Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , який уточнила 21.09.2017 року, в якому просить, встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу чоловіка та жінки, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на час придбання квартири [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 22.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., за реєстровим №131, у якому покупцем зазначений [PERSON] , [INFO] . Також, позивачка просить визнати, що вказана квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, позивачка просить розділити між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зазначену квартиру, а саме: взнати за [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину за кожним. В обґрунтування позову позивач вказала що, вона та [PERSON] з 2003 року перебувають у цивільному шлюбі, мешкаючи як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, разом ведуть спільний бюджет, господарство та виховують сина. Від цивільного шлюбу, [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON] . Також, позивачка пояснює, що, оскільки вони не мали власного житла, то вирішили за спільні кошти сімейного бюджету придбати квартиру для спільного проживання. У зв`язку з цим, 22.01.2011 року, відповідно до договору купівлі-продажу, ними придбано квартиру [ADDRESS] . При цьому, правовстановлюючий документ на цю квартиру був оформлений на [PERSON] Позивачка зазначає, що після придбання квартири, вони разом з відповідачем та неповнолітнім сином заселились до неї, як члени однієї родини та почали робити у ній ремонт за кошти спільного сімейного бюджету. Відповідач зареєструвався у цій квартирі, а з 07.04.2011 року зареєстрував там і їх спільного сина. Разом з цим, позивачка вказує, що вона у квартирі не зареєстрована, але мешкає там без реєстрації та сплачує комунальні платежі. На думку позивачки, оскільки вказана квартира придбана за спільні сімейні кошти та в період їх мешкання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з метою захисту своїх майнових прав, позивачка вважає за необхідне визнати за собою право власності на 1/2 частину квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] пред`явлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Окрім того, пояснила, що з 13.05.2017 року вона з сином не мешкає у вказаній квартирі та вимушена орендувати іншу за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач вигнав їх з помешкання, погрожуючи, що у разі, якщо вона не поїде, він викине їх з балкону. З приводу придбання квартири, позивачка вказала, що до початку проживання однією сім`єю з відповідачем, у неї були власні кошти у розмірі 3000 доларів США, які вона вклала в спільний бюджет. Також, а придбання квартири їм надали кошти її батьки. Окрім того, позивачка пояснила, що прожила з відповідачем однією сім`єю п`ятнадцять років, майно ділити з ним ніколи не збиралася, тому належним чином не оформила право власності і на себе. 21.11.2017 року відповідач [PERSON] надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити позивачці у її задоволенні. В обґрунтування заперечень вказав, що з позивачкою без реєстрації шлюбу вони проживали з 2003 року по червень 2017 року. Також, з ними проживав її син [PERSON] , [INFO] . [INFO] у них народився син [PERSON] і вони продовжили вчотирьох проживати на орендованій квартирі. Відповідач звертає увагу, що його заробітки та позивачки протягом їх сумісного проживання були майже рівними, складали приблизно від 1000 грн. до 4200 грн. Окрім того, позивачка два роки знаходилась у декретній відпустці. Вони сплачували плату за квартиру, комунальні послуги за лічильниками, достатньо харчувались, купували одежу для всіх, купували також необхідні для побуту меблі та речі. У зв`язку з чим, відповідач стверджує, що з вказаних прибутків та видатків вони не могли відкладати кошти на придбання в близькому чи далекому майбутньому вищезазначеної квартири, кредитів на придбання квартири вони також не брали, отже придбати квартиру за час сумісного проживання вони не могли. Відповідач наполягає, що вказану квартиру купили для нього та для свого онука [PERSON] його батьки, вони самі домовлялися з продавцем квартири [PERSON] про ціну та інші умови договору купівлі-продажу, квартира була придбана повністю мебльована. Також, відповідач зазначає, що перший раз він та позивачка потрапили в квартиру після того, як був укладений договір купівлі-продажу - 22.01.2011 року. Ніякого ремонту чи будь яких інших робіт по поліпшенню умов мешкання, додаткового меблювання тощо вони не робили, крім придбання бойлеру для підігріву води. При цьому, всі інші речі, придбані ними за час сумісного проживання, а саме холодильник, пральну машину, телевізор, диван та крісло, позивачка забрала на квартиру, яку вона орендує з червня 2017, після того як вони остаточно розсталися. Відповідач наполягає, що квартира, яку [PERSON] просить визнати спільним майном подружжя фактично придбана його батьками і купувалось безпосередньо нього. Також, в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що заперечує проти пред`явленого позову, оскільки спірна квартира була придбана не за спільні кошти. Гроші на її придбання у розмірі 34000,00 грн. надавалися його батьками. Також, відповідач вказав, що як до придбання квартири, так і на момент її придбання він офіційно працював на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи положення п.2 ч.4 ст.19 ЦПК України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17.07.2017 року відкрито позовне провадження у вказаній справі та призначено судове засідання на 19.09.2017 року (а.с.19). Ухвалою суду від 01.06.2018 року зазначену позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивачки в судове засідання (а.с.126). 19.12.2018 року постановою Дніпровського апеляційного суду скасовано ухвалу від 01.06.2018 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.153-155). За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 28.01.2019 року справу передано в провадження судді Черновій Н.В. (а.с.158). Інших процесуальних дій судом не вчинялось. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, при цьому, відповідач надав до суду заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: approved