Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору позики від 07.05.2007 р. та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 07.05.2007 р. недійсними. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07 травня 2007 року під впливом тяжких життєвих обставин вона була змушена укласти договір позики з відповідачем [PERSON] Вказані тяжкі обставини полягали в наступному - її син, [PERSON], [INFO], в вересні 2006 року потрапив до 3-го неврологічного відділення Міської клінічної лікарні № 7 із діагнозом «интракраниальная гипертензия, эпилептический синдром, сумеречное состояние сознания», що підтверджується копією виписки з історії хвороби № 6279. Різке погіршення стану здоров'я сина стало наслідком закритої черепно- мозкової травми, отриманої в дитинстві. З кінця 2006 року у позивача разом з сином почалися поневіряння по лікарям, діагностичним центрам, дослідницьким інститутам академії медичних наук України, у спробах встановити вірний діагноз та призначити необхідне лікування дитині. Все це вимагало значної кількості грошових коштів, які у позивача скоро закінчилися. В березні 2007 року сина позивача знову було госпіталізовано після нападу епілепсії, у нього почали відніматися ноги (частковий параліч), сім'я переживала дуже тяжкі часи. Тож, для лікування сина позивачеві були вкрай необхідні грошові кошти. Через знайомих позивач довідалася про [PERSON], який надавав гроші в борг. Він при зустрічі з позивачем погодився надати їй необхідну суму грошових коштів - 6000 доларів США, проте зазначив, що договір буде укладатися у нотаріуса та в якості гарантії повернення позики він хоче, аби позивач підписала також договір застави належної їй квартири - єдиного належного позивачеві житла. У позивача не було жодного виходу, окрім як погодитися на його умови. При підписанні у нотаріуса документів позивач помітила, що сума договору позики більша за суму, яку він обіцяв надати. На запитання з цього приводу [PERSON] відповів, що до суми начебто позики ним включено проценти за користування нею позиковими коштами,оскільки він не є банківською установою та відкрито стягувати з неї проценти не має право. Позивач вимушена була погодитись і на це, оскільки іншого виходу не бачила. Стан сина погіршувався, необхідна діагностика (магнітно-резонансні дослідження мозку, позвоночника, ультразвукові дослідження, інші аналізи) була дуже дорогою, його лікування на стаціонарі в день потребувало близько 1000 грн., а такі курси лікування він мав проходити кілька разів на рік. Позивач наскільки мала змогу, повертала позику Відповідачеві, він не заперечував проти прострочень, які інколи відбувалися. Потім він просто зник, позивач не могла йому дозвонитися. Згодом позивач дізналася, що [PERSON] був засуджений до позбавлення волі за шахрайство, що він ошукував сотні таких же людей як і позивач, що попали у скрутне становище. 07.08.2015 року позивач дізналася, що [PERSON], який перебуває у місцях позбавлення волі, подав через уповноважену особу позовну заяву про виселення її з хворим сином із єдиної житлової площі, яка у них є позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тільки після цього позивач зрозуміла, що [PERSON], скориставшись її скрутним становищем, надав їй для підписання договір позики та договір іпотеки, якими вона, за 6000 доларів США, що він їй передав, не лише поставила себе в кабалу - 100 грн. за кожен день прострочення платежу, інфляційні нарахування, проценти, тощо, але й фактично надала йому можливість позбавити її єдиного житла. Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, тому в разі визнання судом недійсним договору позики, похідний від нього договір іпотеки, на думку позивача, також має бути визнаний судом недійсним. Оскільки про всі тяжкі для позивача наслідки укладання договору позики та договору іпотеки з [PERSON] вона довідалася лише після отримання позову про виселення її з квартири, а саме у серпні 2015 року, просить вважати причини пропущення строків позовної давності із звернення до суду поважними та поновити такий строк. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, в подальшому в судове засідання не з»явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином та подав через свого представника заперечення на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до заперечення на позовну заяву, Відповідачем позов не визнано та зазначено, що оспорювані угоди, на його думку, відповідають вимогам закону і тому відсутні підстави для визнання їх недійсними, виходячи з наступного. [PERSON] своїх зобовязань за договором позики не виконала і борг [PERSON] не повернула, у звязку з цим він був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав кредитора в суд. За результатами розгляду цивільної справи № 641/5612/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] Комінтернівський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, що набрало чинності, яким позовні вимоги задовольнив частково і стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 221 100,27 