Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів у твердій грошовій сумі на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], по 1500,00 гривень щомісячно на кожного, зазначивши, що 04 травня 2007 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 30. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , які перебувають на її повному вихованні та утриманні. Сімейні відносини з відповідачем припинені восени 2014 року через несумісність характерів та різні погляди на життя. Намірів на примирення ніхто з них не виказував. Майновий спір відсутній. На розірванні шлюбу наполягає. 08.11.2018 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині стягнення аліментів, які просить стягувати з відповідача у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. 28.01.2019 року від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог з урахуванням їх уточнення в частині стягнення аліментів, та про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення на веб-сайті суду, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 04 травня 2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 30, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 016889, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.14,15). Сімейні відносини сторони припинили восени 2014 року через несумісність характерів та різні погляди на життя, наміру на відновлення сімейних відносин не виказують. Майновий спір відсутній. Діти проживають разом із позивачем, перебувають на її утриманні, що підтверджено довідкою, виданою виконавчим комітетом Олешківської міської ради № 8839 від 27.07.2018 року (а.с. 30). Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд приходить до висновку про необхідність залишити позивачу її чинне прізвище «Тищенко». Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, оскільки позивач наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені восени 2014 року, що свідчить про тривалість формального існування шлюбу. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, сторони мають рівні права і мають нести однакові обовязки по відношенню до дітей, тому зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з 02.07.2018 року. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати у справі по сплаті судового збору віднести на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved