Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем [PERSON] 03.06.2017 року шлюбу, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що їх сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові один до одного, з липня 2019 р. між сторонами припинені шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, примирення між ними є неможливим. Зазначила, що після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з позивачем. Провадження у справі відкрито ухвалою від 10.06.2020 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву, в якій просив задовольнити позов в повному обсязі, розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. На підставі ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 червня 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 833, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що міститься в матеріалах справи. Сторони мають спільну малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.11.2017 р. Дарницьким РВ ДРАЦС у м.Києві. Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2019 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про місце проживання дитини на момент розгляду справи між сторонами не має, дитина проживає з матір`ю. Спору про розподіл майна подружжя на час розгляду справи між сторонами немає. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені певний час, позивач просить розірвати шлюб та заперечує щодо надання строку на примирення судом. Крім того, відповідач, будучи обізнаним про розгляд судом вищевказаної справи, не проявив зацікавленості в збереженні сім`ї та не з`явився в судове засідання, що свідчить про байдужість відповідача до збереження шлюбу. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського РВ ВДРАЦС у м.Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 840,8 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved