Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН» (далі - ТОВ «УКР-ЛАН») про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Волноваською райдержадміністрацією 01.06.2006 р. серія [NUMBER], їй належить земельна ділянка площею 1,9131 га ріллі (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована на території Рибинської ради Волноваського району Донецької області, для ведення сільськогосподарського виробництва. Між нею та ТОВ «УКР-ЛАН» 01.01.2010 року було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років до 01.01.2020р. Вказаний договір 27.07.2012 року було зареєстровано у відділі Держкомзему у Волноваському районі за № [NUMBER]. Відповідно до п.7 Договору, орендна плата була визначена у розмірі 3% від оціночної вартості земельної ділянки у сумі 739,89 грн., та на підставі п.8 вказаного Договору, розраховується з урахуванням індексації, та виплачується у строк до 31 грудня щорічно. Всупереч визначеним нормам, відповідач з моменту укладання договору, жодного разу не виплатив позивачу орендну плату та на неодноразові звернення з цього приводу не реагував. Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідачем систематично не сплачується орендна плата, що є підставою для дострокового розірвання договору та стягнення заборгованості, що утворилась з 2010 року, а саме - заборгованість по орендній платі станом на 01.01.2017р. у сумі - 5180 грн.; з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1083,85 грн.; пеня за несвоєчасне внесення орендної плати - 540 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі - 174,53 грн., а усього на суму - 6978,38 грн. - у зв'язку із чим, просить суд стягнути на її користь з відповідача вказану заборгованість, розірвати договір оренди та зобов'язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку для власного цільового використання. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить стягнути на її користь заборгованість по орендній платі, станом на 01.01.2019р., та задовольнити інші оголошені позовні вимоги. Належним чином сповіщена про час та дату розгляду справи позивач [PERSON] до зали суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутність, за участі її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], присутній у залі суду, підтримав уточнені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Маркелова О.П., присутня у залі суду, не визнала позовні вимоги, надала відзив на позов, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на провину позивача [PERSON] у неотриманні орендної плати, яка не зверталась тривалий час до відповідача з цього питання. Просила суд врахувати сплив позовної давності у даній справі. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, підтвердила факт відсутності сплати орендної плати її матері [PERSON] з 2010 року, про що їй стало відомо з її слів. Факт звернення із позовом до суду лише у 2017 році вона обумовлює сподіванням на добровільну сплату заборгованості з боку відповідача. Заслухавши пояснення сторін у справі, свідка, вивчивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Вивченням письмових доказів, долучених до позову, судом встановлено, що 01.01.2010р. між [PERSON] та ТОВ «УКР-ЛАН» укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,9131 га ріллі (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована на території Рибинської ради Волноваського району Донецької області (а.с.7-8). Нормами ст. 792 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Відповідно до розділу «Орендна плата» Договору оренди землі від 01.01.2010 року, орендна плата є договірною та нараховується у грошовому виразі щороку. За користування вказаною в договорі земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю щороку орендну плату до 31 грудня поточного року. В п.9 розділу «Орендна плата» Договору оренди землі чітко регламентовано, що орендна плата переглядається за згодою сторін у разі: погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується відповідними документами; зміни умов господарювання, передбачених договором; в інших випадках передбачених законом. Згідно п. 10 розділу «Орендна плата» Договору оренди землі, у разі невнесення Орендарем орендної плати у строки, визначені цим договором, сплачується пеня у розмірі 0,2% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п.22 розділу «Інші права та обов'язки сторін» Договору оренди землі, Орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати. Як було встановлено у судовому засіданні та визнано представником відповідача ТОВ «УКР-ЛАН», внаслідок неналежного обліку договорів оренди, до моменту звернення позивача [PERSON] із позовом, відповідачу не було відомо про наявність укладеного договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість із сплати орендної плати перед позивачем, в результаті чого виникла значна заборгованість за період з 2010 по 2018 роки. Статтею 96 ЗК України встановлений обов'язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Однак відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності та розрахунку за користування земельною ділянкою за 2010-2018 роки та відповідно нехтує терміном зазначеним в розділі «Орендна плата» Договору оренди землі від 01.01.2010 року, який є його істотною умовою. На сьогоднішній день відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за користування 2010-2018 роки належною позивачці земельною ділянкою, не сплачено жодних грошових коштів. До того ж ніяких послуг в рахунок орендної плати за вказаний період вона від відповідача не отримувала. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов'язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору. Але, незважаючи на приписи чинного законодавства України та на умови Договору оренди, відповідач не виявив доброї волі для вирішення цього спору у позасудовому порядку. На момент пред'явлення позову, зобов'язання відповідача в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків є невиконаним. На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до розділу «Орендна плата» Договору оренди землі від 01.01.2010 року, встановлено обов'язок Відповідача своєчасно сплачувати оренду плату, тобто до 31 грудня поточного року. В зв'язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою за весь період оренди з 2010 по 2018 рік, є невиконанням обов'язків ТОВ «УКР-ЛАН», передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про оренду землі» є підставою для його розірвання. Згідно п. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При погоджені з Відповідачем строку сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору оренди землі, особа яка його укладала розраховувала на отримання необхідних їй грошових коштів або оплату в натуральній формі. А отже в зв'язку з порушенням строку сплати орендної плати, була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені договору оренди землі. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 (№ в ЄДРСРУ 28310898). Посилання представника відповідача на наявність провини позивачки у несплаті їй орендної плати у зв'язку із відсутністю її звернень - суд не бере до уваги, оскільки обов'язок сплати орендної плати повністю покладається на орендаря, що передбачено розділом «Орендна плата» Договору оренди землі. Більш точних умов сплати орендної плати вказаний Договір не передбачає. З огляду на ту обставину, що відповідач не виплачує позивачці орендну плату за значний період з 2010 по 2018 рік - чим порушив істотні умови договору, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у частині розірвання договору. Стосовно визначення суми заборгованості по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Встановлюється строком 3 роки, та її перебіг починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Вимогами ст. 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливла й до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16 щодо застосування позовної давності. Відповідно до ст. 267 ч.3,4 ЦК України, представником відповідача у даному судовому засіданні було зроблено заяву про застосування до спірних відносин в частині стягнення заборгованості з виплати орендної плати, індексу інфляції, 3% річних за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік - наслідків спливу позовної давності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки умовами договору встановлений строк сплати щорічної орендної плати - до 31 грудня поточного року, про порушення своїх прав [PERSON] мала довідатись починаючи з 01.01.2011 року, звернулась із позовом до суду лише 10.11.2017 року, вважаючи на зроблену представником відповідача заяву про застосування позовної давності - суд находить підстави для застосування у цій справі наслідків спливу 3-річного строку позовної давності. Таким чином, стягненню на користь позивача з відповідача підлягає: - заборгованість по сплаті орендної плати за 5 років - 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік - у сумі 3699,45 грн.(739,89 грн. х 5= 3699,45 грн.); -з урахуванням індексу інфляції у сумі - 778,93 (сімсот сімдесят вісім) грн.93 коп.; -3% річних від простроченої суми в розмірі - 110,98 (сто десять) грн. 98 коп.; -пеню за несвоєчасне внесення орендної плати - 1620 (одна тисяча шістсот двадцять) грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до частини задоволених позовних вимог - в розмірі 350 грн.

Outcome: partial