Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем з 29.08.2013 року перебувала у шлюбі, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.12.2015 року. Від шлюбу у них є донька - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Донька відвідує ДНЗ № 27, характеризується позитивно. Відповідач з моменту народження дитину бачив не часто, свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини не виконував, матеріальної допомоги сім'ї не надавав. Батько дитини, фактично, не спілкувався та не спілкується з нею та станом на дату подання позову не проявив жодної ініціативи задля спілкування з донькою, незважаючи на той факт, що вона ніколи не заперечувала і не чинила перешкод у спілкуванні з донькою. На даний час відповідач відбуває покарання в ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)». Відповідач був неодноразово засуджений, останній раз - вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.05.2015 року. Під час знаходження у виправній установі відповідач характеризується «виключно з негативної сторони», непрацевлаштований, бажання працювати немає, хоча на території ВК існує виробництво. Виходячи з викладеного, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 900 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням індексації відповідно до вимог закону, починаючи з дня звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] зазначила, що відповідача [PERSON] позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, а не свідомо нехтує ними. Причиною цього є те, що відповідач відбуває покарання у ДУ «Маневецька виправна колонія № 42». Зазначає, що позивачкою не надано жодних доказів того, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Зазначила, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківські обов'язки і це не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то представник відповідача вказала, що відповідач [PERSON] не відмовляється сплачувати аліменти на утримання його доньки, піклуватися про неї та в подальшому виконувати свої батьківські обов'язки. Також зазначила, що вимога про спосіб сплати аліментів є не зовсім конкретною, оскільки ця вимог визначена і у твердій грошовій сумі і в частці від доходу. У зв'язку із цим просила в задоволені позову відмовити за безпідставністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав не визнали та просили в задоволені цієї частини позову відмовити. Проти стягнення аліментів не заперечували. Третя особа представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому засіданні вважав, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до абзацу другого п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.08.2013 р. по 18 грудня 2015 р. Підчас шлюбу у них народилося донька [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою житлово-будівельного кооперативу № 16 м. Чернівці від 23.02.2018 року № 43 [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з батьком [PERSON], сестрою [PERSON], та дітьми [PERSON] та [PERSON] Відповідно до характеристики, виданої ДНЗ № 27, дитина [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 27. В дошкільний навчальний заклад дитину приводять мама та дідусь. За період перебування дитини в дитячому закладі батько дитини не приходив. Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі. Згідно з довідкою від 26.02.2018 р. № 42/743/9 [PERSON] відбуває покарання з 08.07.2015 року у ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42)». Відповідно до наданої 22.03.2018 року ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42)» характеристики на засудженого [PERSON], засуджений характеризується негативно, за порушення встановленого режиму утримання чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. На виробництві установи не працевлаштований, бажання працювати не має. За час відбування покарання тривалих побачень з рідними та близькими не було. Перебуває на профілактичному обліку, як злісний порушник встановленого режиму відбування покарання. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/1260 від 23 травня 2018 р. визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO]. Отже, беручи до уваги викладені обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідачем та його представником не надано жодних доказів того, що [PERSON] намагався виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до його малолітньої доньки. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не має можливості виконувати свої батьківські обов'язки відносно доньки, оскільки відбуває покарання, так як перебування у виправній установі не є абсолютною перешкодою для прояву свого ставлення до дитини, участі у її фізичному та духовному розвитку, здоров'я та майбутнього дитини, матеріальної допомоги. Суду не надано доказів того, що під час відбування покарання відповідач спілкувався з донькою (розмови по телефону) або про намагання цього. Також відсутні докази тому, що він намагався через своїх рідних або близьких передати якісь подарунки дитині на День народження, день святого Миколая, тощо. Самі по собі посилання представника відповідача на те, що він не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не свідчать про належне їх виконання. Суд вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що буде відповідати інтересам дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З урахуванням зазначених вище вимог закону, беручи до уваги, що позивач просить стягувати аліменти в розмірі 900 гривень, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення на її користь з відповідача [PERSON] аліментів у розмірі 900 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, то в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки стаття 184 СК України такого розміру стягнення не передбачає. Крім того, з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial