Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про захист права власності та усунення перешкод в користуванні житлом, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS]. З відповідачем [PERSON] вона перебувала в шлюбі з 28.09.1985 року по 16.07.2003 року, після розірвання шлюбу відповідач виїхав з будинку та проживав за іншою адресою. Потім відповідач, не будучи членом її сім'ї, попросив дати йому можливість пожити в належному їй будинку, на що вона погодилася. Позивач неодноразово пропонувала відповідачу укласти договір оренди приміщення, проте відповідач, продовжуючи користуватися будинком, не бажає сплачувати орендну плату за користування ним. Крім того, відповідач створює позивачу умови, які не дають можливості користуватися будинком, а саме: запрошує в дім різних осіб жіночої статі, зловживаючи спиртними напоями, вчиняє сварки, погрожує її життю, у зв'язку з чим позивач зверталася до міліції. Позивач просить суд усунути перешкоди в здійсненні нею права власності щодо будинку [ADDRESS], шляхом виселення відповідача [PERSON] та зняття його з реєстрації в Управлінні Державної міграційної служби України Запорізької області за вищевказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що після розірвання шлюбу він і позивач фактично проживали однією сім'єю, під час спільного проживання будинок було газифіковано, що вплинуло на вартість будинку, крім того, він не має іншого житлового приміщення для проживання. Представник третьої особи управління Державної міграційної служби в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки не повідомив.. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], ? частка на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу [PERSON] від 08.01.2003 року, ? частка на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу [PERSON] від 08.01.2003 року. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували в шлюбі з 28.09.1985 року по 16.07.2003 року. Після розірвання шлюбу 19.09.2003 року відповідач [PERSON] виїхав з будинку [ADDRESS] та зареєструвався і проживав за іншою адресою. З 08.10.2004 року відповідач [PERSON], який не є членом сім'ї власника будинку, знов зареєструвався і проживає за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено з пояснень позивача [PERSON], відповідач створює їй умови, які не дають можливості користуватися будинком, добровільно виселитися і знятися з реєстрації в будинку не погоджується. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог як виселення, позбавлення права власності або права користування на житлове приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача [PERSON] з будинку [ADDRESS], та зняття його з реєстрації за вищевказаною адресою підлягають задоволенню.

Outcome: approved