Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до до територіальної громади міста Марганця в особі Марганецької міської ради, третя особа: [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12 жовтня 2004 року помер її дядько [PERSON], [INFO], якого вона доглядала до смерті та хоронила. За життя, її дядько разом із своєю дружиною [PERSON], [INFO], проживали [INFO] по вул. Жуковського, 12 в м. Марганці, Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] до теперішнього часу жива, є людиною похилого віку і проживає в зазначеному будинку. Дітей у них не було, весь час вона доглядала і доглядає за нею. На той час, коли тітка могла себе утримувати та обслуговувати, вона намагалася сама виконувати ту роботу, яка була їй під силу. Так, як вона мала прво на субсидію, то сама ходила оформляти субсидію. У 2018 році тітка захворіла і саме їй прийшлося оформляти субсидію. Під час оформлення субсидії, виникло питання щодо права власності на будинок №12 по вул. Жуковського в м. Марганці, де проживає тітка, право власності на будинок було лише на померлого дядька. Коли вона стала розпитувати тітку про право власності, остання їй зізналася в тім, що її дядько - [PERSON] ще за життя написав на неї, [PERSON], заповіт. Про це вони їй нічого не говорили, оскільки дядько просив, щоб її повідомили про це лише після його смерті, впродовж тітка їй про це також не розповіла так, як будинок було побудовано у 1971 році, а тітка із дядком взяли шлюб лише у 1972 році. З вказаних підстав тітка боялася, що вона оформить будинок на себе, а вона залишиться без крову над головою. Після смерті дядька, у нотаріуса тітка також офіційно відмовилася від своєї обовязкової частки на її кристь, самого заповіту в неї не було. Коли вона звернулася до державного нотаруса, то їй було надано заповіт дядька від 15.05.2003 року, а також відмова тітки від обовязкової частки на її користь. Після чого, вона звернулась до нотаріуса другої державної нотаріальної контори, яка виконує обовязки Марганецької державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок № 123 по вул.Жуковського в м. Марганці, який згідно договору про безстрокове користування земельною ділянкою від 15.11.1960 року і зареєстрованого 17.12.1971 року за № 4648, належит [PERSON], однак їй в цьому було відмовлено, у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини та було рекомендовано звернутися до суду. Оскільки у [PERSON] родичів і дітей не було, а його жружина відмовилася від спадщини на її користь, то вона являється спадкоємцем за заповітом усього майна, яке залишилося після смерті останнього. Строк для прийняття спадщини вона пропустила з тих підстав, що не знала про існування заповіту, про нього їй ніхто не говорив і лише в жовтні 2018 року, коли стало притання про оформлення субсидії вона дізналась про існування заповіту. У звязку з чим вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Просить суд визнати причини пропуску нею [PERSON], [INFO], строку поданняя заяви про прийняття спадщини, після смерті 12 жовтня 2004 року заповідача [PERSON] поважними, встановивши додатковий строк для подачі нею заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті заповідача [PERSON],[INFO], тривалістю у три місяці. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, одночасно позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, представник Марганецької міської ради Дніпропетровської області [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не зявилась, про слухання справи повідомлена належним чином, ніяких клопотань до суду не надходило Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач по справі [PERSON] являлася племінницею [PERSON], [INFO], який помер 12 жовтня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] 1-КИ № 588564, виданої 12 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управлння юстиції Дніпропетровськеої області ( а.с. 5) та його дружині [PERSON], [INFO], за якими вона весь час догдала та продовжує доглядати. За життя [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] в будинку № 12 по вулиці Жуковського в м. Марганці, який згідно договору про безстрокове користування земельною ділянкою від 15.11.1960 року і зареєстрованого Нікопольським міським бюро технічної інвентаризації 17.12.1971 року належав йому на праві власності ( а.с. 7-8). Після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] проживає в зазначеному будинку. Сама вона, як зазначає позивач, вже в похилому віці, дітей в них не було, за нею весь час доглядала і доглядає [PERSON] Раніше тітка сама собі оформляла субсидію. У 2018 році [PERSON] захворіла і стала потребувати сторонньої допомоги, і субсидію прийшлося оформляти вже позивачу. Під час оформлення субсидії виникло питання стосовно права власності на будинок №12 по вул. Жуковського в м. Марганці, де на даний час проживає [PERSON] Саме тоді остання зізнаалася [PERSON] в тім, що її чоловік - [PERSON] ще за життя написав на неї заповіт. Оскільки будинок було побудовано у 1971 році, а шлюб було взято у 1972 році і саме з цієї причини, тітка позивачки боялася, що остання оформить будинок на себе, а вона залишиться без будинку. Із копії заповіту, складеного 15 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу [PERSON] 15 травня 2003 року вбачається, що [PERSON], [INFO], все своє майно, яке належить на йому на день смерті та на яке він має право за законом заповідає [PERSON] ( а.с. 6). Позивачу державним нотаріусом надано заповіт дядька - [PERSON] від 15.05.2003 року, а також відмову тітки [PERSON] від обовязкової частки на її користь. Отже після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями із земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Жуковського, 12. При зверненні позивача до державного нотаруса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, виконуючого обовязки Марганецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріусом було винесено постанову «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 24 жовтня 2018 року, в якій зазначено, що відповідно до статті 1269 ЦК України, у разі прийняття спадщини [PERSON], [PERSON] повинна була подати до нотаріальної контори заяву про її прийняття. У строк, встановлений ст. 1270 ЦК України дана заява [PERSON] подана не була, у звязку з чим нотаріальнаконтора не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. ( а.с. 10). Судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивач пропустила з тих підстав, що не знала про існування заповіту, про нього їй ніхто не говорив і лише у жовтні 2018 році, під час оформлення субсидії, їй стало відомо про існування заповіту. Стаття 3\~Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування розяснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов'язані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Матеріали справи підтверджують поважність причин пропуску позивачем строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: те, що вона не являється спадкоємцем першої черги за законом, не знала про існування заповіту, про нього їй ніхто не повідомив і лише у жовтні 2018 році, під час оформлення субсидії, їй стало відомо про існування заповіту, у зв'язку з чим позивач не могла своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Зазначене, на думку суду, перешкоджало позивачу звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлого 12 жовтня 2004 року. На підставі викладеного суд вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 12 жовтня 2004 року з поважних причин і є підстави для застосування ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України до спірних правовідносин із задоволенням позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини терміном у три місяці з дня набрання чинності рішенням суду. Понесені позивачем\~\~судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., суд вважає за можливе залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved