Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Горошівської сільської ради про визнання за нею права приватної власності на земельну ділянку площею 0,3683 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1183 га для ведення селянського господарства, що розташована в [ADDRESS], вказуючи, що згідно договору дарування житлового будинку від 25 жовтня 2010 року стала власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,3683 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,1183 га для ведення особистого селянського господарства. Вказану земельну ділянку її тато [PERSON] не встиг приватизувати, оскільки помер [INFO], а в даний час нею користується її мама - [PERSON], як дружина померлого чоловіка. Апеляційний суд Тернопільської області своїм рішенням від 11 жовтня 2012 року зобов'язав Горошівську сільську раду передати їй, [PERSON], безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. Однак, сільський голова не виконує вказане рішення суду та на її неодноразові звернення в сільську раду про виконання рішення суду, а саме про передачу у власність земельної ділянки, сесія Горошівської сільської ради відмовляє їй у цьому під різними безпідставними причинами. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на сплату судового збору та правову допомогу. 11 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулася з заявою про збільшення позовних вимог в якій просить визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS]; визнати протиправними та скасувати рішення Горошівської сільської ради, а саме рішення 15-ї сесії 6-го скликання №313 від 21 листопада 2012 року, рішення 16-ї сесії 6-го скликання №331 від 25 грудня 2012 року, рішення 17-ї сесії 6-го скликання №338 від 04 січня 2013 року, рішення 21-ї сесії 6-го скликання №393 від 21 вересня 2013 року, рішення 26-ї сесії 6-го скликання №505 від 28 лютого 2014 року, частково визнати протиправним та скасувати в частині щодо вилучення земельної ділянки [ADDRESS] - рішення 27-ї сесії 5-го скликання №604 від 15 лютого 2010 року та рішення 18-ї сесії 6-го скликання №357 від березня 2013 року; зобов'язати Горошівську сільську раду розглянути на сесії заяву [PERSON] від 06.01.2014 року про передачу в безоплатну приватну власність земельної ділянки розміром 0,1183 га для ведення селянського господарства, яка знаходиться по [ADDRESS]; стягнути з відповідача понесені судові витрати на сплату судового збору та на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник змінені позовні вимоги підтримали повністю та просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Горошівської сільської ради Левко В.В. в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав частково і пояснив, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.10.2010 року. Будинок їй подарували батьки [PERSON] і [PERSON], які в різний час користувалися земельною ділянкою площею яка змінювалася. Рішення про надання їм в користування чи в приватну власність сільською радою не приймалися. Кадастрового номера земельні ділянки не мали і зазначений кадастровий номер земельної ділянки площею 0,25 га. в договорі дарування є надуманим. На виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 11.10.2012 року про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0.25 га неодноразово проводилися сесії Горошівської сільської ради. На сесіях депутати враховували, що 0, 25 га неможливо передати [PERSON], так як ця земельна ділянка належала греко-католицькій громаді, а тому вирішили передати тільки 0,14 га. Визнає позов в частині скасування рішення сесії № 505 від 28.02.2014 року оскільки сесія не прийняла рішення по заяві [PERSON] про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,1183 га для ведення особистого селянського господарства. Представник третьої особи - релігійної громади «Парафія Преподобної Параскеви Тарнавської» с.Горошова Борщівського району Бучацької єпархії УГКЦ [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно рішеннями сесії № 604 від 15.02.2014 року і № 357 від березня 2013 року греко-католицькій громаді с. Горошова надано дозвіл на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки орієнтовно площею 1,036 га для будівництва та обслуговування церкви. Ці рішення не порушують прав [PERSON], оскільки в них не вказано, що це частина її земельної ділянки, а сам проект ще не виготовлено і межі не погоджено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що змінені позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 25.10.2010 року подружжя [PERSON] та [PERSON] подарували своїй дочці, позивачці по справі [PERSON], жительці [ADDRESS], житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці розміром 0,2500 га, кадастровий № 6120882500:2:001:0705. В судовому засіданні досліджено погосподарські книги Горошівської сільської ради і встановлено, що в користуванні [PERSON] з 01.01. 1983 року і станом 01.01.1990 року була земельна ділянка площею 0.25 га, станом на 01.01.1991 року - 0,28 га, з 01.01.1992 року по 01.01.1995 року - 0,53 га, з 01.01.1996 року по 01.01.2009 року - 0,85 га. Встановлено, що на час укладення договору дарування житлового будинку жоден із подружжя [PERSON] у встановленому законом порядку державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, не отримав. Кадастровий номер земельної ділянки, зазначений у договорі дарування спростовується даними відділу Держземагенства у Борщівському районі з яких слідує, що в базі даних Державного земельного кадастру відомості щодо кадастрового номера № 6120882500:2:001:0705 відсутні і дані щодо кадастрового номера земельної ділянки за адресою [ADDRESS] у відділі відсутні. Стороною позивача не надано доказів на підставі чого було внесено кадастровий номер земельної ділянки в договорі дарування. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у селах не більше 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га. Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Як роз'яснено у пп. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. У грудні 2011 року позивачка [PERSON] звернулася до Горошівської сільської ради із заявою про передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,36 га, яка розташована біля подарованого їй житлового будинку. Рішенням десятої сесії Горошівської сільської ради № 143 від 18 грудня 2011 року в задоволенні заяви [PERSON] про передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,36 га відмовлено та рекомендовано звернутися на сесію із заявою про передачу у власність земельної ділянки площею 0,17 га, яка є біля подарованого їй житлового будинку. [PERSON] оскаржила дане рішення сесії до Борщівського районного суду, рішенням якого від 14.08.2012 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2012 року скасовано рішення Борщівського районного суду і позовні вимоги задоволено частково: рішення Горошівської сільської ради №143 від 18.12.2011 року скасовано та зобов'язано Горошівську сільську раду передати [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Як слідує з листа відділу ДВС Борщівського районного управління юстиції від 31.05.2013 року державним виконавцем 07.11.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа виданого апеляційним судом Тернопільської області та проводилися виконавчі дії. 24.12.2012 року державним виконавцем складено акт про невиконання рішення суду, направлено подання в органи прокуратури та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 11 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28 червня 2014 року слідчий СВ Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області закрив кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012210050000070 від 27 грудня 2012 року у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб Горошівської сільської ради ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. На виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 11.10.2012 року Горошівською сільською радою було прийнято ряд рішень. Так, рішенням Горошівської сільської ради 15-ї сесії 6-го скликання №313 від 21 листопада 2012 року передано [PERSON] безоплатно у власність земельні ділянки розташовані в с.Горошова загальною площею 0,14 га, в тому числі земельну ділянку №1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,14 га. Рішенням 16-ї сесії 6-го скликання Горошівської сільської ради №331 від 25 грудня 2012 року про розгляд рішення суду по справі [PERSON] відмовлено в зв'язку з тим, що біля житлового будинку немає вільної земельної ділянки, а можна наділити земельну ділянку площею 0,14 га для ведення особистого селянського господарства в іншому місці. Рішенням 17-ї сесії 6-го скликання Горошівської сільської ради №338 від 4 січня 2013 року про розгляд рішення суду по справі [PERSON] про наділ та передачу у власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуги житлового будинку відмовлено в зв'язку з тим, що біля житлового будинку немає 0,25 га. Рішенням Горошівської сільської ради 21-ї сесії 6-го скликання №393 від 21 вересня 2013 року, враховуючи рішення від 21.11.2012 року № 313, у безоплатну власність [PERSON] було передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], площею 0,14 га. На виконання рішення суду апеляційного суду Тернопільської області за позовом [PERSON] до Горошівської сільської ради зобов'язано Горошівську сільську раду передати [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. Вирішено наділити земельну ділянку площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Піски». В наявності вільна земельна ділянка біля житлового будинку відсутня. Суд вважає, що дані рішення є незаконні і підлягають скасуванню, так як колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в рішенні від 11 жовтня 2012 року дослідила докази щодо площі земельної ділянки і встановила, що [PERSON] має право на отримання безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] і зобов'язала передати саме таку площу. Рішення апеляційного суду Тернопільської області не змінене і не скасоване, а тому підлягає виконанню. Враховуючи, що на спірну земельну ділянку площею 0,25 га не було видано правовстановлюючого документу, питання надання у власність земельної ділянки [PERSON] відноситься до компетенції Горошівської сільської ради, яку рішенням апеляційного суду Тернопільської області зобов'язано передати земельну ділянку у власність і яке підлягає виконанню, суд не може вирішувати питання віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, вимоги про визнання права власності на земельну ділянку є безпідставними і в цій частині позову слід відмовити. Рішенням № 604 від 15 лютого 2010 року сесія Горошівської сільської ради надала греко-католицькій церкві Святої Параскеви дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років площею 0.70 га за рахунок земель загального користування Горошівської сільської ради, а рішенням № 357 від березня 2013 року внесено зміни в рішення № 604 і дано дозвіл церковному комітету УГКЦ Святої Параскеви на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовно площею 1,036 га для будівництва та обслуговування церкви у постійне користування за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування. Позивачем не доведено, що даним рішенням порушено її права, а тому позов в цій частині до задоволення не підлягає. 06.01.2014 року [PERSON] звернулася до Горошівської сільської ради з заявою в якій просить передати їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,1183 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно наданої копії рішення № 505 від 28 лютого 2014 року сесія сільської ради рішення не прийняла. Представник відповідача визнав позов в цій частині і пояснив, що дійсно рішення по заяві [PERSON] від 06.01.2014 року прийнято не було. Системний аналіз норм законодавства дає суду можливість вважати, що Горошівська сільська рада Борщівського району порушує вимоги закону, не вирішуючи заяву позивача про передачу земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1205 грн. 81 коп. по вимогах про визнання права власності, які суд визнав що не підлягають до задоволення, а тому і судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. По вимогах щодо скасування рішень Горошівської сільської ради [PERSON] сплачено 487 грн. 20 коп., що слід стягнути з Горошівської сільської ради. Крім того позивачем оплачено адвокату при подачі первісного позову 5000 грн. Суд враховує участь адвоката в судових засіданнях та вимоги які підлягають до задоволення і визначає до стягнення 1000 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 81,116, 118, 120, 121, 122, 125, 126, 152 ЗК України, ст. 377 ЦК України,

Outcome: partial