Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Овідіопольского районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] 27 жовтня 2000 року, актовий запис №17, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 297873. Від вказаного шлюбу дітей не мають. За твердженням позивачки, сімейне життя сторін по справі не склалася, сімя фактично перестала існувати через різність характерів та поглядів, через те, що перестали вести спільне господарство. Наявність формального шлюбу порушує її права. Позивач зазначила, що під час шлюбу подружжя набуло у власність квартиру №265 в буд. №8 у масиві «Радужний», Таїровська сщ/рада, Овідіопольський район, Одеська область, яка була оформлена на імя відповідача за договором купівлі-продажу від 01.11.2012 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON] Позивач про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судових засіданнях була представлена представником за довіреністю. Представник позивачки у судових засіданнях надав пояснення щодо заявлених позовних вимог, підтримав їх та просив задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судових засіданнях участі не приймав, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи судом було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 жовтня 2000 року Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області, запис №27. Позивач просить суд розірвати шлюб посилаючись на те, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, станом на сьогодні шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується поділу майна подружжя, то суд встановив, що під час шлюбу, на імя відповідача була набута квартира за №265 в буд. №8 у масиві «Радужний», Таїровська сщ/рада, Овідіопольський район, Одеська область. Вказана квартира була придбана за відплатним договором договором купівлі-продажу від 01.11.2012 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON] Згідно абз. 2 п. 6 вказаного договору, він був укладений за нотаріально засвідченою згодою позивачки [PERSON], яка приходилася дружиною покупцю відповідачу [PERSON]. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно зі ст. 70 цього ж кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» - спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктом 25 вказаної Постанови передбачено: вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Статтями 10 і 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову в повному обсязі.

Outcome: approved