Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Мирноградської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано власником земельної ділянки, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що 2 квітня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у власність ј частину житлового будинку в [ADDRESS] , а саме квартиру [ADDRESS] загальною площею 53,8 кв.м., жилою площею 31,5 кв.м., позначеної на плані літерою А-1 з відповідною частиною господарських споруд та побудов, а саме: Ѕ а-1 сіни, а2-1 веранда, Ѕ п2-1 погріб, Ѕ О-1 сарай, п2 4-1 погріб, С-1 сарай, У-1 літня кухня, Щ-1 вбиральня, II замощення, № 8 хвіртка, № 9 огорожа. 12 лютого 2014 року на підставі рішення Димитровської міської ради № IV/73-39 їй було безоплатно передано у власність земельну ділянку 1411300000:01:008:0752 по [ADDRESS] площею 0,0234 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських побудов та споруд, про що 24 березня 2014 року отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Після отримання у власність земельної ділянки, з метою розширення жилої площі та поліпшення умов проживання, у 2014 році вона здійснила прибудову до вказаного житлового будинку у вигляді одноповерхової споруди прямокутної форми, з розмірами 5,72х4,1 м., висотою 2,55 м., площею 23,7 м2 без отримання на те відповідного дозволу. Під час будівництва були дотримані всі будівельні та архітектурні норми. У цій прибудові розташовані кімнати їдальні - 7,5 м2, кухні - 6,9 м2, ванна кімната - 5,0 м2 та коридор - 4,3 м2. Оскільки за даними технічного паспорту на її будинок, за результатами проведення технічного обстеження цієї прибудови, позначеної на плані «літ.А`-1», визнано можливість її надійної та безпечної експлуатації та відповідно готовність до експлуатації, а також враховуючи, що сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які мешкають у зазначеному будинку та поряд претензій до самочинного будівництва прибудови, побудованій на земельній ділянці, яка їй належить, не мають, просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, а саме: прибудову А`-1 площею 23,7 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рух справи. 12 листопада 2019 року провадження у справі відкрите, визначено розгляд у загальному провадженні. Ухвалою суду від 4 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закінчене, призначено справу до судового розгляду на 12 грудня 2019 року. Через неявку в судове засідання представника відповідача розгляд справи по суті 12 грудня 2019 року не відбувся, призначене судове засідання о 10.00 годині 11 січня 2020 року. 11 січня 2020 року у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучений Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, якому запропоновано у строк до 5 лютого 2020 року надати суду письмові пояснення щодо позову. 5 лютого 2020 року для надання можливості надати письмові пояснення третій особі Державній архітектурно-будівельній інспекції у Донецькій області, яка письмово сповістила про неможливість надати такі через відсутність пакету документів, розгляд справи відкладено з направленням третій особі копії позовної заяви [PERSON] . Розгляд справи відкладено до 26 лютого 2020 року. Позиції сторін. Відзив на позовну заяву відповідно до вимог, визначених статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, від відповідача до суду не надходив. Відповідачем суду письмово подане клопотання про розгляд справи за відсутності представника Мирноградської міської ради за наявними у справі доказами, проти позовних вимог не заперечували. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] також подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач наполягала на задоволенні вимог, а третя особа ці вимоги підтримала. Від третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області будь-які письмові заяви по суті справи не надходили. Третя особа належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи або дані про поважність відсутності в судовому засіданні суду не подавала. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Встановлені судом фактичні обставини. Позивач [PERSON] перебуває в юридичному шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований 15 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за № 28 (арк.спр.11). Позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 2 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г., належить право власності на ј частину житлового будинку в [ADDRESS] , а саме квартира [ADDRESS] загальною площею 53,8 кв.м., жилою площею 31,5 кв.м., позначеної на плані літерою А-1 з відповідною частиною господарських споруд та побудов, а саме: Ѕ а-1 сіни, а2-1 веранда, Ѕ п2-1 погріб, Ѕ О-1 сарай, п2 4-1 погріб, С-1 сарай, У-1 літня кухня, Щ-1 вбиральня, II замощення, № 8 хвіртка, № 9 огорожа (арк.спр.20-21). Належне позивачу нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 березня 2014 року, індексний номер 19438635, зареєстроване реєстраційною службою Димитрівського міського управління юстиції Донецької області (арк.спр.18-19). Рішення про передачу цієї земельної ділянки, що має адресу: [ADDRESS] прийняте 12 лютого 2014 року Димитровською міською радою за № VI/73-39 (арк.спр.17,45-47). За даними з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради від 31 жовтня 2019 року встановлено, що житлова площа квартири [ADDRESS] складає 39,1 м2, загальна площа складає 76,2 м2. Житлова площа квартири [ADDRESS] змінена з 31,5 м2 на 39,1 м2 за рахунок перепланування. Дане перепланування не утворює додаткових навантажень на несучі конструкції будинку, не сприяє на конструктивну жорсткість і міцність будинку і згідно п.1 постанови Кабінету Миністрів України № 406 від 7 червня 2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», не відноситься до самочинного перепланування. Загальна площа квартири змінена на 22,4 м2 з 53,8 м2 на 76,2 м2: на 1,3 м2 площа зменшена за рахунок перепланування, пов`язаного з монтажем перегородок, яке не утворює додаткових навантажень на несучі конструкції будинку, не сприяє на конструктивну жорсткість і міцність будинку і не відноситься до самочинного перепланування; на 23,7 м2 загальна площа збільшена за рахунок прибудови А1-1 площею 23,7 м2. Дозвільні документи на прибудову А1-1 в БТІ не надано (арк.спр.5-10). За результатами технічного обстеження, згідно з висновками у звіті про проведення технічного обстеження від 3 жовтня 2019 року, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації прибудови «літ.А`-1» за адресою: [ADDRESS] (арк.спр.22-37). Також з довідки експерта встановлено, що прибудова «літ.А`-1» за адресою: [ADDRESS] побудована у 2014 році без дозвільних документів. Відповідно до п.3.3 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки основні положення» садибний житловий будинок [ADDRESS] є багатоквартирним, тому ця прибудова не потрапляє під дію наказу № 158 від 03.07.2018 та порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт. Відповідно до постанови № 461 від 13.04.2011 прибудова до житлового будинку «літ.А`-1» за адресою: [ADDRESS] підлягає реєстрації відповідно Додатку 5 якщо право власності визнано за рішенням суду (арк.спр.16). Згідно з розписками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які є власниками інших квартир у будинку [ADDRESS] , претензій до самочинного будівництва прибудови, побудованої на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , не мають (арк.спр.43-44). Норми права, що регулюють спірні правовідносини. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Власник земельної ділянки, відповідно до положень статті 375 Цивільного кодексу України, має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. За статтею 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). В судове засідання позивач [PERSON] надала відомості, що свідчать про належність їй земельної ділянки, про визнання права власності щодо прибудови на якій, йдеться у позові. З наданих суду документів внаслідок здійснення самочинного будівництва позивачем, не встановлено порушення чиїхось прав або порушення під час будівництва будівельних, архітектурних та санітарних норм. Третя особа [PERSON] не заперечував проти визнання за позивачем права власності на прибудову до належного йому і позивачеві на праві спільної сумісної власності будинку. За таких умов, суд вважає можливим на підставі положень статті 376 Цивільного кодексу України, визнати за позивачем [PERSON] право власності на самочинно збудовану прибудову, позначену у технічному паспорті як А`-1 площею 23,7 м2. На підставі статей 328, 375, 376 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved