Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та пені по виплаті аліментів, та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, з 18 серпня 2001 року по 29 серпня 2003 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 10 грудня 2002 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська позов [PERSON] був задоволено та визначено стягнути аліменти з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян, для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2002 року до повноліття дитини. Відповідач не виконує свої обов`язки, внаслідок чого в період з 28 листопада 2013 року по 12 грудня 2019 рік утворилася заборгованість по аліментам у сумі 70 598,02 грн. Боржником сплачено за даний період часу 48 398,30 грн. Всього заборгованість по аліментам станом на 31.01.2020 р. складає 22 199,72 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості, яка виникла під час примусового виконання рішення суду з вини відповідача, позивач просить стягнути заборгованість по аліментам у розмірі 22 199,72 грн. та неустойку (пеню) в розмірі 22 199,72 грн та витрати за надання юридичних послуг у розмірі 1 500 грн. Від позивача надійшла заява, у якій просить суд розглянути справу за її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи, державний виконавець в засідання не з`явився надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просить суд прийняти рішення згідно з вимогам чинного законодавства. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 18 серпня 2001 року по 29 серпня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про одруження та свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про народження. З матеріалів справи вбачається, що Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2002 р. ухвалено рішення про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян, до досягнення повноліття доньки в особі [PERSON] для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2002 року до повноліття дитини. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам зробленого державним виконавцем Заводським відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за [PERSON] , [INFO] нарахована заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 70 598,02 грн. Боржником сплачена заборгованість в розмірі 48 398,30 грн. Всього заборгованість по аліментам станом на 31.01.2020 р. складає 22 199,72 грн., що підтверджується доданими до заяви довідкою про сплати аліментів, виданою Заводським відділом державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною до 05.10.2016 року) та статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. 3 ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження», розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Аналогічний порядок визначення заборгованості містить і ч. 3 ст. 71 Закону № 1404-VIII. В ч. 9 ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження» та у ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII., зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Оскільки аліменти на користь позивача вже стягнуті рішенням суду, то повторному стягненню вони не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». При наявності спору про розмір заборгованості, заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. У зв`язку із викладеним вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментам підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення передбачала і попередня редакція статті. Отже, за змістом статті 196 СК України суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання щодо права одержувача аліментів на стягнення неустойки. Відповідач жодних доказів на підтвердження чи спростування обставин за яких виникла заборгованість по аліментним зобов`язанням суду не надав, розмір нарахованої державним виконавцем заборгованості не оспорив. У зв`язку з чим, є підстави вважати, що через ухиляння відповідача від виконання свого обов`язку по утриманню своєї дитини, з якою проживає батько, виникла заборгованість зі сплати аліментів, а відповідно, вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за це, сплативши позивачу пеню. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правила нарахування пені за заборгованість по сплаті аліментів визначені Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року (справа №333/6020/16). Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1% загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. При визначенні розміру пені щодо заборгованості, яка утворилася по сплаті аліментів за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 10.12.2002 року ухваленим у справі № 2-848-03 за період 28 листопада 2013 року по 12 грудня 2019 року суд за формулою, наведеною Верховним Судом, провів розрахунок - пеня по заборгованості складає 22 199,72 грн. Відповідно редакції ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи положення ст. 58 Конституції України суд вважає, що до вимог про нарахування пені на заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла по вказаному виконавчому листу, підлягає застосуванню редакція ст. 196 СК України яка є чинною на теперішній час, при цьому суд бере до уваги розрахунки про заборгованість складені державним виконавцем станом на листопад 2019 року. Враховуючи викладені вимоги Закону та дослідженні в судовому засіданні письмові докази суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] пеня за період 28 листопада 2013 року по 12 грудня 2019 складає 22 199,72 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційною до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судових витрат по справі, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави складається з судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. Крім того, статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України встановлено розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 4 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом бо справи. За надану правничу допомогу позивач сплатила 1500,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги №1 від 01.06.2020р., довідкою №1 до договору від 01.06.2020 року про сплату правничих послуг, Актом виконаних робіт, з детальним описом робіт (наданих послуг). Таким чином, розмір судових витрат, пов`язаних із оплатою позивачем професійної правової допомоги становить 1500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved