Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зняти арешт з квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], накладений згідно листа Прокуратури м. Києва № 08/6148-00 від 21 грудня 2000 року, реєстраційний номер обтяження 1431521, внесений Першою Київською державною нотаріальною конторою 02 листопада 2004 року (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 11). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2004 року. В лютому 2017 року, з метою відчуження квартири [ADDRESS], вона звернулася до нотаріуса, однак останній повідомив про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, обтяження на квартиру у вигляді арешту (архівний запис). Обтяження, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1431521, внесено Першою Київською державною нотаріальною конторою 02 листопада 2004 року (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 11) на підставі листа № 08/6148-00 від 21 грудня 2000 року Прокуратури м. Києва. 09 лютого 2017 року вона звернулася до Прокуратури м. Києва з заявою, яка зареєстрована в Прокуратурі м. Києва за №546-П від 09 лютого 2017 року. Перевірка зазначеної заяви здійснена не належним чином не встановлено, з якою метою Прокуратура м. Києва і в рамках якої кримінальної справи наклала арешт 02 листопада 2004 року на квартиру [ADDRESS]. На момент укладання договору купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 2004 року, арешт квартири був відсутній, оскільки була здійснена перевірка заборони на відчуження об'єктів нерухомості нотаріусом під час укладання правочину. Право власності [PERSON] набула в порядку визначений законом і тому має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд. Їй стало відомо, що 02 листопада 2004 року Прокуратурою м. Києва, було заборонено вчиняти будь-які дії стосовно квартири на підставі листа Прокуратури м. Києва № 08/6148-00 від 21 грудня 2000 року. В свою чергу Перша Київська нотаріальна контора внесла в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1431521, інформацію про арешт квартири на підстав листа Прокуратури м. Києва № 08/6148-00 від 21 грудня 2000 року. Прокуратура м. Києва зазначеним арештом квартири порушила право [PERSON] на вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю, гарантоване Конституцією України. Як зазначалося вище, позивач 09 лютого 2017 року звернулася до Прокуратури м. Києва з заявою, яка зареєстрована в Прокуратурі м.Києва за №546-П, та просила повідомити на підставі чого здійснено 02 листопада 2004 року арешт квартири [ADDRESS], належну їй на праві власності. Прокуратурі м. Києва було надано копію витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо арешту 02 листопада 2004 року квартири [ADDRESS] першою київською державною нотаріальною конторою на підставі листа Прокуратури м. Києва №08/6148-00 від 21 грудня 2000 року. Вона просила повідомити в рамках якої кримінальної справи здійснено арешт її квартири та яке прийнято рішення по даній кримінальній справі відносно арешту квартири [ADDRESS], належної їй на праві власності. Просила надати постанову про прийняття рішення відносно арешту квартири [ADDRESS] в рамках кримінальної справи щодо зняття арешту з квартири в рамках кримінальної справи. 11 березня 2017 року Прокуратура м. Києва листом №17/3-11-17, підписаним начальником відділу прокуратури м. Києва Андрієвською О.В., повідомила, що за інформацією Головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації квартира [ADDRESS] арештована сьомою київською державною нотаріальною конторою 30 вересня 2004 року, але документів на підставі яких сьомою київською державною нотаріальною конторою накладено арешт не надано. У відповіді Прокуратура м. Києва зазначила, що по суті розглянути звернення не можливо, оскільки мало інформації в зверненні, яка б дала змогу ідентифікувати матеріали справи в рамках якої накладено арешт. Рекомендовано помилково звернутися до сьомої київської державної нотаріальної контори і отримати копії документів на підставі яких накладено арешт. Перша Київська державна нотаріальна контора розглянула звернення [PERSON] та надала копію листа Прокуратури м. Києва №08/6148-00 від 21 грудня 2000 року, завірену належним чином, згідно якого Прокуратура м. Києва проводила перевірку по скарзі [PERSON] щодо законності рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 1998 року, яким його визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням та просила на час перевірки скарги не вчиняти будь-які дії стосовно квартири [ADDRESS]. Лист підписав перший заступник прокурора м. Києва Ветоха Д.А. Належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] арештовано 02.11.2004 року на підставі листа Прокуратури м. Києва № 08/6148-00 від 21.12. 2000 року, через чотири роки та й ще в рамках перевірки скарги [PERSON] у 2000 році. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Повідомила суд, що провадження щодо здійсненні перевірки за зверненням [PERSON] було знищено 05 березня 2008 року згідно акту. Яке рішення було прийнято при перевірці їй не відомо. Третя особа в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути за відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.5). Право власності [PERSON] на вищевказану квартиру зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого мана» 20 жовтня 2014 року записано у реєстрову книгу №д.256-258 за реєстровим номером 4899. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 02 листопада 2004 року було внесено обтяження на квартиру у вигляді арешту. Обтяження, згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1431521, внесено Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа Прокуратури міста Києва № 08/6148-00 від 21 грудня 2000 року. Згідно листа прокуратури міста Києва №17/3-11-17 від 18 травня 2017 року, встановлено, що на даний час відомостей щодо наявності матеріалів перевірки за зверненням [PERSON], в ході проведення якої скеровано лист прокуратури міста Києва №08/6148-00 від 21 грудня 2000 року на адресу Київської державної нотаріальної контори та БТІ м. Києва, не встановлено. Разом з тим, відповідно до наявних в управлінні з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва даних, відомостей щодо прийняття рішень про накладення арешту на вказане майно під час розслідування кримінальних справ та, у подальшому, кримінальних проваджень, відсутні. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що підстави для арешту майна відсутні, матеріали наглядового провадження, в рамках якого було скеровано листа прокуратури міста Києва №08/6148-00 від 21 грудня 2000 року про не вчинення будь-яких дій стосовно квартири [ADDRESS], на час перевірки скарги [PERSON], знищені. Підстав для подальшого арешту майна, суд не вбачає, оскільки ініціатор такого арешту, в даному випадку Прокуратура міста Києва, не надала належних та допустимих доказів як правомірності накладення арешту на спірну квартиру, так і необхідного його збереження на час розгляду даної справи. Крім того, суд критично відноситься до заяви сторони відповідача про застосуванням строків позовної давності, оскільки відповідачем не спростовано твердження позивача щодо часу коли останній стало відомо про порушення свого права. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Прокуратури м. Києва, третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved