Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що позивачу на праві власності належить 54/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.08.1976 року. Разом з позивачем у вказаному будинку зареєстровані та проживають її дочка [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON] Крім того, в будинку з 10.08.2006 року зареєстрований відповідач [PERSON]-колишній чоловік дочки позивача, з яким вона перебувала в шлюбі з 12.08.1995 року до 04.07.2011 року. Після розірвання шлюбу,у липні 2011 року відповідач виїхав з будинку,забравши всі свої речі,і більше в ньому не з'являвся. На цей час позивачу відомо, що відповідач проживає у м. Харкові, але за якою адресою-невідомо. Виходячи з вищезазначеного позивач вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування будинком у зв'язку з тим, що без поважних причин відсутній у ньому понад 3 з половиною роки, і будь-яких домовленостей з цього приводу з ним не укладалося, а також тому що після розірвання шлюбу з дочкою позивача відповідач [PERSON] перестав бути членом сім'ї позивача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та не заперечували проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази приходить до наступного. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Спірним житловим приміщенням є будинок [ADDRESS]. Позивач є власником даного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.1976 року, посвідченого державним нотаріусом 7-ї Харківської державної нотаріальної контори Іщенко П.А.,реєстровий № 3-3050 (а.с.5-6). Згідно довідки з місця проживання, виданої Комітетом Комінтернівського району м. Харкова 14.01.2015 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідач по справі, донька позивача [PERSON], а також інші члени родини позивача(а.с.8). Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано 04.07.2011 року(а.с.11). Відповідач по справі у липні 2011 року добровільно залишив спірне житлове приміщення та з цього часу місцезнаходження відповідача позивачам не відоме. Ці обставини в судовому засіданні підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні протягом останніх 3 з половиною років, його майна в будинку немає, перепони у користуванні житлом відповідачу з боку позивача або членів її родини не чинились. Згідно листа Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області від 13.02.2015 року [PERSON] в період часу з липня 2011 року до 13.02.2015 року з заявами та повідомленнями щодо перепони у користуванні житлом за адресою: [ADDRESS] не звертався(а.с.20). Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Законом України «Про свободу пересування і вільне обрання місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація провадиться за місцем постійного чи тимчасового перебування громадян. У разі зміни місця перебування Законом передбачено зняття з реєстрації за місцем проживання. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачами доказів, суд вважає, що відповідач відсутній в спірному житловому приміщенні більше одного року без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні понад встановлений ч.2 ст.405 ЦК строк і не вбачається підстав для продовження цього строку, бо з заявою про поновлення цього строку, або з зустрічним позовом про поновлення права користування спірним житловим приміщенням відповідач до суду не звернувся. Реєстрація місця проживання відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, безперечно, обмежує її права як власника по користуванню нерухомим майном, оскільки позивач вимушений самостійно нести витрати по утриманню житла і сплаті комунальних послуг. У зв'язку з тим, що відповідач не користується без поважних причин спірним житловим приміщенням більш як один рік, він є таким, що втратив право користування цим житлом. На підставі викладеного, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved