Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] у якому зазначила, що 26.11.2016 року, приблизно о 08 год. 10 хв., відповідач [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ» д.н. [NUMBER], здійснювала рух по проїжджій частині вул. Автозаводська від вул. Барикадна в напрямку вул. Луначарського в м. Запоріжжя. В цей же час позивач [PERSON], діючи в якості пішохода, напроти будинку №16 по вул. Автозаводська, почала перетин проїжджої частини вказаної вулиці, рухаючись по неврегульованому пішохідному переходу, зліва направо за ходом руху автомобіля під керуванням водія [PERSON]. Водій [PERSON] під час руху перед нерегульованим пішохідним переходом, маючи об'єктивну можливість виявити нерегульований пішохідний перехід, який позначено відповідною дорожньою розміткою, а також пішохода [PERSON], що перетинала проїжджу частину по ньому, та прийняти своєчасні заходи, спрямовані на зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху його об'їзду, вказаних заходів не прийняла та продовжила подальший рух, скоївши наїзд передньою лівою частиною керованого нею автомобіля на пішохода [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи №4754 від 19.12.2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому 1-ї клиновидної кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, закритих переломів 2-ї та 3-ї клиновидних кісток, закритих крайових переломів основ 2, 3, 4 плеснових кісток, закритого крайового осколкового перелому човноподібної кістки лівої стопи, крововиливів з набряком м'яких тканин пальців лівої стопи, масивного крововиливу в області правої гомілки, масивного крововиливу лівої гомілки, що в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але є такими, що спричинили довгостроковий розлад здоров'я, більше 21 дня. Згідно із висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод №983/16 від 09.12.2016 року, невідповідність дій водія [PERSON] Правилам дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2017 року відповідача [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.04.2017 року, апеляційну скаргу засудженої [PERSON] було залишено без задоволення, а вищевказаний вирок - залишено без змін. В результаті зазначених протиправних дій відповідача [PERSON], позивачу [PERSON] було спричинено матеріальну шкоду, пов'язану із нанесенням шкоди її здоров'ю, яка полягає у понесених нею витрат під час перебування у лікарні та лікування вдома, на придбання ліків та проходження медичних досліджень за приписом лікарів, на загальну суму 5 414 грн. 70 коп.. Крім того, діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] спричинено моральну шкоду, яку позивач шкоду оцінює у розмірі 50 000 грн. 00 коп., та яка полягає у наступному. Безпосередньо при заподіяні з вини відповідача тілесних ушкоджень та під час лікування, позивач відчувала сильний фізичний біль у місцях перелому лівої стопи. Сильний біль у травмованій нозі позивач періодично відчуває дотепер, оскільки не зважаючи на те, що після цієї події пройшло вже більше року, але спричиненні переломи остаточно не зрослися, та на теперішній час вона надалі потребує подальшого лікування. У зв'язку із отриманими ушкодженнями позивач знаходилася на лікарняному з 26.11.2016 року по 10.03.2017 року, а також з 24.05.2017 року по 09.06.2017 року, тобто всього 122 дні, протягом яких вона була непрацездатна та вимушена була відновлювати спричинену її здоров'ю шкоду. Тривалий час (понад рік) позивач вимушена продовжувати лікування отриманих нею пошкоджень, що створило для неї вимушені негативні зміни у її привичному житті, оскільки вона стала залежною від своїх рідних, які повинні були постійно її доглядати, а вона сама стала неспроможною виконувати звичайні справи, які до отримання травми вона із легкістю виконувала (прибирання у помешканні, робота на дачній ділянці, активний відпочинок із членами сім'ї, походи за продуктами та інші). Також це певним чином позначилось на виробничих стосунках, оскільки у зв'язку із отриманою травмою вона стала швидко втомлюватися на роботі У зв'язку із цим позивач [PERSON] відчувала та відчуває сильні душевні та психічні страждання, від того, що вона стала залежна від інших осіб, та розуміє, що повністю відновити попередній стан здоров'я їй не вдасться. Також сильні душевні переживання викликали та викликають в неї байдужість винуватця цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідача [PERSON], яка жодного разу не запропонувала їй будь-яку допомогу та взагалі жодним чином не цікавилася її станом. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив (а.с. 68-72), в якому заперечувала проти позову, зазначивши, що її цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу, яким вона керувала під час ДТП, була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується Полісом №АЕ/9232672 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.08.2016 року, який діяв на момент ДТП (з 08.08.2016 року по 07.08.2017 року). Відповідач [PERSON] звернулась до ПАТ «НАСК «Оранта» з приводу настання ДТП у передбачений строк. Відповідно до Полісу, ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю складає 200 000 грн., франшиза 1 000 грн.. Крім того, відповідач зазначила, що на підтвердження витрат на лікування позивачем надано копії чеків та копія медичної карти, але на підставі наданих документів з'ясувати, чи призначались позивачу ліки та процедури, закупівля яких підтверджується чеками, неможливо, оскільки розібрати написане в медичній картці не уявляється можливим. Інших доказів того, що ліки дійсно були призначені для лікування травми, отриманої внаслідок ДТП, позивачем не надано. Відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги про стягнення відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я в сумі 1 000 грн., що дорівнює розміру франшизи, визначеної страховим полісом, та зазначає, що позивач має право на виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхової відповідальності, отже, решта витрат повинна покриватись ПАТ «НАСК «Оранта», за умови доведення позивачем причинно-наслідкового зв'язку із травмою, отриманою ним в ДТП, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач [PERSON] вважає, що заявлений позивачем [PERSON] розмір моральної шкоди в 50 000 грн. є значно завищеним, та позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування саме такого її розміру. Відповідач [PERSON] не намагалася залишити місце ДТП, одразу запропонувала потерпілій допомогу, запросила її до себе в автомобіль, де потерпіла знаходилась до приїзду швидкої, протягом розгляду кримінальної справи відповідач пропонувала позивачу відшкодувати понесені нею витрати на лікування, але позивач не погодилася на її пропозицію. Відповідач [PERSON] сама виховує сина, не має великих статків, і розмір моральної шкоди, визначеної позивачем є для неї абсолютно непомірним. Таким чином відповідач [PERSON] просить в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди, у сумі що перевищує розмір франшизи, встановленої Полісом №АЕ/9232672 від 08.08.2016 року, а також вимог про стягнення моральної шкоди відмовити. 08.05.2018 року позивач [PERSON] подала заяву, в підтвердження отримання нею від відповідача [PERSON] грошових коштів у розмірі 1 000 грн. в рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 79). Ухвалою суду від 08.05.2018 року за клопотанням відповідача до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (а.с. 92). Представник ПАТ «НАСК «Оранта» Стрельбицький П.В. надав до суду пояснення щодо позову (а.с. 97-102), в якому зазначив, що позивач [PERSON] до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування не зверталася, а тому з боку третьої особи відсутнє порушення прав та інтересів позивача. Позивач має право одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], просили суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовні заяві. Крім того, позивач [PERSON], в доповнення до обґрунтування позовних вимог, у судовому засіданні пояснила, що всі препарати та медичні засоби, чеки та квитанції яких надано суду в обґрунтування матеріальної шкоди, було придбано виключно за рекомендацією та призначенням лікарів, з метою лікування отриманої нею травми у ДТП, що сталася 26.11.2016 року. Також, позивач зазначила, що дотепер отримані нею переломи остаточно не зрослися, у зв'язку із чим вона продовжує лікування, вона постійно відчуває сильний біль у місцях переломів, у зв'язку із чим вимушена вживати болезаспокійливі препарати, стала більш залежною від членів сім'ї, а тому її життя після зазначеного ДТП зазнало непоправимих негативних змін, що спричиняє їй душевні та психічні страждання. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав викладених у наданому суду відзиві проти позову, визнали матеріальну шкоду у розмірі 1 000 грн., яку відповідачем було сплачено під час розгляду цієї справи, а в іншій частині просили відмовити у зв'язку із недоведеністю розміру матеріальної та моральної шкоди. Представник ПАТ «НАСК «Оранта» Стрельбицький П.В., у судовому засіданні повністю підтримав надані ним до суду пояснення щодо позову. Вивчивши матеріали справи та вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2017 року по справі №333/7383/16-к (провадження №1-кп/333/127/17), відповідач [PERSON], 26.11.2016 року, приблизно о 08 год.10 хв., керуючи автомобілем «ЗАЗ» д.н. [NUMBER], скоїла наїзд передньою лівою частиною керованого нею автомобіля на пішохода [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи №4754 від 19.12.2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому 1-ї клиновидної кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, закритих переломів 2-ї та 3-ї клиновидних кісток, закритих крайових переломів основ 2, 3, 4 плеснових кісток, закритого крайового осколкового перелому човноподібної кістки лівої стопи, крововиливів з набряком м'яких тканин пальців лівої стопи, масивного крововиливу в області правої гомілки, масивного крововиливу лівої гомілки, що в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але є такими, що спричинили довгостроковий розлад здоров'я, більше 21 дня. Згідно із висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод №983/16 від 09.12.2016 року, невідповідність дій водія [PERSON] Правилам дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. У зв'язку із цим, [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначене відповідне покарання (а.с. 8-9). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.04.2017 року, апеляційну скаргу засудженої [PERSON] було залишено без задоволення, а вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2017 року, відносно [PERSON], залишено без змін та він набрав законної сили (а.с. 10-12). Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, він є обов'язковим для суду стосовно правових наслідків дій винної особи, та вищевказані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до наданих до позовної заяви копій чеків, фіскальних чеків та товарних чеків, за період з 26.11.2016 року по 04.10.2017 року, позивачем [PERSON] витрачено грошових коштів на придбання медичних препаратів, медичних засобів та на проходження медичних досліджень на загальну суму 5 414 грн. 70 коп. (а.с. 18-37). Згідно із ксерокопією медичної картки амбулаторного хворого КУ «Міська лікарня №7» на ім'я [PERSON], випливає, що з 26.11.2016 року позивач [PERSON] проходила лікування з приводу травми у вигляді закритого перелому кісток лівої стопи, отриманої у ДТП 26.11.2016 року, отримувала призначене лікування до листопада 2017 року (а.с. 38-51) та знаходилась на лікарняному з 26.11.2016 року по 10.03.2017 року та з 24.05.2017 року по 09.06.2017 року (всього 122 дня), що також підтверджується ксерокопіями листків непрацездатності оформлених на позивача [PERSON] (а.с. 13-17). Згідно із повідомленням ПАТ «НАСК «Оранта» №09-02-16/2838 від 20.04.2018 року, позивач [PERSON] до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування за страховим Полісом №АЕ/9232672 від 08.08.2016 року, у зв'язку із страховим випадком який стався 26.11.2016 року - не зверталася (а.с. 83). Позивач [PERSON], після відкриття провадження по цієї справі, отримала від відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди відповідно до заяви від 08.05.2018 року (а.с. 79). Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд критично ставиться до позиції відповідача та її представника стосовно неможливості встановити чи призначалися саме ці медичні препарати та процедури на придбання яких позивач надала відповідні квитанції та чеки, у зв'язку із отриманою нею травмою. Суд вважає, що оскільки надані позивачем [PERSON] квитанції та чеки стосуються періоду, в який вона проходила лікування отриманої нею травми, оскільки на зазначені медичні препарати є посилання у вищезазначеній медичнійкартці на ім'я [PERSON], та оскільки всі зазначені позивачем медичні препарати, засоби та дослідження застосовуються при лікуванні травм у вигляді переломів кісток, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначеного позивачем [PERSON] розміру матеріальної шкоди, пов'язаної із її витратами на лікування у розмірі 5 414 грн. 70 коп., відповідно до наданих документів. Суд також критично ставиться до позиції відповідача, про те, що позивач має право отримати виплату страхового відшкодування в межах ліміту встановленого страховим Полісом №АЕ/9232672 від 08.08.2016 року, який діяв на момент ДТП, від страховика її цивільно-правової відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд вважає, що оскільки позивач [PERSON] до теперішнього часу не звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, тому в даному випадку спірні правовідносини мають регулюватися загальними вимогами стосовно деліктних зобов'язань згідно з нормами Цивільного кодексу України, а не Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на чому наполягає відповідач. Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України, потерпілий має абсолютне право на відшкодування в повному обсязі заподіяної шкоди безпосередньо особою яка її завдала. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 Цивільного кодексу України) та не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 Цивільного кодексу України). Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Згідно із ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1195 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно із ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із ч.1 ст.1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи те, що позивач під час розгляду справи отримала від відповідача 1 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, та вважає за можливе стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4 414,70 грн.. Крім того, враховуючи ступень тяжкості отриманих позивачем [PERSON] тілесних ушкоджень, (було отримано тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості), загальний час лікування яких триває більше року, з повною непрацездатністю за цей час тривалістю у 122 дні, враховуючи характер та обсяг страждань потерпілої під час отримання травми та під час її лікування, (відчування болю та дискомфорту, неможливість ведення привичного способу життя, залежність від сторонніх осіб під час лікування), а також враховуючи неможливість відновлення її попереднього стану здоров'я, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 20 000 грн.. Враховуючи, що на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач при подані даного позову звільнений від сплати судового збору, з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 310,11 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial