Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 08.09.2020 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить встановити факт її сумісного проживання однією сім`єю з її матір`ю [PERSON] , [INFO] , в період з 1997 року по [INFO] , тобто по день смерті останньої. Заяву обґрунтовано тим, що її матір [PERSON] померла [INFO] . Розширеною експертною комісією обласного центру медико-соціальної експертизи Дніпропетровської області 25.06.2008 року встановлено, що смерть матері настала від професійного захворювання. Після смерті матері [INFO] вона звернулася до Криворізького відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про призначення виплат на сім`ю в зв`язку зі смертю матері, але їй було відмовлено, оскільки вона не проживала разом із матір`ю на час її смерті однією сім`єю. Проте, не зважаючи на те, що вони із матір`ю були зареєстровані за різними адресами, мешкали вони однією сім`єю з 1997 року за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України. Представником позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі відокремленого підрозділу, - Криворізького відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - Бершадська Л.С. в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила у позові відмовити. Зазначила, що позивачка при зверненні до Фонду не надала довідки про склад сім`ї померлої, яка передбачена п.1 ст.42 Закону України «Про загально обов`язкове державне соціальне страхування», тому питання призначення страхових виплат не розглядалося, 08.09.2009 року подані нею документи були повернуті. При вирішенні спору про право на страхову виплату слід враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тому ствердження позивачкою про сумісне мешкання її та померлої матері, ще не є доказом того, що вони були однією сім`єю , оскільки, вона з чоловіком та дитиною на день смерті її матері мешкала окремо, виконувала свої обов`язки як дочка, надаючи їй свою підтримку та турботу. На момент смерті матері позивачці було 35 років, вона була повнолітньою, дієздатною людиною, працювала, тому, природно могла і повинна надавати допомогу матері та батькові. Суд, вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного. За вимогами ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.3 ст.315 ЦПК України). Встановлення факту, що має юридичне значення необхідно позивачу для отримання страхової виплати після смерті матері, тому відповідно до положень ч.4 ст.315 ЦПК України позивач звернувся до суду з заявою в порядку позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] (а.с.11). Прізвище при народженні « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » 08.12.1990 року після укладення шлюбу з [PERSON] , шлюб розірвано 21.07.1997 року (а.с.12, 13). Прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » 26.10.2001 року після укладення шлюбу з [PERSON] (а.с.14). Відповідно до висновку МСЕК від 10.05.2006 року [PERSON] первинно встановлено втрату професійної працездатності 80% та другу групу інвалідності з 10.04.2006 року безстроково (а.с.19). Матір позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с.15-17). Розширеною експертною комісією обласного центру медико-соціальної експертизи Дніпропетровської області 25.06.2008 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, що вбачається з довідки серії ДНА-03 №000182 від 25.06.2008 року (а.с.18). Відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загально обов`язкове державне соціальне страхування» - у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Після смерті матері позивач 25.12.2008 року звернулася до ВВД ФССНВ у м. Кривому Розі з заявою про призначення виплат на сім`ю у зв`язку зі смертю матері [PERSON] , з якою вона проживала разом до дня її смерті (а.с.20), проте листом №04/32 від 08.01.2009 року їй було відмовлено у виплаті одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку зі смертю матері з посиланням на те, що на час смерті [PERSON] вони мешкали окремо, та заявниця [PERSON] мала свою сім`ю (а.с.21). Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 05.11.2001 року (а.с.9). Проте, відповідно до акту мешканців будинку [ADDRESS] , посвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР», з якого вбачається, що [PERSON] з 1975 року по 2014 рік мешкала за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). На підтвердження факту проживання разом із матір`ю на час її смерті, позивачем надано її заяву від 10.03.2006 року на ім`я головного лікаря КУ «Міська лікарня №5» щодо її обслуговування у поліклініці №5 за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] (а.с.24). Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул. Подбєльського в м. Кривому Розі перейменовано на вул. Покровська. Зазначені обставини також підтверджуються показами свідків, допитаних в судовому засіданні за клопотанням позивача. Згідно з ч.1 ст.92 ЦПК зазначено, що сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її матір`ю, яка померла через профзахворювання. За адресою: [ADDRESS] мешкала фактично все життя, на деякий час виїжджала, мешкала за різними адресами, разом з матір`ю почала постійно жити ще до її захворювання років десять, вона хворіла тяжко два роки, вона возила її по лікарням, робила уколи, доглядала, після смерті - поховала матір. Мати отримала квартиру у спадщину і виписалася з квартири за зазначеною адресою, де вони мешкали все життя. Вона одна дитина у сім`ї. Мати не хотіла їх пускати у квартиру, що залишилася їй у спадок, тому жили разом - з її батьком, другим чоловіком, сином від першого шлюбу, дочкою та матір`ю. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що мешкали за адресою: [ADDRESS] з дружиною, тещею, тестем, сином від першого шлюбу, дочкою. Мешкали разом, бо дочка була маленька, потребувала догляду, потім батьки хворіли. Вони мали спільний бюджет, харчувалися разом, сплачували комунальні послуги, робили ремонт. Жили однією сім`єю. Спочатку помер тесть, а потім теща, вони займалися її похованням. Отже, з показів свідків вбачається, що позивач мешкала разом з [PERSON] однією сім`єю з 1997 року до часу її смерті за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання її матері не може бути доказом того, що вона не проживала разом із нею однією сім`єю, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням цієї обставини та підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. На підставі викладено, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved