Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня подання позовної заяви до суду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 вересня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і перебуває на її утриманні. На даний момент вони з відповідачем разом не проживають. Дитина проживає разом з нею. Вважає, що відповідач, як батько дитини повинен брати належну участь в утриманні свого неповнолітнього сина до досягнення його повнолітнього віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила суду, що шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Пояснив суду, що допомагав матеріально в утриманні дитини. Також, він пропонував позивачу перераховувати відповідні кошти на платіжну картку, але позивач відмовилася. Зазначив, що розмір його заробітної плати становить 2000 гривень. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2003 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає разом з малолітнім сином за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою форми 3 № 187 від 26 серпня 2015 року, виданої Житлово-експлуатаційною дільницею № 411 (а.с.11). Відповідач проживає окремо від дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як встановлено судом, відповідач працює на посаді охоронця ТОВ «Укрпромфінанс безпека», при цьому відповідач не відмовляється від утримання власної дитини та визнає заявлені поповичем позовні вимоги. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено у 2015 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 вересня - 1167 гривень. Згідно зі ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини, суд з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховує як матеріальне становище позивача, так і матеріальне становище відповідача, враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст.. 88 ЦПК України від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved