Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що 15 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] позику у розмірі 50000 доларів США, що на день укладення договору відповідало 407500 гривень за курсом Національного банку України, строком до 01.12.2016 року. З серпня 2013 року по січень 2014 року відповідачка сплатила за договором позики 7500 доларів США - тіло позики та 2343,77 доларів США - проценти, а всього 9843,77 доларів США. Графік погашення заборгованості передбачає щомісячний платіж у розмірі 1250 доларів США, тобто несплаченою є сума позики 42500 доларів США, та проценти у розмірі 10% річних за період з січня 2014 року по січень 2015 року у сумі 4250 доларів США, а всього 46750 доларів США, що за курсом Національного банку України (21,6 гривень) дорівнює 1009800,00 гривень. Вказану суму несплачених грошових коштів за договором позики позивачка просить стягнути з відповідачки разом із судовими витратами по справі. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, згідно ст. 525 ЦК України, не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню у визначений в ньому строк (термін), якщо останній було ним передбачено. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобов'язання згідно ст. 611 ЦК України, є: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до норм ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання та не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Позикодавець, згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст. 1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 15 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] позику у розмірі 50000 доларів США, що на день укладення договору відповідало 407500 гривень за курсом Національного банку України, строком до 01.12.2016 року. Факт укладення договору позики та отримання грошових коштів визнаний сторонами та, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. З серпня 2013 року по січень 2014 року відповідачка сплатила за договором позики 7500 доларів США - тіло позики та 2343,77 доларів США - проценти, а всього 9843,77 доларів США. Графік погашення заборгованості передбачає щомісячний платіж у розмірі 1250 доларів США, тобто несплаченою є сума позики 42500 доларів США, та проценти у розмірі 10% річних за період з січня 2014 року по січень 2015 року у сумі 4250 доларів США, а всього 46750 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент подачі позову (21,6 гривень) дорівнює 1009800,00 гривень. Розмір вказаної заборгованості та правильність розрахунку у судовому засіданні оспорені не були. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики сумі 1009800 гривень 00 копійок. Згідно ст. 88 ЦПК України пропорційного до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 3654 гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved