Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до КП ДМР «Дніпродзержинський спецкомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що працювала з 5 листопада 2012 року по 27 травня 2014 року, на посаді кравця, звідки була звільнена за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В порушення вимог законодавства позивачу протягом декількох місяців не виплачувалася заробітна плата, крім того при звільнені позивача йому в порушення вимог закону було не виплачено заборгованість по заробітній платі. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 4914,33 гривень, також просить зобов'язати виплатити відповідача середній заробіток за затримку кінцевого розрахунку з 27 травня 2014 року по день постановлення рішення та моральну шкоду внаслідок невиплати заробітної плати в розмірі 4500 гривень. Позивач в судове засідання з'явилася, уточнила позовні вимоги згідно яких відмовилася від позовних вимог в частині стягнення заробітної плати оскільки остання була виплачена їй в повному обсязі 21 жовтня 2014 року, в іншій частині позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання з'явилася, надала письмові заперечення проти позову, згідно своїх пояснень та письмових заперечень, позовні вимоги не визнала повністю, вказала, що на момент розгляд справи заборгованість по зарплаті виплачена, а саме 21 жовтня 2014 року в повному обсязі, тому підстави для стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки відсутні. Також заперечують проти стягнення моральної шкоди оскільки вважають вимоги позивача необґрунтованими та не доведеними. Судом досліджені докази по справі: Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - копія паспорту позивача /а.с. 3/, згідно якої підтверджується місце проживання позивача; - копії наказів про прийняття на роботу, про звільнення та копія трудової книжки позивача /а.с. 4, 5, 6-7/, згідно якої підтверджується що позивач працювала з 5 листопада 2012 року по 27 травня 2014 року, на посаді кравця, звідки була звільнена за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін; - довідкою про заборгованість із заробітної плати /а.с. 8/, згідно якої підтверджується розмір заборгованості по зарплаті; - довідкою про середньоденну заробітну плату /а.с. 9/, згідно якої підтверджується розмір середньоденної заробітної плати позивача; - виписка по кредитній картці чоловіка позивача, та довідки про заборгованість чоловіка та дочки позивача /а.с. 10-13, 14, 15/, згідно яких позивач обґрунтовує моральну шкоду; - довідки та видаткові касові ордери /а.с. 23, 24, 33-37/, згідно яких підтверджується виплата заборгованості по зарплаті позивачу 21.10.2014 року; В судовому засіданні встановлено: Позивач [PERSON] працювала з 5 листопада 2012 року по 27 травня 2014 року, на посаді кравця, звідки була звільнена за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В порушення вимог законодавства позивачу протягом декількох місяців не виплачувалася заробітна плата, крім того при звільнені позивача їй в порушення вимог закону було не виплачено заборгованість по заробітній платі., яка становила 4914,33 гривень. Повний розрахунок по заборгованісті по зарплаті був здійснений 21.10.2014 року. Згідно зі ст. 115 КЗпП України Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди „ розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди„ суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Сторонами не заперечувався факт наявності заборгованості по виплаті заробітної плати, яка становить згідно наданих сторонами письмових доказів 4914,33 гривень. Повний розрахунок був здійснений лише 21.10.2014 року. Також підтверджена невиплата позивачу вищезазначеної суми в день звільнення, тобто наявне порушення вимоги ст. 116 КЗпП України, що визнається представником відповідача по справі. Враховуючи вимоги ст. 116, 117 КзПП України суд вважає вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно норм тривалості робочого часу встановленого Міністерством праці та соціальної політики на 2014 роки: Місяці/роки 2014 рік Кількість робочих днів в місяціТравень3Червень19Липень23Серпень2 0Вересень22Жовтень15Разом:102Таким чином кількість днів затримки розрахунку з позивачем становить з 27 травня 2014 року по 21 жовтня 2014 року 102 дні. Суд не приймає заперечень представника відповідача, в частині безпідставності стягнення середнього розрахунку за час затримки виплати, оскільки з позивачем вже здійснений розрахунок, тому, що згідно вимог ст.. 117 КЗпП середній заробіток стягується за весь період затримки не в залежності від його проведення до розгляд справи. Також суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення середнього заробітку по день постановлення рішення, оскільки як зазначалося вище розрахунок був здійснений 21.10.2014 року. Середньоденна заробітна плата розраховується відповідно до п.8 Розділу ІV Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» і складає згідно довідки 98,27 гривень. Компенсація повинна становити: 102х112,11=10023 гривні 54 копійки середній заробіток за період затримки, яка і підлягає стягненню. Крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем позивач зазнав певні моральні страждання, що відтворилися в переживаннях у зв'язку з порушенням нормального образу життя позивача, відсутність значної суми грошей на які позивач розраховував, відсутності коштів для придбання харчів, одежі, взуття та предметів побуту, необхідність позивача шукати грошей в знайомих, застосовувати додаткові зусилля для організації нормального життя, знаходження позивача в ролі «прохача» коштів які по закону належать йому, відшкодування йому шкоди з відповідача в примусовому порядку. Психологічні загрузки в зв'язку з систематичним відвідуванням різних інстанцій, зверненням до суду які негативно впливають на позивача. Суд з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань тривалий час, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральну шкоду у 1500 гривень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно вимог. ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial