Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, зазначивши, що вона проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , будинок за вказаною адресою знаходиться у її приватній власності, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.10.2006року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вказує, що за вказаною адресою зареєстрований син [PERSON] 1965року народження, який за вказаною адресою фактично не проживає з 2002року по даний час і його особистих речей в будинку немає. Спільне господарство [PERSON] разом з позивачкою не веде, комунальні платежі оплачуються за її рахунок. На даний момент відповідач не проживає у вказаному будинку більш як 17років. Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] 1965 року народження таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] та зняти його з місця реєстрації. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник надала суду заяву у якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та ухвалити заочне рішення по справі. В судовому засіданні судом встановлено, що позивачка проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , будинок за вказаною адресою знаходиться у її приватній власності, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.10.2006року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За вказаною адресою зареєстрований син [PERSON] 1965року народження, Із акта обстеження житлово-побутових умов №1542 від 17.10.2019р. у складі депутата Сторожинецької міської ради Матейчука І.Г., останній вказав, що син [PERSON] , 1965р.н. зареєстрований, але фактично за даною адресою, [ADDRESS] не проживає з 2002р. по даний час і його особистих речей в будинку немає. За даною адресою [PERSON] фактично проживає одна. Оскільки відповідач залишається зареєстрованим в будинку позивача, позивач не може в повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. (Ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 Житлового кодексу Української РСР). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу місця пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно норм зазначеного закону реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, здійснює орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено). Таким чином, питання зняття з реєстрації не належить до повноважень суду. Прийняття судом рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання такої особи визначеним законом органом. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині зняття з реєстрації місця проживання відповідача задоволенню не підлягають.

Outcome: partial