Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Воробіївська сільська рада Підволочиського району в особі сільського голови [PERSON], в якій просила винести рішення про визнання заповіту [PERSON], який посвідчений [PERSON], сільським головою Воробіївської сільської ради Підволочиського району реєстровий № 46 від 12 грудня 2005 року - недійсним. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалася на те, що 26 жовтня 2010 року померла її прабабуся [PERSON], про що Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області в книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за № 33 (свідоцтво про смерть серії І-ИД № 111553, видане Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області ). 27 листопада 1995 року [PERSON] було складено заповіт згідно якого вона заповіла їй, своїй правнучці, [PERSON] (після одруження [PERSON]О.), житловий та господарський будинки, та все майно де б воно не було і з чого б не складалося. Даний заповіт був складений в с. Воробіївка Підволочиського району та був посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Воробіївської сільської Ради народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області. В даний час вона вирішила оформити свої спадкові права, а тому почала збирати документи для оформлення спадщини і їй стало відомо, що існує ще один заповіт від 12 грудня 2005 року згідно якого [PERSON] на користь [PERSON] начебто заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, та все те, що їй належатиме на день її смерті, та те на, що вона мала право за законом, включаючи усі грошові заощадження у відповідних банківських установах, який був посвідчений [PERSON], сільським головою Воробіївської сільської ради Підволочиського району, зареєстрований в реєстрі за № 46 від 12 грудня 2005 року. Позивач вважає, що заповіт від 12 грудня 2005 року не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, так як він не був підписаний [PERSON] та не відповідає волі спадкодавця, що є підставою для визнання даного заповіту недійсним. Позивач зазначила, що при ознайомленні із заповітом нею було зауважено, що напис і підпис на заповіті не є підписані спадкодавцем, що свідчить про підробку підпису на заповіті, напис і підпис на заповіті відрізняються від дійсного підпису та почерку спадкодавця, а тому відповідно до ст. 215 ЦК України у разі недодержання вимог ст. 203 даного кодексу тягне за собою негативні наслідки, а саме визнання такого правочину недійсним. Також, позивач вважає, що оскаржуваний заповіт не відповідав внутрішній волі [PERSON], напис і підпис на заповіті відрізняються від дійсного підпису та почерку спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті. Позивач, зазначає,що спадкодавець до останніх днів казала, що склала заповіт на її користь, що додатково підтверджує невідповідність волі та волевиявлення прабабці та підробку підпису на оскаржуваному заповіті. Також неналежність [PERSON] напису і підпису на заповіті може бути підтверджено порівнянням із підписом на заповітах 1989 року та 1995 року, підписаних рукою [PERSON] [PERSON] допускає, що заповіт було складено без участі та однозначно без відома [PERSON], що є недодержання вимог законодавства, а саме ч. 3 ст. 203 ЦКУ - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та відповідно до ч. 1 ст. 215 даного кодексу є підставою недійсності правочину. Відповідно до ст. 1234 ЦКУ заповіт повинен бути написаний та підписаний Заповідачем. Та лише якщо фізична особа у звязку із хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно підпис за її дорученням повинен бути виконаний іншою особою, відомості про яку повинні бути зазначені в заповіті, а також у присутності не менше як двох свідків, про те, як вбачається із заповіту ніяких відомостей про дані факти не має. При цьому підпис та напис на заповіті очевидно виконаний не спадкодавцем. З огляду на вказане позивач зазначає, що оскаржуваний заповіт суттєво впливає на її законні інтереси, тому змушена звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та зазначає, що прабабуся до кінця своїх днів говорила, щоб позивач продала даний житловий будинок в с. Медин Підволочиського району, який вона їй заповіла, [PERSON] не знала, що є ще один заповіт, також зазначила, що заповіт був складений з порушенням, оскільки він був посвідчений головою Воробіївської сільської ради Підволочиського району - [PERSON], а рішення сесії не було, про покладення нотаріальних дій на голову сільради, адже дані обовязки на той час повинна була виконувати секретар Воробіївської сільської ради Підволочиського району [PERSON]. Відповідач, [PERSON] проти позову заперечила, і зазначила, що [PERSON] також є її прабабусею, яку вона разом із мамою, [PERSON] (на яку був складений заповіт на дане майно у 1989 році), доглядали аж до смерті. Даний заповіт складався за присутності [PERSON], її брата, мами і [PERSON], у с. Воробіївка, даний заповіт дійсно посвідчувався гловою сільради - [PERSON]. Третя особа, яка не заявляє самостіхних вимог на предмет спору - Воробіївська сільська рада Підволочиського району в особі сільського голови [PERSON], який подав заяву в якій просить дану справу слухати за його відсутності. Позовні вимоги не визнає, однак додав, що до жовтня 2005 року у с. Воробіївка була секретарем Жилан Ганна Левківна, у грудні секретаря вже не було у звязку з тим, що [PERSON] звільнилася, тому [PERSON] вирішив особисто здійснювати нотаріальні дії. Також у судовому засіданні були присутні свідки: [PERSON], колишня дружина брата відповідачки, яка зазначила, що прабабуся до останніх днів була при памяті, даний житловий будинок разом із паєм вона заповіла позивачу. [PERSON] проживала літом у с. Медин, а останній рік мешкала лише у сімї відповідача, про оскаржуваний заповіт свідок дізналася у 2016 році; свідок [PERSON] також зазначила, що даний житловий будинок має оформлятися на позивача, оскільки вона неодноразово спілкувалася з померлою [PERSON], яка постійно говорила, що будинок в с. Медин Підволочиського району Тернопільської області вона заповіла своїй правнучці [PERSON], так як остання виховується без батьків; [PERSON], яка працює секретарем Скориківської сільської ради, також була допитана і вказала, що коли позивач звернулася за відміткою в заповіті, вона поставила їй відмітку, що заповіт не скасований, тому що на той момент вона не знала про оскаржуваний заповіт, який був переданий із Воробіївської сільської ради Підволочиського району до Підволочиського архіву. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, враховуючи заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Воробіївська сільська рада Підволочиського району в особі сільського голови [PERSON], заслухавши пояснення свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД № 111553 виданого 28 жовтня 2010 року Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 26 жовтня 2010 року у віці 96 років померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 28 жовтня 2010 року зроблено актовий запис за № 33. 14 листопада 1989 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження на користь [PERSON], згідно якого вона заповіла житловий та господарський будинки, та все майно де б воно не було і з чого б не складалося. Даний заповіт був складений в с. Воробіївка Підволочиського району та був посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Воробіївської сільської Ради народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області. Однак, 27 листопада 1995 року [PERSON] заповіла своїй правнучці, [PERSON], житловий та господарський будинки, та все майно де б воно не було і з чого б не складалося. Даний заповіт був складений в с. Воробіївка Підволочиського району та був посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Воробіївської сільської Ради народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області. Під час зібрання документів для оформлення спадщини позивачу стало відомо, що існує ще один заповіт від 12 грудня 2005 року згідно якого [PERSON] на користь [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, та все те, що їй належатиме на день її смерті, та те на, що вона мала право за законом, включаючи усі грошові заощадження у відповідних банківських установах, що був посвідчений [PERSON], сільським головою Воробіївської сільської ради Підволочиського району № 46 від 12 грудня 2005 року. Відповідно позивач вважає, що даний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що цей заповіт не був підписаний [PERSON] та не відповідає волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання даного заповіту недійсним; напис і підпис на заповіті не належать спадкодавцеві, що свідчить про підробку підпису на заповіті, напис і підпис на заповіті відрізняються від дійсного підпису та почерку спадкодавця, оскаржуваний заповіт не відповідав внутрішній волі [PERSON], яка до останніх днів казала, що склала заповіт на її користь та просила продати даний житловий будинок, що знаходиться у с. Медин, що додатково підтверджує невідповідність волі та волевиявлення прабабці та підробку підпису на оскаржуваному заповіті. Також неналежність [PERSON] напису і підпису на заповіті може бути підтверджено порівнянням із підписом на заповітах 1989 року та 1995 року, підписаних рукою [PERSON] [PERSON] допускає, що заповіт було складено без участі та однозначно без відома [PERSON], що є недодержання вимог законодавства, а саме ч. 3 ст. 203 ЦКУ - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та відповідно до ч. 1 ст. 215 даного кодексу є підставою недійсності правочину. Крім того, відповідно до рішення виконавчого комітету Воробіївської сільської ради Підволочиського району № 1 від 01 квітня 2005 року Про виконання п/п 5 п «б» ст. 38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», - у звязку із зверненням громадян похилого віку до виконкому з питань вчинення різного роду нотаріальних дій: складання заповітів, оформлення доручень, посвідчення підписів, виконком вирішив призначити секретаря Воробіївської сільської ради Підволочиського району [PERSON]. Заповіт від 12 грудня 2005 року, був написаний від руки та посвідчений головою Воробіївської сільської ради [PERSON], на якого у даний період не покладали обовязків по вчиненню нотаріальних дій, тому він не мав права посвідчувати вищевказаний заповіт. Відповідно до ст. 1257 ЦК України - заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. ст. 1233 1235 ЦК України: заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною другою статтею 1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК. Отже, для дійсності заповіту, волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Незбіг між волею і волевиявленням заповідача має місце тоді, коли заповіт був складений дієздатною особою, яка в момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (стаття 225 ЦК), під впливом помилки (статті 229 ЦК), насильства (стаття 231 ЦК). Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, відповідно до ч. 4 ст. 207 даного кодексу за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів . Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків. Проте, як вбачається із даного заповіту ніяких відомостей про, те що заповіт був підписаний іншою особою за дорученням [PERSON] немає, також відсутність відомостей про наявність свідків та інші порушення норм чинного законодавства, зокрема як слідує з пояснень відповідачки [PERSON] при написанні заповіту була присутня вона, її мати та брат, свідчать про можливість визнання даного заповіту недійсним. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що «Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, тому, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.» Враховуючи наведене,

Outcome: approved