Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс» на її користь суму боргу за Угодою про розірвання договору № 16/ЕМ купівлі-продажу майнових прав у розмірі 336 283 гривні 50 копійок, сплачені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 липня 2010 року між ТОВ «Еверест Плюс» та нею був укладений договір № 16/ЕМ купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до даного договору, відповідач продає, а вона купує майнові права на об'єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором. 10 листопада 2010 року була укладена додаткова угода № 1 до договору № 16/ЕМ купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до даної угоди на підставі її заяви про зміну об'єкту нерухомості були внесені зміни в п. 2.2. договору № 16/ЕМ, а саме на квартиру [ADDRESS] площею 51,99 поверх 6, секція 1. Крім того, нею згідно до п. 5.3.1. договору була внесена доплата за різницю квадратних метрів по поточній ціні на день оплати. Станом на 12 липня 2011 року відповідно до умов договору, вона сплатила відповідачу - ТОВ «Еверест Плюс» грошові кошти у сумі 334 667 гривень 50 копійок в тому числі ПДВ 20% - 55 777,91 гривень, що складає 100 відсотків вартості майнових прав на об'єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] 12 липня 2011 року їй була видана довідка про 100% фінансування згідно договору № 16/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 23 липня 2010 року, та сторонами був підписаний Акт приймання-передачі майнових прав. Відповідно до п.3 Акту - підписання даного Акту свідчить про відсутність будь-яких претензій у сторін відповідно до договору № 16/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 23 липня 2010 року, в частині розрахунків сторонам. Відповідно до п. 2.5. договору - за плановий термін будівництва та введення в експлуатацію об'єкта капітального будівництва - 2 квартал 2012 року. На сьогоднішній день, об'єкт так і не введений в експлуатацію. У зв'язку з тим, що відповідачем порушені умови договору, нею 25 квітня 2013 року до ТОВ «Еверест плюс» була подана заява про розірвання договору та повернення сплачених на підставі договору за майнові права коштів у повному обсязі, та у строк визначений п. 6.1. договором (30 днів з моменту повідомлення про рахунок). 29 травня 2013 року з відповідачем була укладена угода про розірвання договору № 16/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 23 липня 2010 року, відповідно до п. 2 вищезазначеної угоди, відповідач зобов'язується повернути сплачені покупцем грошові кошти по договору в сумі 336 283 гривні 50 копійок, в т.ч. ПДВ (20%) - 56 047 гривень 25 копійок відповідно до вимог розділу 6 договору. Нею на адресу відповідача надсилалась вимога від 26 січня 2014 року з пропозицією добровільно сплатити заподіяні збитки внаслідок неповернення коштів, з зазначенням інформації про банківські реквізити для перерахування відповідачем коштів, як визначено п. 2 угоди про розірвання договору. На сьогоднішній день в порушенням умов угоди відповідач не перерахував на її рахунок а ні копійки. Позивач, представник позивача в судові засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву, з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача, відповідача та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи, 23 липня 2010 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» було укладено Договір № 16/ЕМ купівлі продажу майнових прав, відповідно до умов якого ТОВ «Еверест Плюс» продає [PERSON] майнові права на об'єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно п. 2.2. ст. 2 даного договору, об'єктом нерухомості є квартира № 3, загальною площею 41,14 кв.м., яка розташована в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] Відповідно до п. 2.5 ст. 2 договору, запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об'єкта капітального будівництва - квартал 2012 року. 10 листопада 2010 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору № 16/ЕМ купівлі продажу майнових прав, за умовами якої було змінено об'єкт нерухомості, на квартиру [ADDRESS] площею 51,99 кв.м., поверх 6 секція 1. 26 січня 2012 року між сторонами також було укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу № 16/ЕМ від 23 липня 2010 року, відповідно до умов якої сторони домовилися викласти п. 1.1. договору у наступній редакції: «Об'єкт капітального будівництва - назва об'єкту: «Житловий комплекс «Флагман» за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, проектна адреса: [ADDRESS], право на спорудження виникло у продавця на підставі рішення КМР Х сесії IV скликання за № 729/3304 від 11 липня 2005 року, а також дозволу на виконання будівельних робіт № 2871 Дн/Свід 13 грудня 2007 року». В подальшому, на ім'я позивача ТОВ «Еверест плюс» була видана довідка № 121 від 12 липня 2011 року про 100 % фінансування згідно Договору № 16/ЕМ купівлі продажу майнових прав від 23 липня 2010 року на підтвердження сплати відповідачу грошових коштів у розмірі 334 667 грн. 50 коп., в тому числі ПДВ - 20% - 55 777,91 гривень, що складає 100 відсотків вартості майнових прав на об'єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] 12 липня 2011 року між ТОВ «Еверест плюс» та [PERSON] підписано Акт приймання-передачі майнових прав. Відповідно до 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно до ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. У зв'язку із невиконанням ТОВ «Еверест плюс» умов договору щодо терміну будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва позивач до відповідача подавала письмову заяву за вх. № 93 від 25 квітня 2013 року, в якому повідомила про розірвання договору з проханням повернути сплачені нею грошові кошти на вказаний у заяві розрахунковий рахунок. 29 травня 2013 року між ТОВ «Еверест Плюс» та [PERSON] було укладено угоду про розірвання договору № 16/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 23 липня 2010 року, відповідно до умов якого ТОВ «Еверест Плюс» зобов'язувалося повернути сплачені [PERSON] грошові кошти по договору в сумі 336 283 гривень 50 копійок, в тому числі ПДВ (20 %) - 56 047 гривень 25 копійок відповідно до вимог розділу 6 Договору. 26 січня 2014 року на адресу відповідача позивачем було направлено заяву, в якій остання повідомляла відповідачу номер рахунку для перерахування грошових коштів за угодою про розірвання договору купівлі-продажу майнових праві № 16/Ем від 23 липня 2010 року. Відповідно до п. 6.1 ст. 6 договору купівлі-продажу майнових прав, у випадку розірвання цього договору, грошові кошти, сплачені покупцем за майнові права повертаються йому протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати надання інформації про банківський рахунок покупця. В той же час, відповідачем жодних дій щодо повернення грошових коштів позивачу, у відповідності до угоди про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав здійснено не було. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Товариства з обмеже6ною відповідальністю «Еверест Плюс» про стягнення боргу, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню сума боргу за угодою про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 16/ЕМ від 23 липня 2010 року у розмірі 336 283 гривні 50 копійок. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3362 гривні 83 копійки. Враховуючи наведене та

Outcome: approved