Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі з 22 серпня 2003 року, який зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 925. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між позивачем та відповідачем фактично припинилося, спільне господарство не ведеться, у зв'язку із втратою почуття любові та взаємоповаги один до одного. Позивач вважає, що шлюб не може бути збережено та його збереження суперечило б її інтересам, у зв'язку з чим, вона просить позов задовольнити та розірвати шлюб між подружжям. В підготовчому судовому засіданні від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також у підготовчому судовому засіданні від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України ввважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Факт укладення шлюбу між сторонами підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.08.2003 року, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 925. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між позивачем та відповідачкою фактично припинилося, спільне господарство не ведеться, у зв'язку із втратою почуття любові та взаємоповаги один до одного. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім*ї стало неможливим. На підставі викладеного, ст. ст. 105, 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved