Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що вона народилась [INFO] в с. Н. Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, на час її народження записи в свідоцтві про народження робилися виключно російською мовою. При оформленні свідоцтва про народження, з невідомих причин, вона була записана як «[PERSON]», а її батько - «[PERSON]». Позивач зазначає, що її вірним прізвищем вважалось саме «[PERSON]», як і зазначено в її свідоцтві про шлюб, коли вона змінила своє прізвище на «[PERSON]». Від першого шлюбу у батька позивача народився син, (рідний брат позивача) - [PERSON], [INFO]. [INFO] брат позивача, [PERSON] та його син - [PERSON], померли, після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала позивачам на праві спільної часткової власності, кошти, що перебували на банківських рахунках, акції ВАТ «ХТЗ», та які вони (брат та племінник позивача) отримали у спадщину після смерті [PERSON] (їх дружини та матері - відповідно). Позивач вказувала в своїй позовній заяві, що вона є спадкоємцем другої черги після смерті брата та спадкоємцем третьої черги - після смерті племінника. У встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскілки встановлена розбіжність у написанні її дівочого прізвища та прізвища спадкодавців, в зв'язку із чим їй рекомендовано звернутися до суду за встановленням факту рідства. Її заяву, подану до відповідного суду в порядку окремого провадження залишено без розгляду, оскільки судом встановлено наявність спору про право. В зв'язку із чим вона змушена звертатися до суду із цим позовом. В судовому засіданні позивач та її представник, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з урахуванням поданих 06.03.2017 року уточнень, та посилаючись на вищевикладене, просили суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON] на судові засідання не з'являлась, подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] вона заперечує у повному обсязі, оскільки вважала, що доказів на підтвердження факту родинних відносин між позивачем та померлими [PERSON] та [PERSON] позивачем не надано. Так, відповідач в своїх запереченнях зазначила, що із копії актового запису про народження позивача, в якому її батьком записано [PERSON], а мати - [PERSON], з чого можливо зробити висновок про те, що батьки позивача у шлюбі не перебували, а відтак є підстави ставити під сумнів батьківство [PERSON], бо у разі відсутності зареєстрованого шлюбу між батьками дитини, відомості про батька дитини заносились до актового запису про народження зі слів матері. В зв'язку із викладеним просила суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Від представника третьої особи - Харківської державної нотаріальної контори №11 до початку судового розгляду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа - [PERSON], залучена до участі у справі на підставі ухвали суду, на судові засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності, не надала, про час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, ознайомившись із запереченнями відповідача, допитавши свідків, дослідивши докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] (як вказано в копії свідоцтва про народження) народилась [INFO] в с. Н. Бурлук Великобурлуцького району Харківської області та її батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 10). З копії свідоцтва про одруження (а.с. 11) вбачається, що [PERSON], 1937 року народження, уродженка с. Н. Бурлук, та [PERSON] 05.03.1957 року уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружинні присвоєно прізвище [PERSON]. З копії паспорту громадянина України на ім'я [PERSON] (а.с. 4) вбачається, що остання народилась [INFO] в с. Н. Бурлук Шевченківського району Харківської області та 05. 03.1957 року зареєстровано її шлюб із [PERSON]. З копії архівної довідки №01-29/3-1253 від 05.07.2016 року (а.с.12) та копії запису про народження №50 (а.с. 13) [PERSON] від 26.09.1925 року, вбачається, що у вказаному записі про народження батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Таким чином, для суду є очевидним той факт, що при складанні (актових) записів про народження позивача та [PERSON] допущено помилки у написанні прізвищ: в свідоцтві по народження позивача, помилково зазначено її прізвище як «[PERSON]» замість «[PERSON]», а в свідоцтві про народження [PERSON] - допущено помилку у прізвищі його матері - вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]». Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сином позивача, добре знав [PERSON], який приходився братом його матері, а йому - дядьком. Дядько та його син за життя часто приїздили до них, вони родинами спілкувалися, підтримували родинні стосунки. [PERSON] він також знав, - це його дід, батько його матері, позивача по справі. [PERSON] завжди ставився до його матері як до дочки, а до нього - як до онука. Жодних сумнівів у тому, що [PERSON] був батьком [PERSON] в нього ніколи не виникало. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON]. повідомила суду, що вона добре знайома із родиною позивача, яку знає ще з дитинства. Свідок добре знала і батька позивача - [PERSON], знала і інших його дітей, - [PERSON], [PERSON] та інших. Вони мешкали у сусідньому селі, були приблизно одного віку, спілкувались. Свідок беззаперечно стверджувала, що [PERSON] був рідним братом позивача, в них був один батько - [PERSON]. Жодних сумнівів у їхньому рідстві ніколи не виникало. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивача, її братів [PERSON] та [PERSON] знає з дитинства, вони ходили в одну школу. Свідок також добре знав [PERSON], - батька позивача, в якого було багато дітей, він до всіх них ставився однаково, сумнівів у їх спорідненості ні в кого ніколи не виникало. [PERSON] був рідним братом [PERSON] по батьку. З урахуванням наведеного вище, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON], [PERSON]., [PERSON] Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи не встановлено, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. В зв'язку із викладеним, суд вважає що позовна вимога [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між нею та померлим [INFO] [PERSON], який є її рідним братом, є обґрунтованою, доведеною належними доказами і такою, що підлягає задоволенню. З приводу позовних вимог [PERSON], про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті її брата та племінника, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 85). Після його смерті у Одинадцятій Харківській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №360/2016 (а.с. 83). Із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 09.04.2016 року звернулась [PERSON] - племінниця померлого. 30.05.2016 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, [PERSON], звернулась [PERSON] (а.с. 116). Постановою №5304/02-31 від 156.06.2016 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, що підтверджують ступень спорідненості заявника та спадкодавця (а.с. 121). 04.08.2016 року до нотаріальної контори звернулась [PERSON], племінниця померлого [PERSON], яка своєю заявою відмовилась від прийняття спадщини після смерті дядька на користь [PERSON] (а.с.127). ступінь родинних відносин [PERSON] та спадкоємця підтверджена належними доказами, копії яких містяться в справі (а.с. 128-130). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 49), після його смерті у 11 ХДНК заведено спадкову справу №361/2016 (а.с. 47). Із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата 09.04.2016 року звернулась [PERSON] (а.с.48). 30.05.2016 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті племінника, [PERSON], звернулась [PERSON] (а.с. 116). 04.08.2016 року до нотаріальної контори звернулась [PERSON], двоюрідна сестра померлого [PERSON], яка своєю заявою відмовилась від прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата на користь [PERSON] (а.с.73). В матеріалах справи наявні витребувані за ухвалою суду копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1998 року, їм, - [PERSON], [PERSON], та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] (а.с. 138), після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулись її чоловік, - [PERSON] та син, - [PERSON] (а.с.136,137), які, згідно копії довідки (а.с. 139) на момент смерті спадкодавця постійно мешкали та були зареєстровані разом із нею. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2009 року (а.с. 165), вбачається, що його видано [PERSON] на 1\\2 частку спадкового майна, яке складається з 1\\3 частини квартири [ADDRESS], тобто [PERSON] після смерті дружини отримав у спадщину 1/6 частину спірної квартири. З копії цього ж свідоцтва про право на спадщину за законом, вбачається, що на 1\\2 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину ще не видане [PERSON]. З відповіді на запит нотаріуса (а.с. 104) вбачається, що на момент смерті на ім'я [PERSON] у відділеннях ТВБВ ХОУ АТ «Ощадбанк» відкриті рахунки та компенсаційні рахунки, заповідальні розпорядження відсутні. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів наданими сторонами, які беруть участь в справі. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК Украины кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 1226 ЦК України визначає, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу, відповідно до ст. 1263 ЦК України, право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Частини 3-5 4 ст. 1266 ЦК України визначає, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт своєчасного звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її брата та племінника також знаходить своє підтвердження належними доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Статтею 1273 ЦК України, встановлено право на відмову від прийняття спадщини. Так, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини… Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. При цьому, згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Оскільки [PERSON] своїми заявами відмовилась від прийняття припадаючої їй частки спадщини на користь [PERSON], то частки спадкоємців мають бути розподілені з урахуванням положень ст. 1274 ЦК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та його сину на момент смерті належало по 1\\2 частині спірної квартири. Черга спадкування позивача після смерті брата, [PERSON], - друга, після смерті племінника - третя; відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] - відповідно, після смерті [PERSON] є спадкоємцями другої черги за правом представлення, а після смерті [PERSON] - третьої черги за правом представлення, а відтак, спадщина після смерті кожного з спадкодавців має бути поділена на кількість спадкоємців. Стосовно вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті її брата та племінника на акції ВАТ «Харківський тракторний завод», суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали цивільної справи не містять відомостей щодо належності вказаних акцій спадкодавцям на момент відкриття спадщини, а тому вважає за необхідне в задоволенні позову в цій частині відмовити. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial