Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила надати неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд за межі тимчасово окупованої території та повернення на таку територію без згоди та супроводу батька [PERSON] до [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано. Від цього шлюбу у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні. Колишній чоловік не приймає участі у вихованні сина, догляді за дитиною, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Останній платіж зі сплати аліментів здійснений ним у 2014 році. З 2014 року зв'язко з відповідачем втрачений, його місцезнаходження невідоме, у зв'язку із чим відсутня можливість оформити дозвіл на виїзд дитини у встановленому законом нотаріальному порядку. Однак, для можливості виїзду за межі тимчасово окупованої території України та повернення у м.Луганськ необхідний дозвіл другого з батьків. Крім того, по досягненні 14 років сину необхідно отримати паспорт, у зв'язку з чим знову таки потрібно перетинати лінію розмежування. Тому позивач змушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась. У позовній заяві просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень на подану позовну заяву ним надано не було. Про дату, місце та час судового засідання він повідомлявся завчасно, у відповідності до п.19 Перехідних положень ЦПК України, шляхом розміщення повісток про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31 серпня 2006 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 31.08.2006 року серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.2005 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як вбачається з копії виконавчого листа №2-8851 від 05.12.2005 року, на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Луганська з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до копії довідки ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського», стягнення аліментів із заробітної плати [PERSON] з 01.07.2014 року не здійснюється, оскільки останній на зазначеному підприємстві не працює та його місце знаходження невідоме (а.с.7). Згідно копії заяви [PERSON] та [PERSON] від 18.06.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], заявники надали згоду на тимчасові поїздки до Російської Федерації протягом 2014 року своєму малолітньому сину [PERSON], [INFO], у супроводі [PERSON] або [PERSON], які зобов'язані повернути своєчасно дитину на територію України (а.с.9). Відповідно до характеристик [PERSON], дитина здібна, багато читає,користується повагою серед друзів та однокласників. Хлопчик проживає з матір'ю, яка приділяє достатньо уваги та часу гарному вихованню сина, постійно цікавиться його навчанням та поведінкою, приймає активну участь в житті класу та школи. Батько у школі ніколи не був, в житті сина участі не приймає (а.с.10-11). Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Відповідно до п.3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Оскільки, як було встановлено судом, позивач разом з сином проживає на тимчасово непідконтрольній українській владі території у м.Луганськ, так як у неї є складнощі в отриманні згоди відповідача, який є батьком дитини, на виїзд дитини за межі тимчасово окупованої території України та повернення на таку територію через відсутність відомостей про місцезнаходження батька дитини, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі тимчасово непідконтрольної українській владі території, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині позивача за межі такої території та повернення без згоди батька до досягнення ним 16-річного віку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить зі змісту ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви позивач за її клопотанням була звільнена від сплати судового збору. Так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання даної позовної заяви, що становить 704,80 грн. На підставі викладеного, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved