Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON]; третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона постійно проживала в [INFO], яка належала їй на праві власності. У 2016 року вона із племінницею вирішила, що остання буде здійснювати за нею нагляд, вона передасть їй квартиру. 21 січня 2016 року вона уклала договір, але не договір довічного утримання, а договір дарування, який вона так й не побачила та не читала. Вважала, що уклала договір довічного утримання, але помилково уклала договір дарування. Зазначає, що наміру укладати договір дарування квартири у неї не було, таму як вони домовились про догляд, який мала здійснювати за нею відповідач, тим більше спірна квартира є єдиним її житлом. Тому, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 21 січня 2016 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 16. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги та просили їх задовольнити, посилались на обставини викладені в позові, просять суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 21 січня 2016 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 16. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала, просила суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, вважає, що договір укладений належними чином та позивачу було відомо про умови договору. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Реєстраційної приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] не зявилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, просила суд відмовити в задоволені позову. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є соціальним працівником та періодично навідувала позивача, яка знаходиться на обліку. Позивач їй говорила, що має бажання укласти договір з метою подальшого догляду зі сторони племінниці. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є знайомою позивачу та іноді навідується до [PERSON] та лише за один рік відповідача вона в квартирі [PERSON] бачила два рази. В якості свідка [PERSON] суду підтвердила, що відповідач укладала договір із позивачем, з метою утримання останньої. В якості свідка [PERSON] суду пояснив, що дійсно сторони уклали договір дарування. Вислухавши сторони, представника позивача та свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого позивача передала у власність відповідачу квартиру [ADDRESS]. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 16. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа №6-202цс15). Судом встановлено, що спірний договір дарування квартири був укладений, та позивач залишилась проживати в спірній квартирі, тобто, судом приймаються доводи позивача, що остання помилялася щодо природи договору дарування квартири, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. Крім того, відповідачем не надані докази прийняття нею квартири в дар, а також доказів того, що відповідач користується спірною квартирою. При цьому відповідачем не спростовано доводи позивача, що остання на даний час користується вищезазначеним майном. За таких обставин, встановивши похилий вік позивача [PERSON], потребу у догляді й сторонній допомозі; наявність спірної квартири як єдиного житла для проживання та продовження позивачем користуватися квартирою, після укладення договору дарування, суд приходить до висновку, про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,21 гривень.

Outcome: approved