Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником даної квартири, відповідач зареєстрований в її квартирі, однак з 01 жовтня 2012 року там не проживає без поважних причин, місце проживання не відоме, обов'язки по утриманню житла покладено на позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Про час і місце розгляду справи та виклик до суду [PERSON] повідомлений, в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом публікування оголошення в газеті «Свобода», однак відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.02.2008 року виданого виконкомом Тернопільської міської ради, квартира по адресу: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені терміни проводиться у судовому порядку (ст. 72 ЖК України). У відповідності до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на відсутність відповідачів у місці реєстрації більше одного року без поважних причин, оскільки з 01 жовтня 2012 року відповідач забравши особисті речі проживає в іншому місці. Наведенні позивачем обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Так, згідно Актів про фактичне проживання громадян, які мешкають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], №5 від 03.03.2014р., №16 від 14.08.2014р., №8 від 03.06.2015р., №9 від 22.05.2014р., №27 від 16.12.2014р., засвідчено факт відсутності більше одного року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто. Поряд з цим суд зазначає, що відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Тому, в частині позовних вимог щодо зняття [PERSON] із реєстраційного обліку по місцю проживання слід відмовити у їх задоволенні, оскільки позивачем передчасно заявлену таку вимогу без долучення відмови уповноваженого органу на вчинення дій по знятті особи з реєстраційного обліку, що би свідчило про порушення прав позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодовуються позивачеві за рахунок відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial