено місце проживання дитини, що свідчитьпро відсутність спору з цього приводу, а тому прохання позивача залишити проживати дитину з нею не підлягає вирішенню як окрема самостійна позовна вимога. Також позивач просить стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати, зокрема при зверненні до суду нею сплачено 580 грн. 00 коп. судового збору (квитанція №14765749-1 від 05.05.2016 року). У відповідності до п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» «Розміри ставок судового збору» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» з 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 грн. У силу ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем судовий збір справляється за ставками: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. У даному випадку сума судового збору за подання позову складає 551 грн. 20 коп. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп..

Outcome: approved