Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району про визнання недійсним рішення вказаної сільської ради від 05 грудня 2014 року за № 36/7 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність [PERSON] загальною площею 0,30 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Бодячів Ківерцівського району Волинської області». В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [INFO] померла [PERSON]. Ще за життя вона розпорядилась всім своїм майном, в тому числі житловим будинком з надвірними господарськими спорудами за адресою [ADDRESS], заповівши синові [PERSON] та внукові [PERSON], які вступили у фактичне володіння спадковим майном, однак своїх спадкових прав не оформили оскільки померли відповідно перший [INFO] , другий [INFO]. Рішенням Ківерцівського районного суду від 02.08.2013 року за нею - [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] 26.09.2013 року рішенням Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району за № 26/6 їй надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,25 га у власність для обслуговування житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою [ADDRESS]. 21.01.2015 року нею отримане свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку. В лютому 2016 року при зверненні до сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,43 га, як спадкоємиці після смерті [PERSON], якій рішенням Сокиричівської сільської ради за № 6/4 від 03.04.1996 року передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 68 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,43 га, їй було відмовлено з посиланням на те, що вона вже скористалась своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Крім того, їй стало відомо, що рішенням Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району від 05 грудня 2014 року за № 36/7 на частину спірної земельної ділянки надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність [PERSON] загальною площею 0,30 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Вважає вказане рішення незаконним, таким, що порушує її право, як спадкоємця, на вказану земельну ділянку, тому просить рішення сільської ради від 05 грудня 2014 року за № 36/7 скасувати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали за обставинами, викладеними в позові та просять його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], посилаючись на те, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, спадкодавець [PERSON] також не набула права власності на дану земельну ділянку, а позивач вже скористалась своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, вважає оскаржуване рішення правомірним і в задоволенні позову просить відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, висловлюючи свою думку щодо предмету спору, вважає, що набула право власності на спірну земельну ділянку на законних підставах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.5). Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.08.2013 року у справі № 158/1733/13-ц за [PERSON] визнано в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою [ADDRESS], які належали [PERSON] (а.с.6-7). Даним рішенням також встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] і фактично вступив у володіння спадковим майном, однак своїх спадкових прав не оформив, оскільки помер [INFO]. В силу ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що за життя у спадкодавця [PERSON] виникло право на земельну ділянку, що підтверджується наступним. Відповідно до рішення Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за № 6/4 від 03.04.1996 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 68 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,43 га, що розташовані на території Сокиричівської сільської ради. За життя [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки не отримала, тобто не завершила процедуру приватизації земельних ділянок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України сільські ради в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території: здійснюють державний контроль за використанням та охороною всіх земель; надають в користування, а також вилучають земельні ділянки для державних або громадських потреб. В силу ч.5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні провадиться лише після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 149-151 цього Кодексу. Відповідно до підпунктів «а», «б» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. В ході судового розгляду встановлено і не заперечується сторонами у справі, що на частину переданої у приватну власність [PERSON] за рішенням Сокиричівської сільської ради від 03.04.1996 року № 6/4 земельної ділянки розміром 0,43 га для ведення особистого підсобного господарства, рішенням вказаної сільської ради від 05 грудня 2014 року за № 36/7 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність [PERSON] загальною площею 0,30 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.140). Крім того, судом встановлено, що рішенням цієї ж сільської ради від 10.11.2015 року за № 3-11/2015 спірну земельну ділянку передано безоплатно у власність [PERSON] (а.с.24). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23) за [PERSON] зареєстровано право власності на дану земельну ділянку. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до пункту г) частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Як вбачається з п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення від 05.12.2014 року за № 36/7 Сокиричівською сільською радою не перевірено наявний правовий статус цієї земельної ділянки та не взято до уваги, що на дану земельну ділянку існує вже рішення Сокиричівської сільської ради від 03.04.1996 року, яким передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку розміром 0,43 га для ведення особистого підсобного господарства, яке в силу абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України є підставою для виготовлення та видачі спадкоємцю [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку. За таких обставин позов [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, що стверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 02.06.2010 року, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., слід стягнути з відповідача - Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області для зарахування до спеціального бюджету.

Outcome: approved