Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитини повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 травня 2005 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 276. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року у цивільній справі № 755/31587/14-ц за її позовом до [PERSON]. - шлюб був розірваний. Не погоджуючись з даним рішенням представник відповідача [PERSON]. звернулася до Апеляційного суду м. Києва з апеляційною скаргою.08 квітня 2015 року Апеляційний суд м. Києва апеляційну скаргу представника відповідача задовольнив, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року - скасував, та ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - відмовив. Не погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції її представником 27 квітня 2015 року подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі за її позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу. На сьогоднішній день вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач мешкає в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності їй та її синам - [PERSON] (повнолітній син від першого шлюбу) та [PERSON]- в рівних частинах. Вона ж з синами вимушена тимчасово перебувати в Італії у своєї матері. Причиною такого рішення слугувало, те що в 2008 році Відповідач тримаючи на руках трьохрічного сина [PERSON], переходив дорогу та на проїжджій частині разом з сином був збитий легковим автомобілем. На момент дорожньо-транспортної пригоди Відповідач знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди дитина потрапила до реанімації з діагнозами: «Закрита черепно-мозкова травма. Гнійний менінгіт», «Струс головного мозку», «Численні забої голови та тіла». Після реанімації дитина не могла ходити, говорити, сидіти, їсти, тримати ложку, ліва ручка та ніжка майже не функціонували. Дитина потребувала серйозного лікування та реабілітації. Допомагати рятувати її дитину, з Італії приїхала її мати. Після виписки з лікарні малолітній [PERSON] був взятий на облік до невропатолога з діагнозом «Пірамідна недостатність лівих кінцівок. Мінімальні мозкова дисфункція. Затримка мовного розвитку». Подальше лікування дитини потребувало значних коштів, так як 2 рази на рік він перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділі, 2 рази на рік дитина проходила санаторно-курортне лікування та 4 рази на рік курси масажу. Увесь цей час лікуванням дитини займалась тільки вона, оскільки відповідач не виявляв бажання приймати участь в лікуванні дитини. На її прохання допомогти їй відповідач не реагував і гроші на лікування дитини не знаходив. Тому, вона знову була змушена звертатись за допомогою до своєї матері, яка з 2005 року фактично утримувала її родину, а саме: купувала одяг, коляски, меблі, передавала посилки з їжею з Італії, передавала гроші на проживання та лікування [PERSON], в той час як відповідач, майже не проводив вільного часу з сином, завжди знаходився біля своєї матері в Жулянах, за місцем його реєстрації, не переймався проблемами родини та здоров'ям дитини. Крім того, вона була змушена самостійно перевозити громадським транспортом хворого малолітнього сина разом з необхідними речами до лікарні, хоча у власності відповідача знаходиться автомобіль, який був придбаний за кошти її матері. Відповідач, який на той час працював вантажником на Кондитерській фабриці «Рошен», ігнорував всі її прохання і жодного разу не взяв вихідний, щоб допомогти їй у вирішенні складних питань пов'язаних із відновленням повноцінного здоров'я дитини. Все частіше між нею та відповідачем виникали постійні сварки, навіть не зважаючи на пережиті події, останній не бажав займатися дитиною, зловживав спиртними напоями та влаштовував сварки при малолітній дитині. [PERSON], маючи після дорожньо-транспортної пригоди проблеми з нервовою системою, після сварок, влаштованих відповідачем, ставав ще більш знервованим, плаксивим, погано спав і йому знову потрібно було починати приймати заспокійливі засоби по рекомендації лікаря-невролога. Довгі роки лікування [PERSON] та прийняття значної кількості таблеток та уколів стали причиною захворювань шлунку, печінки та підшлункової залози дитини. Таким чином, виключно вона займається дитиною, зокрема, вона водила сина на консультації до лікарів: ортопеда, невролога, психіатра, стоматолога, логопеда, гастроентеролога, ендокринолога; на всіобстеження: УЗІ, кардіограми, енцефалограми; курси масажів, в логопедичний центр, знайшла та влаштувала сина у найкращий садочок санаторного типу, супроводжувала сина в секцію карате та на заняття в басейні. При цьому, відповідач не підтримував її, не надавав ані моральної, ані матеріальної допомоги. Всі кошти витрачені на поновлення здоров'я сина вона отримувала від своєї матері. На початку травня 2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в гастроентерологічному відділенні лікарні м. Києва, де лікарем ендокринологом було поставлено дитині діагноз «Лівосторонній крипторхизм» та рекомендовано операцію. Вона негайно звернулася до приватної лікарні, де дитячим урологом був поставлено [PERSON] діагноз «Двосторонній крипторхизм» і було призначено гормональне лікування. Ця хвороба при відсутності необхідного лікування призводить до безпліддя. Цього ж місяця вона з [PERSON] поїхала на відпочинок до Італії, де проживає її мати. Основною метою поїздки булла консультація у італійських лікарів стосовно поставленого діагнозу, так як в українських лікарів були значні розбіжності в лікуванні вказаної хвороби. Італійські лікарі зробили ряд аналізів та ультразвукових досліджень, після чого вияснилось, що вказане захворювання неможливо лікувати гормонами, а необхідне лише оперативне втручання. В червні 2014 року при черговій консультації, на якій був також присутній і відповідач, лікар оглянув дитину та повідомив про необхідність здійснення додаткових обстежень, після яких він поставить їх сина в чергу на операцію. Згодом за результатами додаткових обстежень лікар призначив синові операцію, яка коштуватиме 2000 евро. Після такої «новини», вона в телефонній розмові з відповідачем, який на той час вже повернувся до України, повідомила, що їм потрібно залишитись в Італії і чекати чергу на операцію. Вона хотіла щоб батько дитини звільнився з роботи і приїхав до них разом чекати на операцію. Відповідач спочатку сперечався з нею, казав, щоб вона з сином повертались до України негайно, запевняв її, що в Україні операція коштуватиме дешевше. Але потім погодився, оскільки не заперечував, що в Італії лікують краще, і пообіцяв, що незабаром приїде. Деякий час відбувались спілкування по телефону, відповідач цікавився сином, але згодом все змінилось. Відповідач телефонував в стані алкогольного сп'яніння, висловлювався нецензурною лайкою, почав залякувати дитину своїм зверненням до поліції, звинувачуючи її в тому, що вона начебто вкрала дитину. [PERSON] після таких розмов знов ставав нервовим та плаксивим. Відповідач відкрито заявив їй, що не збирається оплачувати операцію [PERSON], мотивуючи це тим, що грошей у нього немає, хоча у його власному будинку, який було приведено до ладу за кошти його матері, проживають квартиранти та сплачують щомісячну оренду. На її думку, така поведінка відповідача є впливом його матері, оскільки вона завжди агітувала відповідача проти неї. В кінці липня [PERSON] зробили операцію, кошти на яку надала її мати. На сьогоднішній день, [PERSON] чекає обов'язкового післяопераційного огляду у лікаря, який відбудеться через 6 місяців, а також є потреба у закінченні обстеження та лікування у гастроентеролога, ендокринолога та гематолога, оскільки [PERSON] досі має дуже слабке здоров'я. Вже більше року вона з сином перебувають в Італії. За цей час, вона намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати [PERSON], а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання спільного сина. Відповідач, який проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо її утримання, оскільки з моменту припинення шлюбних відносин між сторонами, матеріально своєму синові не допомагає, участі у його вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені на нього законом як на батька дитини. За таких умов, вона не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати спільного сина. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати спільну дитину, оскільки останній взагалі не реагує на звернення до нього, зокрема, на її листи-прохання про допомогу, натомість навпаки намагається в судовому порядку забрати частину квартири, яка на праві приватної власності належить в рівних частинах виключно їй та її синам. Їй відомо, що відповідач останнім часом не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб'єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливість визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, що є тими істотними обставинами, які надають підстави суді, згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, визначити аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що спільна з відповідачем дитина позивача - [PERSON] має відповідні захворювання та потребує значних коштів на лікування. Наразі, дитина перебуває в Італії. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, долученого до матеріалів справи. Пояснив суду, що працює в Дочірньому підприємстві «Торговий дім Київської Кондитерської фабрики ім. Карла Маркса» на посаді вантажника. Їхня з позивачем дитина - [PERSON] була вивезена позивачем до Італії нелегально 1,6 років назад. При цьому, вони просто виїжджали на відпочинок до Італії на два місяці, проте не повернулися. Зазначив, що з дитиною йому не дають можливості спілкуватися, у зв'язку з чим, вважає, що він не повинен сплачувати аліменти на дитину. Також зазначив, що ніяких адресу листів від позивача він не отримував. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було відмовлено. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року було скасовано, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року залишено в силі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як вбачається з довідки форми 3 № 372 від 18 лютого 2015 року, позивач разом з малолітнім сином - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. При цьому, судом встановлено, що наразі малолітній [PERSON] разом з позивачем проживає на території Італії. Відповідач проживає окремо від дитини за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 273 від 24 грудня 2015 року, виданої Дочірнім підприємством «Торговий Дім Київської кондитерської фабрики ім. Карла Маркса», [PERSON] працює в Дочірньому підприємстві «Торговий Дім Київської кондитерської фабрики ім. Карла Маркса» з 01 серпня 2005 року, на даний час займає посаду вантажника, дохід за період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року склав 34 326,47 гривень. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, сторона позивача посилається на те, що відповідач останнім часом не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб'єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливість визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, що є тими істотними обставинами, які надають підстави суду, згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, визначити аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Крім того, малолітній [PERSON] чекає обов'язкового післяопераційного огляду у лікаря, який відбудеться через 6 місяців, а також є потреба у закінченні обстеження та лікування у гастроентеролога, ендокринолога та гематолога, оскільки [PERSON] досі має дуже слабке здоров'я. Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, судом встановлено, що малолітній [PERSON] дійсно має ряд захворювань, що підтверджується медичною документацією та потребує лікування. З огляду на викладене, вказані особливі обставини, пов'язані із захворюванням дитини та проведенням лікування, являються додатковими витратами на дитину, які несуть батьки дитини. В той же час, дані витрати не є аліментами, які по своїй суті являють собою обов'язок утримання у визначених законом випадках батьків своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вщевикладене, враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, враховуючи, матеріальний стан відповідача, а саме те, що відповідач офіційно працевлаштований та має регулярний щомісячних дохід, доказів, отримання відповідачем іншого доходу сторона позивача суду не надала, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, щ позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде спроможним до сплати відповідачем. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок, сплачений останньою при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial