Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В якій прохала: стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] - борг за договором позики в сумі 24 500 грн. та 2 тисячі грн. як інфляційні збитки. В обґрунтування позову зазначили, що 19.08.2016 згідно розписки [PERSON] позичила для власних потреб [PERSON] гроші в сумі 24 500 грн. із яких 15 000 грн. остання повинна повернути до вересня місяця 2017 року, а іншу суму 9 500 в лютому 2018 року, що підтверджується також листом який адресовано позивачу 20.10.2016 відповідачкою по справі. [PERSON] отримавши від мене гроші згідно боргової розписки ухиляється від виконання своїх обовязків та під різними обставинами не повертає [PERSON] вище надані гроші. Вважає, що відповідачка повинна повернути позивачу боргу в сумі 24 500 грн. та в рахунок інфляції 2 000 тис. грн., тому звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за ордером [PERSON] позовну заяву підтримав повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду 18.04.2018 не з'явилася, будучи належним чином повідомлена (ст.130 ЦПК України), шляхом отримання судової повістки, про час та місце розгляду справи та не надала суду дані про причину неявки та 21.05.2018 будучи повідомлена на останню відому судові адресу, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст. 131 ЦПК України) (а.с.16, 27, 28). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що 19.08.2016 [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 24 500 гривень, про що написала розписку 09 серпня 2016 року, згідно якої зобовязується повернути 15 000 грн. до вересня 2017 року, а іншу частину 9 500 грн. в лютому 2018 року. (а.с.4). Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконала не повернувши кошти на вимогу [PERSON] з різних причин, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу зазначеної розписки (а.с.31). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] укладено 19.08.2016 договір позики, що підтверджується оригіналом розписки, котра надана суду [PERSON] Взяті на себе зобов'язання [PERSON] виконала передавши кошти [PERSON]М, що підтверджується наявністю у позивача зазначеної розписки (а.с.4,31). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивач у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України має право вимагати від відповідача інфляційні витрати - 2 000 грн. згідно розписки від 19.08.2018. (а.с.4) Таким чином до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за розпискою від 19.08.2018 підлягає 26 500 грн., у тому числі: 24 500 грн. - основний борг; 2 000 грн. - інфляційні витрати. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також стягнути з [PERSON] судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved