Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 14.08.2004 Новопсковським відділом актів цивільного стану Луганської області, актовий запис № 39 та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей, доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 14 серпня 2004 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей- доньку [PERSON] , [INFO] , та сина- [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, сімейні відносини фактично припинені, зникло взаєморозуміння та повага, відповідач матеріальної допомоги сім`ї не надає, спільне господарство не ведеться. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому строк на примирення просить не надавати. Відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, участі у додаткових витратах не приймає, позивач на даний час не працює, матеріальну допомогу надають її батьки, самостійно утримувати дітей вона не в змозі, тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13.01.2020 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 03.02.2020 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 20.02.2020. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві справу просить розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій справу просить розглянути без її участі та участі відповідача. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 14 серпня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 серпня 2004 року Новопсковським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області, актовий запис № 39. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей -доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.02.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області, та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області, батьком дітей є відповідач - [PERSON] . Як вбачається з довідки № 3083, виданої 11 вересня 2019 року виконавчим органом Новопсковської селищної ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: чоловік- [PERSON] , [INFO]., донька - [PERSON] , [INFO], син - [PERSON] , [INFO] Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів № 16591 від 04.12.2019 підтверджено, що інформації про доходи [PERSON] за період з 01.01.2019 по 30.09.2019 не має. З довідки № 371 від 11.09.2019, виданої Новопсковським районним центром зайнятості, вбачається, що [PERSON] станом на 11.09.2019 як безробітна не зареєстрована. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище з « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Позивач в позовній заяві просила залишити прізвище « [PERSON] ». Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явленодо суду 05.12.2019. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, сторін, відсутність у платника аліментів інших утриманців, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ст. ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13.01.2020 позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу до ухвалення судового рішення. Відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved