Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, позов просила задовольнити, пояснивши, що відповідач не бере участі в житті дітей, не бере участі у фінансовому забезпеченні дітей у зв'язку з чим, вона вимушена звернутись до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлявся належним чином. У зв'язку із реєстрацією місця проживання відповідача на території м. Донецьк, у суду відсутні можливості повідомити про розгляд справи поштовою кореспонденцією, а тому суд повідомляє сторону про розгляд справи, розмістивши повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України»(а.с. 20, 24). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки сторін у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.25). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецьк. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 11-12). В подальшому, шлюб було розірвано. Діти проживають з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Автотранспортник-2» від 15 грудня 2016 року (а.с. 55). Судовим розглядом встановлено, що діти повністю знаходяться на утриманні та вихованні позивача. Будь-яких інших доказів в підтвердження передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України обставин на підтвердження матеріального стану відповідача суду не надано, крім тих, що досліджені в судовому засіданні, не встановлено таких і при розгляді справи. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою ( ч.1 ст. 141 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Вирішуючи питання суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. З урахуванням обставин, які перелічені в ст. 182 СК України, враховуючи твердження позивача про те, що вона просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, враховуючи докази, надані на підтвердження позовних вимог, з яких не вбачається підтвердження можливості відповідача сплати аліментів у визначеній сумі, не зазначено про матеріальне становище платника аліментів, не доведено факт витрат відповідної суми з боку позивача, суд вважає за можливе при визначенні розміру аліментів, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробтку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2016 і до повноліття дітей. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 551 гривня 21 копійка. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 21 копійка). В силу ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved