Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку зареєстрований [PERSON] . Відповідно до довідки № 515 від 03.08.2021, виданої Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не мешкає з 2013 року. Відповідач не проживає в житловому будинку більше одного року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає і взагалі будинком він не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, оскільки позивачем було прийнято рішення щодо продажу житлового будинку. Позивачу не вдалось самостійно домовитись з відповідачем про добровільне зняття з реєстрації останнього. Позивач [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява від 21.09.2021 про розгляд справи за її відсутності. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Через канцелярію суду від відповідача надійшла заява від 17.09.2021 про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач повідомляє, що на теперішній час мешкає на території Російської Федерації та повертатись до України не планує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 09.07.2009, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., позивач набула право власності на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується також й витягом з Державного реєстру правочинів № 7487220 від 09.07.2009. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.08.2021, посвідченого державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Зайцевою І.Г., [PERSON] отримала у спадок від померлого чоловіка [PERSON] (до переміни прізвища [PERSON] ) 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 268904961 від 04.08.2021, за [PERSON] 04.08.2021 зареєстровано право власності на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином, на теперішній час [PERSON] є власником усього житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 01-45/1850 від 12.08.2021, виданої Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області, [PERSON] зареєстрований за адресою: за адресою: [ADDRESS] з 05.06.2012. За змістом довідки № 515 від 03.08.2021, виданої Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області, [PERSON] зареєстрований за адресою: за адресою: [ADDRESS] , але з 2013 року постійно не проживає за цією адресою. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого\~будинку,\~які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок , квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач не є власником чи співвласником житлового будинку, жодних майнових прав на означений житловий будинок не має. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON] не надав суду доказів наявності будь-яких договорів з приводу наявності права користування житловим будинком, не проживає у житловому будинку з 2013 року, визнав позов у повному обсязі, зазначивши, що він не має наміру повертатись до України, наявні підстави для задоволення позову. Суд враховує, що реєстрація відповідача у будинку позивача створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права власності. Також суд констатує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, а тому суд приймає визнання позову відповідачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved