Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва 11.01.2020 року з позовом, згідно якого просила усунути перешкоди у реалізації права власності та визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням житлового будинку - літ. Я, загальною площею 104,2 м2, житловою площею 80,3 м2, що розташований у [ADDRESS] із зняттям відповідачів з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування заявлених вимог позивачкою зазначено, що [PERSON] (власник 52/100 часток домоволодіння по [ADDRESS] ) зареєстрований з 17.03.1989 року (виписаний 24.07.2001року у зв`язку із смертю)разом з: відповідачами: дружиною [PERSON] , сином [PERSON] та сином [PERSON] по [ADDRESS] по сьогодні. [PERSON] за час життя, як власник 52/100 часток домоволодіння по [ADDRESS] подарував названі частки [PERSON] за договором дарування від 24.07.1992 року та договором дарування від 22.07.1989 року. У 2007 році [PERSON] , як власнику 52/100 часток домоволодіння по [ADDRESS] надано нову адресу: [ADDRESS] . В 2010 році позивачка [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] здійснили нове будівництво житлового будинку літ. Я-1 по [ADDRESS] . Отже, відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із виділенням в 2007 році частин домоволодіння по [ADDRESS] ніколи не проживали, у домоволодінні (новозбудованому в 2010 році) по [ADDRESS] . Вказане, згідно ст. 391 ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», стало підставою, для звернення до суду із цією позовною заявою. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.02.2020 року було відкрито провадження у справі. Позивачка та її представник адвокат Власенко С.О. позовну заяву підтримали та наполягали на її задоволенні, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у підготовче судове засідання не з`явилися, надавши відзиви. Згідно наданих відзивів відповідачі позов визнали, просили розглянути справу за їх відсутності та зазначили, що вони раніше проживали у 52/100 будинку по [ADDRESS] , яким у 2007 році надано нову адресу, а саме: [ADDRESS] . Після вказаного виділення залишилась інша частина домоволодіння (48/100 часток), яка належала позивачці разом з [PERSON] та [PERSON] , які згодом в 2010 році закінчили будівництво житлового будинку по [ADDRESS] . Треті особи, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, надавши письмові пояснення, за змістом яких підтвердили обставини, викладені у позові заяві, проти задоволення позову не заперечували, просили розглянути справу за їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Положенням ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] просила суд усунути їй перешкоди у користуванні спірним будинком та вказувала на порушення її прав власника. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Положення вказаних норм статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Зазначене відповідає постановам Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року; постанові від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14; постанові Верховного суду по справі № 167/407/17-ц (провадження 61-2734св190) від 21.08.2019 року. Судом встановлено, що згідно пункту 51 розпорядження Миколаївського міського голови №28р від 19.02.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки», на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», з урахуванням вимог ст.3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності (імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», пп.«а», «б» п.3.3 ч.3 Положення про порядок найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів та інших споруд, розташованих на території міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/56, п.п. 19, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, було перейменовано вулицю Комсомольську на вулицю 6 Слобідська (історична назва з 1835 року). Згідно відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, від 15.11.2019 року №19/03.03-24Д/5002/19, а також інформації за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, у тому числі, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору дарування від 22.07.1989 року, [PERSON] подарував [PERSON] 33/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 24.07.1992 року, [PERSON] подарував [PERSON] 19/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1246 від 22.06.2007 року, 52/100 частині домоволодіння по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , надано нову адресу: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 18.10.2007 року, серії [NUMBER], будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Опис об`єкта: складається з житлового будинку літера М, житловою площею 29,3 м2, загальною площею 31,4 м2, з господарськими будівлями та спорудами. Аналогічна інформація зазначена у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16327463 серії СОГ № 677110 та наданих Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації плані будинку і журналах внутрішніх та зовнішніх обмірів будинку [ADDRESS] . Згідно сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер [NUMBER] від 30.09.2010 року, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта - садибного (індивідуального) житлового будинку (літ. Я-1) одноповерхового, загально площею 104,2м2, відповідно до технічного паспорту, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.08.2010 року, за аресою: [ADDRESS] , державним стандартам, будівельним нормам і правилам. Забудовники об`єкта: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розпорядженням адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради №570р від 16.09.2010 року було погоджено прийняття до експлуатації житлового будинку літ.Я-1, площею забудови 131,3м2, житловою площею 80,3м2, загальною площею 104,2м2 по [ADDRESS] , що знаходиться у користуванні громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 10.05.2011 року №269165, 59/100 часток будинку [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Аналогічна інформація зазначена у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29935380 серії СЕА [NUMBER] від 12.05.2011 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 10.05.2011 року №269156, 9/100 часток будинку [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Аналогічна інформація зазначена у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29934887 серії СЕА [NUMBER] від 12.05.2011 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 10.05.2011 року №269158, 23/100 часток будинку [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Аналогічна інформація зазначена у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29936223 серії СЕА [NUMBER] від 12.05.2011 року. Відповідно до листа Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №2706 від 17.04.2012 року, за результатами проведеного КП ММБТІ розрахунку часток між співвласниками, нові частки становили для: [PERSON] належить - 59/100 часток; [PERSON] належать 9/100 часток; [PERSON] належить 23/100 часток; [PERSON] належить - 9/100 часток домоволодіння [ADDRESS] . В подальшому на підставі підготовлених КП ММБТІ документів за рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 22.04.2011 року №426 були видані свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] співвласникам на нові частки. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , складеного Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, станом на 05.04.2011 року вказаний будинок належав [PERSON] (24/100 частки), [PERSON] (11/200 частки), [PERSON] (11/200 частки), [PERSON] (13/100 частки). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №552737 від 26.06.2013 року видано спадщину у розмірі ј частки спадкового майна після смерті [PERSON] матері спадкодавця [PERSON] . Інші спадкоємці: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). На підставі вказаного свідоцтва за [PERSON] зареєстровано право власності на 9/400 часток будинку [ADDRESS] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5400155 від 26.06.2013 року). Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва по справі №487/6217/17 (провадження №2/487/725/18) від 06.11.2018 року було затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] та [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про припинення права власності та стягнення компенсації. Сторони цієї мирової угоди погодились, що цією мировою угодою між ними на основі спільної домовленості, взаємних поступок вирішено спірні питання щодо припинення права власності у порядку статті 365 ЦК України на належні Відповідачу1 (9/400 часток), Відповідачу 2 (9/400 часток), Відповідачу 3 (9/400 часток) у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м.; до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований у [ADDRESS] (далі житловий будинок). Сторони цієї мирової угоди дійшли спільної згоди щодо вартості житлового будинку та встановили, що Позивач у наслідок припинення права власності у порядку статті 365 ЦК України на належні Відповідачу1 (9/400 часток), Відповідачу 2 (9/400 часток), Відповідачу 3 (9/400 часток) у праві спільної часткової власності, зобов`язується сплатити кожному за його частку суму у розмірі в еквіваленті 1000 (одна тисяча) доларів США по відношенню до національного курсу НБУ на день затвердження судом цієї мирової угоди. У даному випадку на підтвердження оплати у порядку статті 545 Цивільного кодексу України, [PERSON] (до укладення шлюбу [INFO] прізвище: « [PERSON] ») складає розписку про отримання коштів у тому числі в інтересах Відповідача 2 та Відповідача 3 за цією мировою угодою, яку передає [PERSON] , а остання відповідно передає обумовлену суму коштів. Сторони цієї мирової угоди погоджуються, що останні дійшли спільної згоди у порядку статті 365 ЦК України, про те, що на належні Відповідачу 1 (9/400 часток), Відповідачу 2 (9/400 часток), Відповідачу 3 (9/400 часток) є такими (у тому числі й в цілому разом), що не можуть бути виділені в натурі як окреме визначене житло та встановлення порядків спільного володіння й користування таким майном є неможливим. Сторони цієї мирової дійшли спільної згоди, про те що: право власності [PERSON] (до укладення шлюбу [INFO] прізвище: « [PERSON] »), [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО [NUMBER] ) на 9/400 часток житлового будинку №119 (сто дев`ятнадцять), який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м. до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яке набуто у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , є припиненим у порядку статті 365 ЦК України; право власності [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО [NUMBER] ) на 9/400 часток житлового будинку №119 (сто дев`ятнадцять), який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м. до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яке набуто у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , є припиненим у порядку статті 365 ЦК України; право власності [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО [NUMBER] ) на 9/400 часток житлового будинку №119 (сто дев`ятнадцять), який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м. до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований за адресою: [ADDRESS] (шоста [ADDRESS] яке набуто у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , - є припиненим у порядку статті 365 ЦК України; [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО [NUMBER] ) набуває право власності право власності на 27/400 часток житлового будинку №119 (сто девятнадцять), який в цілому має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ.Я, загальною площею 104,2кв.м., житловою площею 80,3кв.м. до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня літ.Р, огорожа 1,6,7; споруди 3,І, що розташований за адресою: [ADDRESS] (шоста [ADDRESS] . Зазначена ухвала суду набрала законної сили 21.11.2018 року. Відповідно до акту про не проживання від 29.11.2019 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , починаючи з 2010 року по день складання акту не проживали у новозбудованому будинку [ADDRESS] . Відповідно до акту про проживання від 29.11.2019 року, [PERSON] , її чоловік [PERSON] , та її донька [PERSON] , починаючи з 2010 року по день складання акту постійно проживають у новозбудованому будинку [ADDRESS] . Інші особи, які б постійно проживали з 2010 року за вказаною адресою - відсутні. Таким чином судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у будинку [ADDRESS] , як члени сім`ї колишнього власника 52/100 часток вказаного будинку, які були за договорами дарування відчужені третій особі [PERSON] , та яким у 2007 року було присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . У новозбудованому будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідачі ніколи не проживали та не проживають, не є членами сім`ї нинішніх власників. Зазначені обставини підтверджені відповідачами, які з дотриманням вимог ч. 4 ст. 206 КПК України позов визнали, та не заперечували проти його задоволення. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі й шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Обраний позивачем спосіб захисту є вірним. Правові підстави для користування спірним житловим приміщенням відповідачами на теперішній час відсутні. Щодо вимог про зняття відповідачів з реєстрації суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. А тому, суд вважає, що вимога позивача про зняття з реєстрації відповідачів задоволенню не підлягає, оскільки визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням і є підставою для внесення даних про зняття особи з реєстраційного обліку. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції №215600426655 від 11.01.2020 року, на виконання ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивачкою було сплачено 840 гривень 80 копійок судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 гривень) встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 420 гривень 40 копійок (840,80 гривень / 2 = 420,40 гривень) підлягають поверненню позивачці з державного бюджету. Згідно пунктів 35 та 36 Постанови Пленуму Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Отже, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 70 (сімдесят) гривень 07 копійок з кожного (420,40 гривень/2 = 210,20 гривень; 210,20 гривень / 3 = 70,07 гривень). Куруючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 141, 142, 200, 206 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 346, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, суд

Outcome: partial