Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON], 1938 року народження і [PERSON], 1963 року народження, такими, що втратили право користування та позбавлені права користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірна не приватизована, двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] була отримана в 1963 році на сім'ю з трьох осіб: [PERSON], її чоловіка та їхню дитину [PERSON] В подальшому в 1967 році Рішенням Райради № 766 від 16 жовтня 1967 року квартиру було поділено на двох (після розірвання шлюбу між подружжям), а потім Рішенням Дарницької райради № 208 від 14 квітня 1986 року [PERSON] приєднали другу кімнату, яка к тому часу була вільна. В 1991 році вона одружилась з відповідачем [PERSON] та заселилась в квартиру. В 1992 році у них народилась дитина [PERSON], яку було також прописано в квартиру. В 1995 році відповідачка [PERSON] надала свою згоду на прописку до них в квартиру також і її з її сином від першого шлюбу [PERSON], і їх було прописано в спірну квартиру. Фактично в квартирі проживали п'ятеро осіб, які були прописані в квартирі. В 1996 році [PERSON] виїхала з квартири та стала проживати окремо в однокімнатній квартирі по [ADDRESS]. Вона вивезла свої речі і постійно проживає окремо, за спірну квартирі не сплачує. В березня 2002 року відповідач [PERSON] забрав свої речі та пішов із сім'ї до іншої жінки, став жити у своєї нової дружини. Рішенням суду їхній шлюб було розірвано в 2002 році, але свідоцтво про розірвання шлюбу вона взяла тільки в 2008 році. Проживає чи відповідач [PERSON] на сьогодні з тією жінкою, або ні, - їй не відомо, і де він зараз проживає - їй не відомо, знає, що в Києві, але де і з ким - не знає. На сьогоднішній день в їхній квартирі зареєстровано п'ятеро осіб: вона, її два чина та відповідачі. Але фактично в спірній квартирі проживає тільки вона і два її сина. Відповідач [PERSON] вже більше ніж 14 років не використовує спірну квартиру як житло, не з'являється в квартиру, про своє місце проживання не повідомляє. Вона пропонувала [PERSON] виписатись із квартири, щоб вони менше сплачували за квартиру, але вона не хоче. Також вона пропонувала відповідачу [PERSON] виписатись із квартири, але він не хоче нікуди ходити, його все влаштовує. Вона працює медичною сестрою у поліклініці, їй важко сплачувати комунальні послуги за квартиру за відповідачів, особливо в останній час. У неї немає можливості оформити субсидію на квартиру, бо з ними зареєстровані відповідачі. Таким чином, обидва відповідачі в квартирі не проживають більше шести місяців, за квартиру не сплачують, їхніх речей в квартирі немає. Реєстрація в спірній квартирі відповідачів заважає користуватись квартирою: вона примушена сплачувати комунальні послуги за відповідачів, які не проживають (заборгованості по оплаті за квартиру немає), вона не може брати необхідні довідки Ф-3 (без паспортів всіх зареєстрованих не видають), оформити субсидію. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідачами [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 2016 року було подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], треті особи Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання особи такою, що не набула права користування жилою площею та виселення, яка ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року, без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісним позовом. Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] просять суд: визнати [PERSON], 1964 року народження, такою, що не набула право користування жилою площею у квартирі [ADDRESS], та виселити [PERSON], 1964 року народження, з квартири [ADDRESS], без надання іншого житла; стягнути з [PERSON], 1964 року народження, на користь [PERSON], 1963 року народження, та [PERSON], 1938 року народження, понесені судові витрати. Свої зустрічні позовні вимоги позивачі за зустрічним позовом обґрунтовують тим, що з договору купівлі-продажу від 09 серпня 1995 року вбачається, що відповідач стала власником квартири [ADDRESS]. Додатковим доказом цього є договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 18 червня 1997 року № 984, з якого вбачається, що позивач зобов'язалась оплачувати комунальні послуги, санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку [ADDRESS]. Наведені докази дають підстави вважати, що на момент пред'явлення первісного позову позивач мала у своєму користування інше приміщення, власником якого, імовірно, залишається по даний час. Наведене дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач є особою, яка не набула право користування жилою площею у квартирі у порядку ст.ст. 64, 65 ЖК України. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила первісний позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що фактично заселилася до спірної квартири в 1991 році, а зареєстрована у квартирі була 08 грудня 1995 році, так як раніше не було необхідності у проведення реєстрації її місця проживання за адресою спірної квартири. В той час, [PERSON], [PERSON] не заперечували проти її реєстрації у спірній квартирі, надали згоди на реєстрацію. В подальшому, між нею та [PERSON] було досягнуто усної домовленості про переїзд [PERSON] до її квартири [ADDRESS]. При цьому, вони погодили, що [PERSON] буде сплачувати за утримання спірної квартири, окрім послуг газу та світла, а вона буде сплачувати кошти за утримання квартири по [ADDRESS]. Проте, в подальшому в 2015 році відповідачі подзвонили їй та сказали, що не будуть сплачувати кошти за утримання спірної квартири у зв'язку з подорожчанням тарифів. Вона ж квартирою по [ADDRESS] не користувалася та надала її в повне користування та проживання [PERSON] Зазначила, що [PERSON] добровільно покинула своє місце проживання за адресою спірної квартири, не проживала там та не ночувала, заселитися не намагалася. Вона ж будь-яких перешкод [PERSON] з приводу користування спірною квартирою не чинила, вона приходила та бачилася зі своїм онуком. Також, пояснила суду, що коли у них з відповідачем [PERSON] народився син - [PERSON], її чоловік [PERSON] хотів навіть усиновити її сина від першого шлюбу - [PERSON], її колишній чоловік надав на це згоду. Але потім [PERSON] відмовився від усиновлення, у зв'язку з чим вона була позбавлена аліментів на утримання сина від першого чоловіка. Взимку 2002 року [PERSON] побив її, вона мала струс мозку та лежала у лікарні. Крім того, по даному факту була порушена кримінальна справа, але вона пожаліла чоловіка та виписавшись з лікарні, справа була зарита. Після, вона подала документи на розірвання шлюбу з [PERSON] та він одразу переїхав до іншої жінки, забравши при цьому всі свої речі зі спірної квартири. [PERSON] з того часу в спірній квартирі не проживав, ніколи їй не допомагав та грошових коштів на утримання квартири не надавав. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив суду, що відповідач [PERSON] заселилася до спірної квартири в 1992 році. В даній квартирі проживала його мати - [PERSON] Фактично, саме він та його мати надали згоду на проживання [PERSON] у спірній квартирі. Зазначив, що [PERSON] не добровільно покинула місце проживання у спірній квартирі, а під тиском [PERSON], як і він залишив місце проживання у даній квартирі. Він пішов від [PERSON], тому що з нею було просто неможливо жити. Після того, як він пішов, [PERSON] навіть не пускала його до квартири. Ключі від квартири він мав та коли приходив до квартири, [PERSON] влаштовувала скандали. В 2014, 2015 роках він раз у місяць ночував у спірній квартирі, залишався на ночівлю один раз також у 2016 році, ночував у великій кімнаті. При цьому, постійно перестав проживати у квартирі з початку 2016 року. В подальшому, [PERSON] замінила замки у вхідних дверях квартири та він у вересні 2016 році навіть звертався щодо даного факту до поліції. 19-20 жовтня 2016 року він намагався потрапити до спірної квартири, вставив ключі у вхідні двері, але відкрити йому не вдалося. По даному факту він до поліції не звертався, в дзвінок в квартирі не дзвонив, а лише намагався відкрити двері. За утримання квартири він сплачує кошти, а [PERSON] навіть не пропонувала сплачувати кошти за квартиру порівну. Зазначив, що до вересня 2016 року із зверненнями щодо чинення йому перешкод у користуванні квартирою він нікуди не звертався. Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, з підстав викладених у запереченнях, долучених до матеріалів справи (а.с.53-57), зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив суду, що [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS], проте не постійно. Декілька разів вона намагалася повернутися до спірної квартири, але марно. З приводу неможливості проживання у спірній квартирі вона нікуди не зверталася. Третя особа за первісним позовом - [PERSON] в судовому засіданні заявлені первісні вимоги підтримав. Пояснив суду, що ні його батько - [PERSON], ні бабуся - [PERSON] у спірній квартирі не живуть. Більше десяти років батько не приходив до квартири, в 2013-2015 роках він не приходив, лише в 2016 році один раз був у гостях та ночував у квартирі. Він же приходив до батька у гості до іншої квартири, де він проживав зі своєю співмешканкою. Бабуся в 2014 або 2015 році приходила до квартири до нього в гості, до цього приходила 3-4 рази на рік. Вона проживає в квартирі [ADDRESS]. При цьому, вона ніколи не скаржилася на те, що бажає повернутися до квартири або про те, що має конфлікт з його матір'ю. Також і батько не звертався до нього щодо проживання у спірній квартирі. За останній місяць, коли він перебував вдома, у зв'язку з тим, що у нього був перелом руки, до квартири ніхто не приходив, а якщо б хтось подзвонив у двері, він обов'язково б відчинив двері. Зазначив, що зміна замків у вхідних дверях квартири відбувалася ще коли він навчався у школі, оскільки він загубив ключі від квартири. Також зазначив, що брав участь в утриманні квартири, виділяв близько 500 гривень на дані витрати. Третя особа за первісним позовом - [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 1995 року, а [PERSON] - з 2002 року. Бабуся - [PERSON] лише приходила до них у гості рази 3-4 рази на рік, провідати свого онука, [PERSON], а проживає в квартирі [ADDRESS]. Будь-яких неприязних стосунків з [PERSON] після її переїзду до вказаної квартири, у них не було. Зазначив, що він зустрічався з [PERSON] та приходив до нього в гості до квартири, де він проживав зі своєю співмешканкою, до серпня 2015 року не пам'ятає, коли бачив у квартирі [PERSON], після його розлучення з [PERSON] він у квартирі не проживав, будь-яких стосунків вони з ним не мали. Зазначив, що він не проживає з серпня 2015 року у спірній квартир тирі, а проживає в Кончі-Заспі у помешканні, де проживав його померлий дідусь, за яким він доглядав. Уповноважений представник третьої особи за первісним позовом - Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність представника. Уповноважені представники третіх осіб за зустрічним позовом - Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи за первісним позовом - Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України та представників третіх осіб за зустрічним позовом. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до витягу з рішення № 766 виконавчого комітету Дарницької районної Ради депутатів трудящих від 16 жовтня 1967 року «Про взяття на квартирній облік громадян Дарницького району», кімната площею 15,1 кв.м. з балконом у квартирі [ADDRESS] було виділено [PERSON], кімнату площею 14,2 кв.м. було виділено [PERSON] в зв'язку з розірванням шлюбу (а.с.5). Рішенням виконавчого комітету Дарницької районної Ради народних депутатів від 14 квітня 1986 року «Про надання житлової площі громадянам Дарницького району», [PERSON] було надано на дві особи (вона та син [PERSON].) кімнату площею 14,2 кв.м. додатково у квартирі [ADDRESS] (а.с.6). В подальшому, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописки) від 13 червня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва, [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 24 травня 1966 року, [PERSON] був зареєстрований з 16 вересня 1982 року. 21 грудня 1995 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у квартирі [ADDRESS], 21 грудня 2005 року у вказаній квартирі також був зареєстрований [PERSON] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що 27 березня 2008 року було складено відповідний актовий запис № 277 (а.с.7). Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Згідно ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до акту від 15 червня 2016 року, складеного мешканцями будинку по [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], та затвердженого Житлово-експлуатаційною дільницею № 404, останні підтвердили, що [PERSON] дійсно не проживає з 08 березня 2002 року по сьогодення за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно акту від 15 червня 2016 року, складеного мешканцями будинку по [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], та затвердженого Житлово-експлуатаційною дільницею № 404, останні підтвердили, що [PERSON] дійсно не проживає з 1995 року по сьогодення за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). 26 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, в якій просила підтвердити факт не проживання за місцем її мешкання, її колишнього чоловіка гр. [PERSON] та його матері гр. [PERSON] Як встановлено судом з наданих сторонами пояснень в судовому засіданні, [PERSON] починаючи з 2002 року перестав проживати у спірній квартирі. З пояснень [PERSON], наданих в судовому засіданні вбачається, що останній інколи відвідував помешкання спірної квартири, залишався на ночівлю. В той же час, належних та достовірних доказів, які б підтверджували пояснення, в цій частині, відповідача [PERSON], останнім суду не надано. Такі пояснення спростовуються поясненнями третіх осіб, [PERSON], який є сином відповідача [PERSON], та [PERSON], який є сином позивача [PERSON], які підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі з 2002 року, відвідування останнього в квартирі співмешканки. При цьому, як встановлено судом починаючи з 2002 року до 2016 року [PERSON] не здійснював жодних дій щодо відновлення свого порушеного, на його думку, права користування спірною квартирою, із заявами про чиненням останньому перешкод у користування квартирою до відповідних державних органів не звертався, не здійснював сплати коштів за утримання квартири. Відповідно до листа-відповіді Дніпровського управління поліції Національної поліції в місті Києві від 18 січня 2017 року, [PERSON] звертався до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві із заявою, яка була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Дніпровського УП ГУНП України в місті Києві № 80051 від 23 вересня 2016 року. Таким чином, вказані обставини в їх сукупності, в розрізі спору, який виник між сторонами, свідчать, що [PERSON] жодних дій щодо проживання у спірній квартирі до 2016 року не здійснював, всі дії щодо звернення до відповідних органів були здійснені вже під час перебування вказаної справи в провадженні суду. Крім того, факт зміни замків у вхідних дверях був також встановлений вже на підставі опрацювання звернення [PERSON] від 23 вересня 2016 року працівниками поліції, якими було встановлено та підтверджено самою [PERSON] під час її опитування, що останньою дійсно було змінено замки до квартири [ADDRESS]. Згідно висновку Дніпровського УП ГУНП у місті Києві від 18 жовтня 2016 року, у ході проведення подальшої перевірки з приводу поданої [PERSON] заяви було опитано мешканців будинку [ADDRESS], гр. [PERSON], квартири 81, гр. [PERSON], які дійсно підтвердили, що на протязі тривалого часу знайомі з гр. [PERSON], та його мати гр. [PERSON] Також дані громадяни повідомили, що нібито власником квартири [ADDRESS] є гр. [PERSON], та її син гр. [PERSON], але вони дійсно на протязі тривалого часу не проживають за даною адресою, а проживають за адресою: [ADDRESS], в квартирі гр. [PERSON] Відповідно до листа-повідомлення Дніпровського районного управління поліції Національної поліції в місті Києві від 19 жовтня 2016 року, під час перевірки заяви [PERSON] було опитано сусідів, які повідомили, що на протязі тривалого часу [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживають. Таким чином, з вищевикладених обставин суд приходить до висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою у зв'язку з його не проживанням у спірній квартирі понад шість місяців та втрати будь-якого зв'язку з квартирою, як постійним місцем його проживання, при цьому останній не цікавився спірною квартирою, дії щодо відновлення місця проживання за адресою спірною квартирою почав здійснювати після подачі первісного позову до суду. Щодо заявлених первісних позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, то суд зазначає наступне. Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомості від 09 серпня 1995 року, [PERSON] набувала права приватної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.239). Так, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто усної домовленості щодо проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], при цьому обумовлено, що сплата коштів за утримання спірної квартири буде здійснюватися [PERSON], а сплата коштів за утримання квартири [ADDRESS] буде здійснювати [PERSON] Вказані домовленості були дотримані з боку [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями квитанції про сплату комунальних послуг за спірною квартирою, при цьому особовий рахунок між сторонами розподілено не було та сплата комунальних послуг за спірною квартирою було нараховано на ім'я [PERSON], а сплата коштів на утримання будинку та прибудинкової території по квартирі [ADDRESS] здійснювалася на підставі договору, укладеного між ЖУ «Лівобережне ДП «Екос» та [PERSON] Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] не втрачала зв'язку зі спірною квартирою, з огляду на досягнуту домовленість про зміну місця проживання, сплачувала кошти за утримання спірної квартири. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2005 року проживає у будинку [ADDRESS]. [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS]. Зі слів [PERSON] їй відомо, що раніше [PERSON] проживала по [ADDRESS], а також про те, що її з [PERSON] хочуть виписати з тієї квартири. Їй відомо, що саме [PERSON] продовжує сплачувати кошти за надані комунальні послуги по спірній квартирі та просила [PERSON] приватизувати квартиру, але вона не бажає. [PERSON] розповідала їй, що бажала завжди проживати у спірній квартирі, проте не може це зробити через скандали. За квартиру [ADDRESS] були борги за світло та було вимкнено світло. В лютому 2006 року дана квартира була відділена тамбуром та саме вона його утеплювала, [PERSON] вона не бачила, а коли бачила, то остання казала, щоб вона не лізла у ці питання. Зазначила, що [PERSON] вона часто бачила у квартирі, а [PERSON] рідко, він сплачувати кошти за ремонт у квартирі. [PERSON] також інколи вона не бачила по декілька днів та остання казала їй, що була в онуків. У квартирі, де проживає [PERSON] вона буває на свята. У спірній квартирі вона була років 5-6 назад, коли там робили ремонт, зі слів [PERSON] їй відомо, що у даній квартирі проживає [PERSON] Також, зазначила, що один раз була свідком сварки між [PERSON] та [PERSON] в лютому 2006 року у квартирі [ADDRESS]. Вона ніколи не бачила, щоб до спірної квартири не впускали [PERSON] та [PERSON] З огляду на вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Щодо заявлених зустрічних позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що не набула право користування жилою площею у спірній квартирі та виселення останньої зі спірної квартири, то вказані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, дійсно [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 09 серпня 1995 року (а.с.239, Том 1). Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Статтею 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Таким чином, законодавцем чітко визначена можливість фізичної особи вільно обирати місце свого проживання, при цьому кожна фізична особа не обмежена у праві мати у приватній власності декілька об'єктів нерухомості, у зв'язку з чим вважати, що [PERSON] втратила право користування спірною квартирою підстав немає, враховуючи те, що [PERSON] зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] не значиться та має право вільно обирати своє місце проживання. Крім того, судом встановлено, що реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою спірної квартири, та відповідно її вселення, відбулося за згодою [PERSON] та [PERSON], як дружини останнього. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про визнання такими, що втратили право користування житловою площею та зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання особи такою, що не набула права користування жилою площею та виселення. На підставі викладеного та

Outcome: partial