Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, зазначивши, що вона [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1993 року. 28 листопада 2016 року шлюб сторін було розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набрало законної сили 09.12.2016 року. В шлюбі у них народилося двоє доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Перебуваючи в шлюбі сторони вели сумісне господарство, мали взаємі права та обов`язки. Під час сумісного проживання сторони за спільні кошти придбали: житловий будинок [ADDRESS] , який складається з загальної площі 51,6 кв.м., житлової площі 42,4 кв.м., літньої кухні Б, погрібу В, вбиральні Г, водопроводу І, замощення II, № 1-2 паркани. Житловий будинок був придбаний за договором купівлі-продажу житлового будинку 10 вересня 1999 року, посвідчений завідувачем 4-ї Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 14472 та зареєстрованого в Криворізькому бюро технічної інвентаризації від 20 вересня 1999 , запис 18792. Житловий будинок був придбаний на ім`я відповідача - [PERSON] . В зазначеному житловому будинку вони проживали всією сім`єю з моменту його придбання і до припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем. Після припинення відносин відповідач виїхав з житлового будинку та став мешкати за іншою адресою, а позивач з доньками залишилась проживати в ньому. Також, 22 вересня 2011 року сторони на ім`я відповідача [PERSON] придбали пасіку на 20 бджолиних сімей з вуликами. На сьогоднішній день вартість одного вулика становить 1000 (одна тисяча гривень 00 копійок) грн. Таким чином з 20 вуликів, які будуть коштувати 20 000 (двадцять тисяч гривень) позивач має право на половину суми від загальної вартості, а саме 10 000 (десять тисяч гривень), тому позивач просить 1/2 частину будинку та 1/2 частину вартості вуликів. Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17.06.2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, викладених в позові. Надано відповідь на відзив з якого вбачається, що позивач просить половину домоволодіння в тому вигляді як воно куплене по договору купівлі-продажу від 10.09.1999 року та половину вартості вуликів. Відповідач до суду надав відзив, згідно якого позовні вимоги не визнав , просив відмовити повністю так як спірне домоволодіння придбане в 1999 році сторонами має самочинні добудови, самочинне будівництво не узаконене належним чином, тому його неможливо розділити. А стосовно пасіки та вуликів відповідач вказує, що придбані пчолосім`ї в кількості 20 пчолосімей загинули , а тому пасіки немає, а отже кошти стягненню не підлягають. Суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом, [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1993 року. 28 листопада 2016 року шлюб сторін було розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набрало законної сили 09.12.2016 року. В шлюбі у них народилося двоє доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Перебуваючи в шлюбі позивач з відповідачем вели сумісне господарство, мали взаємі права та обов`язки. Під час сумісного проживання сторони за спільні кошти придбали: житловий будинок [ADDRESS] , який складається з загальної площі 51,6 кв.м., житлової площі 42,4 кв.м., літньої кухні Б, погрібу В, вбиральні Г, водопроводу І, замощення II, № 1-2 паркани. Житловий будинок був придбаний за договором купівлі-продажу житлового будинку 10 вересня 1999 року, посвідчений завідувачем 4-ї Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 14472 та зареєстрованого в Криворізькому бюро технічної інвентаризації від 20 вересня 1999 , запис 18792. Житловий будинок був придбаний на ім`я відповідача - [PERSON] . 22 вересня 2011 року сторони на ім`я відповідача [PERSON] придбали пасіку на 20 бджолиних сімей з вуликами. На сьогоднішній день вартість одного вулика становить 1000 (одна тисяча гривень 00 копійок) грн. згідно оцінки вартості 20 вуликів коштують 20000 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Як зазначено в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб. Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки позивач не просить розділяти самочинне будівництво, а лише домоволодіння в тому вигляді в якому воно було придбане в 1999 році, та просить стягнути половину вартості саме вуликів без вартості пчолосімей, у зв`язку з викладеним, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 768,40 грн., сплачений нею при подачі позову (а. с.1), та витрати на послуги адвоката , які підтвердженні матеріалами справи в сумі 5500 гривень , тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved