Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано в 2007 році. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], 2002 р.н., після розлучення дитина проживає з позивачкою. Вказує, що відповідач не цікавиться сином, не надає жодних коштів на його утримання; позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує. Пояснює, що в 2012 році вона вийшла заміж за громадянина Швейцарії, змінила прізвище на «[PERSON]», 28.01.2013 р. разом з сином виїхала на постійне місце проживання до Швейцарської Конфедерації, а з 06.12.2013 р. позивачка з сином мають офіційний дозвіл на проживання в Швейцарії. Тоді, відповідач надав згоду на виїзд сина на постійне проживання до Швейцарії. Однак, виявивши бажання приїхати з сином до України влітку 2014 року, позивачка звернулась до відповідача з проханням надати згоду на виїзд сина, проте відповідач телефоном повідомив, що підпише необхідні папери лише в обмін на матеріальне заохочення. Вважає, що така поведінка відповідача є аморальною. Проживання [PERSON] разом з матір'ю матиме неабияке значення для його духовного та фізичного розвитку. Зазначає, що у неї немає можливості взяти дозвіл у батька її сина, оскільки після її відмови сплатити необхідну суму він не виходить з нею на зв'язок. Звертаючись до суду позивач просить, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.58), надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Швейцарії неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], [INFO] без нотаріально засвідченої згоди та супроводу батька [PERSON], 1977 р.н. на період з 15 серпня 2014 року по 10 липня 2015 року включно. Позивач в судове засідання не з'явилась. Інереси позивачки представляв адвокат [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги від 11.02.2014 р. Представник позивачки уточнив позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, розгляд справи прохав проводити у його відсутності (а.с. 58). Відповідач в судове засідання не з'явився. У зв'язку з неявкою за викликом суду та відсутністю по місцю постійного проживання (а.с.45), про місце та час розгляду справи повідомлявся через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №130 від 22.07.2014 р. (а.с. 55). Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних доказів у справі у відсутність відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, суду надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Додатково зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 лютого 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва керівництва шкільної спільноти ім..Барош початкової школи/2954 Асюель від 14.01.2014 року [PERSON], [INFO], дійсно є учнем даної школи з 04.02.2013р. (а.с. 16). Згідно копії дозволів на проживання [PERSON] має право проживати в Швейцарській Конфедерації з 10.10.2012р. по 21.12.2015 р. (а.с.9), а [PERSON] - з 28.01.2013 р. по 26.01.2016 р.(а.с.11) Згідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до п. п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд вважає, що виїзд дитини за межі України з матір'ю [PERSON] без згоди батька буде відповідати її інтересам, а отже слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] без дозволу батька [PERSON] на проживання в період з 15 серпня 2014 року по 10 липня 2015 року включно. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи з аналізу ст.ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, представником позивача надано відповідний договір від 11.02.2014 року (а.с.), укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON] та копію квитанції № 62/1 від 11.02.2014 року, в якій зазначена сума 2500,00 грн (а.с.), а тому враховуючи складність справи, написання представником позовної заяви, яка склала 3 години, його участь у судовому засіданні 26 червня 2014 року, яка склала 0,05 год., суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача за надання правової допомоги підлягає сума у розмірі 1578,50 грн. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, виходячи з положень ч. 1 та 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться судовий збір та витрати на правову допомогу, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме: 1578,50 грн. за надання правової допомоги, 630,00 гривень за опублікування оголошення про виклик відповідача та 243,60 гривень судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved