Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні правом власності, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який в подальшому уточнила. В уточненій позовній заяві [PERSON] зазначила, що вона є власницею жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі є її дочкою. Відповідач зареєстрована в її будинку з її, позивача [PERSON] , дозволу з 21 січня 2012 року. З 2016 року відповідач почала зловживати спиртними напоями і з цього часу порушує правила добросусідства, вчиняє домашнє насильство. [PERSON] постійно проживає у її будинку, але періодично виїжджає на заробітки. Вона працює за кордоном і коли приїжджає із заробітків, приходить у дім у будь-який час доби і, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушує спокій позивачки, влаштовує скандали та сварки, неодноразово застосовувала до неї фізичну силу, вчиняє домашнє насильство. За таких обставин вона неодноразово викликала наряд поліції. Через таку поведінку відповідача позивач втратила спокій, постійно перебуває у знервованому стані. Коли відповідач приходить у будинок, вона змушена йти з дому, тому що остання влаштовує такі сварки, під час яких вона боїться за наслідки, які можуть бути негативними для її життя та здоров`я. Взагалі вона боїться за своє життя, тому що відповідач не контролює себе у своїх діях, коли приходить у будинок. Спільне життя з відповідачем є неможливим, тому що вона систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання із нею в одному будинку. Відповідач неодноразово була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Таким чином, [PERSON] зловживає своїм правом на проживання у будинку, не сплачує комунальні платежі, влаштовує сварки та скандали, порушує спокій позивача, порушує порядок у будинку, тим самим порушує права позивача як власника домоволодіння на користування та розпорядження своїм майном. Поведінка відповідача є суспільно небезпечною. Ця небезпека, перш за все, несе загрозу її життю та здоров`ю, так як у нетверезому стані відповідач не контролює свої дії і може вчинити відносно неї злочин. Тому вона просто боїться за своє життя. Як вказувалося вище, відповідач на ґрунті зловживання спиртними напоями вчиняє скандали, чинить безлад у будинку, вона, позивач, змушена йти з дому до сусідів та знайомих, а вона у свою чергу вживає там алкогольні напої і чинить безлад у будинку. Така поведінка відповідача становить загрозу для будинку, тому що вона не контролює свої дії через стан алкогольного сп`яніння і може залишити увімкнутими електроприлади чи газову плиту, через що може виникнути пожежа. Тому позивач [PERSON] просить суд постановити рішення, яким виселити без надання іншого житлового приміщення [PERSON] [INFO] , з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явилася, але надала суду письмову заяву, в якій підтримала свої уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити, судове засідання просила провести без її участі без застосування засобів технічної фіксації, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у справі, місце реєстрації якої за адресою, зазначеною в позовній заяві, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, викликалася у підготовче засідання на 22 листопада 2019 року судовою повісткою. Вказане поштове відправлення повернулося без вручення адресату з позначкою листоноші «інші причини». У зв`язку із зазначеним суд відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України здійснив виклик відповідача у підготовче засідання на 05 грудня 2019 року і у судові засідання на 26 грудня 2019 року, 21 січня 2020 року, 12 лютого 2020 року, 10 березня 2020 року та 18 вересня 2020 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач після оприлюднення оголошень про її виклик у підготовче і судові засідання до суду не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, відзив на позов не подала. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи і надавши оцінку наданим позивачем доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії паспорта громадянки України на ім`я [PERSON] судом встановлено, що вона зареєстрована у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №150805-2019, сформованої 09 квітня 2019 року, та копії домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 21 січня 2012 року. З копії Договору купівлі-продажу від 26 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області 26 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №2682, встановлено, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила жилий будинок з господарчими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . З копії Витягу про державну реєстрацію прав №32823935 від 11 січня 2012 року та копії технічного паспорта, виданого КП «Імпульс» Пологівської районної ради 13 грудня 2011 року, встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки про склад сім`ї №6425, виданої виконавчим комітетом Пологівського міської ради 27 вересня 2019 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: дочка [PERSON] , [INFO] . З копії відповіді наданої, Пологівським ВП ГУВ НП в Запорізькій області №5224/70/04-18 від 17 липня 2018 року, та копії доповідної записки щодо розгляду звернення [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] 11 липня 2018 року зверталася до Пологівського ВП ГУ ПН в Запорізькій області щодо хуліганських дій з боку [PERSON] . ЇЇ звернення було розглянуто та за вказаним фактом було проведено перевірку, під час якої було встановлено, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення та її буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. З копії відповіді, наданої Пологівським ВП ГУВ НП в Запорізькій області, судом встановлено, що керівництвом Пологівського ВП ГУ ПН в Запорізькій області уважно розглянуто звернення [PERSON] від 31 жовтня 2016 року. За наслідками проведеної перевірки факти порушень вимог чинного законодавства не знайшли своє об`єктивне підтвердження. З копії висновку про результати звернення [PERSON] від 06 червня 2017 року, наданого Пологівським ВП ГУ НП в Запорізькій області, встановлено, що розгляд повідомлення [PERSON] припинено, повідомлення [PERSON] вважається таким, що не містить ознак кримінального правопорушення. З копії доповідної записки щодо розгляду звернення [PERSON] , наданої Пологівським ВП ГУ НП в Запорізькій області, встановлено, що перевірку за зверненням [PERSON] припинено, повідомлення [PERSON] вважається таким, що не містить ознак кримінального та адміністративного правлпрушення. З копії постанови Пологівського районного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року встановлено, що [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. З копії постанови Пологівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2018 року встановлено, що [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами 1 та 2 ст. 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК Української РСР, позивач посилається на те, що відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняє сварки з позивачкою, ображає її нецензуною лайкою та порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Наведені обставини свідчать про наявність у діях відповідача ознак систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними За таких обставин суд вважає можливим задовольнити уточнені позовні вимоги позивача та виселити відповідача із займаного ним житлового приміщення на підставі ст. 116 ЖК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Тому,

Outcome: approved