Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона проживає у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, що у [ADDRESS]. Однак у вказаному будинку зареєстрований її син - [PERSON], [INFO], який з 2014 не проживає, добровільно пішов з дому, до теперішнього часу не намагався вселитися в домоволодіння, не приходив, не користувався ним, в поліцію та суд з приводу вселення не звертався. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, а саме: житловим будинком, що у [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Додатково пояснила, що її син [PERSON] більше 4 років не проживає у належному їй житловому будинку, добровільно пішов з дому забравши усі свої речі. На даний час живе в Києві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про визнання позову, та розгляд справи у його відсутності. На підставі вимог ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВЕ№559856 від 22.01.2000 року [PERSON] видано дане свідоцтво на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що у [ADDRESS].(а.с.9). Згідно акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.05.2018 року, відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований, але не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. З 2014 року перебуває в м.Київ (а.с.12). Зазначені обставини підтвердила свідок [PERSON], яка являється сусідкою [PERSON] та в судовому засідання пояснила, що [PERSON] дійсно більше 4 років не проживає у житловому будинку, що у [ADDRESS]. Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] 2014 року. Ці обставини визнані відповідачем згідно заяв про визнання позову від 12.06.2018 року та 26.06.2018 року. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, обставини в справі сторонами визнаються та не потребують доказуванню і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved