Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд позовом до відповідача [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації про визначення з нею місця проживання малолітнього [PERSON] .\~ В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбу з 20.11.1993 року по 19.04.2018 року, за час перебування в шлюбі в сторін народилося троє синів, двоє з яких - [PERSON] 1994 року народження та [PERSON] 2000 року народження - повнолітні, [PERSON] 2007 року народження малолітній. Позивач вказує, що всі діти до розірвання шлюбу проживали разом з нею, в них хороші стосунки. Наймолодший син фактично проживав з позивачем за адресою [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. [PERSON] вказує, що відповідач налаштував наймолодшого сина проти неї, змусив сина проживати разом з ним в неналежних умовах. Дитина в силу малолітнього віку змушена виконувати волю батька, переживає великий стрес через те, що його розлучили з матір`ю. Також позивач зазначає, що відповідач потай вивіз з будинку усі речі дитини, забороняє сину приходити до неї та спілкуватися, при телефонних розмовах дитина плаче, тому що боїться батька. Сторони не дійшли згоди з приводу визначення місця проживання малолітнього сина, а тому позивач звернулася до суду для визначення місця проживання з нею. Окрім цього позивач зазначає, що вона створила належні умови для проживання дитини, які є кращими від тих, що створив батько, веде добропорядний спосіб життя, є забезпеченою матеріально та може належним чином виховувати свого сина. Відповідач подав відзив на позов у якому зазначає, що ініціатором розірвання шлюбу була позивач, хоча відповідач просив зберегти сім`ю заради дітей. Після того, як позивач створила нову сім`ю та почала проживати з своїм теперішнім чоловіком в їхньому будинку, відповідач переїхав в свій батьківський будинок. Разом з ним захотіли переїхати всі сини, вказавши, що з матір`ю та її чоловіком не мають бажання разом проживати. Жодного тиску на дітей не чинив. Відповідач вказує, що в нього є всі умови для проживання малолітнього [PERSON] та інших синів, він має постійну роботу, високу заробітну платню. З серпня 2018 року по грудень 2018 року мати не цікавилась своїми дітьми, не подавала жодних заяв чи позовів, допоки відповідач не подав позов про стягнення аліментів на повнолітнього [PERSON] , який продовжує навчання та малолітнього [PERSON] . Відповідач просив врахувати думку [PERSON] , оскільки дитина в категоричній формі вказує, що бажає проживати з батьком та прийняти рішення, яке буде якнайкраще забезпечувати інтереси дитини. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Шевчук В.О. додатково звертає увагу на те, що відповідач працює на умовах повного робочого дня в м. Тернополі, що є віддаленим від м. Теребовля, і в даній ситуації він не зможе через зайнятість забезпечити належне виховання дитини на відміну від позивача, яка в повній мірі здатна забезпечити виховання та догляд. Також просив звернути увагу, що договір оренди будинковолодіння, яке орендує відповідач по своїй формі є нікчемним і його підписано тільки для створення наявності місця проживання. В свою чергу у письмових запереченнях [PERSON] вказує, що його робота жодним чином не заважає виконувати йому свої батьківські обов`язки, навпаки стабільна робота та заробітна плата допомагають забезпечити належний догляд та виховання дитини, натомість у позивач не має постійної роботи та стабільного заробітку. Просив звернути увагу, що разом з ним проживають повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , які допомагають виконувати обов`язки по господарству, в них гарні відносини з молодшим братом, є спільні інтереси , вони завжди росли разом. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з мотивів, викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві. Представник третьої особи у судовому засіданні вказав, що підтримує висновок Органу опіки та піклування від 22 березня 2019 року № 01-470/02-18. При прийнятті рішення просить врахувати думку малолітнього [PERSON] У судовому засіданні за участю психолога малолітній [PERSON] пояснив суду, що хоче проживати разом з батьком. Зазначив, що не хоче телефонувати до матері чи приходити до неї, оскільки мама сказала, що хоче пожити для себе. Батько не має заперечень з приводу того щоб він дзвонив чи ходив до матері, навпаки, просить зайти до мами чи подзвони до неї. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~орган опіки\~і піклування\~Теребовлянської РДА\~про визначення\~місця проживання\~дитини, Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за [PERSON] місце проживання [ADDRESS] , до [PERSON] , останнє відоме місце проживання: с. Дворіччя,Теребовлянського району, третя особа Орган опіки і піклування Теребовлянської РДА про визначення місця проживання дитини. Суд, заслухавши учасників справи, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Сторони перебували у шлюбі з 20 листопада 1993 року (моменту укладення) до набранням законної сили рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2018 року про його розірвання. За час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Дворічанською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області 19 лютого 2007 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] перебуває з 30.05.2018 року у зареєстрованому шлюбу із [PERSON] . Відповідно до довідки від 04.01.2019 року, яка видана виконкомом Микулинецької селищної ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики, виданої начальником Фастівського рефрижераторного відділення філії «РВК АТ «Укрзалізниця», [PERSON] працює на залізничному транспорті з 1989 року механіком рефрежираторної станції, проявив себе висококваліфікованим та дисциплінованим працівником, являється наставником молоді, користується повагою у колективі. Згідно з довідкою Микулинецької селищної ради від 28.01.2019 року, № 47 [PERSON] за час проживання в селі проявив себе з доброї сторони, зауважень з боку селищної ради до нього не має. Відповідно до характеристики, виданої Ладиченською ЗОШ І-ІІ ступенів [PERSON] на час видачі характеристики є учнем 5 класу. Проживає разом з батьком, який приділяє значну увагу вихованню дитини та створенню належних житлово побутових умов, батько систематично відвідує батьківські збори та надає необхідні довідки у разі відсутності дитини на уроках. Як слідує з довідки Микулинецької селищної ради від 28.01.2019 року № 45 та акта обстеження № 36 від 28.01.2019 року [PERSON] проживає разом із синами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в житловому будинку сестри відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Загальна площа будинку 66 [ADDRESS] газове опалення, вода в приміщенні. Відповідно до договору оренди від 20 грудня 2018 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , останній приймає в строкове безоплатне користування будинковолодіння по [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] Відповідно до висновку ЛКК № 14 від 22.01.2019 року Бакалець [PERSON] рекомендовано навчання в Струсівській школі інтернаті на період 2019 року. Як слідує з висновку органу опіки та піклування від 22.03.2019 року № 01-470/02-18, під час вивчення обставин справи встановлено, що після розлучення батьків до одруження матері всі діти втому числі неповнолітній син разом з батьком певний час проживали в одному будинку за адресою [ADDRESS] [ADDRESS] . Під час проживання за однією адресою виникали конфлікти між дорослими членами родини. Згодом, [PERSON] та двоє повнолітніх синів перейшли жити до будинку рідної сестри відповідача, через деякий час неповнолітній син перейшов жити до батька. Працівниками служби у справах дітей у присутності психолога школи проведено бесіду з дитиною [PERSON] , він повідомив, що сам пішов жити до батька, ображений на маму за те, що пішла жити в нову сім`ю. Підліток запевняє, що старші брати рекомендують ходити до матері та спілкуватись з нею, однак він сам цього не бажає. З 27 лютого 2019 року [PERSON] змінив місце навчання з Ладичинської ЗОШ в Струсівський санаторну школу інтернат, у зв`язку зі станом здоров`я дитини. Орган опіки та піклування Теребовлянської РДА вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . У\~статті 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як зазначено у висновоку, який висловлений Великою\~Палатою Верховного Суду у справі № 402/428/16-ц у постанові від\~17 жовтня 2018 року щодо застосування статті 161 СК України\~та принципу 6 Декларації прав дитини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Верховний Суд зауважує, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом при розгляді справ про визначення місця проживання дітей. Враховуючи наведене при розгляді справи про визначення місця проживання дитини суд, в першу чергу, має враховувати психологічний стан дитини, проаналізувати баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей та обов`язком батьків діяти лише в їх інтересах. Висновком органу опіки і піклування встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з батьком, у якого наявні всі умови для проживання сина та його гармонійного розвитку. Дослідивши умови проживання матері [PERSON] , також встановлено, що є всі умови для проживання її сина [PERSON] . Таким чином, матеріально-побутові умови, рівень комфорту, умови для розвитку здібностей дитини, які може забезпечити дитині мати, істотно не відрізняються від умов, які на даний час надає дитині батько. Як батько, так і мати дитини, належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та на роботі, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами. Враховуючи наведене визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини. Дитина, як у розмові з психологом, так і в судовому засіданні повідомила, що хоче проживати з батьком. Також [PERSON] відмітив, що батько та брати рекомендують йому спілкувати з мамою та не чинять йому у цьому перешкод. Батько користується повагою та авторитетом у дитини, проживаючи з батьком [PERSON] почуває себе в безпеці, комфортно. В судовому засіданні малолітній [PERSON] вказував, що з ним та батьком проживають старші брати, у них спільні інтереси як в спілкуванні так і в побуті. Натоміть дитина не почуває себе комфортно проживаючи з мамою та її чоловіком, висловлює протест проти вітчима, на що вказували допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , та Острійчук, крім того [PERSON] вказував на це при бесіді з психологом. Висловлена ним думка щодо його місця проживання разом із батьком є усвідомленою та зрозумілою. Вищенаведені обставини свідчать про наявність між дитиною та батьком тісного зв`язку, небажання дитини змінювати своє місце проживання, звичний спосіб життя, зміна якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини. З огляду на викладене проживання сина з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Не заслуговують на увагу доводи зазначені в позовній заяві, що батько примусово змінив місце проживання дитини та забороняє сину бачитися з матір`ю та своїм авторитетом залякав його, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, зокрема висновком органу опіки та піклування, показами свідка [PERSON] , та й поясненнями самої дитини, наданими в судовому засіданні. Також суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що дитини безпричинно не відвідує школу, примусово була поміщена в школу-інтернат, оскільки батьком було надано відповідні довідки та пояснення з приводу поважності причин пропуску занять. Щодо школи інтернату, то в судовому засіданні було досліджено висновок ЛКК, яким рекомендовано малолітньому [PERSON] навчатися в Струсівській школі-інтернаті, така рекомендація ґрунтувалася на медичних показаннях щодо стану здоров`я дитини. Суд не приймає до уваги як доказ неправомірної поведінки [PERSON] звернення позивача у правоохоронні органи, оскільки самі по собі звернення не свідчать при вину відповідача. Крім того, такі звернення викликані неприязними відносинами між сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП за недотримання правил благоустрою, суть правопорушення зводилась до того, що правила благоустрою не дотримані біля житлового будинку в якому проживав позивач. Суд критично відноситься до тверджень представника позивача про те, що висновок органу опіки та піклування складено не об`єктивно, негативно по відношенню до позивача, а тому його слід відхилити, оскільки відповідно до норм процесуального законодавства, жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано залишити сина з батьком, не може мати перевагу над іншими доказами, а тому суд оцінює його в сукупності з іншими доказами які свідчать про те, що дитина хоче проживати тільки з батьком. Щодо місця проживання батька, представник позивача вказував, що уклавши договір оренди, який є нікчемний, сторона відповідача намагалась створити видимість наявності місця проживання, суд зазначає, матеріалами справи доведено ту обставину, що [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] з серпня 2018 року по даний час. Вказаний будинок на праві власності належить сестрі відповідача, до матеріалів справи не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] , якій належить будинок заперечувала щодо проживання відповідача з дітьми в її будинку. Натомість, як свідчить укладений договір, остання надала дозвіл проживати в її домоволодінні уклавши письмовий договір. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed