Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.02.2006р. на базі гуртожитку по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку було створено будинковий комітет «Відродження». 24.04.2008р. рішенням виконкому Луцької міської ради було зареєстровано обєднання співвласників багатоквартирного будинку (надалі ОСББ) «Відродження», всі житлові приміщення, в яких проживали мешканці гуртожитку, були приватизовані. На першому поверсі будинку № 22-а знаходиться приміщення адміністрації ОСББ «Відродження», яке є загальним майном обєднання, належить до нежитлового і ніколи в житлове не переводилось. В січні 2016 року їй стало відомо, що приміщення №1 на першому поверсі будинку № 22-а, де знаходиться адміністрація ОСББ «Відродження», було приватизовано та відповідно до свідоцтва, виданого згідно з розпорядженням (наказом) № 790-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду 04.12.2007р. було включено в обєкт приватизації та передано на праві спільної часткової власності відповідачам. Ніколи в спірному приміщенні відповідачі не проживали, ордерів на вселення не отримували, не укладали договорів найму та не сплачували коштів за його утримання. Зазначене приміщення не могло бути відчуженим без згоди усіх співвласників, в тому числі її, оскільки є допоміжним приміщенням будинку. З моменту створення будинкового комітету, будь-яких рішень про зміну цільового призначення спірного приміщення з нежитлового в житлове та про вселення відповідачів не приймалося. Вважає, що приватизація приміщення № 1 в будинку по пр. Відродження, 22-а відбулася з порушенням вимог закону, та порушує її права як співвласника допоміжних приміщень будинку. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 04.12.2007р., видане відділом реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Луцької міської ради на приміщення №1 за адресою: м.Луцьк, пр. Відродження, 22-а, на імя [PERSON] 1/3, [PERSON] 1/3 та [PERSON] 1/3. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено судом, будівля гуртожитку по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку належала Українській кооперативно-державній корпорації по агропромисловому будівництву. Будинковий комітет «Відродження» було створено 23.02.2006року, на базі гуртожитку по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку, що підтверджується протоколом №1 загальних зборів мешканців гуртожитку. За зверненням Української кооперативно-державної корпорації по агропромисловому будівництву, рішенням Луцької міської ради №3/87 від 30.06.2006р., було надано згоду на прийняття до комунальної власності будівлі гуртожитку по пр.Відродження, 22-а в м. Луцьку, передано будівлю на баланс Будинкового комітету «Відродження». Як вбачається з матеріалів справи, будинок по пр. Відродження, 22-а в м.Луцьку корпорацією «Украгропромбуд» було передано у власність територіальній громаді Луцької міської ради, як цілісний майновий комплекс, на підставі акту приймання-передачі будівлі гуртожитку від 25.07.2006р. (а.с.31) З матеріалів справи також вбачається, що, згідно акту приймання-передачі будівлі гуртожитку від 25.07.2006р., будинок по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку територіальною громадою Луцької міської ради було передано на баланс для обслуговування Будинковому комітету «Відродження» (а.с.30). Згідно рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 271-2 від 19.04.2007 року, будинок по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку було виведено зі статусу гуртожитку та надано статус житлового будинку (а.с.38). Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції, чинній на момент приватизації, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі, виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування обєктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. П.30 ч.1 ст. Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено, зокрема, затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації, визначення доцільності, порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності. Згідно з ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, чинній на момент приватизації, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації. Як вбачається з матеріалів справи , 12.11.2007р. [PERSON] звернулася із заявою до органу приватизації про передачу в приватну спільну часткову власність квартири, яку займає разом з членами сімї на умовах найму, посилаючись на те, що згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» її сімї встановлена пільга по безоплатній передачі житла; при оформленні квартири у спільну часткову власність просила передбачити розподіл долі власності між членами сімї у наступному співвідношенні: 1/3 частки [PERSON], 1/3 частки [PERSON] та 1/3 частки [PERSON] До заяви [PERSON] було надано Довідку про склад сімї наймача ізольованої квартири за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 22-а/1, видану будинковим комітетом «Відродження», та підписану головою Будинкового комітету [PERSON], в якій зазначено, що в квартирі проживають і мають право на житло, на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартиронаймач [PERSON], яка зареєстрована у квартирі з 24.05.1991р., її донька [PERSON], яка зареєстрована у квартирі з 24.05.1991р., інша донька [PERSON], зареєстрована у вищевказаній квартирі з 14.09.1992р. Вищевказаною довідкою стверджується той факт, що відповідач [PERSON] була зареєстрована в будинку по пр. Відродження, 22-а з 1991 року, а її доньки [PERSON], [PERSON] від народження. Отже, видана будинковим комітетом довідка підтверджувала факт користування житлом відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на момент приватизації. Цей факт не був спростований стороною позивача в ході судового розгляду. З паспорту, виданому на імя відповідача [PERSON], вбачається, що остання зареєстрована в [INFO] з 24.04.2007р. (а.с.11) Розпорядженням відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва № 790-р від 04.12.2007 «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» було передано квартири у власність наймачам та членам їх сімей, згідно їх заяв (всього 49 квартир), в тому числі, [PERSON] Відповідно до Додатку № 1 до вказаного розпорядження відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS] в спільну часткову власність, по 1/3 частині кожній . З Додатку до цього розпорядження, яке є чинним і стороною позивача не оспорюється, слідує, що позивачу [PERSON] та членам її сімї було передано у власність квартиру [ADDRESS] . Приватизація житла позивачем відбулася на підставі її заяви органу приватизації від 01.11.2007р. та Довідки про склад сімї, виданої будинковим комітетом «Відродження» і підписаної головою Будинкового комітету [PERSON], що відповідає вимогам законодавства. Свідоцтво про право власності на житло видане відповідачам [PERSON] [PERSON], [PERSON] 04.12.2007р., згідно Розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва №790-р від 04.12.2007р. З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно слідує, що право власності зареєстроване, 13.12.2007року, за відповідачами [PERSON] [PERSON], [PERSON] 04.12.2007р.у встановленому законом порядку. Позивач, оспорюючи право власності відповідачів на спірну квартиру, посилається на те, що приміщення квартири ніколи не було житловим і перебувало у спільному користуванні мешканців будинку по пр. Відродження, 22-а, при цьому керується пунктами Статуту ОСББ «Відродження», який був затверджений 28.01.2008 року, в той час, як приватизація квартири [ADDRESS] у 2007 році, а ОСББ «Відродження» було зареєстроване 24.04.2008р., а тому жодного відношення до приватизації не має. Отже, посилання сторони позивача на Статут ОСББ «Відродження» є безпідставним. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію Державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Відповідно до ч. 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію Державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно з ч.2 ст. 382 ЦК України, в редакції, що діяла на момент приватизації, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Як слідує з Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1). Стороною позивача не надано доказів того, що приміщення квартири [ADDRESS] було визначене як допоміжне (адміністративне) приміщення багатоквартирного будинку. Крім того, будинковим комітетом було надано згоду на приватизацію даного приміщення, що свідчить про визнання його житловим, оскільки лише такі приміщення підлягали приватизації у багатоквартирному будинку. Як слідує з протоколу загальних зборів Будинкового комітету «Відродження» від 01.02.2007 року, на яких вирішувалося питання про приватизацію [PERSON] приміщення №1 в будинку № 22-а по пр. Відродження в м. Луцьку, збори вирішили записати вказане приміщення на [PERSON], підписати з нею договір, яким зобовязати [PERSON] віддати (подарувати) це приміщення на користь мешканців будинку. Вищезазначені обставини встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що стороною позивача не доведено невідповідності дій органу приватизації вимогам законодавства, чинного на момент приватизації, незаконності набуття відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на квартиру № 1 в будинку № 22-а в м. Луцьку, а також, порушення прав позивача, у звязку з приватизацією відповідачами спірної квартири. Оскільки під час розгляду справи вищевказаних порушень не встановлено, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed