Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та скасування права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 серпня 1997 року між нею, її чоловіком [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої сторони було укладено нотаріально посвідчений договір пожиттєвого утримання. За умовами даного договору вона та її чоловік передали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON], тоді як останній зобов'язувався довічно утримувати їх, забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядати, надавати необхідну допомогу з правом довічного проживання у даній квартирі. Вартість матеріального забезпечення визначена умовами договору в розмірі одного неоподаткованого мінімуму, що діє на час сплати. [INFO] помер чоловік позивача, таким чином вищезгаданий договір пожиттєвого (довічного) утримання в частині зобов'язань [PERSON], щодо його утримання, припинився. Зазаначила, що раніше вже неодноразово зверталася з аналогічними позовами до суду. Однак, рішеннями судів у задоволенні позовів було відмовлено. В обґрунтування своїх вимог позивач покликалася на те, що внаслідок намагання розірвати договір пожиттєвого (довічного) утримання стосунки з відповідачем значно погіршилися, що виразилося у прихованих знущаннях, принижуваннях, через його негативне ставлення до неї виникають постійні сварки. Дані факти підтверджуються медичною документацією та показаннями свідків. Крім того, у 2006 році [PERSON] зареєстрував у квартирі, в якій вона проживає, свого сина [PERSON], а в 2009 році його дітей [PERSON] та [PERSON], через що їй за період 2006 по 2013 роки доводилося сплачувати комунальні платежі в більшому розмірі, ніж вона мала оплачувати. Після рішення суду відповідач сам сплачував комунальні послуги за своїх родичів. Також зазначила, що в [INFO] їй виповнилося 94 роки, вона є людиною досить похилого віку. Через свій вік вона не має можливості належним чином забезпечувати себе усім необхідним. Обумовлений в договорі розмір матеріального забезпечення на рівні 17 гривень не є достатнім для забезпечення її належного рівня життя, на даний час їй допомагають сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] На неодноразові прохання [PERSON] належним чином надавати їй необхідну допомогу по купівлі продуктів харчування, супроводженню до лікарень, купівлі ліків, наданні коштів на медичне обслуговування та інше, позивач отримувала відповіді від відповідача про належне виконання ним своїх обов'язків, на зауваження та пропозиції позивача не реагував. В цілому виконання договору [PERSON] у такий спосіб порушує співвідношення майнових інтересів і позбавляє позивача, як заінтересовану сторону того, на що остання розраховувала при укладенні спірного договору. Так позивач 05.02.2016 року звернулася до суду з позовом про внесення змін до договору пожиттєвого отримання у зв'язку з істотною зміною обставин. Однак, сподіваючись на позасудове врегулювання спору залишила позов без розгляду. Також зазначила, що надіслала [PERSON] заяви про доповнення та зміну умов договору утримання, однак останнім досудові вимоги залишенні без задоволення. Оскільки будь-яке примирення з набувачем [PERSON] в майбутньому неможливе через його негативне ставлення до позивача, домовленості щодо приведення договору пожиттєвого утримання у зв'язку з обставинами які істотно змінилися, сторони не досягли, то покликаючись на викладені обставини просить суд розірвати договір пожиттєвого (довічного) утримання від 12.08.1997 року, посвідчений нотаріусом першої Луцької державної нотаріальної контори Четверговою Е.О., реєстраційний запис №359, укладений між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої в частині довічного утримання [PERSON], забезпеченні її харчуванням, одягом, доглядом у розмірі одного неоподаткованого розмірі доходів громадян, що діє на час оплати, з підстав не досягнення згоди, щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання; скасувати право власності [PERSON] на частину спільної сумісної власності квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] до відчуження у відповідності до договору пожиттєвого (довічного) утримання від 12.08.1997 року, посвідченого нотаріусом першої Луцької державної нотаріальної контори Четверговою Е.О., реєстраційний номер №359. Позивач та її представники в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що [PERSON] належним чином виконував взяті на себе зобов'язання відповідно до договору пожиттєвого утримання, що підтверджено судовими рішеннями. Незважаючи на односторонню, безпідставну відмову [PERSON] від договору, свої зобов'язання за договором намагається виконувати належним чином і на даний час, збільшивши обсяг допомоги, яку надає. Просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 1997 року між [PERSON], її чоловіком [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], з іншої було укладено договір пожиттєвого утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Четверговою Е.О., реєстровий № 1-793, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON], тоді як останній зобов'язувався довічно утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядати, надавати необхідну допомогу з правом довічного проживання у даній квартирі. Вартість такого матеріального забезпечення визначена в розмірі одного неоподаткованого мінімуму, що діє на час сплати (а.с.12). На підставі даного договору Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 03 вересня 1997 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану квартиру. 26 листопада 2003 року помер чоловік позивача - відчужувач [PERSON], а отже з цього моменту вищезгаданий договір довічного утримання є припиненим в частині щодо зобов'язань [PERSON] по утриманню [PERSON] Згідно з п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.10.2012 року та рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.09.2013 року, які набрали законної сили, в позові [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору пожиттєвого утримання відмовлено, встановлено належне виконання набувачем своїх обов'язків та односторонню відмову [PERSON] від договору довічного утримання, що в силу положень ст.775 ЦК України не є підставою для його розірвання. Звернувшись до суду з даним позовом позивач посилається на ст.652 ЦК України, відповідно до якої у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. 2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. В судовому засіданні представники позивача пояснили, що обставинами, які істотно змінились є: 1)необхідний рівень матеріального забезпечення відчужувача; 2)потреба у щоденному догляді відчужувача, зважаючи на її вік та стан здоров'я; 3)неможливість надання набувачем деяких видів допомоги, зважаючи на те, що він та відчужувач є особами різної статі; 4)ворожі стосунки, які на даний час склалися між відчужувачем та набувачем. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, позов [PERSON] про розірвання договору довічного утримання є безпідставним, оскільки обставини, на які посилаються позивач та її представники не є істотними в розумінні ст.652 ЦК України. Вимога про скасування права власності [PERSON] на частину спільної сумісної власності квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] до відчуження у відповідності до договору пожиттєвого (довічного) утримання від 12.08.1997 року до задоволення не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про розірвання договору довічного утримання. Крім того, на думку суду, в цій частині позивачем невірно обраний спосіб захисту в розумінні ст.16 ЦК України. Щодо зміни обставин, на які вказували в судовому засіданні представники позивача, то питання, що виникли можуть бути вирішені відповідно до ст.ст.749 ч.2, 751,752 ЦК України. На основі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.628, 638, 652,749, 751, 752, 755 ЦК України,

Outcome: dismissed