Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку вона є власником будинку [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] була зареєстрована в будинку як член сім`ї колишнього власника. Відповідач з 10 вересня 2003 року фактично в житловому будинку за місцем реєстрації не проживає та ним не користується. Вона, позивач, постійно проживає в м.Москва, повертатись у с.Грузьке не планує та має намір продати будинок. Між нею та відповідачем відсутні будь-які домовленості щодо користування житлом. Місце перебування відповідача їй невідоме, тому вирішити у добровільному порядку питання зняття з реєстрації відповідача в зазначеному будинку неможливо. Вважає, що відповідач фактично втратила право на користування житлом за вказаною адресою у зв`язку з тим, що протягом тривалого часу (понад 18 років) не користується даним житлом, її реєстрація в будинку є формальною. Не знімаючись з реєстрації в належному позивачу будинку, відповідач порушує її права як власника, оскільки вона не має змоги здійснювати своє право власності на власний розсуд. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник позивача просить розгляд справи проводити без її участі та без участі позивача, про що зазначила в позовній заяві (а.с. 3). Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с. 29), в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подала. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу житлового будинку від 27 грудня 2012 року, копією договору про внесення змін до договору купівлі - продажу житлового будинку від 8 серпня 2013 року, копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 11 - 12, 13 - 14, 15). Відповідно до довідки ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради №19690 від 27 вересня 2021 року в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно позовної заяви [PERSON] зареєстрована у зазначеному житлі як член сім?ї колишнього власника. За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в будинку [ADDRESS] не проживає з 10 вересня 2003 року і даним житлом не користується. Факт тривалого не проживання відповідача в будинку [ADDRESS] з 10 вересня 2003 року підтверджується довідкою Грузчанського старостинського округу Кролевецької міської ради та актом про не проживання особи за адресою місця реєстрації (а.с.17, 18). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталася до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON] , та не проживає за адресою: [ADDRESS] більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком по [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved