Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 09.11.2016 року з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] за життя належала на праві приватної власності бабі її чоловіка [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO]. Після смерті баби її чоловік, звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, була відкрита спадкова справа , але ЦК України 1963 року не передбачав спадкування онуками, а спадкоємців першої або другої черги у [PERSON] не було. Вона, позивач, проживала та була зареєстрована разом з [PERSON] в спірній квартирі з 27 грудня 1983 року та продовжує проживати у теперішній час; сплачує комунальні платежі ; має на руках оригінали правовстановлюючих документів на житлову квартиру, технічну характеристику тощо, що підтверджує факт добросовісного володіння нею вищезазначеною нерухомістю, тому звернулася до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] ( ордер серія [NUMBER] від 30.11.2016 року) /а.а.28/ в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, пояснила, що ЦК України 1963 року не передбачав спадкування онуками, тому [PERSON] не успадкував належне їй майно. У теперішній час [PERSON] мешкає за іншою адресою, в спірній квартирі зареєстрована позивач [PERSON], з якою він перебуває в зареєстрованому шлюбу. Вважає, що обставини, які мають значення для вирішення справи - законність , добросовісність, відкритість та давність володіння підтверджують право позивача на визнання за нею права власності на спірну квартиру. Представник відповідача - Територіальної громади в особі Криворізької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за участі представника Виконкому Металургійної районної у місті ради в інтересах Криворізької міською ради на підставі рішення Криворізької міської ради №381 від 31.03.2016 року. Представник Виконкому Металургійної районної у місті ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позову, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Вислухавши позивача , представника позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] за життя належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 07 грудня 1992 року в реєстрову книгу № 10 стор. 264, запис 10974 (а.с.10), що також підтверджується довідкою КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №151611 від 05.12.2016 року (а.с.48). Спірна квартира складається з однієї кімнати житловою площею 17, 5 кв. метрів, загальною площею 31,1 кв. метр, про що свідчить довідка КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №15812/2 від 27.11.1995 року ( а.с.11). [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). За життя [PERSON] заповіт на складався, що вбачається з спадкової справи№253/1995 заведеної після її смерті 21.07.1995 року; з заявою про прийняття спадщини 21.07.1995 року звернувся [PERSON] (а.с.44). Інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Третя особа - [PERSON] є онуком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.29), довідкою про укладення шлюбу його матері (а.с.30), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України (а.с.52). Дочка [PERSON] - [PERSON] (а.с.52) померла [INFO] (а.с.30). Згідно ст.529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином, оскільки на час смерті [PERSON] була жива її дочка - [PERSON] - онук спадкодавця [PERSON] не міг успадкувати спірну квартиру. За життя [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася (а.с.44). Позивач [PERSON], з якою [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17.07.1982 року (а.с.7,20) мешкає та зареєстрована в спірній квартирі з 27 грудня 1983 року, що підтверджується довідкою №4042 від 21.10.2016 року , виданою відділом реєстрації проживання громадян виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради (а.с.17). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.06.1996 року (а.с.20). З акту мешканців будинку [ADDRESS] від 18.11.2016 року, посвідченого ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» вбачається, що [PERSON] з 1983 року мешкала однією сім'єю з [PERSON], чоловіком [PERSON] (а.с.35). Допитана в якості свідка [PERSON], сусідка позивача, пояснила, що мешкає в будинку [ADDRESS] з 1981 року. [PERSON] мешкає з чоловіком та приблизно з 1984-1985 рр., з ними проживала до своєї смерті [PERSON] - баба [PERSON] Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] була прописана в спірній квартирі та мала право користування житловою площею за 12 років до смерті власника житла та володіє житлом після смерті власника протягом 23 років. Позивач зареєстрована в спірній квартирі, сплачує житлово-комунальні послуги, укладає договори на надання житлово-комунальних послуг від свого імені. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 1 січня 2004 р. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК. Слід зазначити, що право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придатне для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. Відкритість та безперервність володіння є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Як встановлено судом, позивач [PERSON] відкрито володіла і користувалася майном - спірною квартирою з 1995 року - після смерті власника квартири [PERSON], оскільки була там зареєстрована та фактично мешкала. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб він не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Суд вважає доведеним добросовісність володіння, оскільки позивач була прописана в спірній квартирі та мала право користування житловою площею за 12 років до смерті власника житла та добросовісно і відкрито володіє житлом після смерті власника протягом 23 років. Таким чином, встановлено, що володіння майном почалося з 1995 року, після смерті власника нерухомого майна - [PERSON], тому на дані правовідносини поширюються правила ст.344 ЦК України. Враховуючи положення ч. 2 ст. 344 ЦК України, та прикінцеві та перехідні положення ЦК України, загальний строк безперервного, відкритого володіння позивачем чужим майном - спірною квартирою, складає повних 23 роки. За даними КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №151611 від 05.12.2016 року станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.48). Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 01.03.2017 року відомості про перебування нерухомого майна в іпотеці, заборону відчуження щодо спірної квартири - відсутні (а.с.59,60). Отже, об'єкт володіння - в квартира [ADDRESS] - є законним. Спадкоємець [PERSON] дочка [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, померла [INFO]; онук [PERSON] - [PERSON], який звернувся в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, спадщину не прийняв, не зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , не заперечує, що позивач [PERSON] постійно мешкає в спірній квартирі з 1983 року, відкрито та добросовісно нею володіє. За таких обставин спірна квартира може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Зазначені обставини не спростовані на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що дає підстави для визнання права власності позивача на спірну квартиру за набувальною давністю. Враховуючи викладене та

Outcome: approved