Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитини повноліття. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] з грудня 2015 року по червень 2019 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Як вказав позивач, на даний час вони з відповідачем проживають окремо один від одного, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має стабільний заробіток. Домовитись з відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання сина позивачу не вдалось. 06 серпня 2019 року за вхідним № 5351/18-вх в порядку, передбаченому частиною 7 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача по справі - [PERSON] (а.с. 10). Ухвалою від 07 серпня 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, зареєстровану за вхідним номером 6224/19-вх, відповідно до якої позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина просила зменшити з 1/3 частини до 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, розгляд справи провести за її відсутності (а. с. 25). Відповідач [PERSON] також в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статей 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду [PERSON] надав заяву, зареєстровану за вхідним номером 6225/19-вх, згідно якої просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши, що не має заперечень проти задоволення позову [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(а.с. 28). Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частина 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Позивач [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах. Зазначена обставина учасниками справи не оспорювалась та належним чином не спростована, а тому у суду не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання, а отже відповідно до частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вона не підлягає доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 05 квітня 2017 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківській області, актовий запис №18. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається із довідки про склад сім`ї, виданої 03.09.2019 року Центром надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області за № 04.05-22/704, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 26). Аналогічні відомості містяться й в акті, складеному депутатом по одномандатному виборчому округу № 9 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Харчевніковою Т. М. від 30.08.2019 року в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а. с. 27). Частиною 2 статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України чітко визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями статті 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] має постійне місце роботи та стабільний заробіток, що підтверджено довідкою про доходи, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «МК РІАЛ» від 27.08.2019 року за № МК 00-000191 (а. с. 19). З вищевказаної довідки вбачається, що [PERSON] [PERSON] працює водієм автотранспортних засобів та його сукупний дохід за період з 01.02.2019 року по 31.07.2019 року склав 30402 гривні 76 копійок, сума до виплати - 24474 гривні 22 копійки. Із матеріалів справи вбачається, що окрім їх спільної дитини з позивачем, у [PERSON] є ще неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 12.11.2003 року (а. с. 30), який відповідно до корінця медичного висновку № 19 від 30 березня 2005 року є дитиною - інвалідом до 18 років (а. с. 32). Поряд з цими обставинами, суд бере до уваги й те, що за рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 04.06.2015 року по справі № 631/405/15 - ц (провадження № 2/631/275/15) з [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2015 року до досягнення дітьми повноліття (а. с. 33). З огляду на вище викладене, дослідивши матеріальне становище відповідача, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, відповідач не надає допомоги на її утримання, має постійне місце роботи й заробітну плату, а також задовільний стан здоров`я, враховуючи наявність у відповідача ще неповнолітньої дитини на утриманні, суд приходить до висновку, що уточненні позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що частина 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Суд вважає, що аліменти з відповідача відповідно до положення частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 27 грудня 2017 року. Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача в порядку статті141 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вище викладене,

Outcome: approved