Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за нею право власності на 13/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 58,1 кв. м., житловою площею 34,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на даний житловий будинок, який необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні позов визнали та не заперечили проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 06.08.2018 р. виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 27. Спадкоємцями після його смерті є [PERSON] - дружина померлого, [PERSON] та [PERSON] - діти померлого, як спадкоємці першої черги за законом. 05 грудня 2018 року дружина померлого [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом. 17 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, зареєстровано в реєстрі за № 1-325. До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , входить, зокрема, 13/50 частин житлового будинку, загальною площею 58,1 кв. м., житловою площею 34,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, 21 грудня 1990 року рішенням Тернопільського районного народного суду було проведено поділ колгоспного двору (будинковолодіння), тобто зазначеного вище житлового будинку. Відповідно до даного рішення, за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на 13/25 ідеальних долей будинковолодіння в смт. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області ; зобов`язано сторони обладнати відповідні входи. Даний поділ, згідно рішення суду, був зареєстрований в Тернопільському районному госпрозрахунковому бюро технічної інвентаризації, про що свідчить інформаційна довідка про технічний стан нерухомого майна від 09.01.2019 р. за № 28. Згідно частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності і це право збереглося за ними після припинення колгоспного двору. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України: «У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України». Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст.1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З метою оформлення спадщини на 13/50 частини вищевказаного житлового будинку, позивач звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори. Однак, постановою № 1309/02-14 від 21.05.2019 р. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. Згідно частини 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Виникнення права власності на будинки, споруди на дату побудови спірного житлового будинку у 1969 році та господарських будівель і споруд не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 13/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 58,1 кв. м., житловою площею 34,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved