Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 4 липня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з 30 грудня 2014 року і до повноліття. Починаючи з 10.11.2016 року по травень 2017 року відповідач сплачував аліменти, однак з червня 2017 року відповідач ухиляється від сплати аліментів. Оскільки своїми діями відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню власної дитини, її вихованню та розвитку, це змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року скасовано заочне рішення суду від 11 листопада 2019 року та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2020 року на підставі розпорядження № 282 від 21 травня 2020 року визначено головуючого суддю Яровенко Н.О. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З пояснень та матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач з 4 липня 2009 року перебували у зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис №3437. (а.с. 6). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.7 ). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з 30 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 19 -22). Рішенням Дніпровського районного суду в м. Києві від 30 січня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовлено. (а.с. 18). Як убачається із означеного судового рішення Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація у своєму висновку від 12.01.2017 року № 100-557 вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір`ю за однією адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12,13). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач у позовній заяві вказує, що з вересня 2014 року шлюбні стосунки фактично було припинено та з цього часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не цікавиться життям своєї доньки, не спілкується, не вітає з днем народженням та іншими святами, не бере будь-якої участі у утриманні дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнає позов та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , про що особисто зазначив в судовому засіданні. Також, в судовому засідання встановлено, що влітку 2013 року відповідач покинув сім`ю та протягом семи років не цікавиться життям дитини. З 2014 року фактично шлюбні відносини були повністю припинені. З дитиною практично не спілкується. За останній рік відповідач двічі виявляв спробу спілкування з дитиною, однак фактично особисто з дитиною не спілкувався. Таким чином відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та повністю самоусунувся. Доказів того, що відповідачу чиняться перешкоди у спілкування з дитиною матеріали справи не містять, а також відповідачем в судовому засіданні не було зазначено про наявність певних перешкод у вихованні та спілкування з дитиною. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється матір`ю позивача суду показала, що відповідач не приймає участі у житті дитини, ніколи не бачиться з нею та не спілкується. З її слів відповідач, під час проживання з позивачем однієї сім'єю постійно зникав, а потім просив щоб позивач з донькою звільнили квартиру. У відповідача наявна велика заборгованість по сплаті аліментів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої [PERSON] та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується.

Outcome: approved