Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. У позові вказала, що 27.03.2016 року померла її бабуся [PERSON]. Коли позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої, то дізналася про існування заповіту на користь відповідача [PERSON] При цьому, відповідач подала заяву про прийняття спадщини за заповітом. На думку позивача заповіт посвідчено з порушеннями чинного законодавства. Позивач вказує, що померла [PERSON] 29.01.2013 року та 25.12.2015 року перенесла інсульти, страждала на захворювання, які не давали їй на момент складення заповіту можливості усвідомлювати значення своїх дій та передбачати наслідки, заповіт не відповідав волі спадкодавця, оскільки вона була важкохворою людиною у віці 76 років, лежачою, не спроможна розмовляти, писати, в інший спосіб висловлювати свої думки та бажання. З урахуванням викладеного позивач прохає визнати недійсним заповіт [PERSON] від 10.02.2016 року на користь [PERSON], посвідчений секретарем виконавчого комітету Мгарської сільської ради Лубенського району Полтавської області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохає їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказавши, що відповідач [PERSON] доглядала за померлою, а тому має право спадкування за заповітом. Також вказав, що обставин, які б вказували на недієздатність спадкодавця відповідач не помічала. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] була бабусею позивача - [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвами про народження позивача та батька позивача [PERSON]. Так, матірю [PERSON] записана [PERSON]. /а.с.7, 8/ Батько позивача помер 20 січня 2016 року. /а.с.9/ 29 березня 2016 року померла [PERSON]. /а.с.10/ Позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON], яка бажає прийняти спадщину. Згідно матеріалів спадкової справи, наданої на запит суду, Першою Лубенською державною нотаріальною конторою, 10 лютого 2016 року секретарем виконавчого комітету Мгарської сільської ради Лубенського району Полтавської області посвідчено заповіт, яким [PERSON] все своє майно заповіла на користь [PERSON]. /а.с.62/ При цьому, [PERSON] у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлої. /а.с.38/ Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно наданої медичної документації спадкодавець [PERSON] за життя страждала на такі захворювання, як кардіосклероз атеросклеротичний, атеросклероз вінцевих судин і аорти, серцева недостатність 2Б, церебральний атеросклероз ІІІ ст., наслідки перенесеного ГПМК по ішемічному типу 29.01.2013 року, 25.12.2015 року з сенсо-моторною афазією, гіпертонічно хвороба ІІІ ст., клас 3, ризик високий, у звязку з чим перебувала на диспансерному обліку в Новаківській амбулаторії ЗПСМ. Причиною смерті [PERSON] стала серцево-судинна недостатність. /а.с.11-27/ Ухвалою суду від 24.03.2017 року за клопотанням представника позивача по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до п.18 ППВСУ№7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Згідно акту судово-психіатричного експерта №348 від 14.08.2017 року [PERSON], яка померла 27 вересня 2016 року, під час складання та посвідчення заповіту 10.02.2016 року страждала психічним розладом органічним ураженням ЦНС з сенсомоторною афазією та інтелектуально-мнестичними порушеннями. Наявний у підекспертної психічний розлад на момент складання та посвідчення заповіту 10.02.2016 року позбавляв її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. /а.с.139-152/ Таким чином, за результатами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи встановлено, що спадкодавець [PERSON] на момент складання спірного заповіту не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України є достатні підстави для визнання заповіту недійсним. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Натомість, представник відповідача всупереч ст.60 ЦПК України жодним чином не обґрунтував заперечень проти позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлений позов слід задовольнити. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України понесені позивачем по справі судові витрати підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved