Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь 9 000 гривень на підставі боргової розписки від 26 листопада 2010 року та моральну шкоду 1 000 гривень; стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД на її користь 9 000 гривень на підставі боргової розписки від 26 листопада 2010 року та моральну шкоду у сумі 1 000 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON], якому належить нерухоме майно - нежитлова будівля, загальною площею - 210 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також нерухоме майно, нежитлова будівля, загальною площею - 100,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При реконструкції нежитлової будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 210 кв.м., нею були надані кошти (зворотна фінансова допомога) [PERSON] для закупівлі будівельних матеріалів та оплати послуг будівельників, а саме: вона, [PERSON], надала [PERSON] у борг, як зворотну фінансову допомогу, кошти у розмірі 9000 гривень для реконструкції нежитлової будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 210 кв.м. Дані кошти були надані нею на строк два роки, тобто до 26 листопада 2012 року. 26 листопада 2010 року була надана від відповідача розписка, в якій останній вказує грошову суму яку отримує від неї та останню дату їх повернення. Також при реконструкції нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 100,7 кв.м., нею були надані кошти (зворотна фінансова допомога) [PERSON], як директору ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД для закупівлі будівельних матеріалів та оплати послуг будівельників, а саме: вона, [PERSON], надала [PERSON] у борг, як директору ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД, зворотну фінансову допомогу, кошти у розмірі 9000 гривень. Дані кошти були надані нею на строк два роки, тобто до 26 листопада 2012 року. 26 листопада 2010 року була надана від відповідача розписка, в якій останній вказує грошову суму яку отримує від неї та останню дату їх повернення. На даний час, позивачені нею кошти, [PERSON] до цього часу не повернув, на її неодноразові звернення, відповіді не надає. Більш того, при особовому зверненні до [PERSON], останній стверджує, що у борг від неї ніякої зворотної фінансової допомоги не отримував, а тому не має підстав для виплати їй боргу. В термін, обумовлений нею та відповідачем останній гроші не повернув. На даний час повертати борг відповідач відмовляється, та на її пропозиції про добровільне повернення боргу не відповідає. Враховуючи той факт, що зазначена сума боргу не повернута не тільки в зазначений в розписках термін, а й на сьогоднішній день, та те, що зараз їй необхідні кошти для проживання, так як наданий час вона ніде не працює, змушена позичати кошти у інших людей. В зв'язку з тим, що відповідач відмовляється повернути їй її гроші вона повинна постійно доказувати рідним та знайомим свою правоту, пояснювати незаконність дій відповідача і т.д. Крім цього, підвищена дратівливість, викликана великим психологічним та психічним навантаженням призвела до суттєвого погіршення стану її здоров'я. Ця ж обставина зумовила виникнення кількості конфліктів в її сім'ї. Отже, відповідач своїми діями спричинив їй ще й моральну шкоду. В судовому засіданні 14 березня 2014 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] була подана заява про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року. Відповідно до заяви про збільшених позовних вимог, позивач просить суд: визнати право власності на нежитлову будівлю, загальною площею - 210 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в рахунок погашення боргу на підставі боргової розписки від 26 листопада 2011 року; визнати право власності на нежитлову будівлю, загальною площею - 100,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в рахунок погашення боргу на підставі боргової розписки від 26 листопада 2010 року. В обґрунтування заявлених збільшених позовних вимог, позивач посилається на те, що в зв'язку з тим, що у відповідачів відсутні кошти на погашення боргу по розпискам від 26 листопада 2010 року, вважає за можливе захистити свої права та інтереси лише шляхом визнання права власності за собою на нерухоме майно - нежитлова будівля, загальною площею - 210 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також нерухоме майно, нежитлова будівля, загальною площею - 100,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, 14 березня 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД в особі директора [PERSON] до Дніпровського районного суду м. Києва було подано зустрічну позовну заяву про визнання права власності, яка ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД про стягнення боргу. Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом, просить суд: визнати право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Сервішина» ЛТД на нерухоме майно - нежитлові будівлі, на будинок літери «А», загальною площею приміщень 288,4 кв.м., на будинок літери «Б» загальною площею приміщень 192,2 кв.м., на будинок літери «В» загальною площею приміщень 170,1 кв.м., загальна площа забудови становить 688,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Свої зустрічні позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що до нерухомого майна - нежитлової будівлі загальною площею - 210 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД ніякого відношення не має. [PERSON] брав гроші від [PERSON], як фізична особа і куди і в якому напрямку використав Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД не відомо. Також, по бухгалтерській звітності грошові кошти по борговій розписці по рахункам фірми не проходили. 01 липня 2004 року між Київської міською радою та ТОВ «Виробничо-комерційною фірмою «Сервісшина» ЛТД був підписаний договір оренди земельної ділянки яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], розміром - 0,3874 га. Вказаний договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2004 року укладено між сторонами на десять років. 28 вересня 2010 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було виготовлено Технічний паспорт на нежитловий будинок (приміщення), який знаходиться у [ADDRESS]. Відповідно до вищевказаного технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], від 28 вересня 2010 року, будинок літери «А» загальною площею приміщень - 288,4 кв.м., будинок літери «Б» загальною площею приміщень - 192,2 кв.м., будинок літери «В» загальною площею приміщень - 170,1 кв.м., площа забудови становить - 688,7 кв.м. На запит ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД 06 листопада 2013 року, Головним управлінням державного земельного агентства у м. Києві виготовлено Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку яка знаходиться по [ADDRESS]. На замовлення ТОВ «Виробничо-комерційної фірми «Сервісшина» ЛТД від 23 жовтня 2013 року, Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Департамент містобудування та архітектури, Службою містобудівного кадастру виготовлений Витяг щодо чинних містобудівних регламентів та інших умов впровадження містобудівної діяльності, містобудівних умов та обмежень щодо певної території, а також наявних вимог та обмежень щодо використання земельних ділянок і розташованих на їх об'єктів нерухомості, в т.ч. викопіювання із містобудівної документації, відповідно об'єкту, а саме: земельної ділянки по [ADDRESS]. 05 листопада 2013 року Державне агентство земельних ресурсів України Головне управління Держземагенства у м. Києві видає ТОВ «Виробничо-комерційній фірмі «Сервісшина» ЛТД Витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки яка знаходиться по [ADDRESS]. Враховуючи, що відповідачем не визнається права власності за позивачем по справі на нерухоме майно - нежитлові будівлі, загальною площею - 210 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а також нерухоме майно, нежитлова будівля, загальною площею - 100,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення боргу по борговим розпискам від 26 листопада 2011 року, просить відмовити позивачеві у повному обсязі по первісній позовній заяві. Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити, зустрічний позов не визнав. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив суду, що дійсно [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти. Спочатку він хотів їх використати на цілі обумовлені сторонами, але в кінцевому результаті використав їх на власні потреби. Також зазначив, що будівля по [ADDRESS] [PERSON] не належить. Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом - ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД - Оліярник О.Р., в судовому засіданні первісний позов не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Пояснила суду, що кошти, які позичав [PERSON] у [PERSON] на підприємстві взагалі не обліковувалися та не використовувалися для реконструкції нежитлової будівлі по [ADDRESS], у зв`язку з чим позивач [PERSON] не має права вимагати визнання за нею права на вказану нежитлову будівлю. Оскільки позивачем [PERSON] порушується право власності ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД на спірне нежитлове приміщення, у товариства є всі підстави для визнання за ним права власності на спірне нежитлове приміщення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2010 року [PERSON] як директор ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД взяв в борг у [PERSON] 9000 гривень на реконструкцію нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS]., термін повернення до 26 листопада 2012 року, що підтверджується розпискою [PERSON] 26 листопада 2010 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 9000 гривень на зворотну фінансову допомогу на реконструкцію нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS], термін повернення до 26 листопада 2012 року, що підтверджується розпискою, наданою [PERSON] Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва з позовними вимогами до [PERSON] та ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД, позивач [PERSON] просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД на її користь на підставі боргової розписки від 26 листопада 2010 року суму коштів в розмірі 9 000 гривень та 1 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та визнати право власності на нежитлову будівлю, загальною площею - 100,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в рахунок погашення боргу на підставі боргової розписки від 26 листопада 2010 року Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині солідарного виконання зобов`язань та визнання права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], позивач [PERSON] посилається на те, що грошові кошти за розпискою від 26 листопада 2010 року були отримані [PERSON], як директором ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД, для реконструкції нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], а у зв`язку з тим, що на даний час відповідачі не визнають її вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості, вона має право на визнання за нею права власності в рахунок погашення заборгованості на нежитлову будівлю, загальною площею - 100,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Вимоги про визнання права власності є необхідною умовою для досягнення позивачем й іншої мети позову, а саме - отримання правовстановлюючих документів на майно. І визнання цього права за особою судом є підставою (передумовою) для зобов'язання органів державної реєстрації прав на таке майно видати відповідні документи. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судом встановлено, що ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД, зареєстровано як юридична особа Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією 17 червня 1993 року. [PERSON] є директором ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД, на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 01 листопада 2009 року та на підставі наказу №1 від 02 листопада 2009 року. Як вбачається з Наказу №56 від 04 травня 1998 року з балансу АТП 13068 на баланс ТОВ ВКФ «Сервіс-Шина» передано будівлі, споруди, обладнання, майно (2 павільйони, складські приміщення) які знаходяться у користуванні ТОВ ВКФ «Сервіс-Шина», що знаходяться за адресою [ADDRESS]. 12 травня 1998 року між ТОВ ВКФ «Сервіс-Шина» та АТП 13068 складений акт прийому-передачі основних фондів. 01 липня 2004 року між Київською міською радою та ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого Київська міська рада, на підставі п. 41 рішення Київської міської ради від 18 березня 2004 року № 125/1335, за Актом приймання-передачі передає, а ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS], розміром - 0,3874 га. Відповідно до технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення) за адресою: [ADDRESS], вказане нежитлове приміщення зареєстроване за ТОВ Виробнича-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД, та складається з нежитлових будівель: будинок літери «А», загальною площею приміщень 288,4 кв.м., будинок літери «Б» загальною площею приміщень 192,2 кв.м., будинок літери «В» загальною площею приміщень 170,1 кв.м., загальна площа забудови становить 688,7 кв.м., Як встановлено судом [PERSON] як директором ТОВ Виробнича-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД були отримані кошти у [PERSON] в розмірі 9 000 гривень на реконструкцію нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В той же час, дані кошти не були витрачені на реконструкцію вказаної будівлі, а використані [PERSON] на власні потреби. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущення Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін,

Outcome: partial