Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього батьком дитини [PERSON], [INFO] посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] вела сімейне життя без укладання шлюбу з жовтня місяця 1993 року. Під час спільного проживання народила двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідач є їхнім батьком. Як вбачається з свідоцтва про народження старшої доньки, [PERSON], батько вказаний відповідач - [PERSON] В свідоцтві про народження меншої доньки, [PERSON], батько вказаний [PERSON], тобто батька було вказано за її заявою. Це сталося тому, що заяву про реєстрацію народження меншої доньки вони подали лише через два роки, та спеціаліст відділу реєстрації актів цивільного стану відмовився вказати прізвище батька [PERSON]. Поки вони жили разом з цим не було проблем. Наразі з відповідачем розійшлися, та він відмовляється подавати до відділу РАЦС заяву про визнання батьківства та не надає матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки,тому просить суд встановити, що [PERSON] [INFO],громадянин України є батьком [PERSON],та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 350 грн., щомісяця до її повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позов на підставах зазначених у позовній заяві, а також додала, що у 1993 році вона фактично одружилась із відповідачем , подали заяву на реєстрацію шлюбу , зіграли весілля та почали проживати разом у її батьків ,де відповідач зареєстрований по даний час. Оскільки після весілля чоловік пішов на заробітки на реєстрацію шлюбу не пішли, після цього [INFO] року у них народилась старша донька [PERSON] , та вони при реєстрації народження разом подали заяву в сільську раду. Після народження другої дитини [PERSON] вони знов разом пішли реєструвати народження дитини в сільську раду , але секретар наполягала спочатку реєструвати шлюб, та знов через різні причини цього вони не робили . Потім через 2 роки вона пішла в органи РАЦСу сама ,оскільки чоловік був на заробітки, та зареєструвала народження другої дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] року. Дитину відповідач сам повів до школи та записав на своє прізвище [PERSON] . На даний час відповідач знаходиться за кордоном та біля 6 років вони не підтримують подружні відносини, жодної допомоги на утриманні дитини не дає . Тому просить суд встановити його батьківство та стягувати аліменти по 350грн. щомісячно. Відповідач в судовому засіданні не з'явився, проте належним чином двічі був повідомлений про час та місце розгляду справи. Тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності та винести заочне рішення, оскільки проти такого порядку вирішення справи позивач не заперечувала. Суд, вислухавши позивача,свідків [PERSON], [PERSON] та дитини [PERSON], дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно абз.2 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного Кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що посвідчують походження дитини від певної особи. Такими відомостями суд вважає свідчення позивача про те, що сторони з жовтня місяця 1993 року, до народження дитини жили спільним подружнім життям, ці відомості підтверджуються свідченням [PERSON] та [PERSON], які заявили, що сторони вели сімейне життя без укладання шлюбу з жовтня місяця 1993 року . Також даний факт підтверджується довідкою № 373 від 27.01.2015 року виконкому Тернавської сільської ради про те , що з 1993 року по даний час відповідач зареєстрований за тією же адресою що і позивач. Від спільного проживання в них народились двоє дітей, батьком старшої дитини записаний відповідач, при хрещені та в школі молодша дитина [PERSON] записана під прізвищем батька і дані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження дітей, свідоцтва про хрещення , показами самої дитини [PERSON] Таким чином суд вважає що є достатньо підстав для встановлення батьківства відповідача та задоволення позову в цій частині. Що стосується інших позовних вимог та суд вважає їх теж обґрунтованими та вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 180 С К України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Будь які фактичні дані, що відповідач утримує свою дитину в справі відсутні. Останній не працює та має мінливий дохід, тому суд, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати встановлений законом, стану здоров'я дитини та її матеріального стану, вважає, що запропонований позивачем розмір аліментів підлягає задоволенню. Також з відповідача слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст.125, 128, 135, СК України, Постановою Пленуму Верховного суду №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved