Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона та її син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . На даний час в квартирі зареєстровані чотири особи: два співвласники, а також донька позивача [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з 02 лютого 2010 року (з дня реєстрації) в квартирі відповідачі фактично там не проживали. До 2013 року відповідач [PERSON] періодично з`являлася в Кременчуці, після чого зовсім перестала відвідувати місце своєї реєстрації та користуватися квартирою. [PERSON] зазначає, що на її прохання до відповідача знятися з реєстрації місця проживання, остання ніяким чином не реагувала. Фактичне місце перебування [PERSON] на даний час позивачу невідомо. У зв`язку із тим, що відповідач квартирою [ADDRESS] не користується, не здійснює ніяких дій щодо утримання житла та сплати комунальних платежів, а також у зв`язку із наявністю у співвласників квартири наміру відчужити житло, позивач і вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Третя особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Думчикова Т.В., в судовому засіданні заперечувала проти визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, лише з підстав відсутності відомостей про забезпечення дитини житлом. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомила суд про причини неявки, нею не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Вислухавши думку представника позивача [PERSON] - адвоката Горбенко Т.В., третю особу [PERSON] , представника третьої особи, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Думчикову Т.В., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 20 січня 2003 року Управління житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження №10850/2 від 20 січня 2003 року. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки, виданої 10 квітня 2019 року ТОВ «Місто для людей Кременчук» за вих.№308/36, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - з 02 лютого 1988 року, [PERSON] , [INFO] , - з 02 лютого 2010 року, [PERSON] , [INFO] року , - з 02 лютого 2010 року, [PERSON] , [INFO] , - з 02 лютого 1988 року. Факт реєстрації відповідача [PERSON] за зазначеною вище адресою підтверджується також повідомленням Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №5009/01-27 від 05 липня 2019 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі за адресою: квартира [ADDRESS] не проживає. Зазначений вище факт підтверджується актом про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» б/н від 10 квітня 2019 року, засвідчений громадянами [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] , 1984 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження, не проживають у квартирі [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час; акт підписаний заступником начальника центру з обслуговування клієнтів ТОВ «Місто для людей Кременчук» [PERSON] . Окрім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача [PERSON] , повідомила, що вона не бачила відповідача [PERSON] понад 15 років, а її сина [PERSON] не бачила взагалі ніколи. Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності їх реєстрації у помешканні, співвласником якого є позивач, порушено право останньої на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON] , будучи зареєстрованою у домоволодінні, співвласником якого є позивач, порушує її права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад один рік. Згідно із частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач [PERSON] , а також [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , співвласником якого є позивач. Однак, зазначені особи не проживають у вказаній квартирі з 2013 року і по теперішній час. Згідно частини 3 статті 29 Цивільного кодексу України, відповідно до якої місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] та [PERSON] втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вони відсутні у вказаній квартирі понад шість років без поважних причин, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача та її сина перешкоджає позивачу, як співвласнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними їй правами в зазначеній квартирі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду згідно квитанції №28 від 19 червня 2019 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Outcome: approved