Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Прилуцького міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення боргу по розписці, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка в серпні 2012 року купила у позивачки та її сестри будинок розташований в [ADDRESS], який залишився їм в спадок після смерті їх батьків. Сестрі позивача [PERSON] сплатила її частину коштів зразу і повністю. Що стосувалося частини коштів позивача, сторони домовились, що відповідачка буде віддавати частинами. 16 листопада 2015 року [PERSON] власноручно написала розписку, якою зобов»язувалась сплатити позивачу 4520 доларів США на протязі двох років, до листопада 2017 року За цей час [PERSON] сплатила частину боргу в сумі 3220 доларів США. На даний час залишилась частина боргу в сумі 1300 доларів США, яку відповідачка не сплачує, на телефонні дзвінки не відповідає на СМС повідомлення не реагує. Оскільки своє зобов'язання відповідачка не виконала, що й зумовило звернутись позивача з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 36 135грн. та судові витрати понесені в ході судового розгляду справи. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого листа. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2015 року [PERSON] було написано розписку про сплату боргу [PERSON] за купівлю будинку за адресою [ADDRESS] в сумі 4520 доларів США, яка частково повернута, залишок боргу на день розгляду справи становить 1300 доларів США що еквівалентні на момент подання позову ( 1300 доларів США х 27,796 = 36135 грн.), в якій вона зобов'язувалася повернути дані кошти на протязі двох років від дати підписання розписки, але у визначений строк [PERSON] борг не повернула. Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, з огляду на ст.ст.77-88 ЦПК України, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов'язань за укладеним договором позики. Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованості за розпискою в сумі 36135 грн. Крім того, оскільки відповідачем зобов'язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було і позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. /а.с.1/, вказані витрати, з огляду на ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved