Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між сторонами. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебувають у шлюбі з 08.04.1998. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини між сторонами припинені з кінця серпня 2018 року. Відповідач відзив на позов не надав. Ухвалою суду від 19.01.2021 відкрите провадження у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. У позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання 16.02.2021 та 06.04.2021 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надав. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 08.05.1998 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ), [INFO] , зареєстровано шлюб, про що 08.05.1998 в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 224, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому м. Запоріжжя 08.05.1998. Шлюбні відносини сторін фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, що не оспорюється сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за доцільне залишити позивачці [PERSON] шлюбне прізвище « [PERSON] », оскільки вона не надала заяву про зміну прізвища. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу (ст. 13 ЦПК України) та заяву позивачки про покладення судових витрат на неї, суд дійшов висновку про те, що судовий збір необхідно покласти на позивачку.

Outcome: approved