Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон до досягнення ним повноліття, без згоди батька. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], батьком якого є відповідач, з яким вона не перебувала у шлюбі. Мати позивачки на даний час проживає в Республіці Болгарія, а тому постійно виникає необхідність відвідування матері в Болгарії, а також виїзд пов»язаний із відпочинком та майбутнім навчанням сина. Для виїзду необхідно отримати згоду батька сина - відповідача [PERSON], який без пояснення причини не надає згоди на виїзд за кордон для відпочинку їх дитини. За таких обставин, з метою захисту інтересів дітей позивач була вимушена звернутись до суду із цим позовом. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. В позасудовому порядку згоду на виїзд дитини за кордон у супроводі матері відповідач не надав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України». Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується його свідоцтвом про народження за [NUMBER] (а.с.4). У відповідності до довідки форми №3 від 30.09.2014 року позивач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані і проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Виходячи з наведеної норми для безперешкодного виїзду неповнолітніх дітей позивача за кордон, протягом відповідного терміну, необхідний дозвіл батька. Відповідач дозвіл на виїзд спільних дітей за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє синів права на достатній рівень відпочинку та оздоровлення, який бажає їм надати матір. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 31.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають грунтуватись на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності оди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на те, що виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством та не суперечитиме інтересах дитини [PERSON], [INFO], що було доведено позивачем і встановлено в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не з»явився в судове засідання і не скористався своїм правом на надання доказів і не надав суду доказів, які б спростували необхідність задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved