Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житлі вона проживає разом зі своїм чоловіком. Відповідач, який є її сином, зареєстрований у цьому помешканні, однак з 2012 року там не проживає, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Росії. Позивач вказує, що відповідач в телефонних розмовах з нею не заперечує щодо зняття його з реєстрації місця проживання, однак наразі він не має можливості приїхати в Україну. Звернення до суду з цим позовом зумовлено тим, що факт реєстрації відповідача в належному їй помешканні впливає на обсяг прав власника майна, зокрема, на її право отримання субсидії. На підставі вищенаведеного позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді від 20 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Станом на час розгляду справи від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А. М., зареєстровано в реєстрі за № 320 (а.с. 6-9). З копії довідки №6008, виданої 13 липня 2021 року Департаментом ЦНАП Луцької міської ради, встановлено, що серед зареєстрованих у помешканні за адресою: [ADDRESS] , осіб значиться відповідач [PERSON] (а. с. 10). Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання з 2015 року підтверджується відповіддю Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 13 серпня 2021 року. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. Судом установлено, що відповідач зареєстрований в житловому приміщенні як член сім`ї співвласника, за власним бажанням, добровільно залишив помешкання понад рік тому, тобто визначив собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні. Наведене свідчить, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин більше одного року. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень, що підтверджується квитанцією (а.с.1). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved