Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] у якому просить розірвати шлюб між сторонами, поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони втратили відчуття любові, а спроби примиритись не дали позитивного результату. Від даного\~шлюбу у\~сторін є\~неповнолітня дитина. На даний час їх шлюб носить формальний характер, тому вважає його збереження таким, що буде суперечити її інтересам. За період спільного проживання в шлюбі сторони набули у власність нерухому майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній власності подружжя, між ними не досягнуто. З цих підстав, просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила не надавати строк для примирення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та просив не надавати строк для примирення. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 17 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №05 Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу, 21 червня 2012 року подружжям було придбано однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальна площа квартири 36,2 кв.м., житлова 19,5 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 21.06.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1663. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 279746786 від 18 жовтня 2021 року, однокімнатна квартира загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до вимог статті 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. При таких обставинах, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до вимог частиною третьою статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою\~статті 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою\~статті 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до\~статті 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 Сімейного кодексу України\~та\~ст. 372 ЦК України. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (стаття 372 ЦК України). Суд встановив, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою подружжя дане майно розділено не було. Відповідно частини\~першої статті 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частини\~шостої статті 263 ЦПК України\~якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбана ними квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, а тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 його частини. Окрім того, вимогами\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У відповідності із частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначені вимоги закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути 1754,00 грн. судового збору, а також позивачу [PERSON] з державного бюджету слід повернути 50% судового збору у розмірі 1754,00 грн., сплаченого нею при поданні до суду позовної заяви.

Outcome: approved