Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує на ті обставини, що вона має право на земельну частку (пай), яке підтверджено рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року у справі ЄУН 193/939/18. Новоюлівською сільською радою Софіївського району позивачу надано погодження на виділення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. Богдана Хмельницького - 5,6 га. Однак не надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відділом у Софіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивачу надано довідку з державної статистичної звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, користувачами, угіддями відповідно до якої земельна ділянка належить до земель державної власності сільськогосподарського призначення, підгрупа - рілля. Користувачем земельної ділянки вказано гр. [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ДП Сф №000099 від 10.07.2001. [PERSON] , який володів земельною ділянкою 24 га. на праві постійного користування помер [INFO] . Однак, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 (справа № 922/989/18) право постійного користування земельною ділянкою наданою для ведення селянського (фермерського) господарства переходить до відповідного фермерського господарства з моменту його створення. Зі смертю засновника фермерського господарства надане йому право постійного користування не припиняється і залишається за фермерським господарством. Отже, визначена у погодженні Новоюлівської сільської ради земельна ділянка не може бути відведена без припинення постійного користування у зв`язку із іншими обставинами. На сьогодні позивач потребує виділення іншої земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. Богдана Хмельницького. Відповідно до рішення Софіївської селищної ради від 27 вересня 2019 року № 2652-52/Х/ІІ «Про добровільне приєднання територіальних громад до об`єднаної територіальної громади» передбачено приєднання територіальних громад сіл Новоюлівської сільської ради до Софіївської об`єднаної територіальної громади. У зв`язку із зазначеним приєднанням Софіївською селищною радою прийняте рішення від 22 січня 2020 року № 2886-57/Х/ІІ «Про припинення діяльності Новоюлівської сільської ради». Згідно із пунктом 4 рішення Софіївської селищної ради від 27 вересня 2019 року № 2652-52/\\/ІІ та пунктом 2 рішення Софіївської селищної ради від 22 січня 2020 року №2886-57/VІІ Софіївська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Новоюлівської сільської ради. КСП ім. Богдана Хмельницького було розташоване на території Новоюлівської сільської ради. Також Новоюлівською сільською радою позивачу було надано погодження та графічне зображення земельної ділянки, але не було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Враховуючи зазначені рішення щодо припинення повноважень Новоюлівської сільської ради та перехід повноважень щодо здійснення функцій місцевого самоврядування на відповідній території саме Софіївська селищна рада є належним відповідачем у даній справі. Також позивачем подано заяву до Софіївської селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) по колишньму КСП ім. Богдана Хмельницького. Відповідь не отримано. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує частково та просить суд зобов`язати Софіївську селищну раду виділити у власність [PERSON] земельну ділянку площею 5,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Представник відповідача Софіївської селищної ради в судове засідання не зявився. Надав суду відзив, в якому просять відмивити в задоволенні позову позивача. Представник третьої особи, Софіївська районна державна адміністрація в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі встановлено, що [PERSON] має право на земельну частку (пай), яке підтверджено рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року у справі ЄУН 193/939/18(а.с.13-17). Новоюлівською сільською радою Софіївського району позивачу надано погодження на виділення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. Богдана Хмельницького - 5,6 га(а.с.18). Однак не надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відділом у Софіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивачу надано довідку з державної статистичної звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, користувачами, угіддями відповідно до якої земельна ділянка належить до земель державної власності сільськогосподарського призначення, підгрупа - рілля. Користувачем земельної ділянки вказано гр. [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ДП Сф №000099 від 10.07.2001. [PERSON] , який володів земельною ділянкою 24 га. на праві постійного користування помер [INFO] (а.с.12). Однак, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 (справа № 922/989/18) право постійного користування земельною ділянкою наданою для ведення селянського (фермерського) господарства переходить до відповідного фермерського господарства з моменту його створення. Зі смертю засновника фермерського господарства надане йому право постійного користування не припиняється і залишається за фермерським господарством. Отже, визначена у погодженні Новоюлівської сільської ради земельна ділянка не може бути відведена без припинення постійного користування у зв`язку із іншими обставинами. На сьогодні позивач потребує виділення іншої земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. Богдана Хмельницького. У разі відсутності земель колективної власності із яких може бути надано земельну частку (пай) земельна ділянка виділяється із земель запасу чи резервного фонду (пункт 3 Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 4 лютого 2004 року). Це правило підтверджено і судовою практикою (ухвали Вищого адміністративного суду України 10 грудня 2015 року у справі 806/918/14, 16 червня 2016 року у справі 806/2245/15; постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 321/281/17 та ін.). Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. Згідно статті 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» повноваженнями щодо прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) наділені виключно сільські, міські, селищні ради. Положення зазначеного Закону конкретизовано Порядком організації робіт та методикою розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 № 122 із змінами та доповненнями). Відповідно до пункту З цього Порядку у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за неможливості надати земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відведення земельної ділянки згідно чинного законодавства здійснюється у кілька етапів: надання дозволу на розробку проекту землеустрою, виготовлення проекту землеустрою, реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (із отриманням відповідного кадастрового номеру), затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, реєстрація права власності. Новоюлівською сільською радою не було надано мені не було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чим було порушено моє право на одержання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Загалом відповідно до правової позиції Верховного Суду (справа № 321/281/17) право особи на власність не може ставитися в залежність від визначення органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права. У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Право на земельну частку (пай) це майнове право вимоги - право вимагати виділення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення певного розміру. Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майнові права підпадають під категорію «майно». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини майнові права (та навіть така категорія як «законне очікуваня») також охоплюються категорією «майно» і підлягають захисту згідно із Протоколом 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на підставі якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Необхідність захисту права на земельну частку (пай) відповідно до Протоколу 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підкреслена і Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 369/6516/16-ц. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право позивача на земельну частку (пай) встановлено рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року. Тому позов підлягає задоволенню. Позивачем при подачі заяви до суду не заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору, тому суд покладає витрати по сплаті судового збору на позивача. На підставі викладеного, ст.13,14, ч.2 ст.19 Конституції України, ст. 116 Земельного кодексу України,

Outcome: approved