Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки ( пені ) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.03.2017 року з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] було стягнуто аліменти у твердій грошовій суму у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що рішення суду відповідачем не виконується, станом на 28.02.2019 року виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки за період з 20.02.2017 року по 28.02.2019 рік в розмірі 9999,69 грн. Просить суду стягнути з відповідача на свою користь неустойку ( пеню): за прострочення сплати аліментів на утримання доньки за період з 01.06.2018 року по 01.03.2019 рік включно в розмірі 9999,69 гривень та судові витрати по справі. У судове засідання сторони не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомленні. Представник позивача [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відзиву не надав. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2017 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки розрахунку наданого Довгинцівським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що станом на 28.02.2019 рік заборгованість [PERSON] по аліментам складає 9999,69 грн. ( а.с. 9 - копія довідки). Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-535цс16. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 2 червня 2016 року, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Таким чином, оскільки відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, оскільки на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками та в інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів, суд, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов висновку про наявність вини відповідача як платника аліментів за прострочення їх сплати, тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 768,40 грн. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правої допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис виконаних робіт. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи надані письмові докази, суд вважає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial