Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про захист прав споживача, посилаючись на те, що 09 грудня 2018 року між нею та відповідачем - підприємцем [PERSON] було укладено договір побутового підряду без номеру на виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати дії: заміри, розрахунок, підбір матеріалу, згідно розцінкам виконавця, а також доставку та розвантаження. У представника, який назвався [PERSON] , не було договору на виготовлення дверей, а був договір про утеплення, то вони підписали договір на утеплення, хоча повинні були виготовити міжкімнатні двері. Відповідно до п.п.2.1 п.2 вартість виробів складає 6000 гривень. В день підписання договору нею було сплачено аванс у сумі 1000 гривень, представник сказав, що через два тижні буде все виготовлено. Залишок у розмірі 5000 гривень вона повинна сплатити по закінченню роботи. Через два тижні двері не було встановлено, на телефонні дзвінки він перестав відповідати. У грудні 2019 року представник [PERSON] з`явився та сказав, що двері виготовлено давно, потрібно доплатити 2000 гривень. 21.12.2019 року вона сплатила йому 2000 гривень, про що є квитанція. Представник пообіцяв встановити двері 30.12.2019 року, потім 04.01.2020 року, 11.01.2020 року, потім в 20 числах січня 2020 року, але двері так і не було встановлено. Вони подивилися у мережі Інтернет, що не тільки в неї була проблема з цим виробником. Відповідно до п.п.2.4 договору вартість замовлення включає розрахунок, зберігання та доставку. Згідно п.п.3.2 виконавець зобов`язується доставити матеріали протягом 30 робочих днів з моменту 100% оплати заказу, але їй пообіцяли встановити двері після сплати половини вартості товару, вона виконала всі умови договору, а відповідач послуги не надав. Станом на сьогоднішній день відповідача відмовляється виконати свої договірні зобов`язання щодо виготовлення, доставки та установки міжкімнатних дверей, адже після підписання договору пройшло вже більше року, а також відмовляється повернути сплачений нею аванс у розмірі 3000 гривень по договору без номеру від 09.12.2018 року. Між ними 09.12.2018 року був укладений договір на виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей, який носить характер побутового підряду. Просить суд розірвати договір побутового підряду без номеру від 09 січня 2018 року між нею та відповідачем - підприємцем [PERSON] про надання послуг; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 3000 гривень; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 03 березня 2020 року відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив зупинити провадження по справі та встановити позивачу строк для сплати судового збору за звернення до суду; відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача у справі. Свій відзив обґрунтовує тим, що за загальним правилом цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» судовий збір у справах про захист прав споживачів не сплачується. Стаття 5 ЗУ «Про судовий збір» не передбачає як вийняток права не платити судовий збір за подання споживачем позову. Позивач порушив норми процесуального законодавства України, не зазначив суму позову, характер позовних вимог та розмір судового збору, повинен сплатити судовий збір за звернення до суду з майновими вимогами та немайновими вимогами або відмовитися від позову. Крім того, позивач звертається до суду та посилається на Договір з надання послуг без номеру від 09.12.2018 року, який не містить круглої печатки, не зазначений особистий підпис виконавця на організацію певних дій по утепленню фасаду згідно п.п.1 Договору; та на квитанцію від 21.12.2019 року без номеру, без зазначення найменування підприємства, без зазначеної підстави. На наданих суду документах відсутній відбиток особистої круглої печатки, яку відповідач використовує під час укладання угод. У розділі 9 Договору у графі «виконавець» міститься штамп малий з підписами: Україна, ФЛП [PERSON] [NUMBER] , без особистого підпису. Особистий підпис на квитанції від 21.12.2019 року на прийняття від [PERSON] грошової суми в розмірі 2000 гривень, не належить йому. Крім того, фізична особа підприємець [PERSON] під час здійснення підприємницької діяльності дії одноособово, найманих працівників не має. Жодних доказів з боку позивача про сплату авансу в розмірі 1000 гривень на користь відповідача суду не надано. Він жодними зобов`язаннями не пов`язаний із позивачем, тому претензій з боку позивача до нього не приймаються. Позивач не надала доказів того, що нею здійснена 100% оплата всієї суми за п.2.1 Договору, зокрема вартості замовлення, яка складає 6000 гривень. Відповідно до п.3.2 Договору зобов`язання виконавця настають через 30 робочих днів з моменту 100% оплати замовлення. Термін виконання зобов`язання за договором з боку виконавця ще не настав, підстави для звернення до суду за стягненням неустойки відсутні, а сам позов є передчасним. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначається домовленістю сторін або законом та вони відрізняються від порядку та правових наслідків розірвання договору підряду. Підстав для розірвання договору побутового підряду від 09.01.2018 року у судовому порядку та підстав для задоволення немайнових вимог позивачки не існує. Посилання позивачки на витяги з Інтернету не завірені належним чином та не містять посилання на дререло походження. Позивач та її представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно Договору про надання послуг № без номеру від 09 грудня 2018 року замовник [PERSON] та виконавець ФЛП [PERSON] уклали договір, п.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати дії замір, розрахунок, підбір матеріалу для утеплення фасаду по розцінкам виконавця, а також доставку та розгрузку. Замовник зобов`язується спершу сплатити 100% вартість замовлення та прийняти матеріали згідно умов даного договору. Відповідно п.2 вартість замовлення складає 6000 гривень, задаток складає 1000 гривень, залишок 5000 гривень. Відповідно п.3.2 виконавець зобов`язується доставити матеріал протягом 30 робочих днів з моменту 100% сплати замовлення. Договір підписано позивачем - замовником [PERSON] , на місці підпису виконавця міститься відтиск печатки з написом «Україна ФОП [PERSON] [NUMBER] » (а.с.4). Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Як вказала у своєму позові та підтвердила у судовому засіданні [PERSON] , вона укладала договір на виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей, а так як у представника відповідача не було відповідного бланку договору, вони уклали саме цей договір. Позивач вказала, що нею при підписанні договору було сплачено авансову суму у розмірі 1000 гривень. Доказів сплати вказаної суми позивачкою суду не надано. Відповідно квитанції від 21 грудня 2019 року, від [PERSON] за договором прийнято грошові кошти у розмірі 2000 гривень. Квитанція містить підпис, а також штамп «Україна ФОП [PERSON] [NUMBER] » (а.с.5). Надані позивачем до позовної заяви у якості доказів роздруківки, щодо осіб, які писали про шахрайські дії ФОП [PERSON] не беруться судом до уваги, оскільки вони невідомого походження та нічим не підтверджені. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України). Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Судом встановлено, що умови погоджені із виконавцем на утеплення фасаду, і добровільно прийняті замовником, як це вказано у п.1.1. Договору про надання послуг № без номеру від 09 грудня 2018 року. Позивач не надала доказів того, що між нею, та саме відповідачем [PERSON] було укладено договір, а також, що [PERSON] укладала договір на встановлення міжкімнатних дверей, який і просила розірвати, сама позивач, оглянувши у судовому засіданні копію паспорта відповідача, пояснила суду, що договір вона укладала не з цим чоловіком, який зображений на фотознімку в паспотрі. Доказів сплати позивачем суми у 3000 гривень матеріали справи не містять. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів нанесення моральної шкоди позивач також не надала. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог про розірвання договору та стягнення грошових коштів відмовити. Також, суд вважає за необхідне зауважити, як вказано у відзиві на позовну заяву, відповідач просив зупинити провадження у справі та встановити позивачу строк для сплати судового збору за звернення до суду. У випадку, коли позивачем не сплачено судовий збір, поставляється ухвала про залишення позовної заяви без руху, а процесуальний закон чітко передбачає перелік обставин за яких зупиняється провадження у справі. Крім того, статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору. Разом з тим, від часу прийняття Закону України «Про судовий збір» до нього неодноразово вносилися зміни. Внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року №484-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон №484-VIII) суттєво підвищено ставки судового збору, а також одночасно значно скорочено перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору. Відповідно викладено в новій редакції і статті 4, 5 Закону України «Про судовий збір». Так, Закон №484-VIII є спеціальним законом у питаннях звільнення від сплати судового збору. Стаття п`ята цього Закону передбачала безумовне звільнення від сплати судового збору споживачів, але внаслідок викладення статті 5 цього Закону в новій редакції згідно із Законом №484-VIII споживачі на сьогодні відсутні в переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях. Поряд з цим, зміни до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, не внесено. При цьому частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів, звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав. Застосовувати частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обов`язково слід у системному зв`язку з нормами статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», тобто враховуючи характеристику об`єкта справляння судового збору та з урахуванням правил врегулювання темпоральної колізії, зокрема правила відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше. Статті 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначають, що об`єктом справляння судового збору є процесуальний документ - позовна заява, інша заява, апеляційна, касаційна скарги, заява про перегляд судового рішення тощо. Розмір ставки судового збору так само залежить передусім від об`єкта справляння судового збору. Аналіз норми частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у її системному зв`язку з положеннями статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», зокрема статті п`ятої зазначеного закону в редакції Закону №484-VIII, приводить до висновку, що споживач, право якого порушене і який у зв`язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону, звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції. Крім того, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної ради України, 2006., №7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «Судового збору». Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні певних категорій осіб щодо сплати судового збору. Правова позиція про звільнення позивачів від сплати судового збору висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.03.2018 у справі №761/24881/16-ц та за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судом. Тобто, в даному випадку позивач звільняється від сплати судового збору за подачу позову, і підстав для зупинення провадження у справі, як просив у відзиві відповідач, немає. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне віднести судові витрати з розгляду справи за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed