Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. В поданій до суду заяві позивач посилалась на те, що вона та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Дана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідачі проживають окремо, тому весь тягар утримання квартири лягає на неї. Її пенсії не вистачає на оплату комунальних послуг, але відповідачі відмовляються допомагати їй у витратах на оплату квартири та витратах на її утримання. Також зазначила, що між нею та відповідачами постійно виникають конфлікти з приводу користування квартирою, а саме відповідачі не можуть визначитися хто має користуватися конкретною кімнатою в квартирі. Крім того, з квартири зникають її особисті речі, тому вона має намір поставити замок на кімнату, якою вона користуватиметься, а також хоче розділити особовий рахунок на оплату комунальних послуг. З метою уникнення в подальшому суперечок з приводу кімнат, які перебувають на даний час у спільному користуванні, позивач просила суд встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] між співвласниками наступним чином: кімнату (5) площею 11,7 кв.м. та балкон (терасу) площею 0,7 кв.м. виділити в користування позивача [PERSON] , кімнату (6) площею 10,4 кв.м. та кімнату (9) площею 11,8 кв.м. залишити у користуванні відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в спільному користуванні залишити кухню (4) площею 4,9 кв.м., ванну кімнату (3) площею 2,3 кв.м., вбиральню (2) площею 1,0 кв.м., коридор (8) площею 1,6 кв.м., передпокій (1) площею 9,1 кв.м., вбудовану шафу (7) площею 1,3 кв.м. та комору площею 2,0 кв.м. Також просила стягнути з відповідачів на її користь суму сплаченого нею судового збору. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 25 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи повідомленими про розгляд справи судом, відзиви на позовну заяву не подали. За клопотанням позивача [PERSON] ухвалою суду від 12 листопада 2019 року витребувано докази, а саме витребувано у Київського районного у м.Полтаві відділу РАЦС Головного територіального управління юстиції докази, а саме витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про підтвердження дошлюбних прізвищ відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За клопотанням відповідачів [PERSON] та [PERSON] до матеріалів справи долучено докази на підтвердження зміни ними прізвищ. Інші заяви та клопотання від сторін не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі. При цьому пояснила, що має намір розпорядитися виділеною їй кімнатою. Не погодилася з запереченнями відповідачів, що в разі виділення їй кімнати 5 у них не буде доступу до однієї із кімнат. Вважає, що відповідачі можуть зробити з цієї кімнати окремий вихід. Тому просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. Зазначили, що протягом тривалого часу не мають доступу до квартири, від якої у них немає ключів. Тому позивач одна користується всією квартирою. Вони жодним чином не перешкоджають позивачу користуватись квартирою, тому в задоволенні позову просили відмовити та не покладати на них судові витрати. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 квітня 1998 року, виданого відділом приватизації житла, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). В подальшому [PERSON] у зв`язку з розірванням шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , а після цього у зв`язку з одруженням змінила прізвище на Легар. На даний час її прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] . [PERSON] у зв`язку з одруженням змінила прізвище на [PERSON] , на даний час її прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] . Спірна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є трикімнатною, розташована на четвертому поверсі чотириповерхового будинку, та складається з наступних приміщень: передпокій (1) площею 9,1 кв.м., вбиральня (2) площею 1,0 кв.м., ванна кімната (3) площею 2,3 кв.м., кухня (4) площею 4,9 кв.м., кімната (5) площею 11,7 кв.м., кімната (6) площею 10,4 кв.м., вбудована шафа (7) площею 1,3 кв.м., коридор (8) площею 1,6 кв.м., кімната (9) площею 11,8 кв.м. та комора площею 2,0 кв.м. (а.с.7). Також судом встановлено, що в даний час квартирою користується лише позивач [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] доступу до квартири не мають, ключі від квартири у відповідачів відсутні. Дану обставину визнавали сторони в судовому засіданні, тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України вона є такою, що доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що спірною квартирою користується виключно позивач. Відповідачі, які не мають доступу до квартири за відсутності ключів від вхідних дверей, квартирою не користуються. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позивачі жодним чином не чинять позивачу перешкод в користуванні квартирою, не порушують, не оспорюють її право користування, не вчиняють дій, що свідчать про невизнання її права. Наявність між сторонами спору щодо відмови відповідачів брати участь в оплаті комунальних послуг, що надаються до належної їм квартири, не призводить до порушення права позивача на володіння та користування квартирою. Крім того, суд звертає увагу, що встановлення порядку користування квартирою за варіантом, який запропонований позивачем, призведе до порушення праві інших співвласників. Оскільки позивач просить суд виділити їй кімнату, позначену на плані квартири (5), що є прохідною, і яку вона має намір зачинити, відповідачі при наявності доступу до квартири втратять можливість користуватися не тільки кімнатою (5), але і іншою кімнатою, позначеною на плані квартири як (6), оскільки вхід до неї існує лише з кімнати (5). Посилання позивача на наявність у відповідачів можливості зробити до неї вхід з коридору суд до уваги не бере, оскільки виділення будь-кому з відповідачів кімнати, до якої відсутній доступ, призведе до порушення його права власності. Крім того, з даних технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що всі три кімнати у квартирі мають різну площу: кімната (5) площею 11,7 кв.м., кімната (6) площею 10,4 кв.м., кімната (9) площею 11,8 кв.м (а.с.6-7). Вказана квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тому виділ одному співвласнику кімнати, яка є значно меншою, ніж дві інші кімнати, призведе до порушення його права власності. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки судом встановлено, що відповідачі право позивача не порушували, не оспорювали та не вчиняли дій, що свідчили б про невизнання ними її права, а також враховуючи, що вони на час розгляду справи доступу до квартири, співвласниками якої вони є, не мають, спір щодо користування квартирою між ними відсутній, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати на оплату судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed