Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, у відповідності до ст. ст. 105, 110 СК України, просить суд: розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований у відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 368, визначити постійне місце проживання дитини разом з матір'ю, з метою надання можливості, при потребі, нетривалого виїзду дитини за кордон без нотаріально засвідченої згоди батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 16.07.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого має доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір`ю. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.10.2016 року вирішено питання стосовно стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки та дружини у зв'язку із знаходженням її в декретній відпустці. Проте, сімейне життя між сторонами не склалось, у них різняться погляди на життя, шлюб носить формальний характер та не відповідає своєму призначенню. Шлюбні відносини припинені з 10.09.2016 року, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим, спору про поділ майна сторони не мають. На підставі вищевикладеного, вона і звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2018 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна його заява з проханням розглядати справу у його відсутності, проти позову заперечень не має, примирення вважає неможливим, вказує, що спору про поділ майна сторони не мають, згоден з визначенням проживання дитини разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Від представника третьої особи до суду наданий висновок про визначення місця проживання дитини. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, відповідно до наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, щодійсно 16.07.2015 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №368), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області 16.07.2015 року / л.с. 9/. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України, передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припиненняшлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, починаючи з 10.09.2016 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна не має, примирення між нею та чоловіком вважає неможливим. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення судупро розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Стосовно вимог позивача про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю ,суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що від шлюбу у позивача та відповідача народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області. Рішенням Ілілчівського міського суду Одеської області від 27.10.2016 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON], [INFO],аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку /доходів/, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2016 року і до повноліття дитини [INFO] року; стягнуто з [PERSON], [INFO],аліменти на утримання дружини [PERSON], в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку /доходів/ щомісячно, починаючи з 29.09.2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку [INFO] року. Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи від 06.08.2013 року та 31.10.2016 року, [PERSON] та [PERSON] проживають разом за однією адресою: [ADDRESS] Відповідно до статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, задля повного та всебічного розгляду справи, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було зроблено запит до Служби у справах дітей Білгород-дністровської міської ради, відповідно до якого витребувано Висновок про доцільність проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до Висновку № 02/15-29-330/541 від 06.03.2019 року, що надійшов з виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов'язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У відповідності до ч.2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За таких обставин, враховуючи висновок органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради № 02/15-29-330/541 від 06.03.2019 року, з урахуванням усіх обставин справи, та того, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання його дитини разом з матір'ю, що інтереси дитини жодним чином порушені не будуть, у зв'язку із тим, що сторони вже досить довгий час не мешкають разом, а дитина проживає поряд з матір'ю, батьку визначено рішенням суду аліментні зобов'язання, спору з приводу належного утримання дитини сторони не мають, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: approved