Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON]\~звернулася до\~суду з\~вищезазначеним позовом\~до відповідача\~АТ«Науково-дослідний\~та проектний\~інститут по\~збагаченню та\~агломерації руд\~чорних металів\~«Механобрчормет» та\~просить суд\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~інфляційну складову\~в сумі5733 грн. 15 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника за період з 05.06.2018 р. по 08.10.2018 р. в сумі 23408 грн. 00 коп., посилаючись на невиконання зобовязань відповідача щодо повного розрахунку з нею при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що працювала у відповідача з 01.08.2007 р. по 04.06.2018 р., звільнившись у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору. Станом на дату звільнення узгоджена відповідачем заборгованість по заробітній платі становила 24420,62 грн., що підтверджується також рішеннями комісії з трудових спорів від 18.12.2017 р. та 18.06.2018 р., які передані до виконавчої служби на виконання,однак розрахунку з нею не здійснено. Тому виходячи з викладеного та наданих нею розрахунків, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрити провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року за клопотанням представника відповідача здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву (а.с. 46-48) зазначено, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлена позивачем разом з інфляційною складовою в сумі 29141,15 грн., що у 4,5 разів перебільшує суму заборгованості з заробітної плати та ніяким чином не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Вважають, що при встановленні фактичних обставин справи судом слід врахувати можливе зловживання з боку працівника, коли особа, зловживаючи своїм правом на звернення до суду з необмеженим строком із вимогою про стягнення належних їй виплат,навмисно чекає певний період, аби стягувати з роботодавця 5-6-кратну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Окрім цього не можна не враховувати той факт, що, як вбачається з тексті позову, позивач працевлаштований, тобто відсутність шкоди для позивача у вигляді заробітної плати, не одержаної за період затримки розрахунку. Крім того, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав належних доказів вини власника у порушенні строків розрахунку. Вважають, що несумлінне ставлення колишнього керівництва, у відношенні якого наразі розглядається кримінальне провадження, до своїх службових обовязків потягли собою наслідки, такі як відшкодування заробітної плати та компенсацію у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, але це не є підставою для відповідальності для АТ «НДПІ «Механобрчормет» перед позивачем, тому просять в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали позову, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] з 01 серпня 2007 року працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», звільнена 04 червня 2018 р. за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (а.с. 7 копія трудової книжки). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, рішенням комісії з трудових спорів Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто на її користь заборгованість з заробітної плати в сумі 18072,15 грн., на підставі чого їй видано 18 грудня 2017 року посвідчення на примусове виконання рішення комісії з трудових спорів, на виконання якого державним виконавцем 11 січня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного посвідчення (а.с. 11 копія постанови). Рішенням комісії з трудових спорів Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» 04 червня 2018 року за № 74 задоволено вимоги [PERSON], викладені в заяві від 04.06.2018 р. та стягнуто на її користь заборгованість з заробітної плати в сумі 6348,47 грн., на підставі чого їй видано 18 червня 2018 року посвідчення на примусове виконання рішення комісії з трудових спорів (а.с. 12 копія посвідчення). На виконання зазначеного посвідчення [PERSON] подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення (а.с. 13 копія заяви) та державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного посвідчення (а.с. 14 копія постанови). В матеріалах справи відсутні докази повного розрахунку по заробітній плати відповідача з позивачкою. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 04 червня 2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за квітень 2018 року та травень 2018 року. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з\~пунктом 8\~розділу IV\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати нарахування\~виплат,\~що обчислюються\~із середньої\~заробітної плати\~за останні\~два місяці\~роботи,\~провадяться шляхом\~множення середньоденного\~(годинного)\~заробітку на\~число робочих\~днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, згідно розрахункового листка за квітень 2018 р., позивач відпрацювала 1 день та їй нараховано заробітну плату в сумі 493,16 грн., з яких оклад - 266,00 грн. (а.с. 18). В травень 2018 року вона відпрацювала 1 день та їй нараховано заробітну плату в сумі 314,68 грн., з якої оклад за день - 266,00 (а.с. 18). Таким чином, виходячи з розрахунку (266,00 грн. + 266,00 грн. ) / (1 день +1 день), середньоденний заробіток позивача складає 266 грн. 00 коп. Період затримки розрахунку при звільненні складає з 05.06.2018 р. по 08.10.2018 р. включно (18 робочих днів у червні, 22 робочих дні у липні, 22 робочі дні у серпні, 20 робочих днів у вересні та 6 робочих днів у жовтні) та становить 88 робочих днів. Середньомісячний заробіток позивача виходячи з викладеного складає 266,00 грн. * 88 днів = 23408,00 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини першої\~статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною шостою\~статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. У статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру\~відповідно до положень частини першої\~статті 2 цього Закону є об'єктом індексації грошових доходів населення. Згідно з частиною першою\~статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до частини першої\~статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. У\~статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~лютого 2001\~року №\~159 (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № \~363/1606/17 (провадження №\~61-14468ск18). Вирішуючи спір, суд встановив, що АТ «НДПІ «Механобрчормет» не здійснювало індексацію заробітної плати [PERSON] за період з січня 2016 по дату звільнення та не виплачувало йому компенсації за затримку виплати такої індексації, тому врахувавши положення наведених норм законів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого сума компенсації складає 5733,15 гривень (а.с. 10 розрахунок). Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Посилання відповідача у своєму відзиві на невідповідність заявлених сум середнього заробітку та інфляційних втрат принципам справедливості, добросовісності та розумності, суд відхиляє, оскільки затримки виплати заробітної плати понад один рік (з момент першого рішення комісії з трудових спорів) теж не відповідає принципам добросовісності та розумності. З тих же підстав суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо зловживанні позивачкою своїм правом позивача на звернення до суду з необмеженим строком із вимогою про стягнення належних їй виплат, оскільки своєчасна виплата належних виплат, в тому числі й заробітної плати, є не правом, а обовязком роботодавця, який ним не виконується. Наявність працевлаштування позивача не позбавляє її права на отримання компенсації втрати частини доходу, оскільки відповідачем порушено строки виплати заробітної плати з його вини як роботодавця. Стосовно несумлінного\~ставлення колишнього\~керівництва,\~у відношенні\~якого наразі\~розглядається кримінальне\~провадження,\~до своїх\~службових обовязків,\~та виникнення\~в звязку\~з цим\~вимог до\~відповідача,\~то суд\~наголошує,\~що позивач\~працювала саме\~в АТ\~«НДПІ «Механобрчормет»,\~а факт встановлення вини конкретної особи у невиплаті заробітної плати працівникам підприємства, не позбавляє права підприємства звернутися до цієї особи в порядку регресу. Оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved