Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 02.08.1997 року зареєструвала з відповідачем шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що зроблено відповідний актовий запис №1267. Від цього шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивачка зазначає наступні обставини. Різні погляди на життя, відповідач не приймає участі у забезпеченні родини, не має бажання працевлаштовуватись та належним чином забезпечувати сім`ю, втрачено почуття любові, розуміння та поваги один до одного. Позивачка [PERSON] зазначає, що шлюб розривають вперше та примирення неможливе. Позивачка в судове засідання подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позов підтримує повністю, просить такий задовольнити. Щодо заяви відповідача про надання строку на примирення, заперечує. Стверджує, що з відповідачем спільного господарства не веде уже понад два з половиною роки. Також зазначає, що відповідач постійно провокує конфлікти, викликає поліцію, психологічну бригаду та звертається до опікунською ради. Відповідач подав до суду заяву про надання часу на примирення. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 02.08.1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міськвиконкому, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис №1267. У шлюбі народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 170. Зважаючи на те, що позивачка не має наміру на збереження шлюбу, наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Згідно з ч.2 ст.140 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Подана позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права, а також права їхніх дітей, що відповідає вимогам ст.109 СК України. Відповідач в судове засідання подав заяву, згідно якої просить суд надати час на примирення подружжя. Стаття 111 СК України регламентує право суду вжити заходів щодо примирення подружжя. При цьому, як встановлено судом, позивачка, висловлюючи свою позицію щодо підтримання позовних вимог, категорично заперечувала проти примирення та просила відмовити в задоволенні клопотання відповідача, оскільки на час перебування справи в суді обставини, які викладені в позовній заяві, не змінилися та сторони продовжують проживати окремо протягом тривалого часу. Наведені позивачкою аргументи стороною відповідача не спростовані. Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду м.Львова з 17.05.2018 року. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, не вживав ніяких заходів, спрямованих на реальне примирення та збереження сім`ї. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку щодо відмови в клопотанні відповідача про надання строку на примирення, оскільки примирення само собою обумовлює спільне бажання подружжя зберегти сім`ю та розцінює таке спрямоване на затягування розгляду справи. На час розгляду позову в суді такої обопільної згоди не досягнуто. Відмовляючи в клопотанні відповідача стосовно вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, суд виходив з наступного. Згідно з ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Тобто, надання можливості примирення є правом, а не обов`язком. Судом встановлено, що сторонами не досягнуто згоди на примирення. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу, зокрема неоспореного факту окремого проживання, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам дітей, що мають істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved