Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що вона ([PERSON]Р.) з відповідачем [PERSON], уклали шлюб 25 січня 1987 року у Палаці урочистих подій м.Львів, актовий запис №155. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, позивач вказує на те, що останні декілька років у них постійно виникають сварки та непорозуміння через те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, ніде не працює. Між ними зникли почуття поваги та взаємодопомоги, а тому вважає, що їх шлюб потрібно розірвати, подальше збереження сімї є неможливим. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу ІІ СТ №333736, між [PERSON] та [PERSON] - 25 січня 1987 року зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №155 (а.с.7). Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. -2- На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За клопотанням позивача [PERSON], після розірвання шлюбу їй необхідно залишити прізвище «Туряниця». Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON].

Outcome: approved