Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Мукачівського дитячого будинку-інтернат про стягнення заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що з 28 грудня 1996 року по 01 березня 2016 року вона пропрацювала в Мукачівському дитячому будинку-інтернаті на посаді молодшої медичної сестри. Згідно наказу №18 від 01.03.2016 року звільнена була за власним бажанням. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, при звільненні виплата всіх належних їй сум проведено не було. Лише 15.03.2016 року на її картковий рахунок надійшла сума в розмірі 336 грн. 99 коп. та 28.04.2016 року надійшла сума в розмірі 336 грн. 99 коп.. Про нараховані (але не виплачені) суми, ща належали працівнику при звільненні її у встановленому порядку не повідомили. Окрім цього, в день її звільнення відповідач трудову книжку їй не видав, чим порушив ст.47 КЗпП України. Враховуючи, що відповідач неправомірно затримав виплату нарахованої заробітної плати в день звільнення та не видав трудову книжку з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10 363 грн. 32 коп. та заробітна плата в сумі 684 грн. 00 коп.. Тому, просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату (середній заробіток) в сумі 11 047 грн. 32 коп. 01 липня 2016 року позивачка в судовому засіданні збільшила позовні вимоги мотивуючи тим, що станом на 01.07.2016 року з нею розрахунок проведений не був, тому на підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому, просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату (середній заробіток) в сумі 14 501 грн. 76 коп.. Позивачка та її представник в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник позивачки в судовому засіданні пояснила, що позивачка була звільнена з роботи 01 березня 2016 року, але розрахунок повний розрахунок з нею проведений не був. Станом на 01 березня 2016 року відповідач повинен був виплатити позивачу 684 грн. 00 коп.. Окрім того пояснила, що картковий рахунок на який перераховував відповідач заробітну плату, позивачкоюбуло закрито після її звільнення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Пояснив, що при звільненні позивачці не було виплачено 684 грн. 00 коп.. В довідці виданій [PERSON] 19.05.2016 року за №21 про нарахування їй сум вказано місяці квітень-травень 2016 року. При зазначені місяців нарахування сум, допущено механічну помилку. Насправді позивачці було перераховано нараховані їй суми при звільненні в березні 2016 року 342 грн. 12 коп., які перераховані платіжним дорученням №849 від 14.03.2016 року в АКБ Укрсиббанк та в квітні 2016 року 341 грн. 88 коп., які перераховані платіжним дорученням №1011 від 27.04.2016 року в АКБ Укрсиббанк. Те, що позивачка закрила карточний рахунок їм відомо не було, вона не повідомляла про закриття карткового рахунку. Середня заробітна плата позивачки складала 2 172 грн. 59 коп., а середньоденна 72 грн. 41 коп.. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.10 ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , розглянувши справу в межах заявлених вимог і прийшов до такого висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до наказу №18 від 01.03.2016 року позивача [PERSON] звільнено з роботи з 01.03.2016 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.11). Суд, не приймає до уваги довідку видану Мукачівським дитячим будинком-інтернат від 19.05.2016 року за №21 (а.с.12), так-як в ній містяться технічні помилки. Згідно довідки виданої Мукачівським дитячим будинком-інтернат від 24.06.2016 року повний розрахунок з позивачем було проведено 27 квітня 2016 року, тому, затримка виплати заробітної плати при звільненні становить 27 днів і за цей період з відповідача, слід стягнути середньоденний заробіток. Суд, не приймає також до уваги твердження позивача, що вона не отримала повний розрахунок, так-як закрила в банку картковий рахунок, що стверджується відповідною заявою (а.с.30) тому, що відповідача вона не повідомила про закриття карткового рахунку і несвоєчасна виплата заробітної плати сталася не з вини відповідача. Відповідно до 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. На підставі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені позивачкою слід стягнути із відповідача на її користь та стягнути з відповідача на користь Держави різницю сплаченого судового збору. Враховуючи те, що повний розрахунок з позивачкою було проведено саме 27 квітня 2016 року, то з відповідача, слід стягнути середньоденну заробітну плату за 27 днів, що становить 1 955 грн. 33 коп.. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення збільшених позовних вимог.

Outcome: partial