Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2012 році вона та її донька [PERSON] на підставі заповіту, складеного за життя її тіткою [PERSON] , прийняли у спадок по 1/2 частці вищезазначеної квартири, зареєстрували частки на своє ім`я. Рішенням суду від 20.01.2015 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім`я та ім`я [PERSON] визнані частково недійсним - в частині 1/8 частки кожної, при цьому визнано за [PERSON] - відповідачем у цій справі право власності на ј частку квартири [ADDRESS] , оскільки ця квартира була набута померлою тіткою [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу. Надалі, рішенням суду від 26.03.2019 право власності на ј частку спірної квартири, що належала [PERSON] , визнано за нею і вона зареєструвала це право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Але відповідач залишився зареєстрованим в цій квартирі, хоч фактично в ній не мешкав з моменту реєстрації. Участі в утриманні квартири та підтриманні її в належному стані він не приймає, комунальні платежі сплачуються нею. Вважає, що реєстрація відповідача у належній їм з дочкою квартирі порушує їх права, як власників житла, оскільки на цей час вона бажає продати квартиру, але покупців не влаштовує той факт, що в ній залишатиметься бути зареєстрованою стороння особа. З відповідачем не спілкуються, де він мешкає їй не відомо, оскільки відповідач не є її родичем, а є колишнім чоловіком її померлої тітки, тому вирішити питання зняття його в позасудовому порядку вона не може, а сам відповідач не вживає ніяких дій щодо зняття з реєстрації у квартирі, яка йому вже не належить. Оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі тривалий час, позивач і просить суд на підставі ст.405 ЦК України визнати його таким, що втратив право користування належною їй на праві власності квартирою. Відповідач неодноразово викликався до суду /а.с.41,50,55,60,73/, але в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст.128 ЦПК України порядок його виклику в судове засідання дотримано. Належним чином повідомлена про день та час розгляду справи третя особа в судове засідання не з`явилася, будь-яких клопотань від неї не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, як відділу реєстрації місця проживання громадян, в судове засідання не з`явився, будь - яких пояснень щодо позовних вимог не надав. Позивач та її представник позивача наполягають на розгляді справи за відсутності відповідача та третіх осіб, не заперечують проти винесення заочного рішення. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він до 2011 року регулярно приходив в будинок по [ADDRESS] , оскільки там мешкала його тітка і він за нею доглядав, і на вулиці, біля під`їзду неодноразово зустрічався з [PERSON] , а зараз він постійно мешкає по сусідству з квартирою, де мешкав [PERSON] , на іншому поверсі, але вже багато років, приблизно з 2011 року він не бачить [PERSON] , де знаходиться останній йому не відомо. При цьому пояснив, що позивач [PERSON] часто приходить до квартири за адресою: [ADDRESS] , її бачуть сусіди, вона підтримує житло. Заслухавши позивача, її представника, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наданих позивачем та витребуваних судом доказів встановлено, що позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.01.2020 /а.с. 76/. Як вбачається з довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Інгулецької районної у місті ради, відповідач по справі - [PERSON] з 26.04.2018 має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , тобто в квартирі, яка належить позивачу та третій особі - [PERSON] /а.с.23/. Згідно з Актом ОСББ «Перемоги, 5 КР» від 03.07.2019, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з жовтня 2012 року /а.с.24/. Ця обставина підтверджується також поясненнями свідка в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що відповідач з жовтня 2012 року, тобто більш ніж шість років відсутній на спірній житловій площі, в належній позивачу квартирі не мешкає. При цьому позивач [PERSON] утримує житло, сплачує комунальні платежі, які в зв`язку з реєстрацією відповідача на спірній житловій площі нараховуються і на нього, а тому реєстрація відповідача у належному позивачу житлі негативно впливає на матеріальний стан позивача, порушує її права, як власника житла. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності, а також, які регулюють порядок користування житлом та втрати цього права членом сім`ї власника житла. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. За приписами ст.2 та ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом, а також передбачено, що громадяни зобов`язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що квартира, де має реєстрацію місця проживання відповідач, належить позивачу на праві приватної часткової власності, позивач несе витрати по утриманню житла, а відповідач від його утримання самоусунувся, чим порушує права позивача, тому суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір розподіляється пропорційно задоволеним вимогам, але враховуючи категорію справи, а також те, позивач не просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Outcome: approved