Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні позивача - служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування обставин заявленого позову, посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON]; в шлюбі за період спільного проживання з останнім, народилася донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу і на даний час проживає з нею і знаходиться на її утримання. Вказує, що з відповідача на її користь на утримання дитини на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці було стягнуто аліменти у розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.10.2007 року і до настання повноліття, проте їх не сплачує. Зазначає, що відповідач не піклується про дитину, вихованням доньки не займається і не цікавиться її навчанням, дозвіллям, станом здоров'ям, тобто вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав, а тому, просить заявлені в цій частині позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність; заявлені вимоги позивачем підтримано в повному обсязі, які просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи, як судовими повістками так і через засоби масової інформації, відомостей про поважність причини неявки в судове засідання, не повідомив. Представник третьої особи Немилостивий І.В. в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність; проти заявлених вимог позивача не заперечував. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених вимог, виходячи з відповідних правовідносин, а також з врахуванням письмової згоди позивача на проведення заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 155 п. 4 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.7). Позивач та неповнолітня донька [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.02.2008 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано та стягнуто з відповідача та користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.10.2007 року і до настання повноліття (а.с.8-9). Відповідач [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] не сплачує, про що свідчить розрахунок про розмір заборгованості по виплаті аліментів (а.с.10-13), як неплатник аліментів на даний час перебуває у офіційному розшуку з 2009 року за Чернівецьким ВП ГУНП в Чернівецькій області (а.с.15). З характеристики учениці 4-А класу Чернівецької ЗОШ І-ІІІ ступенів №11 вбачається, що неповнолітня [PERSON], [INFO], зарекомендувала себе здібною та старанною ученицею; мати приділяє належну увагу вихованню дочки; батько не займається вихованням дитини, не цікавиться успіхами доньки, не спілкується з вчителями, жодного разу за три роки навчання дитини до школи не приходив (а.с.16). Відповідач [PERSON] не піклується донькою, вихованням не займається, не цікавиться навчанням, дозвіллям, здоров'ям, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3 роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З витягу рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №615/18 від 27.09.2016 року вбачається, що вирішили надати суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], батька неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с.6). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 01/02-24/3182 від 04.10.2016 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], батька неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с.5). Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов'язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] життям своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] не цікавився, батьківського піклування щодо неї не виявляв та повністю самоусунувся від виконання батьківського обов'язку, з метою соціального захисту інтересів неповнолітньої на думку суду, виходячи з досліджених по справі доказів, в їх сукупності вбачаються підстави для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO]. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v.the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Згідно положень ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Outcome: approved