Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Підгаєцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,228 гектара, яка знаходиться в м. Підгайці Підгаєцького району Тернопільської області, що належали її матері [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що вона є спадкоємцем першої черги інших спадкоємців крім неї немає, однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями та державного акта на право власності на землю. В судове засідання позивачка не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Підгаєцької міської ради в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача, та згідно якої позов визнають. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] померла [INFO] м. Підгайці, про що видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] від 14 квітня 1965 року серії [NUMBER] у графі мати зазначено [PERSON], тобто позивачка є рідною дочкою померлої [PERSON] Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, має право на спадкування відповідно до ст. 1261 ЦК України. Позивач у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, про що вбачається з листа Підгаєцької державної нотаріальної контори від 28.11.2014 року № 702/01-16. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Рішенням Підгаєцької міської ради депутатів трудящих Тернопільської області від 25 березня 1960 року № 87 було вирішено надати [PERSON] земельну ділянку розміром 600 м. кв. по [ADDRESS], посвідченого Бережанською держнотконторою 20.10.1961 року за реєстром № 3306. Відповідно до акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 08 вересня 1964 року, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 16 вересня 1964 року № 150 домоволодіння [PERSON] по [ADDRESS] прийняте в експлуатацію. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 20 вересня 1964 року, виданого Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації, будинок по [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON], на підставі договору на право побудови посвідченого Бережанською держнотконторою 20.10.1961 року за реєстром № 3306, та акта закінчення будівництва, затвердженого рішенням Міської ради від 16.09.1964 року № 150. Довідкою Підгаєцької міської ради № 461 від 25.11.2014 року підтверджено зміну нумерації будинку з № 26 на [ADDRESS]. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ТР 243 від 10 жовтня 1994 року актовий запис № 4, згідно якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,228 гектарів для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Згідно з пунктами 6, 7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівнцтва. Встановлено, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу та на момент смерті спадкодавця 14 жовтня 20012 року будинок був повністю збудований, і не є самочинним будівництвом у розумінні ст. 375 ЦК України, що підтверджено технічним паспортом. Так, пунктом 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 передбачено, що у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Зважаючи на вищезазначене суд приходить до переконання, що [PERSON] набула права власності на спірний житловий будинок. Крім того, відповідачем Підгаєцькою міською радою не заперечується таке право забудовника [PERSON] Оскільки судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок, тому до позивача перейшло таке право в порядку спадкування. Крім того, [PERSON], що проживала [ADDRESS], належала на праві власності земельна ділянка площею 0,228 га на території м. Підгайці для обслуговування особистого підсобного гоподарства на підставі рішення Підгаєцької міської ради від 15.04.1994 року згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ТР № 243 від 10.10.1994 року, що підтверджено архівною копією даного акту, засвідченою начальником Підгаєцького районного відділу земельних ресурсів. Крім того, у витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданому Управлінням Держземагенства у Підгаєцькому районі Тернопільської області за № 1325 від 25.11.2014 року, підтверджено вищезазначені дані. Проте, державний акт був втрачений, про що було поміщено оголошення в газету «Земля Підгаєцька». Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] дійсно належало право власності на вищезазначену земельну ділянку, що перейшло у порядку спадкування до позивача [PERSON], проте позивач позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію права власності у зв'язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документу. В силу ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянкупереходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Враховуючи вищенаведені обставини та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,228 га, яка знаходиться в м. Підгайці Підгаєцького району Тернопільської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ТР № 243 від 10.10.1994 року в порядку спадкування після смерті [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved