Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат в розмірі 29 021 грн. 08 коп. на утримання дитини, які були понесені нею на її лікування та 3000 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 11.11.2011 року по 01.08.2014 року перебувала в шлюбі з Відповідачем. Від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01.08.2014 року по справі №591/5047/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.08.2014 року по справі №591/5642/14-ц стягнено з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, аліменти призначено виплачувати матері дитини [PERSON] починаючи стягнення з 29 липня 2014 року, а також стягнено з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/10 частини його заробітку щомісячно на період до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до 11.03.2015 року починаючи стягнення з 29 липня 2014 року. Син сторін, [PERSON], є інвалідом дитинства у звязку з хронічними захворюваннями, одержує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам та потребує постійного догляду. Дитина має незадовільний стан здоровя хвороба імунної системи, що полягає в неперенесені глютену та побічні від цього хвороби (атопічний дерматит, алергія), потребує спеціальної дієти та постійного лікування, сума аліментів, яку на даний час сплачує Відповідач є недостатньою для утримання дитини. Всі витрати понесенні на лікування Дитини Позивачка здійснює самостійно. Від оплати додаткових витрат на лікування дитини Відповідач відмовляється. В період з 2016 року по 2018 рік Позивачем понесені витрати на придбання медикаментів, проведення аналізів та консультації лікарів в загальному розмірі 58 042,16 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача 50% додаткових витрат і судові витрати. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06.12.20185 року відкрито провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з призначенням судового засідання на 12 лютого 2019 року о 09 год. 30 хв. В звязку з відсутністю відомостей про належне повідомлення Відповідача про дату та час судового засідання, 12.02.2019 року року розгляд справи відкладено до 27.02.2019 року на 8 год. 30 хв. 27 лютого 2019 року від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності Позивача та його представника та підтримання позовних вимог. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до положень ч. 3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст.76-78, ст.81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до положень ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов»язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтею 141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов»язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Статтею 185 Сімейного Кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин, викладених уст. 185 Сімейного Кодексу України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв»язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров»я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). За змістом ст. 185 Сімейного Кодексу України, додатковими витратами є витрати, які пов»язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Судом встановлено, що сторони з 11.11.2011 року по 01.08.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01.08.2014 року по справі №591/5047/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.08.2014 року по справі №591/5642/14-ц стягнено з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, аліменти призначено виплачувати матері дитини [PERSON] починаючи стягнення з 29 липня 2014 року, а також стягнено з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/10 частини його заробітку щомісячно на період до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до 11.03.2015 року починаючи стягнення з 29 липня 2014 року. Син сторін [PERSON], є інвалідом дитинства у зв»язку з хронічними захворюваннями, одержує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам та потребує постійного догляду. Зазначені обставини підтверджуються посвідченням про інвалідність №178774, копією лікарняної картки, а також рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.05.17 №591/1058/17 та рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06.09.2017 року по справі №591/1058/17. За період з 2016 року по 2018 рік Позивачем понесені витрати на придбання медикаментів, проведення аналізів та консультації лікарів в загальному розмірі 58 042,16 грн. в тому числі 5484,86 грн. за 2016 рік, 17\~460,93 грн. за 2017 рік та 35\~096,37 грн. за 2018 рік., що підтверджується первинними документами в тому числі, медичними виписками з амбулаторної картки хворого, листками призначення, консультаційними висновками спеціалістів, витягом з історії хвороби, оригіналами фіскальних та товарних чеків. За таких обставин суд вважає необхідним позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з Відповідача на користь Позивача 29\~021 грн. 08 коп. додаткових витрат на дитину. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Між Позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 12.11.18 №12/11 Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В матеріалах справи міститься квитанція№12/11 від 12.11.18 про оплату адвокату за надані послуги 3000,00 грн. та перелік наданих послуг (робіт). З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що заявлений Позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. є співмірним з кількістю вчинених адвокатом процесуальних дій та часу, витраченого для підготовки документів по справі. В зв»язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені ним та документально підтверджені витрати, а саме витрати на судовий збір в розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved