Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником вказаного вище житлового будинку. У належному [PERSON] житлі зареєстрований син [PERSON] , який з 2013 року не проживає у даному будинку,що створює позивачу певні незручності, оскільки вона не може реалізувати своє право на отримання житлових субсидій, не має змоги в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Згідно ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року підготовче судове засідання у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Сверлик О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22 серпня 2008 року Соколівською сільською радою, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 серпня 2008 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає з 2013 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 682 від 13 серпня 2021 року, виданою Соколівським старостинським округом Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області, та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним Золотопотіцькою селищною радою Чортківського району Тернопільської області. Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS] не проживає з 2013 року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном, в судовому засіданні не встановлено. До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком в [ADDRESS] , оскільки останній не проживає у вказаному будинку понад один рік. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає до стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved