Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності житловим будинком за адресою: [ADDRESS], визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначила, що їй відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21.04.2006 р. у справі № 2-815/2006 на праві приватної власності належить житловий будинок № [ADDRESS]. В належному їй житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], однак за місцем реєстрації не проживає з 2000 року. Про його місце перебування їй нічого не відомо. Особистих речей відповідача у будинку немає, оплати комунальних послуг він не здійснює. У зв'язку з реєстрацією відповідача в належному їй будинку, вона повинна сплачувати за нього комунальні послуги, не має можливості отримати субсидію, і це складає додаткові матеріальні витрати та порушує її право володіння та розпорядження власністю. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. У судове засідання 25.04.2018 р. з'явилась представник позивача [PERSON], яка позов підтримала. У подальшому участі у розгляді справи не брала, у заяві від 20.06.2018 р. просила справу розглянути без її участі та участі позивача. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як видно з копії рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21.04.2006 р. по справі № 2-815/2006, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10727444 від 24.05.2006 р. підтверджується те, що [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок [ADDRESS], реєстраційний номер 14855906. Згідно довідки виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 235 від 21.02.2018 р., виданої [PERSON], остання дійсно зареєстрована в [ADDRESS], а її син - [PERSON], 1980 р.н., зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з 2000 року і по теперішній час за вищевказаною адресою не проживає. Згідно відповіді управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів відсутності об'єктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, поважних причин для відсутності у спірному житловому приміщенні більше 1 року, не спростував обставин на які посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved