Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] - державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Малої Н.С. про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання правочину недійсним, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, мотивуючи свої вимоги тим, що з народження і до свого одруження проживала в будинку по [ADDRESS], який належав її дідові [PERSON]. Окрім нього, в цьому будинку проживали та були зареєстровані вона, баба - [PERSON], її мати - [PERSON] та відповідач - дядько [PERSON]. [INFO] помер власник будинку - дід [PERSON] [INFO] померла [PERSON], а [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після смерті матері вона звернулась до Другої вінницької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, але їй було відмовлено з посиланням на те, що мати після смерті баби [PERSON] не прийняла спадщини, а написала заяву про відмову від спадщини. Разом з цим, їй стало відомо, що спадщину після смерті баби прийняв дядько - [PERSON] Покійний дід [PERSON] на момент його смерті був власником 64,3 % житлового будинку по [ADDRESS]. Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом були: дружина померлого - баба [PERSON] та діти її матері - [PERSON] та [PERSON] Свої права на спадщину заявила дружина померлого [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтва так і не отримала. Дядько [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини, а мати позивача [PERSON] про відмову від спадщини не заявляла і також не подавала заяви про її прийняття. Після смерті баби, яка померла [INFO], відповідач [PERSON] подав до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва на спадщину і 20.02.2006 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач вважає, що її мати [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем і не заявила про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Державний нотаріус Малая Н.С. в порушення вимог ст. 1270, ч. 1 ст. 1273 ЦК України прийняла заяву [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після спливу шестимісячного строку та видала свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачу [PERSON] Відповідач [PERSON] оформивши свої права на успадкований будинок, подарував його своїй донці [PERSON], яка є його власником на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 26.04.2012 року згідно з рішенням №1029 від 26.04.2012 року. А тому вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, надавши суду письмові заперечення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] - державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. [INFO] помер дід позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого міським відділом ЗАГС м. Вінниці 14.10.1992 року. Свої права на спадщину заявила дружина померлого [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтва так і не отримала. Дядько позивача [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини, а мати позивача [PERSON] про відмову від спадщини не заявляла, а також не подавала заяви про її прийняття. [PERSON]. зверталась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Малої Н.С. про встановлення факту, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], яка складає 643/2000 частки будинку за літ. «А», загальною площею 74,8 кв.м, в тому числі житловою площею 52,1 кв.м по [ADDRESS]; про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я [PERSON] у спадковій справі №78/2006 року, зареєстроване в реєстрі за №2-520 в частині 643/2000 частки будинку за літ. «А», загальною площею 74,8 кв.м, в тому числі житловою площею 52,1 кв.м, по [ADDRESS]; визнання за [PERSON] права власності на 643/2000 частки будинку за літ. «А» загальною площею 74,8 кв.м, в тому числі житловою площею 52,1 кв.м, по [ADDRESS]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08.06.2015 року залишено без змін, у цивільній справі № 127/1399/14-ц в задоволені вище вказаного позову [PERSON] було відмовлено. Вище зазначеним судовим рішенням встановлено наступне. [INFO] в м. Вінниці помер дід позивача [PERSON] згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого міським відділом ЗАГС м. Вінниці 14.10.1992 року. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки дід позивача [PERSON] помер [INFO], тобто до 01.01.2004 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати положення та норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. А тому після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, померлому [PERSON] належало 28,6% вищезазначеного житлового будинку на підставі договору дарування від 06.07.1956 року, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №5327; а решта частина будинку у розмірі 71,4% належала померлому [PERSON] та його дружині - бабі позивача [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 08.12.1952 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №30839. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Таким чином, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були: його дружина - баба позивача [PERSON] та діти : мати позивача [PERSON] та дядько позивача [PERSON] Зі змісту статті 549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Окрім того, стаття 553 ЦК УРСР визначає, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи Другої вінницької державної нотаріальної контори №156/93 до майна померлого [PERSON], його дружина [PERSON] 28.06.1993 року звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на половину автомашини марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], придбану померлим, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з нею, а на іншу частку вищезазначеного транспортного засобу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], факт прийняття спадщини встановлено на підставі пред'явлення спадкоємцем [PERSON] технічного паспорта автомашини, виданого ВРЕВ ДАІ УВС Вінницького облвиконкому 08.09.1986 року на ім'я померлого. На підставі вищезазначеної заяви державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори було видано [PERSON] свідоцтво про право власності від 28.06.1993 року на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстроване в реєстрі за №2-2152, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.06.1993 року на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], після смерті чоловіка [PERSON]. В матеріалах вищезазначеної спадкової справи міститься заява відповідача [PERSON] за вх.№51 від 28.06.1993 року, відповідно до змісту якої спадкового майна, яке залишилось після смерті батька [PERSON], [PERSON] не прийняв та на нього не претендує. Натомість, дочка спадкодавця - мати позивача [PERSON] не писала до нотаріальної контори ні заяви про відмову від прийняття спадщини, ні заяви про прийняття спадкового майна за законом після смерті свого батька. Отже, вищевикладені обставини в системному аналізі зі ст.ст. 549, 553 ЦК УРСР свідчать про те, що мати позивача [PERSON] спадщину після смерті свого батька не прийняла, оскільки не вчинила жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, а саме: протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до змісту п. 3.3 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 року, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалась і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Разом з тим, відповідно до п. 3.4 вищезазначених Методичних рекомендацій сам по собі факт проживання у будинку, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковому будинку не вважається прийняттям спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Позивач як на підставу про задоволення позовних вимог в частині визнання факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті свого батька [PERSON] надала суду акт № 72 від 24.01.2014 року, складений сусідами [PERSON], [PERSON] [PERSON], що проживають по [ADDRESS] відповідно до якого [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] із дня народження по день смерті. Також [PERSON] проживала за вказаною адресою на час відкриття спадщини після смерті її батька [PERSON] та на час відкриття спадщини після смерті її матері [PERSON]. Однак, вищезазначений акт не свідчить про фактичний вступ [PERSON] в управління та володіння спадковим майном, оскільки сам по собі факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні є недостатнім для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу. Оскільки, під вступом спадкоємця в управління або володіння спадковим майном слід розуміти будь-які активні дії, що свідчать про наявність фактичного волевиявлення спадкоємця, спрямованого на володіння, користування та розпорядження спадщиною. Натомість, дружина померлого [PERSON] - [PERSON] спадщину прийняла після смерті чоловіка, вступивши в управління та володіння спадковим майном, отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на 1/2 частину транспортного засобу, а відтак і прийняла у спадок спірний будинок, у неї на руках залишились усі правовстановлюючі документи на майно, належне спадкодавцю. Таким чином, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій, які [PERSON] після смерті свого батька не вчинила, про що й зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 06.02.2013 року № 6-167цс12. Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, вище викладені обставини не потребують доказування. Окрім того, судом прийнято до уваги, що під час судового розгляду цієї цивільної справи не було спростовано обставини, які встановлені в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2015 року, а судом не встановлено, що обставини у справі, що розглядається є інакшими, ніж встановлені під час розгляду вище зазначеної справи. [INFO] померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області [INFO]. Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). А тому після смерті баби позивача [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складалось із спірного житлового будинку, який вона прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав. Як вбачається з матеріалів спадкової справи з Другої вінницької державної нотаріальної контори №78/06 р. до майна померлої [PERSON], 20.02.2006 року відповідач [PERSON] звернувся до Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Натомість, в матеріалах вищезазначеної спадкової справи міститься заява [PERSON] до Другої вінницької державної контори від 13.01.2006 року, відповідно до якої [PERSON] повідомляє, що спадкового майна, яке залишилось після смерті її матері, вона не прийняла і на нього не претендує. Також, вона повідомила в цій заяві, що до суду з заявою про продовження строку для прийняття спадщини звертатись не буде. Однак позивач [PERSON] розтлумачивши цю заяву у бажаний їй спосіб стверджує, що ця заява є відмовою [PERSON] від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Проте, такі висновки суперечать фактичним обставинам справи. Як після смерті [PERSON], так і після смерті [PERSON] мати позивача протягом свого життя, а саме до [INFO] не заявляла своїх прав на спадщину, що відкрилась після смерті батьків. Тобто, вищезазначену заяву [PERSON] не слід розцінювати як заяву про відмову від прийняття спадкового майна, як на тому акцентували позивач та її представник в судовому засіданні, оскільки вищезазначеною заявою [PERSON] лише повідомила, що вона не скористалась правом спадкоємця, яке залежало виключно від її власного волевиявлення, та не здійснила жодних дій стосовно здійснення своїх прав відносно прийняття спадщини. До того ж, суд звертає увагу, що вищезазначені вимоги були предметом судового розгляду, проте з інших підстав, однак рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13.01.2014 року залишено без змін, у цивільній справі №221/4749/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконкому Вінницької міської ради про визнання правочину недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання незаконним та часткове скасування рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.04.2012 року №1029, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності від 26.04.2012 року, в задоволенні позову відмовлено. Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Отже, у зв'язку з тим, що [PERSON] не скористалась своїм законним правом щодо прийняття спадщини після смерті матері державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. правомірно видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок від 20.02.2006 року. Окрім того, суд звертає увагу, що нині власником житлового будинку [ADDRESS] є відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 26.04.2012 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.04.212 року №1029 взамін рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 09.08.2011 року в справі №2-911/11р., право власності на який зареєстровано КП «ВМБТІ» за реєстраційним [NUMBER] на підставі Витягу про державну реєстрацію прав КП «ВМБТІ» [NUMBER] від 31.05.2012 року. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті свої матері [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають, тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання правочину недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed