Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 161,46 гривень. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 19 вересня 2015 року між сторонами у справі був укладений шлюб. Рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 01 квітня 2019 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірваний. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Малолітній син проживає разом з позивачем окремо від відповідача та перебуває на повному утриманні позивача. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. За вказаним рішенням суду було видано виконавчий лист 17 серпня 2020 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01 грудня 2020 року, виданим старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву [PERSON] заборгованість відповідача по аліментам станом на 01 грудня 2020 року становила 37 169,22 гривні. Розрахунок заборгованості за аліментами, проведений державним виконавцем відповідачем у судовому порядку не оскаржувався. Відповідач не сплачував аліменти за період з 14 листопада 2018 року по 01 грудня 2020 року, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за аліментами в розмірі 37 169,22 гривень. Мотивуючи свої вимоги позивачка посилається на положення ст.ст. 180, 181, 196 СК України та правові висновки, викладені у постанові пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Посилаючись на вимоги ст. 196 СК України, просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 14 листопада 2018 року по 01 грудня 2020 року, яка становить 11 161,46 гривень, адже заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача [PERSON] , який зобов`язаний сплачувати аліменти на підставі рішення суду, але таке покладене на нього зобов`язання не виконує. Ураховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач в змозі сплатити неустойку за навмисне неналежне виконання зобов`язань по сплаті аліментів. Ухвалою суду від 04 січня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за аліментами, у зв`язку з відмовою позивачки від позовних вимог в цій частині. 21 січня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що пунктом 22 Постанови Пленуму ВСУ № 3 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Зазначив, що він вживає усіх заходів з виконання покладених на нього зобов`язань з утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на безробіття в Україні через світову пандемію та введення карантинних обмежень, зазначив, що вимушений був їздити на заробітки до Польщі. По приїзду із заробітків, навесні 2020 року він особисто передав позивачці в рахунок сплати аліментів 5000 гривень, про що у позивачки розписку не брав, покладаючись на її добропорядність. Згодом він дізнався, що є заочне рішення суду про стягнення з нього аліментів у примусовому порядку та вже відкрито виконавче провадження. В нього на утриманні є ще одна дитина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , що послугувало підставою для перегляду заочного рішення та зміни розміру аліментів. Також посилався, що на час, коли рішення Московського районного суду м. Харкова набрало законної сили (07.08.2020) та було відкрито провадження з примусового виконання вказаного судового рішення, він перебував на заробітках у Польщі в період з 07.07.2020 по 18.10.2020. 24 грудня 2020 року він перерахував на користь позивачки 10 000 гривень в рахунок сплати аліментів, а 14 січня 2021 року поштою отримав позовну заяву [PERSON] про стягнення з нього заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за їх несвоєчасну сплату. 19 січня 2021 року він поїхав на особистий прийом до державного виконавця для отримання постанови про відкриття виконавчого провадження № 62912588 від 01.09.2020 та надання особистої інформації як боржника, на цьому прийомі він у письмовій формі повідомив державному виконавцю про передання [PERSON] суми в розмірі 5000 гривень, а також отримав розрахунок заборгованості від 19.01.2021 з урахуванням підтвердженої оплати в розмірі 10 000 гривень. Просив врахувати ту обставину, що аліменти за рішенням суду були стягнуті з нього з дня подачі позовної заяви, а саме - з 14 листопада 2018 року, за цей період виникла чимала сума заборгованості, яку він одним платежем погасити не в змозі, проте вживає усіх заходів щодо погашення цієї заборгованості. Крім того зауважив, що не мав можливості робити позивачці банківські перекази, знаходячись на території Польщі, оскільки позивачка відмовлялась надати йому номер її банківської карти. За таких обставин просить суд при ухваленні рішення врахувати наступні обставини: наявність на його утриманні ще однієї дитини; вживання ним заходів щодо утримання сина та відсутність його вини щодо виникнення заборгованості; економічну ситуацію в країні, яка виникла у зв`язку із запровадженням карантину по всій її території. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 161 гривень 46 копійок. 27 січня 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відповідачем [PERSON] та зазначає, що посилання відповідача про його обізнаність про наявність заочного рішення про стягнення з нього аліментів лише з весни 2020 року не відповідає дійсності, адже вони з відповідачем спілкувалися особисто про аліменти та їх розмір під час вирішення питання щодо реєстрації місця проживання їх спільної дитини, а саме - 26 грудня 2018 року, коли вони з відповідачем зустрічалися для реєстрації місця проживання сина і тоді позивачка повідомила відповідачу, що 14 листопада 2018 року вона звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання їх спільного сина. Також зазначила, що дійсно отримувала від відповідача 5 000 гривень, проте відповідач, передаючи таку грошову суму не зазначав, що ці кошти він передає в рахунок сплати заборгованості по аліментам. Крім того, просила суд звернути увагу на ті обставини, що грошовий переказ на суму в розмірі 10 000 гривень відповідач здійснив на її картку 24 грудня 2020 року, тобто вже після того, як державний виконавець провів розрахунок заборгованості по аліментах (01 грудня 2020 року) та вже після пред`явлення нею до суду даного позову (22 грудня 2020 року). Також посилається, що відповідач наводить причиною утворення заборгованості те, що через карантинні обмеження в Україні майже неможливим є працевлаштування та отримання заробітної плати, достатньої для власного утримання та утримання двох дітей, проте сам же зазначає, що карантин розпочався з 12 березня 2020 року, при цьому не зазначає, що в нього ще до введення карантинних обмежень існувала заборгованість за аліментами, яка утворилась ще за 1 рік та 3 місяці до карантинних обмежень. Поряд з тим, позивачка зауважила, що від того, що настали карантинні обмеження дитина не перестала потребувати повноцінного раціону харчування, придбавання предметів для дотримання елементарних правил гігієни, дошкільного приладдя для домашнього навчання тощо. За твердженням позивача, відповідач не надав доказів, які б підтверджували відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам, адже він жодного разу не сплатив аліменти своєчасно, а заборгованість по аліментам вимушено сплатив майже через 2 роки після звернення позивачкою з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. Посилалась, що відповідач свідомо приховує свої доходи, що свідчить про свідоме небажання матеріально утримувати власну дитину. Незалежно від того коли відповідач перестав утримувати дитину, частина 1 ст. 191 СК України встановлює, що аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову. Днем пред`явлення позову є день, коли позивач подав заяву до суду і вона була зареєстрована. При цьому не має значення скільки часу буде слухатись справа і коли буде постановлене рішення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватись щомісяця. Отже, законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним. Позивачка вказує, що навіть якщо урахувати всі доводи відповідача про начебто відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів до моменту набрання чинності рішенням суду про стягнення аліментів, розмір неустойки повинен обраховуватись за формулою, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2018 року і сумарно становить 11 161,46 грн. неустойки (пені). Посилається, що відповідач має змогу виїжджати за кордон, купувати нові дорогі гаджети, фірмовий одяг та оплачувати послуги адвоката. За твердженням позивача, відповідач ніколи не утримував свою дочку від першого шлюбу, тому не може надати жодних доказів участі у витратах на утримання дитини від першого шлюбу, яка проживає зі своєю матір`ю та її теперішнім чоловіком, який утримує свою дружину та дочку відповідача. Крім того, відповідач не заявляв про осіб, які начебто знаходяться на його утриманні у справі про стягнення аліментів, яка тривала майже 1 рік. Також позивачка вказує, що відповідач свідомо приховує свої справжні доходи, що свідчить про свідоме небажання матеріально утримувати дитину, також відповідач протягом тривалого часу свідомо відмовляється від участі у витратах на утримання дитини та додаткових витрат на утримання дитини, викликаних лікуванням дитини та розвитком її здібностей. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 161,46 гривень підтримала, про обставини, на які вона посилається в обґрунтування пред`явлених позовних вимог пояснила, як воно викладено у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки, про обставини, на які він посилався в обґрунтування заперечень проти позову, пояснив, як воно викладено у відзиві на позовну заяву, посилався на відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим, на його думку, відсутні підстави для нарахування та стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Під час судового розгляду судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2019 року шлюб, укладений між сторонами у справі, розірвано. У шлюбі в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого в свідоцтві про народження значиться [PERSON] , батьком - [PERSON] , що знаходить своє підтвердження свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції 08 січня 2016 року. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 07 листопада 2019 року по цивільній справі № 643/16393/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Дана обставина встановлена рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 25 червня 2020 року за наслідками розгляду цивільної справи № 643/16393/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини після скасування заочного рішення, ухваленого по даній справі 07 листопада 2019 року, про яке йшлося вище. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року, ухваленим по справі № 643/16393/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На тексті вказаного рішення міститься засвідчувальний напис про те, що судове рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року. На виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавчий лист № 643/16393/18, виданий Московським районним судом м. Харкова 17 серпня 2020 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження № 62912588 з примусового виконання вказаного рішення суду відкрито 01 вересня 2020 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01 грудня 2020 року, здійсненого старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Єфременковою Ю.Д., сума заборгованості по сплаті аліментів за період з 14 листопада 2018 року по 01 грудня 2020 року становить 37 169,22 гривень. Згідно з проведеним позивачкою розрахунком пені за прострочення сплати аліментів, на який вона посилається у позовній заяві, сума такої пені за період з 14 листопада 2018 року по 01 грудня 2020 року становить 11 161,46 гривень. За змістом інформації з Єдиного реєстру боржників від 06.05.2020, відповідач значиться як боржник у виконавчому провадженні № 61164478, яке провадиться Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при виконанні рішення Московського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач надав суду копію свідоцтва про народження дочки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 19.01.2021, виданої старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Єфременковою Ю.Д., сума заборгованості по сплаті аліментів за період з 14 листопада 2018 року по 01 грудня 2020 року становить станом на 19 січня 2021 року 30 012,49 гривень з урахуванням сплати [PERSON] у грудні 2020 року аліментів на суму в розмірі 10 000 гривень. Як убачається з копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім`я [PERSON] , він перебував у Польщі з 07 липня 2020 року по 18 жовтня 2020 року. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених у судовому засіданні наданих доказів, доходить висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст.ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Судом встановлено, що відповідачем заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 37 1689,22 гривні була погашена в повному обсязі вже після звернення позивачки до суду з даним позовом, тобто в ході розгляду судом даної справи, в зв`язку з чим, позивачка відмовилася від позовних вимог в частині щодо стягнення з відповідача на її користь заборгованості зі сплати аліментів у вказаному розмірі та провадження по справі в цій частині позовних вимог ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року було закрито. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як вже зазначалося раніше судом, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року, ухваленим по справі № 643/16393/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року. Поряд з цим, беручи до уваги ті обставини, що заочне рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 07 листопада 2019 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було скасовано, а остаточне рішення по даній справі було ухвалено Московським районним судом м. Харкова 25 червня 2020 року, підстави вважати, що заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилась за [PERSON] за період з 14 листопада 2018 року по 07 серпня 2020 року, коли рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року набрало законної сили, - відсутні, адже неможна поставити у вину відповідачу тривалість судового розгляду справи за позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. З огляду на положення наведеної норми цивільного процесуального законодавства суд не погоджується з позицією позивачки про те, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів має нараховуватись з часу, з якого ухваленим рішенням суду присуджені аліменти, а саме - з 14 листопада 2018 року, адже обов`язок відповідача по сплаті щомісячних платежів та у відповідному розмірі настав з 07.08.2020 року (дня набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили), і саме у цей день відповідач вже мав обов`язок сплатити розмір заборгованості в повному об`ємі, однак цього не зробив та відповідну заборгованість погасив частинами вже після звернення позивачки до суду з даним позовом. Таким чином, суд доходить висновку, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 14 листопада 2018 року по 07 серпня 2020 року утворилась не з вини відповідача у справі, а відтак, підстави для стягнення неустойки (пені) з відповідача за прострочення сплати аліментів на користь позивачки за вказаний період відсутні. Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що обов`язок [PERSON] зі сплати аліментів виник саме з дня набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили - 07 серпня 2020 року, позаяк судове рішення не було допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Водночас, беручи до уваги ті обставини, що станом на 07 серпня 2020 року, коли рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили, відповідач заборгованість, що утворилась за період з 14 листопада 2018 року по 07 серпня 2020 року не сплатив, з 07 серпня 2020 року з боку відповідача має місце прострочення. Аліменти за серпень 2020 року [PERSON] повинен був сплатити до 01.09.2020, чого він не зробив, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому підлягає нарахуванню пеня у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до висновків Верховного Суду, які зроблені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An ?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Водночас, суд звертає увагу, що, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А тому, беручи до уваги ту обставину, що позивачка у пред`явленому позові просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів по 01 грудня 2020 року, суд обчислює розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати по 01 грудня 2020 року, а не по день ухвалення судом рішення про стягнення пені. Разом з тим, суд не приймає розрахунок неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, який був проведений позивачем за період виникнення заборгованості з 14 листопада 2018 року по 01 грудня 2020 року і за розрахунками позивача становить 11 161,46 гривень. Так, виходячи з висновків Верховного Суду, які зроблені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 14-37цс18 та використовуючи для розрахунку пені від суми несплачених аліментів наведену у зазначених висновках формулу, належна до сплати відповідачем на користь позивача неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 07 серпня 2020 року по 01 грудня 2020 року, починаючи з дня прострочення сплати аліментів до 01 грудня 2020 року (кінцева дата періоду, за який позивачка просить стягнути пеню з відповідача) становить 3 054,91 гривень і розраховується наступним чином: ((1385,56Х0,01Х116)+(1590,83Х0,01Х61)+(1590,83Х0,01Х30)) = 3054,91. за серпень - вересень 2020 року - сума заборгованості по аліментам становить 1385,56 грн. х 1% (пеня) х 116 (кількість днів прострочення) = 1607,25 гривень; за вересень - жовтень 2020 року - сума заборгованості по аліментам 1590,83 грн. х 1% (пеня) х 61 (кількість днів прострочення) = 970,41 гривня; за жовтень - листопад 2020 року - сума заборгованості по аліментам 1590,83 грн. х 1% (пеня) х 30 (кількість днів прострочення) = 477,25 гривень. Водночас, за період з 01 листопада по 01 грудня 2020 року суд не розраховує неустойку (пеню), адже заборгованість відповідач повинен сплатити 01 грудня 2020 року, а у позовній заяві позивачка просить стягнути пеню по 01 грудня 2020 року, а, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, виходячи з позовних вимог позивачки [PERSON] , суд стягує з відповідача на її користь суму неустойки (пені) від простроченої суми аліментів в межах заявлених позовних вимог у розмірі 3 054,91 гривень. З приводу посилань відповідача щодо наявності у нього ще однієї неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , суд зазначає, що з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, у даному випадку наявність самої по собі обставини батьківства відповідача стосовно вказаної дитини не дає підстав для висновків щодо відсутності в нього вини з несплати аліментів за період з 07 серпня 2020 року по 01 грудня 2020 року та, як наслідок, нестягнення з нього неустойки (пені). У відзиві на позовну заяву відповідач не посилався на те, що його перша дитина проживає з ним, або відповідач дійсно здійснює систематичні витрати на надання матеріальної допомоги цій дитині. Відсутні докази про те, що відповідач у добровільному порядку або ж за рішенням суду здійснює аліментні відрахування стосовно старшої дитини, їх систематичність та розмір, як відсутні і будь-які докази на підтвердження здійснення відповідачем матеріальної допомоги своїй першій дитини шляхом придбання необхідних дитині товарів та оплату послуг. Отже, за таких умов суд не вбачає відсутності у відповідача вини з несплати аліментів за період з 07 серпня 2020 року по 01 грудня 2020 року та, як наслідок, нестягнення з нього неустойки (пені), у зв`язку з його батьківством щодо іншої дитини. Доводи відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина з дня ухвалення Московським районним судом м. Харкова рішення про стягнення з нього аліментів через його перебування за кордоном, суд не бере до уваги, оскільки відповідач в день ухвалення рішення - 25.06.2020 був в Україні та був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти за рішенням суду, за кордон виїхав лише 07 липня 2020 року, проте аліменти не сплачував. Що стосується посилань відповідача на те, що позивачка не давала йому номер карткового рахунку, на який він мав би можливість переводити аліментні платежі на утримання малолітнього сина, то на підтвердження таких обставин відповідач не надав суду жодного доказу, а, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд ураховує, що при розгляді справи про стягнення аліментів відповідач погодився з їх щомісячним розміром у сумі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тож мав виконувати рішення суду належним чином та усвідомлювати наслідки його неналежного виконання і розмір передбаченої відповідальності. При таких обставинах, відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування презумпції вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов`язання, тобто, що прострочення сплати аліментів виникло не з його вини. Ураховуючи наведене вище, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на її користь пеню за несплату аліментів за період з 07.08.2020 року по 01.12.2020 року в сумі 3 054 гривні 91 копійку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ураховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 248,52 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial