Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що будинок [ADDRESS], належить їй на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О., 11 серпня 2006 року за реєстровим №1036.У вказаному будинку разом з позивачем зареєстровані члени її сім'ї - батько [PERSON] та брат [PERSON]. [PERSON] фактично протягом 25 років проживає в [ADDRESS]. [PERSON] фактично протягом 25 років проживає в [ADDRESS] 28.09.2018 до Харківського районного суду Харківської області надійшла заява позивача-[PERSON]. про часткове залишення без розгляду позовних вимог, в частині позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.10.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи суд вирішив проводити у порядку спрощеного провадження. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач, який був повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання своєчасно і належним чином, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] є власником житлового будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 11.08.2006 року. Згідно інформаційної довідки, виданої виконавчим комітетом Липецької сільської ради 03.08.2018 №755, за адресою [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO] р.н, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до актів депутатів Липецької сільської ради від 15 лютого 2018 року, 13 вересня 2017 року, 03 серпня 2018 року, за адресою [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], власник домоволодіння; син - [PERSON]; батько - [PERSON]; брат - [PERSON], але фактично за цією адресою проживають лише 2 (два) чоловіка, а саме: [PERSON], [PERSON]. Батько - [PERSON], фактично на протязі 25 років проживає в [ADDRESS]. Брат - [PERSON] фактично на протязі 25 років проживає в [ADDRESS]. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив доводи позивача, зазначивши, що [PERSON] приблизно 25 років не мешкає в будинку за адресою: [ADDRESS]. Таким чином судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS],більше 25 років, покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні. Згідно з положеннями ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Враховуючи викладене, оскільки відповідач не проживає у вищевказаному будинку понад один рік, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, що ускладнює реалізацію прав позивачки, крім того, в судове засідання [PERSON]не з'явився і жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON]таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved