Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14.06.2017 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, загальний розмір заборгованості відповідача по аліментам станом на 31.08.2018 року складає 12 588,00 грн. Позивач зазначає про те, що на даний час збільшився прожитковий мінімум для дитини 6-ти річного віку, який відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» становить 1944,00 грн., а тому розмір аліментів, які сплачує відповідач, є занадто низьким. Крім того, зросли і потреби дитини, яка навчається у середній школі, театральному гуртку, а також додатково навчається англійської мови з репетитором. Місяць навчання англійської мови коштує 1440,00 грн., навчання у театральному гуртку коштує 1000,00 грн. на місяць. Також вона сплачує за харчування дитини у школі, під час хвороби дитини несе витрати на її лікування. Допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування, навчання, розвиток відповідач не бажає надавати, посилаючись на те, що зараз важко з роботою, хоча є багато оголошень про вакансії. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14.06.2017 року з 1500,00 грн. до ј частини з усіх видів заробітку. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.11.2018 року відкрито провадження даній цивільній справі у порядку загального позовного провадження. 19.02.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що він працює у ПАТ «Укрпошта» та має середню заробітну плату в розмірі 7000 - 8000 грн. 14.11.2018 року він уклав шлюб з [PERSON] , яка на даний час тимчасово не працює і він є єдиним годувальником в родині. Крім того, заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 30.06.2017 року з позивача та з нього, як поручителя, солідарно стягується заборгованість за договором кредиту в розмірі 72 516,70 грн. та судові витрати в розмірі 1378,00 грн. За вказаним рішенням суду кошти стягуються з нього, в той час, як позивач рішення суду не виконує. Крім того, відповідач стверджує, що позивач частину коштів, які він сплачує у вигляді аліментів, витрачає на себе, а її твердження про те, що він не надає жодної допомоги у вихованні дитини та не приймає участі у купівлі їй речей, ліків тощо є неправдивими, а також позивач не бажає офіційно працювати. Також, позивач створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Посилаючись на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.02.2019 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 18.06.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву. У даній відповіді позивач посилається на викладені у позові обставини, а також зазначає про те, що твердження відповідача про те, що аліменти вона витрачає на власні потреби, не підтверджуються належними доказами. Позивач стверджує, що відповідач не бере участі у витратах на навчання, розвиток та виховання дитини. На думку позивача, посилання відповідача на те, що він на даний час одружився, не можуть бути враховані судом, а доказів того, що його дружина тимчасово не працює та він є єдиним годувальником в родині суду не надано. Також, відсутні і докази того, що вона створює відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивач зауважила, що посилання відповідача на рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоцільним та не стосується справи про збільшення розміру аліментів. Крім того, як їй стало відомо з матеріалів виконавчого провадження та це підтвердив і відповідач у своєму відзиві, він на даний час працює, а тому його матеріальний стан покращився. Посилаючись на викладене, на обставини, викладені у позові, а також на положення ст.180 СК України, позивач просить задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.08.2009 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14.06.2017 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14.06.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з 06.07.2017 року і до повноліття дитини. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 12.06.2019 року № ВП 54665508/10, відповідач станом на 12.06.2019 року має заборгованість по аліментам в розмірі 12558,00 грн. Представник позивача під час судового розгляду просив задовольнити позовні вимоги та збільшити розмір аліментів, вказуючи на те, що прожитковий мінімум для дитини відповідного віку збільшився, розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дитини, а відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання, розвиток та виховання дитини не надає. Суд вважає, що доводи позивача, викладені у позові, та доводи представника позивача в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, під час судового розгляду встановлено, що доказів істотного покращення матеріального стану відповідача та/або значного погіршення матеріального стану позивача суду не надано. Навпаки, згідно довідки ТОВ «ВІ АКСІС» від 13.05.2019 року, позивач працевлаштована у вказане підприємство з 18.03.2019 року на постійній основі на посаді економіста (а.с.50). В той же час, згідно копії трудової книжки відповідача, 18.03.2019 року він був звільнений з ПАТ «Укрпошта» (а.с.72). Наведені докази свідчать про покращення матеріального стану позивача та погіршення матеріального стану відповідача. Крім того, суд враховує і зміну сімейного стану відповідача в зв`язку з укладенням шлюбу (а.с.43). Що ж стосується посилання позивача у позові в якості підстави вимог на те, що донька навчається у спеціалізованій з поглибленим вивченням англійської мови, додатково вивчає англійську мову з репетитором та навчається у дитячій театрально-хореографічній студії, що також потребує певних фінансових витрат, підстав для задоволення позову не дає, оскільки доказів такого навчання, понесення додаткових витрат матеріали справи не містять. Крім того, питання щодо витрат, пов`язаних з особливостями розвитку, навчання дитини тощо виходять за межі предмету доказування, встановлених ст.192 СК України. Твердження позивача про ухилення відповідача від сплати аліментів та наявність заборгованості по аліментам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки несплата аліментів не є підставою для збільшення їх розміру в розумінні ст.192 СК України. Інші доводи позивача та її представника не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що після ухвалення рішення у відповідача покращилося матеріальне становище, або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів погіршенням її матеріального стану чи зміни сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed