Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що 21.10.2011 року [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, було посвідчено спадковий договір між нею та [PERSON]. Предметом спадкового договору була квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно умов договору до позивача переходить вищевказана квартира після смерті [PERSON] Окрім того, за два тижні до укладення спадкового договору, від імені [PERSON] була посвідчена довіреність на підготовку документів для наступного укладання спадкового договору. При цьому в довіреності були зазначені умови майбутнього договору. Також вказала, що жодної з вказаної умови у довіреності в договорі зазначено не було. У серпні 2012 року сином [PERSON] до неї було подано позов про визнання спадкового договору недійсним та витребування безпідставно набутого майна. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2012 року вказаний позов було задоволено частково шляхом витребування від неї вищевказаної квартири та скасування ТОВ «ЗМБТІ» запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.11.2012 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вказала, що приватний нотаріус порушив вимоги законодавства при посвідченні спадкового договору, що потягло за собою визнання договору неукладеним, чим позивач понесла збитки у вигляді позбавлення права власності на квартиру. Позивач вказала, що крім майнової шкоди, діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних хвилюваннях, погіршенні стосунків з оточуючими і, як наслідок, погіршення здоровя. Її було позбавлено майна, на яке вона розраховувала, в квартирі збиралась проживати самостійно. До того ж в період з серпня 2012 року по квітень 2013 року мусила звертатись до юристів за правовою допомогою, ходити до суду, що є значним стресом. Позивач просила стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі 466 272 грн., моральну шкоду у розмірі 20\~000 грн. та судові витрати. Згодом в ході судового розгляду позивачем було подано уточнений позов, в якому посилаючись на вище наведені обставини позивач просив також додатково визнати дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] щодо посвідчення 21.10.2011 року спадкового договору між [PERSON] та [PERSON] незаконними, недбалими. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в уточненому позові та наполягаючи на них, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки дії нотаріуса відповідають Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, діючою на момент посвідчення правочину, і хоча спадковий договір визнаний судовим рішенням неукладеним, це не повязано з діями приватного нотаріуса, а повязано з діями осіб, які укладали правочин. Треті особи в судове засідання не зявились. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги, заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 21.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Договір зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №4447. За змістом цього договору [PERSON] зобовязується виконувати розпорядження [PERSON] і в разі його смерті набуває право власності на квартиру №18, що знаходиться в жилому будинку №14 по вулиці Лермонтова в місті Запоріжжя. За загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає при наявності чотирьох складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного звязку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду. Диспозиція ст. 27 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає можливість відшкодування потерпілому завданої шкоди при наявності в діях приватного нотаріуса вини у формі необережності та у виді недбалості, не виключає необхідність встановлення решти складових правопорушення, при наявності яких настає цивільна відповідальність за завдану шкоду. За твердженням позивача та його представника недбалість приватного нотаріуса [PERSON]М виявилась в тому, що посвідчуючи цей правочин, нотаріус не зробив відповідного попередження сторін про обовязковість відображення у спадковому договорі умови про конкретні розпорядження відчужувача (не вказав цю умову в запропонованому проекті), не перевірив чи відповідає пропонований для нотаріального посвідчення правочин вимогам закону, не відмовив в його посвідченні з підстави відсутності в ньому вищевказаної істотної (обовязкової) умови щодо конкретизації розпоряджень відчужувача. Відповідно до п.233 Розділу 23 «посвідчення спадкових договорів» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадкові договори, предметом яких є нерухоме майно, посвідчуються нотаріусом з дотриманням загальних правил посвідчення договорів відчуження. Відповідно до п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус зобовязаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, що й знайшло відображення у п.9 спадкового договору, посвідченого 21.10.2011 року приватним нотаріусом [PERSON], за яким сторони підтверджують, що договір цей відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій зазначені ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Позивачем у судовому засіданні не доведено, саме чому приватний нотаріус [PERSON] при наявності сторін договору та участі самого відчужувача [PERSON] мав відмовити в укладанні спадкового договору, а посвідчивши його вчинив недбалість. Крім того, згідно змісту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2012 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.04.2013 року не встановлено будь-яких порушень діючого законодавства з боку приватного нотаріуса. Таким чином, приватним нотаріусом були виконані всі вимоги, передбачені п.36 Інструкції при посвідченні цього договору, а також не доведено інших складових правопорушення, які зазначені вище та необхідні для покладення на приватного нотаріуса відповідальності за заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди. Крім того, твердження позивача про те, що укладенню спадкового договору передувало посвідчення 16.09.2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від імені відчужувача довіреності на підготовку документів для наступного укладання спадкового договору із зазначенням умов майбутнього договору не є підставою для задоволення позову, оскільки при посвідченні самого спадкового договору особа, яку уповноважив [PERSON], а саме [PERSON]Ю, присутній не був, у посвідченні договору приймав участь сам відчужувач [PERSON], який є дієздатним, погодився зі всіма умовами спадкового договору, розумів значення своїх дій, діяв добровільно, поставивши свій особистий підпис власноруч. З урахуванням викладеного, не підлягають задоволенню й вимоги щодо стягнення і моральної шкоди.

Outcome: dismissed