Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову вказала, що 11.04.2014 року між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . 04.06.2018 року за рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області шлюб розірвано. Дитина постійно проживає з матір`ю та перебуває у неї на утриманні. До недавнього часу спору щодо визначення місця проживання дитини та щодо матеріального утримання дитини між сторонами не було, проте нещодавно відповідач почав погрожувати, що припинить надавати кошти на утримання дитини та має намір забрати дитину жити до себе. За таких обставин, просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначене судове засідання для розгляду справи по суті. 22.05.2020 року за вх. № 11620 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов визнав частково, погодився з вимогою стягнення з нього аліментів на утримання дочки, проте вважає обґрунтованою і розумною суму аліментів у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, оскільки аліменти у розмірі 1/4 частини не обґрунтовано позивачем не підтверджено доказами, а також він несе витрати по лізинговим платежам та орендній платі за житлове приміщення. Крім того вказує, що свої батьківські обов`язки в частині надання матеріальної допомоги на утримання дитини ним виконувались неухильно та в повному обсязі. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачем, відповідач вказує, що не оспорює та не заперечує місця проживання дочки з матір`ю, тому просить відмовити у задоволенні вказаної вимоги, з підстав відсутності спору між сторонами з цього питання. 13.07.2020 року за вх. № 15649 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечила проти доводів відповідача щодо неможливості сплати останнім аліментів у розмірі 1/4 частини від його доходу, вважає, що відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження його нездатності сплачувати аліменти на утримання дитини у рекомендованому законом розмірі. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на викладене в ньому та викладене у відповіді на відзив, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник позов визнали в частині стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини від доходу відповідача, просили позов в цій частині задовольнити, в іншій відмовити. Представник органу опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпрі ради у судове засідання не з`явилася, 31.08.2020 року за вх. № 19439 до суду подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі у зв`язку зі службовою завантаженістю. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 17.06.2014 року, актовий запис № 1056 (а.с. 11, на звороті). Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.06.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10-11). У судовому засіданні було встановлено, та не заперечувалося відповідачем, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Щодо подальшого постійного проживання дочки з матір`ю відповідач не заперечує. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпро ради за висновком від 06.07.2020 року № 438 вважає доцільним визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 167). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Враховуючи вищевикладене, для забезпечення повного гармонійного, духовного, морального і фізичного розвитку дитини, приймаючи до уваги, що відповідач не заперечує проти проживання дочки з матір`ю, суд вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] за місцем її проживання, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що [PERSON] працює в АТ «А-Банк» спеціалістом по програмному забезпеченню та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 82 421,81 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 12.05.2020 року (а.с. 84). З матеріалів справи вбачається, що відповідач в добровільному порядку сплачував позивачу аліменти на утримання дитини (а.с. 85-120). Відповідно до копії договору оренди від 17.03.2018 року [PERSON] як орендар прийняв в оренду квартиру з 17.03.2018 року до 17.03.2019 року зі сплатою орендної сум в розмірі 3200,00 грн. щомісяця (а.с. 121-122). Копії договору оренди на 2020 рік відповідачем не надано. У зобов`язанні де відповідач є лізингоодержувачем останній сплачує щомісячний платіж в розмірі 8670 грн. (а.с. 123-125). Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифікованої Законом № 69-Y від 03.08.2006 року передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи те, що дитина знаходиться на утриманні позивача по справі, враховуючи сімейний та матеріальний стан відповідача, те, що допомоги на утримання інших дітей він не надає, непрацездатних осіб на утриманні не має, працює та має сталий дохід, істотних обставин, які б могли впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків не вбачається, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини та відповідач має змогу надавати таку допомогу, з урахуванням потреб саме дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання його єдиної дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісячно до її повноліття, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, а також в дохід держави підлягає стягненню по 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved