Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], посилаючись на те, що починаючи з вересня 2002 року батьки дитини (позивач та відповідач) проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах народився [PERSON]. Батьківство щодо сина було визнано [PERSON] шляхом складання останнім відповідної заяви до уповноваженого органу юстиції. Через декілька днів після народження сина, а саме на початку вересня 2003 року за ініціативою [PERSON] фактичні шлюбні відносини між ними припинено. Одночасно з припиненням шлюбних відносин припинено і спілкування з сином, не беручи будь - якої участі у його вихованні, духовному розвитку та матеріальному утриманні з моменту народження по теперішній час. 27 листопада 2007 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, чоловік фактично почав виконувати обов'язки батька щодо сина. 20 лютого 2008 року на підставі виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо обов'язку [PERSON] сплати аліментів на утримання дитини. Однак, в межах виконавчого провадження будь - яких коштів на утримання дитини стягнуто не було, загальний розмір заборгованості за період з 2008 по 2017 р.р. становить 140 131 грн. Нею було прийнято рішення про звернення до Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області відносно початку процедури позбавлення [PERSON] батьківства щодо сина [PERSON], так як відповідач з моменту народження дитини не брав участі у її вихованні, освіті, духовному розвитку та не ніс жодних витрат, пов'язаних з матеріальним утриманням дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.02.2018 р. справу прийнято до провадження судді Саламон О.Б., ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Позивачем зазначено, що нею подані всі докази, на які вона посилається у позові, повідомлено всі обставини справи, які їй відомі, клопотань, заяв не має, не заперечувала щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. У зв'язку з вказаним, 07.03.2018 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові. Зазначала, що через декілька днів після народження спільного сина, а саме на початку вересня 2003 року за ініціативою [PERSON] фактичні шлюбні відносини між ними припинено. Одночасно з припиненням шлюбних відносин припинено і спілкування з сином. Відповідач нехтує своїми батьківськими обов'язками, будь - якої участі у його вихованні, духовному розвитку та матеріальному утриманні з моменту народження по теперішній час. Відповідач не скористався правом надання відзиву. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення через офіційний веб - сайт Судової влади України. Представник будь - якої участі у його вихованні, духовному розвитку та матеріальному утриманні з моменту народження по теперішній час в судовому засіданні підтримали вимоги позову, зазначивши, що позбавлення батьківських прав є в інтересах дитини. За змістом ст. 209 ЦПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, заінтересованої особи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають сина [PERSON], який народився [INFO] року під час перебування у батьків у фактичних шлюбних відносинах. Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про народження дитини, де батьком зазначено [PERSON] 27 листопада 2007 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 20 лютого 2008 року на підставі виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо обов'язку [PERSON] сплати аліментів на утримання дитини. Однак, в межах виконавчого провадження будь - яких коштів на утримання дитини стягнуто не було, загальний розмір заборгованості за період з 2008 по 2017 р.р. становить 140 131 грн., що підтверджується відповідною довідкою про розрахунок заборгованості по виконавчому провадженню. Згідно з характеристикою, наданою Плосківським НВО, за підписом класного керівника В.П. Ряба та директора Л.В. Малаш, [PERSON] характеризується позитивно, його вихованням займається мати та вітчим. Рідний батько ніколи до школи протягом навчання у 5 - 9 класах не приходив, ніякої участі у вихованні сина не приймав, в с. Плоске не проживав. Актом та Довідкою Плосківської сільської Ради підтверджено факт проживання [PERSON] разом з матірю в с. Плоске Броварського району Київської області і знаходиться на її утриманні. Зокрема, сам [PERSON], у своїй заяві зазначив прохання позбавити його батька [PERSON] батьківських прав, оскільки останнього жодного разу не бачив, який ніколи йому не допомагав і жодної участі у його житті не приймав. Позивач звернулася до Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області відносно початку процедури позбавлення [PERSON] батьківства щодо сина [PERSON], так як відповідач з моменту народження дитини не брав участі у її вихованні, освіті, духовному розвитку та не ніс жодних витрат, пов'язаних з матеріальним утриманням дитини. Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області 20 квітня 2018 року надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Згідно із ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Підставою звернення з позовною вимогою до суду про позбавлення відповідача батьківських прав, є ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм морали; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до чинного законодавства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В матеріалах справи наявні докази свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків та його винної поведінки. За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин, які перешкоджають відповідачу виконувати обов'язки по вихованню неповнолітньої дитини. Встановлено, що відповідач не надає коштів на утримання дитини. Враховуючи зазначене та той факт, що відповідач не мають намір та бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у вихованні сина, враховуючи насамперед інтереси дитини, а також відносини, що склались між сторонами, суд вважає, що наявні виключні обставини та необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved