Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] «Про стягнення аліментів». В підтвердження позову позивач посилається на те, що від спільного життя з відповідачем мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №118, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкова реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 15 січня 2014 року свідоцтво про народження серії 1-ВЛ №349574. Дитина наразі проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання від 12.07.2018 року за №3722, виданою інспектором Дергачівської міської ради Харківської області [PERSON] [PERSON], [INFO] має проблеми з серцем, на що є встановлений діагноз ВСП-ОАП, у звязку з чим постійно знаходиться під наглядом лікарів. Хвороба дитини підтверджується довідками №11119/93 пр.292, «6194 пр.139 про потребу дитини у домашньому догляді, виписками №4962, №204470, №148884 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) хворого, ультрозвуковими дослідженнями серця від 13.12.2017, 16.03.2018, консультативним висновком спеціаліста-дитячого кардіолога від 17.07.2018 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, тому позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Позивач в судове засідання не зявилась відповідно до поданої заяви просила суд розглядати справу у її відсутність, без фіксації технічними засобами, на задоволенні позову наполягала, просила стягнути додаткові витрати з відповідача у розмірі 700 грн. Відповідач в судове засідання не зявився відповідно до поданої заяви просив суд розглядати справу у його відсутність, без фіксації технічними засобами, не заперечував проти стягнення з нього додаткових витрат у розмірі 700 грн. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе слухати справу без фіксування технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом було достовірно встановлено, від спільного життя позивач з відповідачем мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №118, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкова реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 15 січня 2014 року свідоцтво про народження серії 1-ВЛ №349574. Дитина наразі проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання від 12.07.2018 року за №3722, виданою інспектором Дергачівської міської ради Харківської області [PERSON] [PERSON], [INFO] має проблеми з серцем, на що є встановлений діагноз ВСП-ОАП, у звязку з чим постійно знаходиться під наглядом лікарів. Хвороба дитини підтверджується довідками №11119/93 пр.292, «6194 пр.139 про потребу дитини у домашньому догляді, виписками №4962, №204470, №148884 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) хворого, ультрозвуковими дослідженнями серця від 13.12.2017, 16.03.2018, консультативним висновком спеціаліста-дитячого кардіолога від 17.07.2018 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, тому позивач звернулася до суду для захисту своїх прав. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою статті 185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185\~СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185\~СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185\~СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини, а в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Враховуючи те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини, яка потребує у лікуванні не надає, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved