Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі, в обґрунтування якого зазначила, що 28.02.2018 року вона уклала шлюб з відповідачем, в якому у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на теперішній час відповідач покинув родину та у добровільному порядку відмовляється допомагати дитині фінансово, участі у вихованні не приймає. Позивач також вказує, що інших осіб на утриманні у відповідача немає, будь-яких стягнень не проводиться. На підставі вищевикладеного, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дитини аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення від дати подання позову до суду, та витрати пов`язані із розглядом справи у сумі 1500,00 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2021 року за зазначеним позовом було судом було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач також надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі в судовому засіданні, просив стягнути з нього на користь позивача аліменти в розмірі ј частини від його доходу, також надав до суду довідку про доходи. Суд, дослідивши заяви сторін, розглянувши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що сторони з 28.02.2018 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 28.02.2018 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 25 від 28.02.2018 року (а.с.11). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.06.2018 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 153 від 01.06.2018 року (а.с.12). З матеріалів справи також вбачається, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка відділу реєстрації Добропільської міської ради №16.01-08/3243 від 16.08.2021 року (а.с.13). Відповідачем на підтвердження факту офіційного працевлаштування та отримання доходів надано до суду довідку ПП «Барбос» № 12 від 11.10.2021 року, з якої вбачається, що відповідач дійсно працює у ПП «Барбос» з 07.05.2021 року за основним місцем роботи та займає посаду офіціанта, посадовий оклад становить 6000,00 грн. та заробітна плата за шість місяців склала 29200,00 грн., з утриманням податків 23506,00 грн. Позивачем надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №543 від 26.08.2021 року, з яких вбачається, що [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 1 квартал 2021 року отримувала соціальні виплати з відповідних бюджетів від УСЗН Добропільської міської ради, за березень 2021 року виплата склала 860,00 грн. (а.с.14) Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (п. 17). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Норми Сімейного кодексу\~України встановлюють принцип, відповідно до якого базою аліментних відрахувань є дійсні та постійні доходи платника. Це прямо випливає зі ст. 183 СК України, яка закріплює загальне правило, що аліменти встановлюються у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. В матеріалах справи наявні відомості щодо розміру доходів відповідача за період з травня по вересень 2021 року, з яких можна дійти висновку, що доходи відповідача є відносно стабільними, в зв`язку із чим суд вважає за доцільне стягувати аліменти з нього на користь позивача саме в частці від доходу. Відомості щодо наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; відомості про доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, - в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.183\~СК України суд стягує аліменти на одну дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Що стосується вимог позивача щодо стягнення судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач надала суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами, а саме: договором надання юридичних послуг від 18.08.2021 року, актом приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг від 18.08.2021 року, копією квитанції від 25.08.2021 року на суму 1500,00 грн. (а.с.16-25). Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року № 301/1894/17, вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом, що передбачено ст. 6\~ЗУ «Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність» або іншим фахівцем у галузі права. Згідно ч.ч.1-6\~ст.\~137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути спів\~мірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, зважаючи, що відповідачем не було подано жодних заперечень або клопотань стосовно розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача в розмірі 1500 грн.

Outcome: partial