Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 05 квітня 2016 року [PERSON] придбано у Фізичної особи підприємця [PERSON] товар на загальну суму 24500 грн. На підтвердження факту отримання товару відповідачем була надана їй письмова заява від 04 травня 2016 року з визначенням суми отриманого товару в розмірі 24500 грн. та складено відповідну товарну накладну від 05 квітня 2016 року. У даних правовідносинах сторонами застосовано спрощений спосіб укладення господарського договору шляхом прийняття до виконання замовлення та надання відповідної товарної накладної від 05 квітня 2016 року. При цьому сторонами не було встановлено термінів виконання відповідачем зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару. 17 травня 2016 року [PERSON] направлено письмову вимогу №15 від 16 травня 016 року з проханням протягом семи днів з дня предявлення даної вимоги сплатити заборгованість в сумі 24500 грн. Але до цього часу позивачем не виконано свого зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару. Вказала, що загальна сума заборгованості [PERSON] перед нею становить 24500 грн. Враховуючи вказане, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 24500 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленою про день та час слухання справи, у судове засідання не зявилася, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено наступні обставини. Так, відповідно до розписки від 05.04.2016 року, підписаної власноручно [PERSON], остання для реалізації на торговій точці за адресою вул. Шевченка,48 у власника ПП [PERSON] отримала товар на суму 24500 грн. (а.с. 4).\~ Тому суд приходить до висновку, що між сторонами виникли відповідні правовідносини, які регулюються умовами договору та чинним законодавством. При цьому суд бере до уваги, що правовідносини між сторонами виникли з договору позики та регулюються його умовами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як вбачаться з матеріалів справи, позика до теперішнього часу позивачу не повернута. Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підтвердження належними доказами укладення договору позики у вигляді боргової розписки, змістом якої підтверджується передання зазначених у ній грошових коштів, а також судом встановлено їх неповернення відповідачем. Відтак, суд вважає наявними всі законні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме сплачена сума судового збору у розмірі 551,20 грн. (а.с.1).

Outcome: approved