Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що сторони з 2017 року по 2020 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах. Вказує, що у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Також вказує, що відповідач не утримує сім`ю, не доглядає за дитиною, не підтримує її морально та духовно. Зазначає що дитина проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Посилається на те, що відповідач має неофіційний дохід, а також те, що він як батько, зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину. На підставі наведеного, просить суд стягувати аліменти з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. щомісячно, до настання його повноліття. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вимоги позову визнав частково, не заперечував щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1000 гривень. Зазначив, що [PERSON] як батько розуміє, що в нього є обов`язок по утриманню сина та пояснив, що він офіційно не працює, а також те, що на його утриманні перебуває мати, що має інвалідність. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 2017 року по 2020 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, під час яких у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] .(а.с. 6) Судом також встановлено, що [PERSON] , дійсно знаходиться на утриманні матері [PERSON] та проживає разом з нею, що підтверджується довідкою КП Новоселицька міська тепломережа № 239 від 16.04.2020 року. (а.с. 3) Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За ст. 180 СК України, відповідач [PERSON] як батько [PERSON] , зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення ним повноліття. Згідно ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментні витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено в ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до суду. Окрім того, статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. На підставі викладених обставин, беручи до уваги, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дитину до настання його повноліття, а також те, що відповідач - [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме з [PERSON] , слід стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. щомісяця, починаючи з 17.04.2020 року до настання його повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial