Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між сторонами. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони перебувають у шлюбі з 18.11.1999 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2010 року. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив та підтвердив матеріалами справи, що 18.11.1999 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Надвірнянського району, актовий запис №130, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони припинили шлюбні відносини. Позивач [PERSON] з дитиною проживає в м. Запоріжжі, а відповідач [PERSON] в м. Токмаку Запорізької області, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру, довідкою про реєстрацію місця проживання особи, та сторонами не оспорюється. Подружнє життя між сторонами не склалось у звязку з відсутністю взаєморозуміння, що суперечить інтересам подружжя. Шлюбні відносини сторони відновлювати намірів не мають. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст.51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Спори про визначення місця проживання дитини та поділ спільного майна подружжя відсутні. Оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, визнання позову відповідачем, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки сторони наполягають на розлученні. Ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем [PERSON] за подання позовної заяви був сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн., що відповідає встановленому абз.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону «України «Про судовий збір» розміру на час його сплати. Враховуючи, що в підготовчому засіданні відповідач визнав позов, що стало підставою для ухвалення рішення суду в підготовчому засіданні, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а інші 50 відсотків сплаченого судового збору повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved