Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстрований відповідач, який в зазначеній квартирі не проживає з 2015 року, не сплачує комунальні платежі за квартиру, не утримує її у належному стані. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернувся з цим позовом до суду і просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Не заперечувала\~ проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки відповідач суд не повідомив та не подав до суду відзив. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах, викладених позивачем, як підставах для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у письмовій заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у звязку з чим судом 30.10.2018 р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. \~ Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним\~ (нею)\~ для\~ особистого проживання і проживання членів\~ їх\~ сімей\~ і\~ мають\~ право розпоряджатися цією власністю\~ на\~ свій\~ розсуд:\~ продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~\~ Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Сєвєродонецьким ДВП обєднання «Азот» від 13.01.1998 року на підставі розпорядження (наказу) № 590 від 10.12.1997 року, право власності зареєстроване від 04.02.1998 р. за № 769 Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації. Згідно з копією договору дарування 3/4 частин квартири, посвідченого 17.05.2013 р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 497, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.05.2013 р. № 3540892, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 3/4 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS].\~\~ З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 32435 від 06.09.2018 року, виданою відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку вбачається, що до складу сімї/зареєстрованих за адресою: [INFO], входять: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO].\~ Згідно з актом про встановлення факту проживання (не проживання) № 1078 від 06.09.2018 р., затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: [ADDRESS], фактично проживає [PERSON]. Окрім зазначеної особи, за вказаною вище адресою ніхто не проживає з 2015 року\~ по теперішній час. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2015 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704,80 грн., у звязку з їх документальним підтвердженням. На підставі викладеного,

Outcome: approved