Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] і просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у червні\~2007\~року між\~позивачем та\~відповідачем виникла\~домовленість,\~на прохання\~онуки,\~яка у\~2007\~року мала\~шлюбні відносини\~з відповідачем,\~щодо реєстрації\~ [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Останній був\~зареєстрований за\~адресою [ADDRESS] ,\~але фактично\~жодного дня\~за даною\~адресою [PERSON] \~не мешкав.\~Його речей\~за вказаною\~адресою відсутні.\~Де знаходиться\~та мешкає\~відповідач позивачу\~не відомо. [PERSON] з 1992 року є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування № 5-4062 від 06.11.1992 року. Відповідач даною квартирою не користується і не мешкає у ній фактично з 2007 року, його особистих речей там немає. Останньою відомою адресою реєстрації та мешкання відповідача є вказана адреса. Позивач зазначає, що у ході підготовки документів для подання до суду був зроблений адвокатський запит до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області щодо надання інформації відносно того чи були/наявні звернення до райвідділу про бажання відповідача вселитися до помешкання. Відповіді на час подачі позову отримано не було. Реєстрація [PERSON] у квартирі за вказаною адресою створює перешкоди в користуванні житловим приміщенням, оскільки позивач вимушена сплачувати зайві комунальні послуги та позбавлена можливості отримати субсидію. За цих обставин позивач бажає визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що перебуває у власності позивача та знаходиться за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2020 року заяву позивача [PERSON] про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала вступне слово, посилаючись на обставини, викладені в позові та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.03.2021 року, зазначеній в протоколі судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] з 06.11.1992 року є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування № 5-4062 від 06.11.1992 року, що вбачається з копії договору, копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7,9). Вказані відомості також підтверджуються копією довідки КП «ХМБТІ» Харківської міської ради від 04.10.2019 року (а.с.8). Відповідно до копії акту від 12.07.2010 року, складеного сусідами позивача [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] \~ [PERSON] \~зареєстрований,\~однак не\~проживає з\~10.07.2007\~року по\~теперішній час\~(а.с.10).\~ У відповідь на адвокатський запит представника позивача відділом поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області щодо надання інформації відносно того, чи надходили до відділу поліції звернення [PERSON] , [INFO] , з приводу вчинення перешкод йому у користуванні приміщеннями за адресою: [ADDRESS] повідомлено про відсутність таких заяв/повідомлень. Згідно з копією довідки Департаменту реєстрації Харківської місткої ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.09.2020 року, за адресою: [ADDRESS] з 24.07.2007 року зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , 1984 року народження, та дітей [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2009 року народження (а.с.15). Вказані відомості також підтверджуються довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 22.10.2020 року, яка отримана судом 28.10.2020 року (а.с.18). Допитана у якості свідка в судовому засіданні [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, що проживає у спірній квартирі, однак відповідача [PERSON] бачила 2 рази в житті ще в 2007 році, як знайомого сестри, однак він жодного дня не проживав у спірній квартирі, був зареєстрований зі згоди позивача за проханням її племінниці, яка з ним планувала вступити в шлюб, однак цього не відбулось. Свідок [PERSON] , повідомив суду, що доводиться сусідом позивачу, проживає у квартирі [ADDRESS] більше 30 років, однак [PERSON] ніколи не бачив, хоча й приходить до сусідів в квартиру [INFO] в гості, чужих речей в квартирі немає, про будь-які сварки йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] , повідомила суду, що доводиться позивачу сусідкою, часто спілкується з нею та її сім`єю, оскільки проживає в квартирі [ADDRESS] все життя, і може стверджувати, що в квартирі позивача та в цьому будинку вона жодного разу не бачила відповідача. Згідно з ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної\~статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами\~статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 321 вказаного кодексу\~визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» \~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК Української РСР\~з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4\~ст. 156 ЖК Української РСР\~припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що власник квартири [ADDRESS] позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною їй власністю, право позивача порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача та порушує її конституційне право щодо розпорядження майном. При цьому, відповідач не має права власності на вищевказану квартиру, у спірній квартирі ніколи з 2007 року не проживав, не є членом родини позивача та зареєстрованих за вказаною адресою осіб, в судове засідання не з`явився та протилежного не довів, відзив на позов не подавав та не повідомляв суд про поважність причин його непроживання за адресою реєстрації. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про\~позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved