Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис від 10 листопада 2016 року за реєстровим № 5547, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] несплачених в строк, відповідно до умов кредитного договору №DNН4ТР95460447 від 22 листопада 2006 року, грошових коштів, за період з 22 листопада 2006 року по 26 вересня 2016 року, в сумі 26535,11 грн., таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на вчинення його нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням суду від 17.05.2018 р. її сина, [PERSON] , оголошено померлим, тому після його смерті відкрилась спадщина, в зв`язку з чим вона, як єдина спадкоємиця після смерті сина, звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. В ході оформлення спадщини з`ясувалось, що [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису № 5547, виданого 10.11.2016 р. про стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 26535,11 грн. Постановою державного виконавця від 13.12.2017 р. виконавчий документ повернуто стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна,на яке можна звернути стягнення. Вважає вказаний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням та не підлягає виконанню, оскільки ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. Рішенням суду від 19.06.2018 р. встановлено, що про [PERSON] немає ніяких відомостей з 2006-1007 р.р., тому [PERSON] як позичальник, не міг бути ознайомлений з загальною сумою заборгованості та її розрахунком, а тому сума боргу не може бути визнана безспірною, інакше це порушує права позичальника. Фактично виконавчий напис вчинено на підставі розрахунку банку, який є одностороннім арифметичним розрахунком і не може вважатися безспірним. Крім того, з`ясування строку, з якого у відповідача виникло право вимоги повернення кредиту, є важливою фактичною обставиною у даному випадку та безпосередньо пов`язане з дотриманням строків вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, оскільки порушення цих строків свідчить про незаконність виконавчого напису. Так, як вбачається з виконавчого напису, борг стягнуто за період з 22.11.2006 р. по 26.09.2016 р., в той час як позовна давність по тілу кредиту та процентам становить 3 роки, а щодо пені та штрафів 1 рік. Тому вимога банку не могла бути задоволена нотаріусом з огляду на сплив строку позовної давності. Тому враховуючи зазначене, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 07 березня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 03 квітня 2019 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича належним чином завірені копії\~ документів, на підставі яких 10 листопада 2016 року було вчинено ним виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5547, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» несплачених в строк, відповідно до умов кредитного договору № DNН4ТР95460447 від 22 листопада 2006 року, грошових коштів, за період з 22 листопада 2006 року по 26 вересня 2016 року, в сумі 26535,11 грн. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності його та позивача, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача\~Акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приватбанк» Бродько\~А.І. надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов Третя особа\~приватний нотаріус\~Чернігівського міського\~нотаріального округу\~Завалієв А.А. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, письмових пояснень не надав. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до п. 2.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачу на його адресу, зазначену в позові, було направлено письмову вимогу про усунення порушень за договором, докази направлення та текст вимоги наявні в матеріалах справи. Позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. У своїй позовній заяві боржник не оспорює наявність заборгованості перед банком або наявності боргу в меншому розмірі, не надає підтверджень виконання своїх зобов`язань, тобто не спростовує а ні факту заборгованості перед банком, а ні розміру боргу, зазначеного у виконавчому написі. Згідно з Потсановою № 2 від 31.01.1992 р. Пленуму Верховного Суду України, підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Факти, які підтверджують відсутність боргу, або невідповідність суми боргу, у позові відсутні. Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи. Виписки і розрахунки, які були надані нотаріусу, і є первинними документами, оскільки з урахуванням Переліку типових документів, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 р., виписки банку відносяться до первинних документів. Незважаючи на те, що строк позовної давності невірно використовувати у даному випадку, банком все одно норму цієї статті не порушено відповідно до статті 251 ЦК України. У даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений у зв`язку з п. 9.6 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань, які позивачем на сьогоднішній день не виконано. Більш того, особа зловживає своїм правом на звернення до суду з метою ухилення від виконання договірних зобов`язань. Таким чином, договір до сих пір чинний, а отже у кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника,передбачених договором, втому числі й на примусове стягнення боргу в будь-який час, і таке право виникає до тих пір, поки договір є чинним. Таким чином, посилаючись на висновок науково-правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і суб`єктивного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України № 126/581 від 12.12.2016 р. просить в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що відповідачем не надано навіть копії заяви позичальника та інших наведених документів до відзиву на позов, не доведено, що кредит отримано з використанням платіжної картки. З договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, який є публічним договором чи договором приєднання зазвичай не вбачається, в якому розмірі і на яких умовах надано банком кредит,а тому їх не можна вважати належним доказом волевиявлення позичальника на отримання кредитних коштів та погодження умов кредитування. Розрахунок заборгованості не є первинним документом. а тому не може вважатися доказом, який підтверджує факт укладення кредитного договору на умовах, які вказані банком у заяві про видачу напису та не є доказом утворення заборгованості. Таким чином, відповідачем не надано доказів на підтвердження розміру [PERSON] кредиту, а відповідно, перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій Баранову М.В., а також їх безспірність не є можливим, наведені доводи відповідача не підтверджені належними доказами, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі [PERSON] кредитної картки, не надано належних доказів зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою, тощо. Щодо наявність Умов та Правил надання банківських послуг у вільному доступі на офіційному сайті банку, то обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається, зокрема, сума кредиту та річна відсоткова ставка за кредитом. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 14 червня 2018 року по справі № 364/737/17, зазначив, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Крім того, оскільки Умови не містять підпису позичальника, це спростовує посилання банку на умови та правила надання банківських послуг як на доказ укладення кредитного договору, що унеможливлює безспірність утворення заборгованості за кредитним договором. З огляду на 3-річний строк позовної давності, нотаріус не повинен був вчиняти оспорюваний виконавчий напис про стягнення боргу за майже 10 років, тому просить задовольнити заявлені вимоги. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що 10 листопада 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис про стягнення на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з Баранова Максима Вікторовича не сплачену в строк за кредитним договором № DNН4ТР95460447 від 22 листопада 2006 року, грошових коштів, за період з 22 листопада 2006 року по 26 вересня 2016 року, в сумі 26535,11 грн., з урахуванням: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 959,00 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 6631,18 грн., заборгованості з пені у розмірі 17205,16 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1239,77 грн. Постановою державного\~виконавця Довгинцівського\~відділу державної\~виконавчої служби\~міста Кривий\~Ріг Головного\~територіального управління\~юстиції у Дніпропетровській області від 23 травня 2017 р. відкрито виконавче провадження № 53992453 з виконання виконавчого напису № 5547 виданого 10 листопада 2016 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 26535,11 грн. (а.с. 16 копія постанови), однак постановою від 13 грудня 2017 року повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с. 12,13 копії постанов). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року оголошено померлим [PERSON] (а.с. 10-11 копія рішення суду), про що видано відповідне свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] з датою смерті [PERSON] 19 червня 2018 року (а.с. 12 копія свідоцтва). Позивач [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] (а.с. 13 копія свідоцтва), та після його смерті звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в зв`язку з чим була заведена відповідна спадкова справа (а.с. 14 копія витягу, а.с.64- лист нотаріуса). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі -\~\~Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2019 року по справі № 746/45737/17 (провадження № 61-46127св18) Згідно з пунктів 1.1-1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Так, пунктом 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Судом встановлено не дотримання при вчиненні нотаріусом виконавчого напису вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком. Так, на виконання ухвали суду від 03 квітня 2019 року, до суду надійшли копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис 10 листопада 2016 року за реєстровим № 5547. З наданих матеріалів слідує, що приватний нотаріус Завалієв А.А. вчинив виконавчий напис 10 листопада 2016 року, за період з 22 листопада 2006 року по 26 вересня 2016 року, тобто майже за 10 років, а отже з порушенням строків позовної давності (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 307/2403/16-ц). Посилання представника відповідача на продовження строку дії договору не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи по вчиненню виконавчого напису відсутні дані як щодо терміну дії картки, виданої [PERSON] в 2006 році, так і дані щодо перевипуску картки станом на 10.11.2016 р. (дата вчинення виконавчого напису). З поданого з розрахунку вбачається, що з моменту отримання картки, за життя, позичальник [PERSON] не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, що свідчило б про переривання останнім строків позовної давності. Більш того, як вбачається з наданих суду копій матеріалів, банком нотаріусу не було надано Умови та правила надання банківських послуг, що є невід`ємною частиною заяви позичальника, а тому суд відхиляє посилання представника відповідача на п. 9.6 вказаних Умов. З цих же підстав суд ставить під сумнів безспірність вимог, оскільки нотаріусу не надані ні зазначені Умови, ні витяг про Тарифи банку. Суд також звертає увагу на той факт, що як вбачається із заяви позичальника від 22.11.2006 р., наданої нотаріусом на запит суду, вказаний кредит є споживчим, наданий позичальнику [PERSON] для повного розрахунку за товар і сплати комісії в сумі 959,00 грн. на строк 12 місяців по 22.11.2007 р. З тексту заяви позичальника не вбачається факт отримання [PERSON] платіжної картки, тому суду незрозуміло посилання представника відповідача на факт отримання за життя [PERSON] кредиту у вигляді платіжної картки. Крім того суд вважає необхідним зауважити, що у відзиві на позов представник відповідача робить посилання на дії та бездіяльність позивача, як боржника у виконавчому написі, в той час як позивач [PERSON] являється спадкоємцем після смерті боржника [PERSON] , про що нею зазначено в тексті позову та підтверджено письмовими доказами. Інші доводи представника відповідача спростовуються вищезазначеним та не впливають за своєю суттю на вирішення спору. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за указаним кредитним договором, та цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 768,40 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1) та заяв про забезпечення позову (а.с. 35, 48), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved