Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Зареєстрований у вказаній квартирі відповідач по справі [PERSON] , який не є її власником, не проживає в ній з січня 2017 року, не користується нею, не бере участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачеві здійснювати свої права власника. В зв`язку з цим, [PERSON] просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на її користь судовий збір, сплачений нею за подання до суду цієї позовної заяви. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розписками про вручення повідомлень про виклик до суду, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом відправлення йому поштою повідомлень про виклик до суду за його зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухвалене 29 січня 2019 року у справі № 243/11908/18, провадження № 2/243/292/2019 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, яке набуло законної сили 01 березня 2019 року, свідоцтво від 29 січня 2020 року, посвідчене приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. та зареєстроване в реєстрі за № 484, а також Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162175109 від 04 квітня 2019 року й № 198138102 від 29 січня 2020 року та Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 203580537 від 11 березня 2020 року свідчать, що квартира [ADDRESS] , на праві власності належить позивачу по справі [PERSON] . Поряд з цим, з довідки ТОВ «Синергія БТ» № 37 від 09 січня 2020 року та листа Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради № 22-15/704 від 11 лютого 2020 року, надісланого на запит суду, слідує, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано, окрім позивача, й місце проживання відповідача [PERSON] . В той же час, в акті про фактичне проживання № 23 від 31 січня 2020 року, складеному та підписаному комісією у складі керівника комітету мікрорайону «Центр-1 м. Слов`янська» Калмикової В. та сусідів-свідків: [PERSON] й [PERSON] , проживаючих за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що відповідач по справі [PERSON] з січня 2017 року за вищевказаною адресою не проживає. Отже враховуючи, що відповідач [PERSON] не є ані членом сім`ї позивача в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, про що свідчить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухвалене 05 квітня 2013 року у справі № 243/2077/13-ц, провадження № 2/243/1050/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набуло законної сили 16 квітня 2013 року, ані власниками спірної квартири, суд доходить переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved