Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду Дергачівського району Харківської області з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира на праві приватної власності в цілому зареєстрована за позивачем в ДМБТІ. Відповідачі у справі в належній позивачу квартирі не проживають з 16.09.2010 року. Особистих речей відповідачів в квартирі не має, кореспонденція на їхнє ім'я не надходить. Як вказує позивач, прописка відповідачів в її квартирі не дає можливості здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Відповідачі матеріальної допомоги на утримання квартири в належному стані, сплаті за неї комунальних платежів не надають, ніяких нормальних контактів зі мною не підтримують. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити . Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з проханням слухати справу без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №615 позивачу у справі належить квартира [ADDRESS]. 08.05.2001 року вказана квартира на праві приватної власності в цілому зареєстрована за позивачем в ДМБТІ в реєстрову книгу №13 за реєстровим номером 1932. Відповідно довідки КП «Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство» від 27.03.2014 року [PERSON] мешкає та постійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з нею зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Як зазначила позивач, відповідачі за вказаною адресою не проживають з 16.09.2010 року, їх особистих речей в квартирі не має, кореспонденція на їхнє ім'я не надходить. Вказаний факт підтверджується актом депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 27.03.2014 року. Крім того, згідно відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» №137 від 27.03.2014 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності в цілому належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу [PERSON] від 23.04.2001 року за реєстровим №615. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідачів в спірному домоволодінні, суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що відповідачі втратили право користування квартирою [ADDRESS], так як на даний момент за вказаною адресою вони не проживають, не проводять оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, позивач не бажає, щоб відповідачі були зареєстровані у даному домоволодінні. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивач змушена нести витрати за комунальні послуги за себе та за зареєстрованих у її будинку відповідачів. Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов слід задовольнити в повному обсязі, а саме визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved