Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд: зняти арешт з ? частки квартири [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 1436798; зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 03 листопада 2004 року за № 1436798 про арешт ? частки квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона являється спадкоємцем майна померлого 13 травня 2014 року [PERSON] [INFO]. В 2015 році їй стало відомо, що на квартиру за адресою [ADDRESS], яка дісталась їй у спадок накладено арешт. У 2015 році, в рамках оформлення спадщини вона отримала витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 84425626 від 26 січня 2015 року, сформований нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В., з якого їй стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис від 03 листопада 2004 року за № 1436798 про накладення арешту на ? частку квартири за адресою [ADDRESS], яка на момент внесення запису належала [PERSON] Запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна Першою державною нотаріальною конторою міста Києва. Як їй стало відомо, згідно вказаного запису № 1436798 арешт на ? належної на той час [PERSON] квартири за адресою [ADDRESS] накладено згідно ухвали про забезпечення позову Мінського районного суду м. Києва № б/н від 03 березня 2000 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] Разом з тим, на момент накладання арешту та розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], відповідач у вказаній справі, [PERSON], не являвся власником/співвласником вказаної квартири та не був у ній зареєстрований, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим [PERSON] Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької районної державної адміністрації м. Києва 27 січня 2000 року за № 210, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 07 лютого 2000 року за № 2161, інформаційною довідкою з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та довідкою КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» № 285 від 06 лютого 2015 року. Для відновлення своїх прав 05 листопада 2015 року вона звернулась до Першої державної нотаріальної контори міста Києва з заявою про зняття арешту з належного їй майна. Перша державна нотаріальна контора міста Києва відмовила їй в знятті арешту, пояснюючи це ти, що Перша державна нотаріальна контра міста Києва до 01 січня 2013 року була реєстратором процесуальних документів щодо накладання заборон (арештів) відчуження об'єктів нерухомого майна, а не обтяжувачем, а також, що на сьогоднішній день реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень покладено на орган державної реєстрації прав. В лютому 2015 року вона звернулась до Оболонського районного суду міста Києва, із заявою про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 2-1352/2000 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Тобто, до суду, яким було накладено арешт. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у задоволенні вказаної заяви їй було відмовлено, мотивуючи це тим, що вона не являється стороною по справі, а тому не може ставити вимогу про скасування ухвали про забезпечення позову та роз'яснено, що для розгляду даного питання необхідно звернутися до суду із заявою в порядку позовного провадження. 24 вересня 2015 року в порядку позовного провадження вона звернулась до Оболонського районного суду міста Києва по справі № 2/756/6049/15 від 05 жовтня 2015 року позову заяву від 24 вересня 2015 року їй повернули для подання до належного суду. Таким чином на даний час на належне їй спадкове майно Мінським (Оболонським) районним судом міста Києва безпідставно належний арешт, а Першою державною нотаріальною конторою внесений відповідний запис про арешт ? частки квартири [ADDRESS], чим порушено її права щодо розпорядження своїм майном. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, просив позов задовольнити. Уповноважений представник відповідача - Першої державної нотаріальної контори міста Києва в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] територіального управління юстиції у м. Києві в судовому засіданні у вирішенні позову посилалася на розсуд суду. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача - Першої державної нотаріальної контори міста Києва та третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON] територіального управління юстиції у м. Києві, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане 27 січня 2000 року Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 січня 2015 року, спадкоємцем ? частки квартири [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с.4-5). Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, на ? частки квартири [ADDRESS] було накладено арешт на підставі ухвали Мінського районного суду м. Києва № б/н від 03 березня 2000 року (а.с.7-8). Так, відповідно до ухвали Мінського районного суду м. Києва від 03 березня 2000 року, в межах розгляду цивільної справи [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди було накладено арешт на ? частини квартири [ADDRESS], яка належить на праві особистої власності [PERSON] В той же час, відповідно до листа-відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 12 жовтня 2015 року № 13351 (И-2015), згідно даних реєстрових книг Бюро, станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS], за [PERSON] не проводилась (а.с.34). Крім того, згідно довідки № 285 від 06 лютого 2015 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 405, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ніколи не був зареєстрований (а.с.10). Згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, з викладеного вбачається, що накладення арешту на ? частку спірної квартири позбавляє позивача можливості реалізації права володіння, користування та розпорядження майном, що їй належить, у зв'язку з чим позовні вимоги про зняття арешту з ? частки квартири [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у м. Києві виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 03 листопада 2004 року за № 1436798 про арешт ? частки квартири [ADDRESS], то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є наслідком виконання рішення суду про зняття арешту з квартири. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Першої державної нотаріальної контори міста Києва, [PERSON] територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з майна. На підставі викладеного та

Outcome: partial