Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем, [PERSON] вона уклала юридичний шлюб, який було зареєстровано 17 червня 1995 року. Під час цього шлюбу у них народилася дитина: син [PERSON], [INFO], який на день подачі позову досяг повноліття. Сімейне життя з відповідачем по справі не склалося, у зв'язку з чим вони мешкають окремо. Під час шлюбу ними було придбано житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS]. А також земельну ділянку площею 0,0643 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. У зв'язку з чим, просить поділити спільно нажите нерухоме майно, наступним чином: виділивши сторонам право власності на частки спірного будинку та земельної ділянки. Визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку, та земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Виділивши відповідачу 1/2 частину зазначеного будинку та земельної ділянки. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені позовні вимоги просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами 17 червня 1995 року, Красноармійським міськім відділом реєстрації цивільного стану, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 202 (а.с. 12). Під час цього шлюбу у них народилася син [PERSON], [INFO], який на день подачі позову досяг повноліття. Під час шлюбу ними було придбано житловий будинок, та земельнуділянку що знаходиться знаходиться за адресою [ADDRESS]. (а.с. 7-11) Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, тощо… Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю , але не перебувають у шлюбі між собою або в іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд враховуючи факт визнання відповідачем позовних вимог повністю, вважає що вони підлягають задоволенню частково, не суперечать закону та не порушують прав та інтересів як позивача так і відповідача. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved