Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.07.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] донька - [PERSON] .. Однак спільне життя у сторін не склалося і рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 21.06.2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою в с. Колосівка Барського району Вінницької області. Оскільки позивач ухилявся від добровільного виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, не надавав ніяких коштів на їх харчування, одяг, навчання, позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. Рішенням суду позов було задоволено, однак відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться життям дітей та станом їх здоров`я, не приїжджає до дітей, не дзвонить їм, не піклується про фізичний і духовний стан дітей та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Через важке матеріальне становище, позивачка змушена працювати в іншій країні, аби забезпечити дітей належним харчуванням, одягом, належними умовами проживання, навчання, відпочинку. Діти проживають біля своєї бабусі, яка дбає про них у відсутність позивачки. Позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дітей, оскільки його поведінка свідчить про те, що його ставлення до виховання дітей змінити не можливо. Крім того, за час перебуванню у шлюбі з відповідачем, позивачка разом з дітьми потерпали від його грубого поводження, оскільки він зловживаючи спиртними напоями вчиняв систематичне насильство в сім`ї, чим травмував дитячу психіку. Свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, небажання змінити свою поведінку, ігнорування інтересів і потреб дітей є підставами для позбавлення його права на виховання дітей. Дана позовна заява надійшла до суду 18.04.2019 року, та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою суду від 19.04.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 11.06.2019 року. Ухвалою суду від 08.07.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.08.2019 року. До початку розгляду справи по суті, позивач [PERSON] надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомив. Від сільського голови Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області Магльона В .В. надійшла заява, в якій просить розглядати справу за відсутності представника сільської ради, позовну заяву визнає та не заперечує щодо її задоволення. Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.12.2015 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 12.2015 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області). Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21.06.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачкою, що підтверджено наявними у матеріалах справи довідками: про склад сім`ї від 13.11.2018 року №689, про реєстрацію місця проживання особи від 10.10.2018 року №73, про реєстрацію місця проживання особи від 10.10.2018 № 74. Згідно даних довідок позивачка разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно постанови про виконавче провадження Бершадським районним судом Вінницької області було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідач їх не сплачував та станом на 01.04.2018 року борг становить 12974,14. З довідки №84 від 19.02.2019 року, виданої виконавчим комітетом Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області вбачається, що діти сторін, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] , [INFO] та дідусем [PERSON] , [INFO] . Згідно даної довідки діти знаходяться на утриманні матері, батько участі у вихованні, спілкуванні, утриманні дітей не приймає. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] № 89 від 19.02.2019 року комісією встановлено, що умови проживання сім`ї задовільні. На час перевірки в будинку чисто та охайно. Діти забезпечені всім необхідним. З наявних в матеріалах справи характеристик, виданих класними керівниками та директором школи вбачається, що діти сторін, [PERSON] та [PERSON] , гарно навчаються в школі та їх мати разом з бабусею приділяють належну увагу їх вихованню, підтримують зв`язок зі школою, відвідують батьківські збори. З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , посвідчених секретарем Гаївської сільської ради вбачається, що позивачка змушена через важке матеріальне становище працювати за кордоном. Рідний батько дітей з сім`єю не проживає та з дітьми не спілкується. Діти знаходяться на повному утриманні матері та бабусі, яка ними опікується. Крім того, позивачка в своєму позові зазначає, що відповідач [PERSON] зловживаючи спиртними напоями, вчиняв систематичне насильство в сім`ї. Даний факт вона підтвердила постановою про притягнення до адміністративної відповідальності від 14.08.2015 року, згідно якої відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 173-2 ч.2, тобто за повторне протягом року вчинення насильства в сім`ї. Відповідно до висновку виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області, який виконує функції органу опіки та піклування від 03.05.2019 року № 201, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , оскільки він ухилявся від добровільного виконання своїх обов`язків по утриманню дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не надавав ніяких коштів на харчування дітей, на одяг, на навчання, не цікавився життям дітей та станом їх здоров`я, не піклувався про фізичний та духовний стан дівчат, не приїжджав до дітей. Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітніх доньок, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо їх утримання, про що свідчить не надання будь-якої матеріальної допомоги та не проявом інтересу до їх життя, здоров`я та розвитку, і.т.ін. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх доньок, не цікавиться її долею протягом останніх років, участі у їх вихованні та розвитку не приймає, матеріально дітям не допомагає, тобто жодного контакту з ними не підтримує. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з доньками не робив, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у їх долі. Зважаючи на те, що батько не цікавиться їх життям, не приймає участі в їх вихованні та утриманні, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно дітей, яка знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду, суд приходить до висновку, що він свідомо відмовився приймати участь в житті своїх дітей. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати доньок, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 768 гривні 40 копійок згідно квитанції №18 від 05.03.2019.

Outcome: approved