Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом в суд, просить ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк терміном - два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO] в м.Бориславі Львівської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за час життя її мати, [PERSON], заповіту не залишила. Згідно ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач та її рідний брат, [PERSON] [PERSON] помер [INFO], за життя заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та рідний син [PERSON], відповідачі у справі. Після смерті матері, [PERSON], відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві власності. Після раптової смерті матері, та перенесеного нею сильного психологічного стресу, стан її здоров'я різко погіршився, оскільки вона є інвалідом II групи та перебуває на обліку у лікаря-психіатра. В результаті погіршення стану здоров'я, вона неодноразово зверталася до лікарів та перебувала на стаціонарному лікуванні, в зв'язку з чим не змогла вчасно з поважних причин, які були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Так, згідно довідок Бориславської ЦМЛ, вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 03.01.2013 р. по 20.01.2013 р., з 25.02.2013 р. по 07.03.2013 р., з 14.06.2013 р. по 05.07.2013 р. Внаслідок психологічного захворювання вона перебуває на обліку лікаря-психіатра та не може обходитися без сторонньої допомоги. У 2016 році вона звернулася до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Фірмана Б.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS]. Однак, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва та порекомендував звернутися в суд із позовною заявою для встановлення додаткового терміну для прийняття спадщини. Факт раптової смерті матері негативно вплинув на стан її здоров'я, в зв'язку з чим вона часто та тривалий час протягом шести місяців після її смерті у 2013 р. перебувала на стаціонарному лікуванні і за станом здоров'я не могла протягом шести місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тому вважає, що встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття нею спадщини пропущено з поважних причин. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подавши письмову заяву від 01.11.2016р., у якій позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутності. Представник позивача - адвокат Вілінська Г.М., яка діє на підставі договору від 01 листопада 2016 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01 листопада 2016 року, позовні вимоги заперечили, пояснили, що після смерті [PERSON] позивач [PERSON] заявляла відповідачам, що вона жодних претензій на спадщину після смерті [PERSON] не має, оскільки [PERSON] за життя висловила свою волю про те, що її син, [PERSON], буде проживати з нею, та після її смерті все її майно повинні успадкувати його діти. Як вбачається з позовної заяви та доданих документів позивач протягом 46 днів з об'єктивних причин не могла подати заяву про прийняття спадщини, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні. Однак, протягом 134 календарних днів позивач мала можливість подати заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач мала достатньо часу для того, щоб подати заяву про прийняття спадщини та позивачем не наведено жодних доказів про існування об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б заважали їй у межах 134 календарних днів прийняти спадщину. Тому просять відмовити у задоволенні позову повністю. Третя особа приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Фірман Б.І. у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення відповідачів, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України). Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області 12 жовтня 2016 року, актовий запис № 08 (а.с.6). Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 січня 1960 року (а.с.3). В силу вимог ст.1261 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась [INFO]. Таким чином строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України, після смерті спадкодавця [PERSON] закінчився [INFO]. Позивач заяв про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений законом строк не подавала, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Фірмана Б.І. від 18 жовтня 2016 року (а.с.18). Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, в силу вимог ч.1 ст.1272 ЦК України, позивач вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері. Далі, відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1215цс16 (постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року) висловив правову позицію, про те що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Враховуючи наведене, позивач повинен довести, що у нього були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, що пропуск строку відбувся з причин (перешкод), які об'єктивно свідчать про наявність непереборних труднощів на подання заяви, тобто про фізичну неможливість подати заяву з незалежних від спадкоємців причин. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті матері та перенесеного нею сильного психологічного стресу, стан її здоров'я різко погіршився, оскільки вона є інвалідом II групи та перебуває на обліку у лікаря-психіатра. В результаті погіршення стану здоров'я, вона неодноразово зверталася до лікарів та перебувала на стаціонарному лікуванні, в зв'язку з чим не змогла вчасно з поважних причин звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Згідно довідки Бориславської ЦМЛ №1035/01 від 11.10.2016р. з 25.02.2013року по 07.03.2013року вона, позивач [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні ЦМЛ м.Борислава з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ, ступінь 3, ризик ІУ, СН ІІ А, дициркуляторна енцефалопатія. А згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення Бориславської ЦМЛ від 05.07.2013року вона, позивач [PERSON] з 14.06.2013року по 05.07.2013року знову знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні БЦМЛ з приводу захворювання на шизофренію. Параноїдна форма з вираженим астенодепресивним синдромом. Внаслідок психологічного захворювання вона, позивач [PERSON], перебуває на обліку у лікаря-психіатра та не може обходитися без сторонньої допомоги Перевіряючи твердження позивача про перебування на лікуванні судом встановлено, що вона є інвалідом другої групи за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою виданою головою МСЕК 29.02.04 (а.с.5). Як вже вказано вище строк для прийняття спадщини тривав з [INFO] по [INFO]. У цей період позивач перебувала на лікуванні з 03 січня 2013 року по 20 січня 2013 року, з 25 лютого 2013 року по 07 березня 2013 року, з 14 червня 2013 року по 05 липня 2013 року, тобто протягом сорока шести днів із шести місяців строку. Відповідно сама по собі наявність хвороби психічного характеру не може бути визнана поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки як вбачається хвороба носить тривалий характер, виникла задовго до початку перебігу строку для прийняття спадщини. Проте враховуючи, що час перебування на лікуванні позивача відноситься до закінчення перебігу строку для прийняття спадщини, а також те, що відповідно до висновків лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього доглядом за інвалідом П групи внаслідок психічного розладу №46 від 12.05.2014, №171 від 05.11.2014 та № 97 від 06.05.2015 за рівнем обмеження життєдіяльності, обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку хвора [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, суд вважає, що у спадкоємця, позивача у справі були об'єктивні, непереборні, істотні труднощі на вчинення відповідних дій, позивачем надано належні докази на підтвердження заявлених вимог, а тому суд задовольняє позовні вимоги. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно судові витрати слід стягнути з відповідачів порівно

Outcome: approved