Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Мирноградської міської ради, третя особа [PERSON], про визначення частки та визнання права власності на спадщину. Свої вимоги мотивує тим, що її родина в ході приватизації отримала на праві приватної спільної сумісної власності квартиру за адресою: Донецька область, м. Димитров (зараз м.Мирноград), мікрорайон Світлий[ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом № 4/23-739 про право власності на житло, виданим державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України від 05.02.1999 року на підставі розпорядження № 1/31-785 від 27.01.1999 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорту на вказану квартиру вбачається, що власників троє: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 04.02.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 937070. Спадкоємицею майна померлого [PERSON] є позивач як дружина останнього та його донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], яка на спадщину не претендує, оскільки протягом встановленого законом строку не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до Димитровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину як спадкоємиця першої черги, однак їй в видачі останнього було відмовлено у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, позивач просить в судовому порядку: - встановити, що померлому [PERSON] належала 1/3 частка квартири за адресою: Донецька область, м. Димитров (зараз м. Мирноград), мікрорайон Світлий[ADDRESS]; - визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири за адресою: Донецька область, м.Димитров (зараз м. Мирноград), мікрорайон Світлий[ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю, дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того пояснила, що за час життя чоловіка вони не знали про те, що потрібно здійснити державну реєстрацію нерухомого майна, вважали, що всі документи у них в порядку, тому відмова нотаріуса була для неї несподіваною. Просила задовольнити вимоги повністю. Представник відповідача Мирноградської міської ради до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог [PERSON] Пояснила, що не претендує на спадщину після смерті свого батька [PERSON] Вважає, що спадщину має прийняти позивач, яка є її матір'ю. Сама вона давно є зареєстрованою за іншою адресою, де й мешкає разом зі своєю родиною. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. З свідоцтва про право власності на житло, виданого державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України від 05.02.1999 року на підставі розпорядження № 1/31-785 від 27.01.1999 року, вбачається, що квартира за адресою: Донецька область, м. Димитров, мікрорайон Світлий[ADDRESS], належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON] (у шлюбі [PERSON]А.). Після смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть І-НО № 937070 від 04.02.2016 року видане ВДРАЦС Димитровського МУЮ в Донецькій області, а.с. 9) відкрилась спадщина, до якої увійшла частка квартири за адресою: Донецька область, м. Димитров (зараз м.Мирноград), мікрорайон Світлий[ADDRESS]; однак оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно відсутня, спадкоємець не може прийняти спадщину. Крім того, в квартирі не були визначені ідеальні частки. Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто в даному випадку кожному із співвласників квартири належить по 1/3 її частки. Оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). За цих підстав суд вважає потрібним встановити, що померлому [PERSON] належала 1/3 частка вищезазначеної квартири. Розглядаючи вимогу позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме, на 1/3 частку квартири за адресою: Донецька область, м. Димитров (зараз м. Мирноград), мікрорайон Світлий[ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] як дружина (свідоцтво про шлюб ІІ-НО № 276188, видане виконкомом Докучаївської міської ради Волноваського району Донецької області 24.05.1975 року, а.с. 10). [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину та звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом до державного нотаріуса Димитровської міської нотаріальної контори [PERSON], однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин відсутності реєстрації права власності на нерухоме майно (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.08.2016 року, а.с. 39). Відповідно до інформаційної довідки № 45037376 від 12.09.2016 року, наданої Димитровською державною нотаріальною конторою, відносно майна, що залишилося після смерті [PERSON], за заявою дружини померлого позивача у справі [PERSON] відкрито спадкову справу № 138/2016, 23.08.2016 року останній видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль та грошові вклади. Донька спадкодавця [PERSON] 09.06.2016 року відмовилася від прийняття спадщини на користь дружини померлого [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки № 45037399 від 12.09.2016 року, наданої Димитровською державною нотаріальною конторою, інформація за заповітами/спадковими договорами померлого [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положенням ст. 1261 ЦК України [PERSON] як дружина померлого [PERSON] має справо на спадкування за законом у першу чергу. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у ст. 6 Постанови № 5 від 07.02.2014 року зазначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На даний час державний нотаріус не може видати свідоцтво про право власності на спадщину з причин відсутності державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Судом встановлено, що свідоцтво № 4/23-739 про право власності на житло видане [PERSON] та членам його сім'ї державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України від 05.02.1999 року на підставі розпорядження № 1/31-785 від 27.01.1999 року. З відповіді КП «БТІ Мирноградської міської ради» № 661/421 від 11.02.2016 року (а.с. 40) вбачається, що право власності на квартиру № 64 будинку № 28 у мікрорайоні Світлому міста Мирнограда не зареєстроване. Порядок реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна був врегульований Наказом Міністерства юстиції України № 7 від 07.02.2002 року, яким було затверджене Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Зазначений наказ був скасований відповідно до Наказу Міністерства юстиції № 1844/5 від 14.12.2012 року у звязку з набуттям чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Таким чином, за час життя померлого [PERSON] всі власники спірної квартири разом мали звернутись в БТІ з відповідними заявами, свідоцтвом, виданим управлінням ЖКГ та паспортами для проведення реєстрації права власності на квартиру, однак останні не зробили цього. Враховуючи те, що ані вищевказаним Тимчасовим положенням, ані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не встановлено строків, в межах яких особа повинна здійснити державну реєстрацію нерухомого майна, так само як не встановлено жодної відповідальності за непроведення державної реєстрації, суд вважає, що відсутність такої реєстрації не скасовує вже набуте право власності. З огляду на наведене суд дійшов висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування, оскільки в позасудовому порядку будь-яким іншим чином позивач не має змоги реалізувати своє право на спадкування. На підставі викладеного та

Outcome: approved