Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення 20 сесії 6-го скликання Винниківської міської ради № 1815 від 30.04.2015р. «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на вул. Галицькій, 39 «б» у м. Винники» та скасування свідоцтва про право власності № 40517095 від 13.07.2015р. на земельну ділянку площею 0,0951 га кадастровий № 4610160300:01:003:0126, видане [PERSON] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є співвласником будинку № 39 по вул. Галицькій у м. Львів-Винники та на протязі останніх десяти років неодноразово зверталась до ВМР з заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по вул. Галицькій, 39 у м. Львів-Винники. З невідомих причин рішення за такими заявами не приймалось. Останній раз звернулась до ВМР з відповідною заявою 23.02.2016р. Первинно, відповідач була власником квартири № 1 в цьому будинку, однак у 2010р. їх домоволодіння були розділені з присвоєнням відповідачу окремої поштової адреси № 39 «б». На підставі рішення ВМР № 1149 від 13.02.2014р. відповідач отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку на вул. Галицькій, 39-Б у м. Львів-Винники для обслуговування житлового будинку. В ході виготовлення цієї документації, 19.04.2014р. до неї звернувся чоловік відповідача з проханням узгодити межу земельних ділянок. Ознайомившись з такими документами зрозуміла, що відповідач намагається приватизувати частину земельної ділянки, яка перебуває в її фактичному користуванні, а також частину земельної ділянки, яка слугує заїздом на їхніх будинковолодінь, через що відмовилась узгоджувати межі та звернулась з відповідною заявою до ВМР. В подальшому, 25.03.2015р. комісією з питань регулювання земельних відносин складено акт, яким у звязку з безпідставною відмовою суміжних землекористувачів узгоджено межу земельної ділянки між нею та відповідачем [PERSON] Вважає, що ВМР погоджуючи проект землеустрою та надаючи дозвіл на передачу земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] належним чином не перевірила достовірність даних. Заїзд, який приватизувала відповідач є єдиним заїздом до її будинку, через що вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються її права, які просить захистити у спосіб його скасування та скасування свідоцтва про право власності. В судовому засіданні представник позивача згідно належної довіреності від 08.04.2016р. [PERSON] позовні вимоги підтримав. Окрім вищенаведеного, додатково пояснив, що відповідачу [PERSON] надано дозвіл на земельну ділянку, конфігурація якої не передбачала приватизації спільного заїзду до будинковолодіння позивача, однак оскаржуваним рішенням затверджено земельну ділянку, конфігурація якої є відмінною від тієї, дозвіл на яку видавався Винниківською міською радою. Тому, позов просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ВМР згідно належної довіреності від 16.11.2015р. [PERSON] підтвердив обставини, вказані представником позивача про те, що конфігурація земельної ділянки, дозвіл на приватизацію якої видавався ВМР і конфігурація земельної ділянки, розмір і площа якої затверджена оскаржуваним рішенням є відмінними. Визнав факт порушення з боку ВМР, однак у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги від 19.07.2016р. адвокат [PERSON] проти обґрунтованості позову заперечив. Земельна ділянка позивача не приватизована та перебуває у комунальній власності, через що право користування не може бути порушеним. В процесі приватизації земельної ділянки відповідачем, позивачу надавався для підпису акт про погодження меж, однак остання відмовилась від його підписання. Така відмова не призводить до виникнення, зміни чи припинення прав на земельну ділянку, через що спір про право в такому випадку відсутній. Крім цього, відповідач [PERSON] приватизувала земельну ділянку площею 0,0951 га при загальній площі її будинку 210 кв.м. Позивач в свою чергу, при загальній площі свого будинку 131,9 кв.м. має право на приватизацію земельної ділянки практично аналогічної площі 0,0897 га. Оскільки право на земельну ділянку визначається пропорційно до частки у праві власності на будинок, приватизувавши земельну ділянку меншої площі, відповідач жодним чином не порушила права позивача. Щодо обставини про приватизацію спільного заїзду вказав, що для позивача технічно можливо зробити інший заїзд або ж встановити земельний сервітут. Тому, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], який діє у власних інтересах та інтересах малолітньої доньки [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Скерували до суду письмові заяви про підтримку позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачу, а також третім особам на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок № 39 по вул. Галицькій у м. Львів-Винники, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2012р. (а.с.17). Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 39 «б» по вул. Галицькій у м. Львів-Винники, що також стверджується копією відповідного свідоцтва (а.с.120). На підставі заяви відповідача [PERSON] від 12.02.2014р. (а.с.110), рішенням ВМР № 1149 від 13.02.2014р. останній надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку на вул. Галицькій, 39 «б» у м. Львів-Винники (а.с.109). Рішенням ВМР № 1815 від 30.04.2015р. (а.с.104) затверджено відповідачу [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку площею 0,0951 га для обслуговування житлового будинку на вул. Галицькій, 39 «б» у м. Винники. Згідно Інформаційної довідки (а.с.8), право власності відповідача [PERSON] на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності №40517095 від 13.07.2015. Статтею 118 ЗК України регламентується порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом ч. ч. 1, 2, 6-9 цієї статті, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому\~статтею 186-1\~цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного\~висновку\~такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно вимог ч. ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Серед видів документації із землеустрою, відповідно до п. «ґ» ч. 2 цієї статті виділяють проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України ч. 2 ст. 50 Закону України «Про землеустрій». За правилами ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Документацією із землеустрою, відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» є затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. Відповідно до ст. 29 цього Закону, документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обовязкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно ст. 50 Закону України «Про землеустрій», серед іншого повинен включати викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Представник відповідача ВМР в судовому засіданні підтвердив, що згідно графічних матеріалів, конфігурація земельної ділянки, на яку видано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою є іншою ніж та, що затверджена і передана у власність оскаржуваним рішення. Такі графічні матеріали не передбачали приватизації частини земельної ділянки, розташованої безпосередньо перед входом до будинку позивача. Згідно його пояснень, геометричні розміри земельної ділянки, з врахуванням яких видано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою відображено на схемі розмежування землекористувань (а.с.51). Згідно плану земельної ділянки (а.с.55), оскаржуваним рішенням затверджено проект землеустрою та надано відповідачу у власність частину земельної ділянки безпосередньо перед входом до будинку позивача, яка первинно, не передбачалась для надання у власність відповідачу [PERSON] Оскільки проект землеустрою не відповідав документації із землеустрою, відповідач не мав права приймати рішення про його погодження та подальше затвердження, що свідчить про порушення порядку приватизації та відповідно, обґрунтованість позовних вимог. В свою чергу, слід відкинути як безпідставну позицію представника відповідача про відсутність порушеного права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Спірна земельна ділянка закріплена за будинковолодінням сторін рішенням ВК ВМР від 18.12.1975р. (а.с.131). Відповідно д п. 7 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Загальними засадами цивільного законодавства, відповідно до п. 5 ст. 3 ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, а відповідно до ч. 2 цієї статті, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004, охоронюваний законом інтерес, у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. У даній справі, внаслідок порушення процедури приватизації земельної ділянки, у власність відповідача по факту передана частина земельної ділянки, на яку претендувала позивач, чим порушено охоронюваний законом інтерес останньої. Суд не ставить під сумнів ту обставину, що погодження меж земельної ділянки не є обставиною, яка впливає на виникнення, зміну чи припинення прав на земельну ділянку, однак мотиви відмови суміжного землекористувача повинні враховуватись органом місцевого самоврядування під час прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність. Заява позивача від 20.06.2014р. (а.с.19), що подавалась до ВМР у звязку із спором відносно межі земельної ділянки, який виник в процесі приватизації, врахована не була, що підтвердив представник ВМР. З врахуванням наведених вище обставин, позов слід задовольнити в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 1378 грн. слід стягнути з відповідачів (а.с.1,2,37). Зайво сплачений судовий збір в сумі 3 грн. може бути повернуто за заявою позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved