Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], де просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача заборгованість по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги в сумі - 3594,36 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власницею вказаної квартири [ADDRESS], де після укладення шлюбу із [PERSON] його було зареєстровано в жовтні 2010 року. Між тим, шлюб між сторонами був розірваний, відповідач в цій квартирі не проживає, а позивач сплачує за нього комунальні послуги, тому позивач звернулась до суду із цим позовом про визнання відповідача таким, що втратила право на користування жилим приміщенням та стягнення з нього заборгованості за комунальні послуги. За клопотанням позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості по сплаті коштів за комунальні послуги, судом вказане клопотання протокольною ухвалою суду від 22.10.2014 року було задоволено та в цій частині позов було залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, просила задовольнити, посилаючись на необхідність їх задоволення з огляду на те, що вона просила відповідача добровільно виписатись з квартири, але він станом на даний час цього не зробив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував та просив суд позов задовольнити, виписати його з квартири позивача, поскільки він там тривалий вже не проживає. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.09.2007 року , зареєстрованого в реєстрі за №505 та в Київському міському бюро технічної інвентаризації за №2312. Відповідно до довідки ТОВ «Київжитлосервіс» №1138 від 02.10.2013 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] є власником особового рахунку, і у ній з 30.12.2010 року зареєстрована відповідач [PERSON], як її чоловік. Між тим, згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.01.2014 року, яке набуло законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, згідно акту від 25.02.2014 року, складеного комісією працівників ТОВ «Житлосервіс», Відповідач з липня 2011 року в квартирі [ADDRESS] не проживає. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. Частиною 4 ст.174 ЦК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов і судом перевірено та встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону його правам чи свободам та інтересам інших осіб. З обставин визнання позову відповідачем та оскільки на даний час позивачка є єдиним власником квартири [ADDRESS] а зареєстрований в цій квартирі колишній чоловік - відповідачка [PERSON] в ній не проживає та вже не перебуває з позивачкою у родинних відносинах, суд вважає за можливе позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] задовльнити. Крім того, відповідно до ст.ст. 79 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Outcome: approved