Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про скасування наявних обтяжень нерухомого майна. Позивач просить суд зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт (обтяження) з Квартири Позивача розташованої за адресою: [ADDRESS], шляхом внесення змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а також внести відповідні зміни у зв'язку зі зміною власника Квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а саме зазначити власником Квартири - Позивача [PERSON], що є власником Квартири згідно Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 23.12.2004 року. В обґрунтування позову вказує, що 04.02.2016 року нею була подана Заява про державну реєстрацію права власності, № 52653376 до Центру надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві адміністрації, з метою реєстрації речових прав на нерухоме майно Позивача, а саме на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 2 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Речове право на Квартиру належить Позивачу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею та [PERSON] 23.12.2004 року. На свою Заяву про державну реєстрацію права власності, № 52653376 Позивачем було отримано Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, № 28175420 від 10.02.2016 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. З Рішення вбачається, що у державній реєстрації права власності відмовлено на підставі того, що, «згідно відомостей з Єдиного реєстру відчуження об'єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] зареєстровано обтяження 30.12.2004 року за № 1586197 на підставі постанови від 06.12.2004 року Відділу державної виконавчої служби Голосіївського району власником якого зазначено [PERSON].» 24.02.2016 року вона звернулась до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві подавши Заяву про припинення дії арешту, з проханням припинити дію арешту на її квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], оскільки нею набуте на неї право власності 23.12.2004 року згідно Договору купівлі-продажу квартири до реєстрації арешту 30.12.2004 року. На свою Заяву про припинення дії арешту Позивачем було отримано відповідь Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, від 01.03.2016 року, у якій зазначено, що «відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду», а також було надано Постанову про закінчення виконавчого провадження, від 11.01.2013 року. Згідно цієї Постанови, Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві закінчено виконавче провадження (Виконавче провадження 2879893) з примусового виконання виконавчого листа № 2-2192 виданого 09.08.1995 Дніпровським р/с м. Києва про стягнення з [PERSON] (боржник) на користь [PERSON] (стягувач) аліментів на утримання дочки [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини починаючи з 23.06.1995 року, а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. З Постанови також вбачається, що виконавче провадження було закінчене 11.01.2013 у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (досягнення дитиною (дочкою [PERSON]) повноліття). Відповідно до п. 35 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1127 від 25 грудня 2015 р., «державна реєстрація обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, проводиться державним виконавцем», 15.04.2016 року Позивачем було подано Заяву про зняття арешту в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з Квартири Позивача, до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. На свою заяву нею було отримано відповідь Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, від 20.04.2016 року, у якій зазначено, що «відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду». Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить провести розгляд справи без її участі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, направив до суду лист у якому просить справу розглядати без участі представника Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить Позивачу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею та [PERSON] 23.12.2004 року.(а.с.8) Згідно відомостей з Єдиного реєстру відчуження об'єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] зареєстровано обтяження 30.12.2004 року за № 1586197 на підставі постанови від 06.12.2004 року Відділу державної виконавчої служби Голосіївського району власником якого зазначено [PERSON]. З постанови про закінчення виконавчого провадження, від 11.01.2013 року вбачається що Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві закінчено виконавче провадження ВП 2879893 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2192 виданого 09.08.1995 Дніпровським р/с м. Києва про стягнення з [PERSON] (боржник) на користь [PERSON] (стягувач) аліментів на утримання дочки [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини починаючи з 23.06.1995 року, а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. З цієї постанови також вбачається, що виконавче провадження було закінчене 11.01.2013 у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (досягнення дитиною (дочкою [PERSON]) повноліття). Права та обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою набуте право власності на квартиру 23.12.2004 року згідно Договору купівлі-продажу квартири, тобто до реєстрації арешту 30.12.2004 року. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, а також закінчення виконавчого провадження. Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Повернення виконавчого документа стягувачу є аналогічим закінченню виконавчого провадження, оскільки будь-які дії державним виконавцем після цього не здійснюються та не можуть здійснюватися, а саме виконавче провадження, фактично, закінчується, тому вважаю, накладені арешти мають бути зняті, зокрема й беручи до уваги факт, що борг за виконавчим документом повністю погашений. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. На підставі викладеного ст. ст. 16, 316, 317 , 319 , 321, 387, 391 ЦК України, ст. ст.32, 47, 50,52,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88,169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved