Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 10 травня 1997 року Подільським відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 227. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони познайомилися з її майбутнім чоловіком в 1996 році на святі. Зустрічалися близько року. Потім вирішили одружитися. 10 травня 1997 року вони уклали шлюб. Стали проживати разом в квартирі її батьків за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року народився син [PERSON]. [INFO] року народилася донька [PERSON]. За час їхнього сімейного життя вона працювала медичною сестрою в дитячій клінічній лікарні Охматдит. Чоловік працював періодично, не затримуючись довго на одному місці у різних закладах. На протязі усього їхнього життя їм постійно телефонували невідомі особи з вимогами повернення кредитів, про котрі вона нічого не знала. Був навіть випадок коли її чоловік навіть був позбавлений своєї квартири, котру забрали за борги банку. Куди витрачає гроші чоловік їй не повідомляє, напевно на свої якісь проекти, котрі завжди є збитковими і не приносять прибутку. Вона втомилася від цих телефонних дзвінків, постійних погроз. Чоловік не дає їй грошей на утримання дітей. Вони вже рік не підтримують близьких стосунків і майже не спілкуються. Останній час вона йому не готує їжу та не пере. Він каже, що офіційно ніде не працює. Шлюбні стосунки між ними фактично давно припинені. Спільного сімейного господарства вони не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, це б суперечило її інтересам та інтересам їхніх дітей. В судовому засіданні 27 листопада 2014 року, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що з листопада 2013 року вона з відповідачем не підтримує шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. З відповідачем вони проживають у різних кімнатах. Грошових коштів на утримання дітей відповідач не надає. Крім того, відповідач постійно докоряє їй, що вона одружила його на собі, не має вищої освіти. Відповідач в судовому засіданні 27 листопада 2014 року, позов не визнав, з підстав викладених у запереченні проти позову, пояснив суду, що саме дружина його виселила до іншої кімнати. У зв'язку з тим, що на нього постійно психологічно тиснуть, він вирішив у виховних цілях не надавати коштів. Зазначив, що утримує дітей та все робить в квартирі. Крім того, зазначив, що сім'ю можливо зберегти та змінити ставлення в сімейних відносинах з дружиною. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 10 травня 1997 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). У відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] надавався строк на примирення терміном в три місяці. В судове засідання 27 лютого 2015 року, яке було призначено судом після примирення, позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, просила позов задовольнити. Зазначила у заяві, що примирення між нею та відповідачем не відбулося. Відповідач в судове засідання 27 лютого 2015 року не з'явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, суд про причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з листопада 2013 року, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене та

Outcome: approved