Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її сином, який зареєстрований в будинку з 01.02.2002 року, але не проживає в ньому без поважних причин з лютого 2014 року, мешкає за невідомою їй адресою в м.Донецьку. Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача, зареєстрована у будинку з 08.06.2011 року, але не мешкає у ньому без поважної причини з березня 2013 року. Позивачу відомо що вона проживає у м.Кіровськ Луганської області, але точної адреси вона не знає. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, але жодного разу не виявили бажання проживати за місцем своєї реєстрації, позивач несе всі витрати зі сплати комунальних платежів. Просить суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, просила задовольнити їх, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позивача, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідачів до суду не надходило. Враховуючи позицію позивача, той факт, що відповідачі двічі належним чином повідомлені про час та місце розгляду стосовно них цивільної справи, суд вважає необхідним дану справу розглянути заочно. Вислухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку, посвідчений державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори 10.01.2002 року за реєстровим номером 32 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку, видане державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори 13.07.2020 року за реєстровим номером 309 (а.с. 4, 5, 6, 7) Згідно з довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 7949 від 03.08.2020, в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у даному будинку мешкає без реєстрації (а.с.10, 22, 23). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не мешкають за місцем своєї реєстрації. Згідно з актами від 04.08.2020, складеними представником комітету самоорганізації населення м. Мирноград Велибековим А.Р., [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але [PERSON] з 2014 року, а [PERSON] з 2013 року і по теперішній час не проживають за вказаною адресою (а.с. 11, 12). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що з позивачем вони мешкають по сусідству, знає позивача близько 20 років. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є відповідно сином та невісткою позивача. Відповідачів вона знає погано бачила їх декілька разів. Син позивача у 2014 році поїхав мешкати до м.Донецька, а невістка позивача поїхала до Луганської області ще раніше. Коли помер чоловік позивача, то на похованні [PERSON] не було, з того часу їх за місцем реєстрації не бачила. Причина від`їзду їй невідома. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач це її сусідка з 2005 року, мешкають з нею через дорогу. Відповідачів вона знає - це син та невістка позивача, які в будинку не мешкають давно. В кінці жовтня 2012 року [PERSON] народила дівчинку, після цього вона декілька місяців прожила з відповідачем та поїхала до своїх батьків у Луганську область та не повернулась. Відповідач [PERSON] у 2014 році поїхав до мешкати до м.Донецька, та до цього часу не повертався, навіть не приївав на поховання батька. Відповідно до ч.1 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Судом встановлено, що принаймні з 2014 року будинок [ADDRESS] за своїм цільовим призначенням відповідачами [PERSON] та [PERSON] не використовується, їх відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідачі не проживають там, чи домовленостей між ними та власником житла [PERSON] щодо порядку його використання судом не встановлено. Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають без поважних причин більше одного року, участі в утриманні житла не приймають, це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved