Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк Перший», в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за суму депозитного внеску у розмірі - 35 286,24 грн., відсотки за договором в сумі - 3107,85 грн., 3% річних в сумі - 484,34 грн. та моральну шкоду в розмірі - 50 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.02.2014р. між ПАТ «Банк Перший» та нею було укладено договір № ДФ-058388 банківського вкладу (депозиту), відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняв на зберігання грошові кошти в сумі - 165 063,01 грн. на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] у банку строком на 61 день з 12 лютого 2014 р. по 14 квітня 2014р. ЗА умовами п.2.1 вказаного договору банк щоденно нараховує вкладникові на суму вкладу проценти - 19,25 річних, а згідно із пунктом 1.4 договору по закінченні строку вкладу банк повертає вкладникові у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок [NUMBER]. Між тим, по закінченню строку дії депозитного договору позивач звернувся до банку із вимогою повернення вкладу з нарахованими відсотками, але коштів в повному обсязі не отримав, та згідно відповіді банку листом за вих.№12/01/01-1135 від 03.06.2014 року зазначено про затримку коштів із відповідними поясненням причин. Між тим, позивач зазначає про необхідність повернення відповідачем коштів у повному обсязі, що станом на час подачі позову складає - 35 286,24 грн. та нарахованими нею на вказаний залишок відсотками та 3% річних і моральної шкоди, оскільки банк у обумовлений договором строк фактично вказану суму не повернув. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначивши суд, що із внесеної суми відповідачем більшу частину коштів було повернуто тільки завдяки її проханням та щоденним візитам до приміщення банку, але «на руки» їй видавали кошти невеликими частинами, на що вона витратила багато свого часу, у неї погіршився настрій та вона нервувала, тому вважає необхідно стягнути моральну шкоду з відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, підтримавши свої письмові заперечення, наголошуючи на тому, що свої зобов»язання, передбачені п.1.4 договору ДФ-058388 перед позивачем банк виконав, оскільки в обумовлений договором строк 14.04.2014 року усі внесені позивачем кошти в розмірі - 165 063,01 грн. та нараховані за цей період відсотки в сумі - 5223,23 грн. було перераховано на інший відкритий для позивача рахунок [NUMBER], надавши при цьому суду роздруківку з вказаного рахунку. З огляду на це, позовні вимоги відповідач вважав безпідставними, а нарахування позивачем відсотків та 3% річних і моральної шкоди є таким, що не ґрунтується на вимогах закону та судової практики. З приводу неможливості фізичного отримання позивачем коштів в банку в повному обсязі, то представник пояснення надати не зміг. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12.02.2014 року між ПАТ «Банк Перший» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ДФ-058388, згідно якого позивач вніс на депозитний рахунок кошти в розмірі - 165 063,01 грн. на 61 день із строком з 12.02.2014 року по 14.04.2014 року з відсотковою ставкою - 19,25 % річних (а.с.10-12). Пунктом 1.4 договору передбачено, що по закінченню строку вкладу банк повертає вклад та нараховані проценти вкладникові у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок [NUMBER], відкритий у ПАТ «Банк Перший». Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст.1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як було встановлено судом, що також підтверджується доказами, після закінчення строку дії договору, а саме 14.04.2014 року на вказаний рахунок [NUMBER], відкритий у ПАТ «Банк Перший» банк повернув позивачу усі внесені позивачем кошти в розмірі - 165 063,01 грн. та нараховані за цей період відсотки в сумі - 5223,23 грн., що підтверджується роздруківку з вказаного рахунку та не заперечується сторонами, а отже свої зобов»язання у відповідності до умов п.1.4 Договору банк виконав в повному обсязі. У відповідності до частин 1-3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Між тим, протягом квітня-липня 2014 року позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про отримання усієї суми вкладу і процентів з вказаного рахунку і отримала за цей період лише частину вкладу в розмірі - 129 776,76 грн. (165 063, 01 - 35 286,24) (а.с.13-23). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти за договором банківського вкладу та нараховані станом на 14.04.2014 року проценти за його користування за умовами Договору банківського вкладу ДФ №058388 в сумі - 35 286,24 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача нарахованих на суму - 35 286,24 грн. відсотків та 3% річних за період з 14.04.2014 року по день подачі позову - 28.07.2014 року, оскільки свої зобов»язання про повернення банківського вкладу і відсотків у відповідності до вимог п.1.4 Договору позивач виконав в повному обсязі, повернувши суму депозиту та відсотків на рахунок позивача. Позивач просив також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 грн., посилаючись на норми ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Оскільки позивачу не було заподіяно жодної шкоди життю і здоров'ю підстав для відшкодування моральної шкоди у відповідності до ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. Крім того, між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 352,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial