Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових коштів на лікування малолітньої дитини, та на утримання за час догляду за дитиною. В своєму позові посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м.Полтави від 25 січня 2016 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На утримання сина з відповідача судом стягнуто аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму. Але відповідач має брати участь і у додаткових витратах на утримання дитини, в тому числі зумовлених лікуванням сина. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача 1087 грн. В подальшому позивач звернулась до суду з заявою про уточнення позовних вимог, у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь 9000 грн. з розрахунку мінімальної заробітної плати протягом 12 годин за кожен день хвороби дитини, коли вона працювала над оздоровленням хлопчика за двох, що спричинило їй матеріальної шкоди у вигляді відриву від звичних занять. До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] зменшила розмір позовних вимог: просила суд стягнути з відповідача на її користь половину витрат на медикаменти та 5200 грн. на утримання за час догляду за дитиною. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Вважає, що даний позов нею пред'явлений не з метою одержання від нього грошових коштів, а з метою використання рішення проти нього у іншій справі за їх участю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 01 червня 2018 року [PERSON] зобов'язаний до сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 14 травня 2018 року (а.с.3). У зв'язку з хворобою дитини позивачем понесено витрати на придбання ліків на загальну суму 1087 грн. Відповідно до ч.1 ст.186 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Тому відповідач [PERSON] зобов'язаний брати участь у додаткових витратах, зумовлених хворобою дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Таким чином частки кожного з батьків у додаткових витратах на дитину є рівними. Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1/2 частина понесених позивачем витрат на лікування дитини: 1087 грн. х 2 = 534 грн. 50 коп. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача коштів за здійснення нею догляду за сином за час його хвороби, суд виходить з наступного. Однією із підстав, зазначених позивачем на обґрунтування даної позовної вимоги, є компенсація за відрив від звичних занять за час догляду за дитиною. Проте, чинним законодавством не передбачено можливості стягнення з одного з батьків на користь іншого такої компенсації. І, виходячи з приписів ст.141 СК України, обидва батьки зобов'язані здійснювати догляд за дитиною, яка цього потребує, протягом усього часу, коли є така потреба. Розподіл такого часу між батьками суперечитиме приписам ч.2 ст.150 СК України, згідно якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Будь-яких виключень вказана норма не містить та не передбачає можливості невиконання батьками свого обов'язку щодо піклування про здоров'я дитини, як не передбачає і можливості виплати компенсацій за невиконання такого обов'язку. Підтримуючи дану позовну вимогу, позивач також посилалась на право одного з батьків, з яким проживає дитина, яка хворіє, на утримання від іншого з батьків. Відповідно до ч.3 ст.84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Але даною нормою не передбачено право жінки на утримання від чоловіка за час тимчасової непрацездатності дитини, у тому числі дитини, що є старшою шести років. Крім того, будь-які докази того, що малолітній [PERSON] має вади фізичного або психічного розвитку, в матеріалах справи відсутні. Тому норми ст.84 СК України не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами. Посилання позивача на ст.76 СК України на обґрунтування даної позовної вимоги також є помилковим. Так ч.4 ст.76 СК України передбачено, що якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Дана норма також не регулює правовідносини, що виникають при тимчасовій непрацездатності дитини, та застосовується у випадку, коли через перелічені вище обставини особа позбавлена можливості самостійно себе забезпечувати. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача коштів за час догляду позивачем за дитиною під час її хвороби задоволенню не підлягає. Тому суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у розмірі 534 грн. 50 коп. У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial