Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Перша Вінницька державна нотаріальна контора, про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності, який в процесі судового розгляду неодноразово уточняла, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.07.2014 року в м. Вінниці помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з наступного майна: 23/50 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під №69, що знаходиться по вул. Мічуріна в м. Вінниці, належної померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 21.04.2003 року за реєстровим №4-727, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 06.05.2003 року в реєстровій книзі №100 за реєстровим номером запису №6255; земельна ділянка, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 69 (71), м. Вінниця, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:016:0058, яка належала померлому та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №689565, виданого Вінницькою міською радою та Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 13.09.2006 року; а також земельна ділянка, площею 0,0628 га, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 69 (71), м. Вінниця, цільове призначення якої для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:016:0059, яка належала померлому та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №689567, виданого Вінницькою міською радою та Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 13.09.2006 року. Позивач являється єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] та є такою, що спадщину прийняла, оскільки звернулась у передбачений законом строк до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім того, 20.02.2015 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-324, на підставі якого за позивачем визнано право власності на 23/50 частки житлового будинку з відповідною часткою з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під №69, що знаходиться по вул. Мічуріна в м. Вінниці. Однак, державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2016 року №1588/02-31, відповідно до змісту якої державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначені земельні ділянки, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку вищевказаного нерухомого майна необхідно видати свідоцтва про право на спадщину. А тому, з метою захисту своїх спадкових прав після смерті матері позивач звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення вищезазначених позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 03.07.2014 року в м. Вінниці помер [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №293370, виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 07.07.2014 року (а.с.53). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з наступного майна: 23/50 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під №69, що знаходиться по вул. Мічуріна в м. Вінниці, належної померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 21.04.2003 року за реєстровим №4-727, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 06.05.2003 року в реєстровій книзі №100 за реєстровим номером запису №6255 (а.с.57); земельна ділянка, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 69 (71), м. Вінниця, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:016:0058, яка належала померлому та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №689565, виданого Вінницькою міською радою та Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 13.09.2006 року (а.с.13); а також земельна ділянка, площею 0,0628 га, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 69 (71), м. Вінниця, цільове призначення якої для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:016:0059, яка належала померлому та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №689567, виданого Вінницькою міською радою та Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 13.09.2006 року (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивач, являючись єдиною спадкоємицею за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON], звернувшись у передбачений законом строк до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім того, 20.02.2015 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-324, на підставі якого за позивачем визнано право власності на 23/50 частки житлового будинку з відповідною часткою з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під №69, що знаходиться по вул. Мічуріна в м. Вінниці (а.с.74). Однак, державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2016 року №1588/02-31, відповідно до змісту якої державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначені земельні ділянки, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку вищевказаного нерухомого майна необхідно видати свідоцтва про право на спадщину, оскільки спірні земельні ділянки належали померлому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с.15). Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені (ч.2 ст.1225 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності (п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Згідно ч.5 ст.89 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч.4 ст.120 ЗК України). Отже, оскільки померлому належало 23/50 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під №69, що знаходиться по вул. Мічуріна в м. Вінниці, то його частка у земельній ділянці, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 69 (71), м. Вінниця, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:016:0058, яка належала померлому та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, становить пропорційно до частки у праві власності жилого будинку та відповідає фактичному порядку користування, що склався за життя померлого 23/50 частки, що відповідачем не заперечувалось. Що ж стосується визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0628 га, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 69 (71), м. Вінниця, цільове призначення якої для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:016:0059, то суд вважає за можливе зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно Плану поділу земельної ділянки, виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія» 07.06.2016 року, вбачається, що між спадкоємцем померлого позивачем та відповідачем був складений фактичний порядок користування земельними ділянками, зокрема земельної ділянки для ведення садівництва (а.с.39-42). У звязку з наведеним частка померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0628 га, цільове призначення якої для ведення садівництва, становитиме з розрахунку власності [PERSON] 0,0526 га: 526 кв.м./526 кв.м. + 102 кв.м. = 0,84, тобто 84/100 або 21/25; власності [PERSON] 0,0102 га: 102 кв.м./526 кв.м. + 102 кв.м. = 0,16, тобто 16/100 або 4/25 зазначеної ділянки (а.с.85). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved