Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, зареєстрований 30.11.2015 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.11.2015 року вона з відповідачем уклали шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] . Починаючи з серпня 2018 року, сторони не проживають однією сім`єю, подружній обов`язок не виконується, взаємодопомога в аспекті сімейного життя не надається. При розмові з відповідачем, позивач прийшов до висновку, що подальше проживання та збереження шлюбу між ними неможливо, що є підставою для його розірвання, в зв`язку з чим позивач звернулась з позовом про розірвання шлюбу. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.2015 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується офіційним шлюбним договором, складеним у присутності та за підписом нотаріуса Мохамед Амір Альгамзі з відділу реєстрації актів громадського стану м. Каїр, який внесено до реєстру актів громадянського стану за № 5579. Від вказаного шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, реєстраційний номер [NUMBER] . Подружнє життя сторін не склалося, вони не проживають разом. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Як передбачено ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Судом встановлено, що сторони після реєстрації шлюбу проживали на території України, а тому до приватноправових відносин між сторонами стосовно розірвання укладеного між ними шлюбу застосовується законодавство України. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В свою чергу відповідно до статті 51 Конституції України, частини 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Шлюб розпався остаточно, існує лише формально. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved