Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому зазначає, що він 18 березня 1995 року уклав шлюб з відповідачем, неповнолітніх дітей не мають. Він з відповідачкою разом не ведуть спільного господарства з 2014 року, оскільки відповідачка почала стосунки з іншим чоловіком. Тому просить суд з урахуванням уточнень розірвати шлюб між ним та відповідачкою та стягнути витрати на правову допомогу, судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] щодо розірвання шлюбу не заперечував, але про стягнення витрати на правову допомогу заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі з 18 березня 1995 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 196. Судом встановлено, що сторони по справі разом не проживають та не ведуть спільного господарства з 2014 року. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У звязку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,20 грн., що документально підтверджено, а також судові витрати на користь позивача в розмірі 4000 грн.

Outcome: approved