Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 03 червня 2000 року Безлюдівської селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 15. В обґрунтування позову зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем 03 червня 2000 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2013 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що шлюб існує формально, розпався остаточно, примирення неможливе. З урахуванням зазначеного позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, просить шлюб розірвати, витрати, пов`язані з розірвання шлюбу, покласти на відповідача. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] в поданому позові просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03 червня 2000 року Безлюдівської селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 15, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03 червня 2000 року Безлюдівської селищною радою Харківського району Харківської області. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено та з матеріалів даної справи з 2013 року, сім`я існує формально, відповідач проти позову не заперечує, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що з матеріалів справи спору між сторонами щодо спільного набутого майна не вбачається, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Пунктами 5, 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, як розподілити між сторонами судові витрати. У статті 265 ЦПК України, яка містить вимоги до змісту судового рішення, зазначено, що у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, розподіл судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрат на її користь. Оскільки позовні вимоги було задоволено повністю, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved