Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Черкаської міської ради про збільшення розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 24.12.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси, актовий запис № 1989. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER]. З лютого 2013 року сімейних та подружніх стосунків позивач з відповідачем не підтримує. 04.04.2014 року відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами було розірвано, прізвище позивача після розірвання шлюбу залишено - «[PERSON]». 17.02.2014 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси вирішено питання щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2014 року і до його повноліття. На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, так як згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» закріплено установити у 2018 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2014 роком, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дітей необхідним для проживання, харчування. З вересня 2015 року і по теперішній час син сторін по справі являється учнем ДНЦ «Софійка» при Християнському духовно-просвітницькому центрі «Вескресіння». За час перебування [PERSON] у закладі позивач внесла пожертви у розмірі 49000 грн., що підтверджується довідкою виданою Християнського духовно-просвітницького центру «Воскресіння». З вересня 2017 року [PERSON] відвідує курси підготовки до школи «Веселі совенята» Центру розвитку сім'ї «I,m family». Відповідно до виписки № 5287 Черкаської поліклініки № 3 син сторін з 19.02.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у закладі обліку та отримував лікування з приводу діагнозу: вроджена вада розвитку шлунково-кишкового тракту; повна атрезія висхідної кишки, стан після оперативного лікування в 2012 році. Синдром короткої кишки. Вторинний синдром мальабсорбації та мальдигестії, після оперативного втручання. Злукова післяопераційна хвороба. Відставання в фізичному та психоемоційному розвитку. Анемія, залізодефіцитна. На даний час наш дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв'язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Розмір присуджених аліментів на дитину, на сьогоднішній день є невиправдано низьким, витрати позивач несе значно вищі, дитина почала навчається у навчальному закладі, потрібно купувати підручники, одяг, за все необхідно сплачувати кошти, а доходів позивача далеко не вистачає на утримання і нормального забезпечення дитини. Позивач одна виховує сина, дитина хворіє, а тому дуже багато коштів витрачається на лікування дитини, а сума отримуваних аліментів є дуже не значною, на даний час позивач не має можливості повністю забезпечити та задовольнити потреби сина, не має змоги оплатити його лікування, відвідування необхідних гуртків, тощо. Вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Аліменти відповідач нікому не платить, у шлюбі після розлучення зі нею не перебував, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, немає. Просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2014 року, які зобов'язаний сплачувати [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з 600 грн. щомісячно і до досягнення повноліття до 1000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. 29 жовтня 2018 року позивач скерувала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2014 року, які зобов'язаний сплачувати [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з 600 грн. щомісячно і до досягнення повноліття до 1000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (актовий запис № 704 від 06 червня 2012 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції). Судовий збір стягнути з відповідача. Позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, мотивує тим, що весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, коштів на утримання сина не надає та матеріально не підтримує, хоча має таку можливість, так як є працездатним. Дитина повністю знаходяться на утриманні позивача та її другого чоловіка. Аліменти відповідач на утримання сина не сплачує. Відповідач навіть не цікавиться за які кошти виховується дитина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя. У шлюбі після розлучення з позивачем відповідач не перебував, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, немає, аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та його дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та його участі в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Крім того, відповідач не забезпечує свого сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Дитина не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач взагалі не цікавився життям своєї дитини, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Отже, вищезазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню дитини, покладених на нього законом. Це свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Черкаської міської ради в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 24 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси, актовий запис № 1989. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, прізвище позивача залишено «[PERSON]». Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. 17 лютого 2014 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 600 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 28.01.2104 року і до досягнення дитиною повноліття. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач та її представник не довели підстави, встановлені ст. 192 СК України, а саме не надали доказів про зміну матеріального становище відповідача [PERSON] що є обов'язковою підставою для збільшення розміру аліментів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів на дитину не підлягають до задоволення. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним, як проголошено та закріплено у статті 52 Основного Закону України. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя, що зазначено у статті 150 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки щодо свого сина, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не відвідує і взагалі не спілкуються з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, таке невиконання батьківських обов'язків не пов'язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин. З висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради № 774/30-03-03 від 29.11.2018 року вбачається, що виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] щодо малолітнього [PERSON], який народився [INFO]. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідача своїми батьківськими обов'язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на встановлене та прийнявши до уваги висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.

Outcome: approved