Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним. На обгрунтування позову зазначає, що її батьку [PERSON] на праві власності належав житловий будинок № 332/38 по вулиці Тимірязєва/Баранова в місті Запоріжжі. 15 квітня 2013 року її батько помер. Позивач вказує, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є вона та рідна сестра - [PERSON]. За життя їх батько склав заповіт, яким він заповідав позивачці 71\\100 частин зазначеного житлового будинку та 29/100 частин житлового будинку її сестрі [PERSON] Заповіт був посвідчений 20.04.2002 року за р.№ 4-726 державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - в порядку спадкування за заповітом, їй стало відомо, що 03.04.2013 року її батько уклав договір дарування, яким частину житлового будинку 332/38 по вулиці Тимірязєва/Баранова, в місті Запоріжжі подарував [PERSON]. Позивачка зазначає, що на час укладення даного договору її батько був фактично сліпою людиною, не міг читати, самостійно не міг поставити підпису страждав на хронічні захворювання очей. Позивач просить визнати недійсним договір дарування 2/3 частини житлового будинку № 332/38 по вулиці Тимірязєва/Баранова, в місті Запоріжжі, укладений 04.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 257, на підставі порушення нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять задовольнити заявлений позов. Відповідачка [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечували посилаючись на його необґрунтованість, крім того, зробили заяву про те, що позивачка пропустила строк позовної давності, при цьому, пояснили, що померлий [PERSON] хоча і мав певні вади зору, але міг читати та писати за допомоги оптичних приладів, вчинив правочин з власної волі. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість, при цьому, пояснила, що при посвідченні оспорюваного договору повністю дотрималася вимог чинного законодавства, впевнилася, що сторона договору діє з власної волі, впевнений у своєму рішенні, уважно та прискіпливо вичитав договір у окулярах та за допомоги лупи. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №271746 [PERSON] помер 15.04.2013 року (а.с.16). Померлий є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. Згідно договору дарування частини житлового будинку від 04.03.2013 року, [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] 2/3 частини будинку № 332/38 по вулиці Тимірязєва/Баранова в місті Запоріжжі, який належить дарувальнику на підставі дублікату свідоцтва №163 про право особистої власності на житловий будинок, зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 257. Зазначені обставини встановлені судовим рішенням, яке набуло законної сили від 20.04.2015 року по цивільній справі за позовом тих самих осіб про той самий предмет, але з інших підстав. Згідно приписів ст. 215 ЦК України, правочин може визнаний недійсним, зокрема, з підстав недодержання при його укладення вимог законодавства. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожна окремо пояснили, що на час підписання оспорюваного договору працювали помічниками нотаріуса [PERSON], на цей час звільнилися. Обставини договору памятають, [PERSON] сам читав договір, задавав питання, при цьому користувався окулярами та лупою, ознак повної сліпоти не виявляв, орієнтувався, вад воли не помітили. По справі була призначена судово медична експертиза, висновком якої №177/к від 04.01.2016 року встановлено, що згідно медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], [INFO], 28.03.2012 року його було обстежено окулістом, при цьому встановлено, що гострота зору на праве око складає 0,01 н/к, на ліве око 0,2 н/к. Встановлено діагноз: зріла катаракта правого ока, незріла катаракта лівого ока. Згідно карти користувача мякими контактними лінзами правитного офтальмологічного кабінету «Взгляд», пацієнта [PERSON], [INFO] було оглянуто 02.04.2012 року. Гострота зору на праве око рух руки у обличчя н/к, на ліве око 0,1 н/к. Зазначено, що у своїх окулярах для зору (читання) розрізняє текст «10 та із складнощами №9, Встановлено діагноз: зріла катаракта правого ока, незріла катаракта лівого ока, хронічний блефароконьюктивит, пресбіопія обох очей. Вказано, що інщі окуляри пацієнту не підходять. Спеціалістами приватного офтальмологічного кабінету «Взгляд» пацієнт спостерігався в період часу з 02.04.2012 року до 14.06.2012 року. Гострота зору на праве око рух руки у обличчя н/к, на ліве око 0,1 н/к. Встановлено діагноз: зріла катаракта правого ока, початкова катаракта лівого ока. Ангіопатія сітківки, пресбіопія обох очей. Зазначено, що у своїх окулярах розрізняє «крупні тексти». Більш пізніх оглядів офтальмологів по відношенню до дати складання договору дарування в розпорядженні комісії не надано. Комісія визначає, що в цілому у пацієнта [PERSON] гострота зору, за період медичного спостереження збереглася на досить низькому рівні: предметний зір на праве око, що може бути виражений метричними офтальмологічними термінами фактично втрачено, пацієнт розрізняє лише рух руки у обличчя, гострота зору на ліве око становить 0,1 н/к, при нормальних показниках гостроти зору на рівні 1,0. Також у пацієнта зафіксована негативна динаміка гостроти зору на рівні 1,0. Також у пацієнта зафіксована негативна динаміка гостроти зору з 28.03.2012 року до 02.04.2012 року, так гострота зору правого ока регресувала з 0,01 н/к до розрізнення рухів руки у обличчя, а лівого ока з 0,2 н/к до 0,1 н/к. Прогресування зниження гостроти зору в цілому є характерним для протікання основного захворювання пацієнта катаракти, з плином часу ступінь помутніння кришталика підсилюється, а його прозорість відповідно знижується. Радикально покращити гостроту зору при катаракті можливо лише хірургічним шляхом із виживленням в око (очі) інтраокулярної лінзи. Аналізом наданих матеріалів встановлено, що така операція пацієнту планувалася, проте, відомостей про її виконання не виявлено. Відповідно, приймаючи до уваги в цілому негативну динаміку гостроти зору у пацієнта в період часу з 28.03.2012 року до 02.04.2012 року у комісії немає підстав вважати, що гострота зору з 02.04.2012 року до 04.03.2013 року покращилася. За умови якісного надання не хірургічної медичної допомоги, гострота зору у зазначений період могла продовжуватися погіршуватися, чи стабілізуватися на певному рівні. Таким чином, з огляду на вищевикладене, комісія вважає, що рівень зору у пацієнта зберігся на рівні, зафіксованому 02.04.2012 року, то він міг, використовуючи окуляри для зору (читання), розрізняти окремі елементи стандартного тексту (компютерного набору) розміром не менше ніж 18 пунктів, а відповідно їх читати. Яким шрифтом фактично надрукований договір дарування в ухвалі не зазначено, а самостійне встановлення розміру шрифту не входить до компетенції судово медичної експертної комісії. Стосовно здатності пацієнта [PERSON] читати текст, використовуючи інші (окрім окулярів для читання) оптичні прилади, комісія не може надати достовірного підсумку, адже в наданих матеріалах немає вказівок на дослідження гостроти зору в умовах використання будь яких інших оптичних засобів (приладів), характеристики засобів, що могли бути застосовані пацієнтом не вказані. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та керується правовим змістом ч. 4 цієї норми права, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом обєктивно не встановлено, щ [PERSON] мав такі вади зору (сліпота), які позбавили б його розуміти зміст оспорюваного договору, водночас, слід звернути увагу на те, що судовим рішенням встановлено, що він у той час не мав вад розуму. Висновки експертизи чітко вказують лише на те, що гострота зору [PERSON] була значно знижена у співвідношенні до норми, проте, імперативного висновку про те, що він у окулярах та за допомоги інших оптичних приладів (лупи) не міг читати текст договору не надано. Суд вирішує справу на підставі сукупності усіх доказів, з урахуванням встановленого судовим рішенням, яке набуло чинності, що дає підстави зробити висновок про те, що суду не доведено, що [PERSON] був вочевидь сліпий або вади його зору унеможливили підписання ним договору та розуміння ним його змісту, а, відтак, й порушень або фальсифікацій з боку нотаріуса. Суд відмовляє у позові по суті, оскільки не встановив порушення прав позивачки в межах заявленого позову та не застосовує наслідків пропущення строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed