Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд: встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , з 2008 року до дня його смерті [INFO] в квартирі [ADDRESS] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] , [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з [PERSON] вона знайома з 2006 року, спочатку вони мали дружні відносини. 22 квітня 2008 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , 04.06.2008 зареєстрував своє місце проживання у вказаній квартирі. На той час позивач була незаміжня і не мала дітей, [PERSON] також був самотнім чоловіком. З літа 2008 року вони прийняли рішення про спільне проживання та з цього часу проживали у вказаній квартирі, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом відпочивали і проводили вільний час. Позивач зазначає, що окрім спільних витрат на їжу та відпочинок, вона оплачувала комунальні послуги за квартиру, яка належна [PERSON] [PERSON] перед смертю хворів, і вони разом звернулися до закладу охорони здоров`я та уклали договір з сімейним лікарем, в якому було зазначено, що довіреною особою пацієнта [PERSON] , у разі настання екстреного випадку, є [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка його поховала та у неї залишилися всі його особисті речі та документи, оскільки родичів у [PERSON] не було. У встановленому законом порядку вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину листом від 10.06.2019, у зв`язку з недоведеністю факту родинних відносин з померлим. Крім того, до нотаріуса також звернулася з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] - [PERSON] , яка відвідувала позивача з померлим, та була їх подругою. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.02.2020, позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.07.2020, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач підтвердила обставини, викладенні у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій розгляд справи просила проводити без її участі. Суд, заслухавши позивача, його представника, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, всі судові процедури повинні бути справедливими. Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що з літа 2008 року до 06 березня 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім`єю, не перебуваючи у офіційно зареєстрованому шлюбі. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 8032 від 29.05.2020, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) /а.с. 81/. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазюк О.А., за реєстраційним № 529 /а.с.15/. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Як вбачається з копії спадкової справи №32/2019, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Варніковою К.В, після померлого [INFO] [PERSON] , який постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , із заявами про прийняття спадщини звернулися позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Так, 05.09.2019 із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] як спадкоємець за законом - звернулася [PERSON] /а.с.92/. 05.09.2019 із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] як спадкоємець за законом - звернулася [PERSON] /а.с.102/. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Варнікової К.В. від 10.09.2019, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як останньою не подано підтвердження належності її до будь-якої з черг спадкоємців за законом, передбачених ст.ст. 1261-1265 ЦК України /а.с. 105/. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Варнікової К.В. від 11.09.2019, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як останньою не подано підтвердження належності її до будь-якої з черг спадкоємців за законом, передбачених ст.ст. 1261-1265 ЦК України /а.с. 108/. Відповідно до положень ч. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно змісту ст. ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] за життя на спірне майно не залишив, таким чином, спадкування на квартиру [ADDRESS] повинно відбуватися за законом. Після смерті [PERSON] спадкоємців першої, другої третьої черг немає. В п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] та [PERSON] та також проживали з ними у будинку [ADDRESS] з дня придбання [PERSON] квартири та вселення у неї разом з [PERSON] у червні 2008 року, пояснили суду, що вони знають позивача [PERSON] та знали померлого [PERSON] , які спільно постійно проживали близько 10 останніх років. До часу смерті у 2019 році, [PERSON] та позивач проживали однією сім`єю, вели спільно господарство, мали спільний бюджет, проводили ремонтні роботи та сплачували комунальні послуги. Тому свідки завжди вважали [PERSON] та [PERSON] подружжям. Також, свідок [PERSON] зазначила, що за день до смерті [PERSON] , позивач [PERSON] приходила до неї з проханням допомогти їй підняти [PERSON] з підлоги, оскільки через хворобу він був обмежений у самостійному пересуванні та впав. Свідок [PERSON] зазначила, що часто бачила [PERSON] із ліками, які остання купувала за призначенням лікаря для [PERSON] . Після смерті [PERSON] [PERSON] організувала його поховання. Також, в матеріалах справи міститься письмові заяви свідків [PERSON] , [PERSON] , які також зазначили, що вони знають [PERSON] та знали померлого [PERSON] , які спільно постійно проживали близько 10 останніх років. До часу смерті у 2019 році, [PERSON] та позивач проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Коли [PERSON] помер, [PERSON] здійснювала організацію поховання. Суду у якості доказів надані спільні сімейні фотознімки [PERSON] та [PERSON] , зроблені у різні пори року та під час різних зайнять, святкування у домашній обстановці. (а.с. 31-33). Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, станом на 13.03.2007 року [PERSON] проживав один. (а.с.9) Згідно договору купівлі-продажу 22.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Нещеретною Т.Я., [PERSON] у якості покупця засвідчив, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває. (а.с. 7) В матеріалах справи міститься декларація сімейного лікаря від 23.05.2018, згідно якої довіреною особою пацієнта [PERSON] у разі настання екстреного випадку є [PERSON] (а.с. 20). Позивачем суду надано квитанції про сплату комунальних послуг за період з жовтня 2013 року по березень 2019 за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 34-39). Таким чином, аналізуючи подані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позивач з померлим [PERSON] починаючи з літа 2008 року до часу смерті останнього - [INFO] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права, обов`язки та проживали однією сім`єю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач проживала з [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років, що встановлено в судовому засіданні як з пояснень позивача, свідків, так і з матеріалів справи. Виходячи з цього, суд вважає можливим встановити факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю з літа 2008 року по [INFO] , тобто більше десяти років до дня смерті [PERSON] . Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори, а тому, у розумінні закону, прийняла спадщину. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав заявлений позов в повному обсязі, суд вважає за необхідне прийняти дане визнання. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, з урахуванням визнання позову відповідачем, встановивши факт проживання позивача з померлим однією сім`єю більше п`яти років, те, що позивачка є спадкоємцем четвертої черги і прийняла спадкове майно після смерті [PERSON] , суд вважає можливим позов задовольнити, та визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно в порядку спадкування за законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved