Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області, органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 14.06.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14.06.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №46, який в послідуючому на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.02.2010 року у цивільній справі №2-108/2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано. В період шлюбу у сторін народились діти: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. 09.06.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своєї прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Як стверджує позивач у позовній заяві до реєстрації шлюбу з відповідачем сторони проживали разом близько одного року. Після реєстрації шлюбу сторони прожили лише декілька місяців, після чого позивач була вимушена переїхати до своїх батьків. Коли позивач народила дітей відповідач до пологового будинку не навідувався та позивача з дітьми не забрав. Після народження дітей відповідач життям дітей не цікавився, будь-якого інтересу до останніх не проявляв. Відповідач, ухиляючись від матеріального утримання дітей, не надає й жодної іншої допомоги; вихованням, виконанням своїх батьківських обов'язків не займається. Діти позбавлені батьківської уваги, піклування, батько не цікавиться навчанням дітей, тим, як вони проводять дозвілля, не проявляє відносно них турботи, тощо. А тому, у зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей, позивач звернулася до суду з даним позовом про позбавлення відповідача його батьківських прав відносно неповнолітніх доньки та сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Снітко В.А. позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення суду. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької областіза довіреністю Ільїн О.О. не заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 22.09.2017 року (а.с.217-218). Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування Вінницької міської ради за довіреністю [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 14.06.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14.06.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №46, згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого В РАЦС Ямпільського РУЮ Вінницької області 14.06.2008 року (а.с.10), який в послідуючому на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.02.2010 року у цивільній справі №2-108/2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано (а.с.11). В період шлюбу у сторін народились діти: донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Ямпільського РУЮ Вінницької області 30.06.2009 року (а.с.13), та син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Ямпільського РУЮ Вінницької області 30.06.2009 року (а.с.14). 09.06.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своєї прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим В ДРАЦС Ямпільського РУЮ Вінницької області 09.06.2012 року (а.с.15). Згідно довідки виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області №214 від 24.01.2017 року вбачається, що неповнолітні діти сторін зареєстровані та проживають разом із позивачем у [ADDRESS] (а.с.18). Як вбачається з матеріалів справи неповнолітні діти сторін ведуть активний спосіб життя, навчаються в першому класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 ім. Івана Богуна м. Ямполя, що підтверджується змістом довідки вказаного навчального закладу №29 від 25.01.2017 року (а.с.17). Зі змісту вищезазначеної довідки навчального закладу також встановлено, що безпосередньо активну участь в житті дітей бере їх мати [PERSON], яка здійснює контроль за навчанням дітей, допомагає у підготовці домашніх завдань, піклується про зовнішній вигляд дітей, систематично відвідує батьківські збори та виховні заходи. Разом з тим, батько дітей навчальний заклад, де навчаються його діти, не відвідує, не цікавиться навчанням та здобутками неповнолітніх дітей. Також, в матеріалах справи міститься довідка дошкільного навчального закладу №6 «Черешенька» м. Ямполя від 31.01.2017 року вих.№4, згідно якої вбачається, що діти сторін відвідували вказану дошкільну установу в період часу з 2012 по 2016 роки. За час відвідування дітьми установи на всі батьківські збори, святкові ранки приходила тільки мама [PERSON] Рідного батька [PERSON] працівники закладу не бачили жодного разу (а.с.16). Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.08.2009 року про обвинувачення [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, останнього визнано винним та засуджено по ч.1 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 2 роки (а.с.19-20). Згідно листа Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 03.07.2017 року №2.5-5389 на запит суду [PERSON] станом на 03.07.2017 року в кримінально-виконавчих установах Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції по обліках не проходив (а.с.119). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно висновку Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від 28.08.2017 року №01-01.11/1404, вбачається, що [PERSON] є біологічним батьком малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], однак фактично з часу народження дітей він нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дітьми, не проявляє ініціативи до зустрічей, що свідчить про його небажання та байдуже ставлення до життя та подальшої долі власних дітей. А тому, Ямпільська районна державна адміністрація Вінницької області як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей (а.с.205-206). Вищезазначені обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування, також знайшли своє відображення у показах свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх покази дані в судовому засіданні об'єктивно підтверджуються іншими доказами по справі. Так, дійсно, суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дітьми, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своїх дітей та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо них, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Суд звертає увагу, що в ході судового розгляду будь-яких відомостей про особу відповідача, в тому числі про місцезнаходження/місцепроживання, місце роботи відповідача, не вдалось встановити. В той час, як факт наявності у відповідача судимості за вчинення злочину середньої тяжкості проти власності, як на тому акцентувала сторона позивача, не є самостійною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Разом з тим, в судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач на разі не відбуває покарання у виді позбавлення волі, також в матеріалах справи відсутні відомості про встановлення факту смерті останнього органами реєстрації актів цивільного стану, а тому судом не встановлено надзвичайних обставин у житті відповідача, які унеможливлюють його виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітніх дітей. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до неповнолітніх дітей, оскільки це викликано необхідністю. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, остання із позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей не зверталась, а тому в силу ст.ст.181, 182, 183 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 02.02.2017 року, до досягнення дітьми повноліття. Оскільки, декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того, в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати щодо сплати судового збору у розмірі 640,00 грн., згідно квитанції №3 від 02.02.2017 року (а.с.1), а також витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 180,00 грн., згідно квитанції №0.0.849050129.1 від 15.09.2017 року (а.с.218), понесені позивачем. Окрім того, судовий збір в розмірі 640,00 грн. (за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, так як згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved