Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В позові вказала, що 14.08.2001 року у [PERSON] вона придбала гараж [ADDRESS] . Через деякий час після оформлення договору купівлі-продажу гаража, [PERSON] повідомила їй, що земельна ділянка, площею 0,0022 га, яка знаходиться під гаражем приватизована і на неї мається Державний акт. [PERSON] передала їй Державний акт на землю і пообіцяла у найближчий час оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки. У зв`язку з тим, що вона людина похилого віку, а також з існуванням певних життєвих проблем, не оформила договір купівлі-продажу земельної ділянки, а коли вирішила це зробити, то дізналась, що [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцем [PERSON] являється її онук - відповідач [PERSON] , який 15.06.2007 року успадкував майно, зокрема квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Вона вважає, що при оформленні договору купівлі-продажу гаража, до неї повинно було перейти право власності і на земельну ділянку, на якій розташований гараж. В даний час вона має намір продати належний їй гараж, однак, по причині того, що земельна ділянка під гаражем рахується за [PERSON] , не може цього зробити. Позивач, враховуючи уточнення до позовних вимог, прохає суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, розміром 0,0022 га, розташовану під приміщенням гаража в гаражному товаристві «Зірка» в [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, звернулась до суду із заявою щодо розгляду справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази в порядку заочного провадження, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.08.2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Галич Н.М. (а.с.7), позивач [PERSON] придбала у [PERSON] гараж [ADDRESS] в кооперативі «Зірка». Зі слів позивача, на момент придбання вищевказаного гаража їй не було відомо, що земельна ділянка, на якій розташований придбаний нею гараж, приватизована. Так, в матеріалах справи мається Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №004581 (а.с.8), виданий на ім`я [PERSON] 25.07.2000 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2000 року АБМ №365094 на земельну ділянку, площею 0,0022 га, що розташована в [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] , виданого державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори 20.07.2000 року, [PERSON] отримала у спадщину від померлого [INFO] чоловіка [PERSON] гараж [ADDRESS] та приватизовану земельну ділянку, площею 0,0022 га для гаражного будівництва (а.с.6). Як вбачається з відповіді на запит державного нотаріуса Другої Лубенської державної нотаріальної контори в порядку заміщення нотаріуса Першої Лубенської державної нотаріальної контори №115/01-16 від 20.05.2020 року, [INFO] померла [PERSON] і після її смерті у Першій Лубенській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №532/2006 на підставі заяви онука спадкодавці - [PERSON] , [INFO] . 15.06.2007 року Першою Лубенською державною нотаріальною конторою Паровому І.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Інші заяви про прийняття чи відмову від спадщини відсутні (а.с.9). Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Статтею 328 ЦК України встановлюються принципові засади набуття права власності. Ними є передусім відкритість (невичерпність) переліку підстав його виникнення. Це означає, що право власності може набуватися у будь-якій спосіб, що не суперечить закону. Зокрема, найбільш поширеною підставою набуття права власності є правочин. Інші перелічені у главі 24 ЦК підстави набуття права власності деталізують вказане загальне правило. Не менш важливою є й презумпція законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду. Таким чином, оскільки [PERSON] є власником гаража на підставі договору купівлі-продажу, то згідно вищевикладених правових норм набула право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне їй нерухоме майно. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 року по справі № 364/515/19. При таких обставинах, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку. Оплату судових витрат взяла на себе позивач і не прохав стягувати з відповідача.

Outcome: approved