Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, мотиву4ючи свої вимоги наступним. Позивач неодноразово зверталась до із заявами до іпотекодержателя ПАТ «Промінвестбанк» щодо вчинення дій для зняття заборони на відчуження накладеної банком на підставі укладених іпотечних договорів , а саме договору від 16.07.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В, реєстровий № 3057 та іпотечного договору від 17.01.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Капітула Г.Д.. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2016 р. визнано бездіяльність ПАТ «Промінвестбанк» щодо невиконання обов»язків іпотеко держателя по звільненню з під обтяжень нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. . Відтак бездіяльність відповідача виявилась у тому, що відповідач, незважаючи на звернення з відповідними заявами, банк належним чином на них не відреагував та не подав заяви до Державних реєстраторів щодо зняття заборони на відчуження майна - нерухомого майна [PERSON], що потягнуло за собою стягнення з позивача надзвичайно значних сум. Так, позивачем та [PERSON] 15.04.2013 р. було укладено та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г.Д. За умовами попереднього договору сторони зобов»язуються укласти у строк до 17 години 24.05.2013 року основний договір купівлі - продажу будинку [ADDRESS]. Крім цього згідно попереднього договору купівлі - продажу покупцем [PERSON] було передано [PERSON] суму завдатку у розмірі 400 000,00 грн. Проте, основний договір не було укладено у передбачений строк, зважаючи на те, що на житловий будинок [ADDRESS] накладено заборону на відчуження в Державному реєстрі обтяжень та заборон та Державному реєстрі іпотек. Приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. У зв»язку із невиконанням [PERSON] третьою особою своїх зобов»язань по укладанню основного договору [PERSON] було подано позов щодо стягнення суми завдатку у подвійному розмірі. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2013 р. позов було задоволено і стягнуто з [PERSON] та [PERSON] суму у розмірі 891 347,97 грн., а також судові витрати. На виконання рішення суду державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження і [PERSON], як боржник, вимушений був виконати судове рішення та 24.03.2014 р. сплатив стягувану кошти у зазначеній сумі. В свою чергу 20.05.2015 р. [PERSON] звернувся до позивача з претензією щодо стягнення коштів у розмірі 897 788,97 грн., у зв»язку із тим, що Шевченківським районним судом м. Києва було відмовлено у задоволенні його позову до банку і зазначено, що належним відповідачем є саме [PERSON] Відтак позивач 19.06.2015 р. позивач сплатила зазначені кошти про що отримала нотаріально завірену заяву. Беручи до уваги вищенаведене, [PERSON], з огляду на положення, зокрема, ст.ст. 22,1166 ЦК України просить стягнути з ПАТ «Промінвестбанк» матеріальний збиток, який виник у зв»язку із бездіяльністю банку щодо зняття заборони на відчуження з нерухомого майна, не виконанням обов»язку іпотеко держателя у розмірі 894 788 грн. 97 коп. та судовий збір. Ужгородським міськрайонним судом 28.09.2016 відкрито провадження по даній цивільній справі. 02.02.2017 р. колегією суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області за результатами розгляду апеляційної скарги представника відповідача ПАТ «Проінвестбанк» скасовано ухвалу суду першої інстанції від 28.09.2016 р. про відкриття провадження у справі в частині визначення підсудності і справу направлено до Ужгородського міськрайонного суду для вирішення питання про передачу справи до належного суду. 07.04.2017 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду цивільну справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк», третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва. 01.06.2017 р. суддею Шевченківським районним судом м. Києва прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання. 13.03.2018 року у судовому засіданні у зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України за участі представників сторін вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача надійшов відзив на позов. Представник ПАТ «Проінвестбанк» зазначає, що заперечує щодо задоволення позову у зв»язку з необґрунтованістю вимог. У позивача відсутнє право на звернення з такими вимогами до банку, оскільки відповідач не порушував вимог [PERSON] Відшкодування майнової шкоди можливо за умови: протиправності поведінки особи, що завдала шкоди; вини такої особи; наявності причинно - наслідкового зв»язку між неправомірними діями та її результатом; наявності самої шкоди. Відповідач вважає, що укладання попереднього договору відбувалось за умови усвідомлювання позивачем того, що існує заборона на відчуження майна. При цьому позивач була обізнана щодо тієї обставини, що для зняття заборони на відчуження у 2013 р., відповідно до вимог чинного законодавства, було необхідно здійснення реєстрації права власності на майно. У проведенні такої реєстрації заінтересованою особою є власник, проте така реєстрація [PERSON] здійснена не була. Таким чином позивач сама навмисно ухилилась від виконання обов»язку щодо вчинення дій, які передують зняття заборони на відчуження. Такі дії вчинено позивачем 24.05.2013 р. про банк не було поінформовано. Крім того, з 12.02.2014 р. позивач маючи довідки про відсутність заборгованості мала можливість самостійно звернутися до нотаріуса або державного реєстратора про зняття обтяження зважаючи на вступ в дію Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, затверджених постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р. Також представник ПАТ «Промінвестбанк» зазначив, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 1.12.2013 р. прийнято рішення щодо стягнення з [PERSON], [PERSON] грошових коштів, оскільки встановлена їхня вина у неукладанні основного договору і вони це визнали під час розгляду справи. При цьому банк не було залучено до участі в справі. Також представником відповідача зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 31.03.2015 р., на яке посилається позивач, встановлено що ПАТ «Промінвестбанк» не був стороною попереднього договору, в тому не несе жодної відповідальності перед [PERSON] за невиконання [PERSON] умов попереднього договору. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Проінвестбанк» просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив в адресу суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності на підставі наявних доказів. . Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, 10.12.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області задоволено уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 891 347,97 грн. з яких: 800 000,00 грн. подвійний розмір завдатку; 80 000,00 грн. штрафних санкцій, 11347,97 грн. сума відсотків за користування коштами та судовий збір у сумі 3 441,00 грн. у зв»язку із тим, що у встановлений попереднім договором від 15.04.2013 р. строк, основний договір купівлі - продажу житлового будинку , який знаходиться за адресою [ADDRESS], між сторонами не було укладено з вини продавця. Як свідчить рішення суду, відповідач [PERSON], який діє у власних інтересах та в інтересах [PERSON] за довіреністю, уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі не заперечував проти їх задоволення. Пояснив суду, що з їх вини не був укладений договір купівлі - продажу , оскільки 24.05.2013 р. о 17 год. знаходячись у приватного нотаріуса їм стало відомо про наявність обтяжень нерухомого майна, в зв»язку із чим приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. При цьому судом встановлено, 15.04.2013 р. між [PERSON] (Покупцем), з одного боку та [PERSON] (Продавцем), [PERSON] (як поручителем), було укладено трьохсторонній нотаріально посвідчений попередній договір купівлі - продажу нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS], згідно з умовами якого [PERSON] передав відповідачу по справі [PERSON] в рахунок виконання зобов»язань за цим договором грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн. Також судом встановлено, що відповідно до п.п. 4.6. попереднього договору продавець [PERSON] взяла на себе зобов»язується в строк до 24.05.2013 року, зокрема, належним чином підготувати всі документи, необхідні для підписання та нотаріального посвідчення основного договору, як це передбачено п. 1 попереднього договору та надати нотаріусу документи, що підтверджують його право власності на зазначений у цьому договорі об»єкт купівлі - продажу, паспорт, довідку (картку) про присвоєння індивідуального ідентифікаційного номера та інші документи, забезпечити зняття заборони відчуження об»єкта нерухомого майна, й вчинити дії, які у сукупності необхідні для нотаріального посвідчення основного договору. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, у зв»язку із тим, що судом було ухвалено рішення про стягнення грошових коштів, третя особа [PERSON] його виконав та передав [PERSON] суму у розмірі 894 788,97 грн., внаслідок чого позивач виконала претензію [PERSON] та передала останньому грошові кошти у зазначеній сумі. Як свідчить заява [PERSON], копія якої долучено до матеріалів справи, третя особа стверджує, що отримав від [PERSON], в якості відшкодування понесених, як поручителем, витрат на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2013 р. у справі № 308/18888/13-ц щодо попереднього договору купівлі - продажу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Підпис [PERSON] на заяві від 09.06.2015 року посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г.Д. Позивач [PERSON] просить стягнути зазначену суму з відповідача згідно до приписів ст. 1166 ЦК України - матеріальну шкоду, спричинену неправомірними діями банку, з огляду на те, що відповідач не виконав вимоги [PERSON] щодо зняття заборон на відчуження об»єкта нерухомості, що їх було накладено у зв»язку із передачею майна в іпотеку банку, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 04.02.2016 р. Так, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 04.02.2016 р. прийнято рішення, яким частково задоволено позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк», третя особа: [PERSON] про визнання бездіяльності незаконною та зобов»язання вчинити дії. Визнано незаконною бездіяльність Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» щодо невиконання обов»язків іпотеко держателя по звільненню з-під обтяжень нерухомого майна - будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. При цьому судом встановлено, що з метою забезпечення виконання договору про іпотечний кредит № 31/22-07 від 13.07.2007 р.між банком (іпотеко держателем) та [PERSON], від імені якого діяла [PERSON] (майновий поручитель), було укладено іпотечний договір № 198/23-2007 від 16.07.2007 р., відповідно до умов якого серед іншого майновий поручитель передав у іпотеку банку житловий будинок за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності Також Ужгородським міськрайонним судом було встановлено, що з метою забезпечення виконання договору про іпотечний кредит № 03/8-08 від 17.01.2008 р. між ПАТ «Промінвестбанк» та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON], було укладено іпотечний договір № 08/23-2008, за умовами якого майновий поручитель передав банку і іпотеку житловий будинок [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві власності. Крім того під час розгляду справи, і це зазначено в рішенні, судом встановлено, що на підставі вказаних іпотечних договорів були внесені запис № 1 в Державний реєстр іпотек за реєстровим номером № 4561152 від 10.08.2007 р., запис № 1 в Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна за № 5460973 від 10.08.2007 р. та запис № 2 в Державний реєстр іпотек за реєстровим № 6422044 від 18.01.2008 р., запис № 2 в Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна за № 64218893 від 18.01.2008 р. відповідно. Також під час розгляду справи судом було встановлена та обставина, що зобов»язання за договорами про іпотечний кредит, які були забезпечені іпотечними договорами позичальниками було виконано, проте відповідачем ПАТ «Промінвестбанк» було проігноровано вимоги [PERSON] щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна від 11.02.2013 р., 16.04.2013 р. та 16.07.2014 р. у зв»язку із припиненням основного зобов»язання. За таких обставин, судом зроблено висновок. Що відповідач ПАТ «Промінвестбанк» допустив порушення норми ч. 9 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вираженої у його бездіяльності, а саме неподання заяви про державну реєстрацію припинення іпотеки в строки, визначені законодавством. При цьому судом відмовлено в задоволенні вимог в частині зобов»язання ПАТ «Промінвестбанк» подати відповідні заяви, оскільки на день розгляду справи державна реєстрація іпотеки є припиненою. Представник відповідача зазначає, щодо відсутності неправомірності дій банку та вказує на те, що судовими рішеннями встановлено, що саме дії позивача призвели до зазначених нею збитків, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2015 р. у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк», третя особа: [PERSON] про стягнення шкоди. Так рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 31.03.2015 р. було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк», третя особа: [PERSON] про стягнення шкоди. Як вбачається з рішення суду, підставою заявлення позову було стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 894 788,97 грн. у зв»язку із не укладенням основного договору купівлі-продажу нерухомого майна на виконання умов попереднього договору укладеного 15.04.2013 р. між [PERSON] (Покупцем) та [PERSON] (Продавцем), [PERSON] (як Поручителем), зважаючи на наявність заборони на відчуження майна, що її не було знято банком в порушення вимог чинного законодавства у зв»язку із припиненням основного зобов»язання. Шевченківським районним судом м. Києва було вказано на висновок, що його зроблено Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у рішенні від 1012.2013 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів, що попередній договір не було укладено з вини продавця, а тому зазначено. Також судом було зазначено, що ПАТ «Промінвестбанк» не був стороною попереднього договору, а тому не несе жодної відповідальності перед [PERSON] за невиконання [PERSON] умов попереднього договору. За таких обставин судом зроблено висновок, що позов пред»явлено до неналежного відповідача, а тому відмовлено у задоволенні позову. Приписами ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В розумінні зазначеної норми матеріального права відшкодування шкоди можливе за умови наявності шкоди, неправомірності дій її заподіювача та безпосередній зв»язок між діями та спричиненою шкодою. Положеннями ст. 22 ЦК України визначена можливість відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Зазначеною нормою матеріального права встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду даної справи та висновки, які містяться у судових рішеннях, які набрали чинності, а тому з огляду на положення ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд не може погодитись з твердженнями позивача, які були підтримані його представником у судовому засіданні, щодо наявності в порядку ст. 1166 ЦК України стягнути з ПАТ «Промінвестбанк» грошових коштів у розмірі 894 788,97грн., з огляду на таке. Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, виходячи з положень ст. 82 ЦПК України, зважаючи на те, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 04.02.2016 р. набрало законної сили, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, бездіяльність банку щодо не вчинення дій щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна не підлягає доказуванню. Проте, такі висновки суду не спростовують обставини встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2013 р. щодо наявності вини [PERSON] у щодо не укладання основного договору купівлі - продажу нерухомого майна, яка не виконала умови попереднього договору від 15.04.2013 р. Слід зазначити, що під час розгляду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області представник [PERSON] визнав позовні вимоги і не заперечував щодо їх задоволення, не зазначав, що саме неправомірна бездіяльність ПАТ «Проінвестбанк» щодо не зняття заборон відчуження майна призвела до не укладення основного договору, навпаки зазначив, що це сталось з вини [PERSON] і дана обставина була покладена в основу прийнятого рішення щодо стягнення коштів за порушення зобов»язань за попереднім договором, зважаючи на те, що вимоги чинного законодавства України передбачають в такому випадку стягнення грошових коштів виключно за наявності вини кредитора (продавця). Зважаючи на викладене, беручи до уваги вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновки щодо недоведеності обставин, з якими законодавець пов»язує можливість застосування положень ст. 1166 ЦК України, а приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог [PERSON] Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed