Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Чернівецької міської ради 65 сесії VІ скликання від 02.07.2015 року №1650 «Про розгляд звернень громадян щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, надання дозволів на складання проектів та затвердження проектів відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність, і внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань» в частині відмови [PERSON] в наданні земельної ділянки в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд до відповідача Чернівецької міської ради, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку з належними будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0627 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Згідно рішення Чернівецької міської ради 15 сесії VI скликання від 24.11.2011 року №339 «Про надання громадянам земельних ділянок в оренду та внесення змін в рішення міської ради з цих питань» позивачці надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, площею 0.0785 га., кадастровий номер: [NUMBER] цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], що підтверджується рішенням Чернівецької міської ради 15 сесії VI скликання від 24.11.2011 року №339 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.11.2013 року. Вказує, що в 2012 році на земельну ділянку площею 0.0785 га., яку було пропоновано надати позивачці в оренду по вул.Путильська, 30-Б було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та присвоєно їй кадастровий номер, який закріплений за земельною ділянкою, що підтверджується відповідним викопіюванням з картографічної основи Державного земельного кадастру. Позивач стверджує, що на спірній земельній ділянці були побудовані господарські будівлі сарай та криниця. Даною земельною ділянкою сім'я позивачки користується з 1950 року. Спочатку нею користувалися батьки чоловіка позивачки з 1950 року та по день їх смерті, а потім даною земельною ділянкою користувався чоловік позивачки - [PERSON], після його смерті користується позивач, що підтверджується відповідними актами КЖРЕП. В грудні 2017 року позивач звернулася до експерта з технічного обстеження будівель та споруд для проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта. Вказує, що експерт обстеживши об'єкти дійшов висновку стосовно господарської будівлі - сараю та криниці, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме встановлено, що останні відповідають вимогам надійності та можливості безпечної експлуатації та придатності для подальшого використання за призначенням. Також встановлено, що дані об'єкти споруджено для обслуговування житлового будинку, який розташований на суміжній земельній ділянці і без яких він фактично не може належним чином функціонувати згідно ДБН 360-92** «Містобудування», тому, що криниця забезпечує житловий будинок водопостачанням, а сарай служить для утримування домашнього інвентаря та зберігання альтернативних видів опалення. Стверджує, що провівши повне технічне обстеження, експерт рекомендував укласти договір оренди на земельну ділянку з подальшим викупом її у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач звертає увагу суду на те, що після того, як вона отримала висновок експерта, вона в усній формі звернулася до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради з тим, щоб укласти договір оренди на земельну ділянку з подальшим викупом. Але згідно рішення Чернівецької міської ради 65 сесії VI скликання від 02.07.2015 року №1650 їй було відмовлено в укладенні договору оренди на вищезазначену земельну ділянку. Також згідно п.53.1 вищезазначеного рішення Управлінню містобудування та архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради потрібно було надати пропозиції щодо подальшого використання земельної ділянки площею 0.0785 га., за адресою [ADDRESS]. Стверджує, що Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на сьогоднішній день жодних пропозицій не надано. На підставі наведеного, позивач вважає, що їй неправомірно відмовлено у наданні земельної ділянки в оренду площею 0.0785 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Вважає, що у даному випадку вищевказане рішення Чернівецької міської ради 15 сесії VI скликання віл 24.11.2011 року №339 вичерпало свою дію внаслідок його виконання, тобто позивачкою виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та присвоєно їй кадастровий номер, який закріплений за земельною ділянкою. Тому, вважає, що прийняття оскаржуваного рішення не породжує жодних правових наслідків для позивача, оскільки в неї вже виникли певні права на цю земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, а саме витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.11.2013 року. Адже кадастровий номер ніхто не скасовував і на даний час він закріплений за земельною ділянкою по [ADDRESS]. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі №21-405а14. На основі викладеного, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Чернівецької міської ради 65 сесії VI скликання від 02.07.2015 року №1650 «Про розгляд звернень громадян щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, надання дозволів на складання проектів та затвердження проектів відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність, і внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань» в частині відмови [PERSON] в наданні земельної ділянки в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач в судовому засіданні пояснила, що з 1987 року вона перейшла жити до чоловіка по [ADDRESS]. Оскільки її чоловік на той час працював в університеті, то йому виділили вказану ділянку під побудову будинку. При цьому, до виділеної ділянки прилягав ще шматок землі, які свекор та свекруха позивачки використовували та обробляли. Потім вони взяли цю землю в оренду. На даний час на цій ділянці розташований збудовані позивачкою сарай та криниця. Вказала, що з 90-х років вона користувалась спірною земельною ділянкою. При цьому, на [ADDRESS] ними був збудований будинок та присвоєно номер 30-А. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак від них до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність та вказують, що у зв'язку із наявністю нерухомого майна на спірній земельній ділянці не заперечують щодо задоволення позову. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою. З 1960-х років позивачка проживала по [ADDRESS], сама свідок проживає по [ADDRESS]. Разом з позивачкою на вказаній земельній ділянці проживали батьки чоловіка позивачки та утримували присадибну ділянку, а також обробляли спірну земельну ділянку. Після їх смерті, цю земельну ділянку обробляли позивачка та її чоловік. Позивачка оформляє спірну земельну ділянку по даний час. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою, а саме з народження по 1983 рік проживала на [ADDRESS]. З дитинства знає, що ділянку по вул.Путильській, 30 утримувала свекруха позивачки приблизно з 1966 року. Ствердила, що основним домоволодінням є ділянка [ADDRESS] та саме через неї можна потрапити на ділянку [ADDRESS]. Інших можливостей туди потрапити - немає. Спірну земельну ділянку на даний час обробляє позивачка. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з належними будівлями та спорудами [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії [NUMBER] (а.с.66) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] (а.с.67). Також, позивач є власником земельної ділянки площею 0627 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.68). Згідно рішення Чернівецької міської ради 15 сесії VI скликання від 24.11.2011 року №339 «Про надання громадянам земельних ділянок в оренду та внесення змін в рішення міської ради з цих питань» позивачці надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0.0700 га., кадастровий номер: [NUMBER] цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], що підтверджується рішенням Чернівецької міської ради 15 сесії VI скликання від 24.11.2011 року №339 (а.с.8, 30) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.11.2013 року (а.с.9). 29.12.2012 року приватним підприємством «АКР-ПЛЮС» на замовлення [PERSON] був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] в оренду (а.с.14-15). Згідно вказаного проекту площа земельної ділянки становить 0,0785 га. 29.07.2013 року Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради позивачці [PERSON] на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду був наданий висновок, згідно якого вказаний проект землеустрою погоджують та вважають за можливе надати позивачці в оренду земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що твердження позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та у даному випадку рішення Чернівецької міської ради 15 сесії VI скликання від 24.11.2011 року №339 «Про надання громадянам земельних ділянок в оренду та внесення змін в рішення міської ради з цих питань» вичерпало свою дію внаслідок його виконання, тобто позивачкою дійсно було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та присвоєно їй кадастровий номер, який закріплений за земельною ділянкою. Згідно рішення Чернівецької міської ради 65 сесії VI скликання від 02.07.2015 року №1650 (а.с.10) [PERSON] було відмовлено у наданні земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0,0785 га, в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і зв'язку із перспективою забудови. Також згідно п.53.1 вищезазначеного рішення Управлінню містобудування та архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради потрібно було надати пропозиції щодо подальшого використання земельної ділянки площею 0.0785 га., за адресою [ADDRESS]. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, і цього не заперечував представник відповідача, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на даний час жодних пропозицій з приводу подальшого використання земельної ділянки площею 0.0785 га., за адресою [ADDRESS] міській раді не надано. Згідно листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 14.09.2017 року №М-5460/0-04/01 (а.с.28) статус земельної ділянки площею 0,0785 га з кадастровим номером [NUMBER] не визначений. При цьому, згідно інформаційної довідки №128062917 від 19.06.2018 року (а.с.38) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] - відомості відсутні. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 20.12.2017 року (а.с.17-20), експерт з технічного обстеження будівель та споруд [PERSON], обстеживши об'єкти (сарай та криницю, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]) дійшов висновку, що господарська будівля - сарай та криниця, що знаходиться за адресою [ADDRESS], відповідають вимогам надійності та можливості безпечної експлуатації та придатності для подальшого використання за призначенням. Також встановлено, що дані об'єкти споруджено для обслуговування житлового будинку, який розташований на суміжній земельній ділянці і без яких він фактично не може належним чином функціонувати згідно ДБН 360-92** «Містобудування», тому, що криниця забезпечує житловий будинок водопостачанням, а сарай служить для утримування домашнього інвентаря та зберігання альтернативних видів опалення. Як вбачається з акту КЖРЕП-5 за №463 від 12.10.2017 року - земельною ділянкою, яка знаходиться поряд з будинковолодінням №30б по вул.Путильській користується [PERSON]; зі слів сусідів нею ще користувались її свекор і свекруха - [PERSON], [PERSON] з 1950 років і по день їх смерті. Після цього даною земельною ділянкою користувався син - [PERSON], а після його смерті вищевказаною земельною ділянкою користувалася і в даний час користується його дружина - [PERSON]. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням цивільного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1 другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Конституції України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Положеннями статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Згідно ч.1 ст.55 Конституції України та п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Таким чином до суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до вимог ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.14 ст.123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Частиною 3 статті 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ст.158 ЗК України визначено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. При цьому, суд зазначає, що надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність чи у користування. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Законний інтерес особи полягає не в отриманні дозволу, а в отриманні земельної ділянки у власність чи користування. Відтак, в судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання земельної ділянки у власність чи користування. Конституційний Суд у рішенні від 16.04.2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію фактом їх виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. З огляду на наведене, здійснивши системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, враховуючи позицію відповідача по справі, який не заперечує щодо задоволення позову, враховуючи наявність нерухомого майна позивачки на спірній земельній ділянці, суд приходить до висновку про порушення прав та законних інтересів позивача, зазначених у позовній заяві, а саме про те, що позивачу - [PERSON] неправомірно відмовлено у наданні земельної ділянки в оренду площею 0.0785 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. При цьому, суд враховує і ту обставину, що як вбачається з матеріалів справи, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на даний час жодних пропозицій з приводу подальшого використання земельної ділянки площею 0.0785 га., за адресою [ADDRESS] міській раді не надано та у разі задоволення вимог позивача права будь-яких інших суб'єктів землекористування - порушуватись не будуть, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Окрім того, згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 20.12.2017 року встановлено фактичну неможливість користування позивачкою належним їй будинком без користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає, що належить визнати незаконним та скасувати рішення Чернівецької міської ради 65 сесії VI скликання від 02.07.2015 року №1650 «Про розгляд звернень громадян щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, надання дозволів на складання проектів та затвердження проектів відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність, і внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань» в частині відмови [PERSON] в наданні земельної ділянки в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі викладеного,

Outcome: approved