Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ №36-1 від 22.03.2016 року «Про звільнення з посади» та наказ №58 від 12.04.2016 року «Про внесення змін до наказу №36-1 від 22.03.2016 року, видані Ставищенським житлово-комунальним підприємством; визнати винним у її незаконному звільненні начальника Ставищенського житлово-комунального підприємства [PERSON]; поновити її на роботі на посаді бухгалтера з 22.03.2016 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.03.2016 року 6046,18грн.; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 1450грн.; покласти на начальника Ставищенського житлово-комунального підприємства, винного в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою їй часу вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18.12.2015 року її було поновлено на роботі на посаді бухгалтера першої категорії (з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку Ставищенського житлово-комунального підприємства з 06.10.2015 року. 18.12.2015 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №228 про поновлення [PERSON] на посаді бухгалтера першої категорії (з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку Ставищенського житлово-комунального підприємства з 06.10.2015 року. 22.03.2016 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №36-1 про звільнення з посади [PERSON], оскільки 22.03.2016 року Апеляційним судом Київської області скасовано рішення Таращанського районного суду Київської області та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач про своє звільнення дізналась 12.04.2016 року, оскільки, з 22.03.2016 року по 11.04.2016 року перебувала на лікарняному. 12.04.2016 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №58 «Про внесення змін до наказу №36-1 від 22.03.2016 року, в якому зазначено останній день роботи закриття лікарняного листа 11.04.2016 року. Вважає, що відповідач при її звільненні не мав права посилатися на рішення Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року, як на підставу звільнення, оскільки, у зазначеному рішенні Апеляційного суду відсутнє зобов'язання застосувати поворот виконання рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.380 ЦПК України. Тому, розірвання трудового договору можливе тільки на загальних підставах, визначених КЗпП України. В судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача Ставищенського житлово-комунального підприємства Пусяк А.О. позовні вимоги не визнав, посилаючись на усні та письмове заперечення. Третя особа на стороні відповідача: начальник Ставищенського житлово-комунального підприємства [PERSON] заперечує проти позову. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2015 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №163 «Про звільнення з роботи в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням штату (чисельності) працівників», згідно якого [PERSON] - бухгалтера 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку, звільнено з займаної посади в зв'язку з скороченням штату (чисельності) працівників підприємства, по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України 05 жовтня 2015 року з розірванням трудового договору. (а.с.39). 18.12.2015 року рішенням Таращанського районного суду Київської області в справі за позовом [PERSON] до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третьої особи: [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, [PERSON] було поновлено на роботі, на посаді бухгалтера першої категорії (з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку Ставищенського житлово-комунального підприємства з 06.10.2015 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4897грн. 76коп. та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді бухгалтера першої категорії (з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку Ставищенського житлово-комунального підприємства. (а.с.40-42). 18.12.2015 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №228 «Про поновлення на роботі», згідно якого на виконання рішення Таращанського районного суду Київської області від 18.12.2015 року, [PERSON] поновлено на посаді бухгалтера першої категорії (з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку Ставищенського житлово-комунального підприємства з 06.10.2015 року.(а.с.43). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року скасовано рішення Таращанського районного суду Київської області від 18.12.2015 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. (а.с.12-14). 22.03.2016 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №36-1 «Про звільнення з посади», згідно якого на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року, 21.03.2016 року є останнім робочим днем бухгалтера [PERSON] та наказано: 1.«Наказ №163 від 05.10.2015 року про звільнення [PERSON] з посади бухгалтера 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку залишити в дії. 2. Наказ №228 від 18.12.2015 року про поновлення на роботі [PERSON] на посаді бухгалтера 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку, вважати таким, що втратив чинність та скасовано. [PERSON] - бухгалтеру 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку протягом семи днів з дня винесення наказу та ознайомлення з ним в добровільному порядку відшкодувати нараховану та виплачену підприємством суму в розмірі 4897,76грн., як надмірно нараховані та виплачені грошові кошти. (а.с.7-8). 12.04.2016 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством в зв'язку з надходженням заяви [PERSON] та надання до підприємства листа непрацездатності Серії АГЮ №532346 виданого з 22.03.2016 року по 11.04.2016 року включно, видано наказ №58 «Про внесення змін до наказу №36-1 від 22.03.2016 року», згідно якого наказано Кухарчук М.Г. - інспектору по кадрах внести зміни до частини 4 наказу №36-1 від 22.03.2016 року «Про звільнення з посади [PERSON].» та викласти в наступній редакції: «Виходячи з вищенаведеного та відповідно до прийнятого рішення Апеляційний судом Київської області від 22.03.2016 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі та з урахуванням обставин перебування на лікарняному [PERSON] останнім днем роботи вважати день закриття лікарняного листа 11.04.2016 року». (а.с.9). 12.04.2016 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством в зв'язку з допущенням помилки у.п.1,2 наказу №58 від 12.04.2016 року про останній день роботи бухгалтера 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку [PERSON], видано наказ №58-2 «Про внесення змін до наказу №58 від 12.04.2016 року», згідно якого наказано Кухарчук М.Г. - інспектору по кадрах внести зміни: в п.1 наказу №58 від 12.04.2016 року слова «останнім днем роботи вважати день закриття лікарняного листа 11.04.2016 року» замінити на «останнім днем роботи вважати 22 березня 2016 року, враховуючи, що в цей [PERSON] не приступила до роботи, так як була звільнена від виконання посадових обов'язків по листу тимчасової непрацездатності і за цей період її нараховувалась не заробітна плата, а допомога по державному соціальному страхуванню». (а.с.49). Відповідно до ст.3 ЦПК України, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом, рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року скасовано рішення Таращанського районного суду Київської області від 18.12.2015 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення набрало законної сили 22.03.2016 року. Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Позивач, звернувшись 04.11.2015 року до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скористалася своїм правом щодо оскарження її звільнення із займаної посади, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, правомірність факту звільнення позивача із займаної посади в зв'язку з скороченням штату (чисельності) працівників підприємства, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України 05 жовтня 2015 року, є встановленою та доказуванню не підлягає. Із пояснень представника позивача вбачається, що відповідач при звільненні [PERSON] не мав права посилатися на рішення Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року, як на підставу звільнення, оскільки, у зазначеному рішенні Апеляційного суду відсутнє зобов'язання застосувати поворот виконання рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.380 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.380 ЦПК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Відповідно до ст.239 КЗпП України, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Конституційний Суду України у своєму рішенні від 02.11.2011 року №13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тобто, поворот виконання рішення є процесуальним питанням, пов'язаним з виконанням рішення суду і здійснюється на стадії виконавчого провадження. На думку суду, відповідач при звільненні позивача на підставі рішення Апеляційного суду не повинен звертатися до суду відповідно до ст.380 ЦПК України, оскільки, по-перше, законодавець не визначив обов'язку такого звернення, по-друге, відповідач на даний час не є стороною виконавчого провадження. Наказ є видом розпорядчого документа, який видається керівником установи на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обов'язковий для виконання підлеглими, а тому, скасовувати, вносити зміни до наказу, має право той орган, який видав наказ. Отже, відповідач на підставі рішення Апеляційного суду Київської області видав наказ від 22.03.2016 року про залишення в дії наказу від 05.10.2015 року №163 про звільнення [PERSON] з посади бухгалтера, а наказ №228 від 18.12.2015 року про поновлення на роботі [PERSON] скасував, що на думку суду, є законними діями відповідача. Посилання позивача щодо незаконного звільнення з 11.04.2016 року в останній день її тимчасової непрацездатності, судом не береться до уваги, оскільки, наказом №58 від 12.04.2016 року «Про внесення змін до наказу №36-1 від 22.03.2016 року» зазначено: «останнім днем роботи вважати день закриття лікарняного листа 11.04.2016 року», тобто, 11.04.2016 року є останнім днем роботи, а не звільнення. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено факт порушення відповідачем її прав щодо звільнення, підстави для її поновлення на роботі відсутні, тому, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, відсутні. Всі інші позовні вимоги позивача також не підлягають задоволенню, оскільки, є похідними від вимоги про поновлення на роботі, тому, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed