Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони народили двох дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , котрі проживають та перебувають на повному утриманні позивача. Натомість відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться станом їх здоров`я, фізичним розвитком, не проявляє батьківських почуттів, піклування та турботи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, позовні вимоги підтримують повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засіданні зявився, позовні вимоги визнав у повному обсязі Усно проголошеною ухвалою від 08.10.2019 року, в підготовчому судовому засіданні судом залучено до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, котра, в подальшому, направила суду висновок стосовно доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Від цивільного шлюбу у сторін спору народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , котрі проживають та перебувають на повному утриманні позивача. Натомість відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться станом їх здоров`я, фізичним розвитком, не проявляє батьківських почуттів, піклування та турботи. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП та за ст. 173 -2 КУпАП. Окрім цього мало місце вилучення дітей від [PERSON] та перебування їх в центрі соціально психологічної реабілітації. Комісією з питань захисту прав дитини ВК ТМР 19.08.2016 року було винесене рішення № 277 про повернення малолітніх дітей на виховання [PERSON] , однак 28.10.2016року тією ж комісією винесене рішення № 299 про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] стосовно малолітніх дітей. З лютого 2017 року відповідач підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.02.2017 року, стосовно [PERSON] обрано запобіжний захід тримання під вартою. Ухвалою колегії суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.06.2017 року, на підставі обвинувального акту стосовно [PERSON] по обвинуваченню за ч.1 ст. 115 КК України, призначено судовий розгляд. Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням ВК ТМР № 48 від 29.01.2020 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що відповідачем не виконуються обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Відповідно до вимог ст.154 Сімейного кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Відповідно до ст. 165, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу відбувається свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо виховання сина і доньки При цьому жодних перешкод відповідачу у вихованні та спілкування з дітьми позивач не чинить. Окрім цього в судовому засіданні 03.12.2020 року, відповідачка в повному обсязі визнала позовні вимоги, а отже, в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, у зв`язку з чим, враховуючи інтереси малолітніх сина і доньки, необхідність умов для їх нормального виховання та розвитку, вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved