Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 16 липня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб в м. Ужгороді, про що в книзі реєстрації було зроблено запис за №297. Від цього шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Близько дев'яти років (з 2006р.) позивач з відповідачем не проживають разом. Спільне життя з відповідачем не склалося, і починаючи з вказаної дати сім`я фактично розпалася. Спільні відносини з відповідачем зіпсувалися тому, що він перестав приймати участь у виконанні сімейних обов'язків у сім`ї та поважати позивача. В школі та коледжі, де навчаються діти, вчителі відповідача не знають. За весь період навчання він жодного разу не був присутній на батьківських зборах. Кошти, які потрібно було здавати в фонд класу, він ніколи не давав. Всі важливі рішення, які стосуються життя сім'ї неможливо було вирішити за взаємною згодою. Вказані обставини привели до постійних сварок та втрати почуття поваги та любові між подружжям. Вважаю, що шлюб між подружжям є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем уже довгий час мають негативний характер, між сторонами відсутнє нормальне спілкування. За весь цей період відповідач зовсім не бере участі у вихованні дітей. Діти, [PERSON] та [PERSON], залишилися проживати з позивачем. Примирення з відповідачем неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З часу окремого проживання відповідач не бере участі ні у матеріальному забезпеченні дітей, ні у моральній підтримці. Донька навчається у торгівельно-економічному коледжі на першому курсі. Син закінчив дев'ятий клас. Для належного забезпечення навчання та виховання дітей у школі та коледжі необхідні додаткові витрати для придбання навчально-методичного матеріалу, одягу тощо. Відповідач добровільно гроші на утримання дітей не надає, не бере участі у додаткових витратах. Позивачу важко самостійно забезпечити матеріальні потреби спільних дітей. За таких обставин, враховуючи те, що сторони не проживають разом, ухилення батька від участі в матеріальному забезпеченні дітей, та моральній підтримці, переконана, що збереження сім'ї є неможливим, а тому вимушена звернутися до суду також з вимогою про стягнення аліментів. Наскільки позивачу відомо, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому позивач просить стягнути аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі. На підставі вищенаведеного, позивач просить шлюб, укладений 16 липня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в книзі реєстрації за №297, - розірвати. Неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишити проживати з позивачем. Стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття з моменту пред'явлення позову щомісячно 2000 гривень. Стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття з моменту пред'явлення позову щомісячно 2000 гривень. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у зв'язку з чим суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва (повторного) про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.08.2015 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16 липня 1998 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області, за актовим записом № 297. Згідно копії свідоцтва про народження від 22.04.2009 року серії [NUMBER], встановлено, що 26.11.1998 року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження (переклад з словацької мови) №001105/7695 від 05.11.2000 р. встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки №589 від 10.06.2015 р., виданої ТОВ «Наш Добробут» встановлено, що за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON] проживає донька - [PERSON], та онуки - [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину та ненадання дитині утримання, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім цього беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, з урахуванням положень СК України, оцінюючи надані докази, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: approved