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2211 грн., а всього 223 311 грн. 27 коп. Судом було визначено: суму боргу у розмірі 9240 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складало 119 658,00 грн.; проценти у розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 2378,91 доларів США та 3 % річних у розмірі 781,25 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складало 40924,07 грн. та неустойку у розмірі 60518,20 грн., а разом підлягають стягненню з [PERSON] 221100,27 грн. Вважає, що позивачем не доведено наявність тяжких для неї обставин під час укладання спірних договорів, невигідність умов цих договорів та факт того, що відповідач скористався ніби-то тяжкими обставинами під час укладання цих договорів. Крім того, вважає, що замість належного виконання своїх зобовязань і повернення [PERSON] боргу, позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною першою\~статті 257 ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач 15 вересня 2015 року звернулась до суду з вимогами про визнання договору позики та договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсними, які були укладені сторонами 07 травня 2007 року, а отже, строк позовної давності Позивачем було пропущено. Частиною першою\~ст. 261 ЦК України\~визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом частин третьої - п'ятої\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач заявив про необхідність застосування судом строку позовної давності. Позивачем було подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, обґрунтовуючи її тим, що через складні життєві обставини, з якими їй довелося зіткнутися (хвороба дітей; хвороби матері, смерть матері; безробіття, постійний стрес ), стан безпорадності, та скрутне матеріальне становище, позивач не мала можливості проаналізувати всі умови підписаних нею документів, збагнути їх можливі наслідки, звернутися за правовою допомогою та оплатити її. З огляду на надані позивачем обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав, та надані письмові докази на їх підтвердження, а саме: хворобу сина позивача [PERSON] з 2008 року, хворобу матері позивача [PERSON] з 2007 року, а потім смерть матері [PERSON] в серпні 2013 року, суд визнає їх поважними і з огляду на це вважає можливим поновити строк звернення до суду позивачем за захистом прав. Судом встановлено, що 07 травня 2007 року між [PERSON] (Позичальником) та [PERSON] (Позикодавцем) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №955. Відповідно до умов даного договору Позикодавець передав у власність Позичальника, а Позичальник прийняв валютні цінності в натурі у розмірі 8060 доларів США. Згідно умов зазначеного договору Позичальник зобов'язалась повернути отримані грошові кошти у строк до 07.04.2008року наступним чином: не пізніше 07.06.2007 року - 130 доларів США, не пізніше 07.07.2007 року - 130 доларів США, не пізніше 07.08.2007 року - 130 доларів США, не пізніше 07.09.2007 року - 130 доларів США, не пізніше 07.10.2007 року - 130 доларів США, не пізніше 07.11.2007 року - 130 доларів США, не пізніше 07.12.2007 року - 130 доларів США, не пізніше 07.01.2008 року - 130 доларів США, не пізніше 07.02.2008 року - 130 доларів США, не пізніше 07.03.2008 року - 130 доларів США, не пізніше 07.04.2008 року - 6760доларів США. Крім того, як засіб забезпечення виконання зобов»язань за вищевказаним договором позики, 07 травня 2007 року між [PERSON] (Іпотекодавцем) та [PERSON] (Іпотекодержателем) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №957. Відповідно до умов даного договору Іпотекодавець віддає, а Іпотекодержатель приймає під заставу квартиру під № 19, що в будинку №18 по вул. Дизельній в м. Харкові. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість розмірі 221 100,27 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2211 грн., а всього 223 311 грн. 27 коп., в решті позову відмовлено. Судом встановлено, що тяжкі життєві обставини, на які посилалася позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, дійсно мали місце, а саме хвороба сина [PERSON], що підтверджується відповідними виписками з історії хвороби [PERSON], медичними висновками, результатами медичних досліджень. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вони знайомі із позивачкою досить давно та їй відомо про тяжкі життєві обставини у позивача, а саме: хвороба сина, потреба в коштах на його лікування, безпорадність, що спричинили укладання договору позики з [PERSON] З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що у сукупності, вищевказані обставини свідчать про те, що позивач при укладанні договору перебувала в тяжких життєвих обставинах. Відповідно до\~ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені\~статтею 216 цього Кодексу. Аналізуючи укладені сторонами спірні договори, суд прийшов до висновку, що їх умови - неустойка за несвоєчасне повернення позики в розмірі 100 гривень за один день прострочення, занижена вартість предмету іпотеки - 22041 гривень за трикімнатну квартиру в м. Харкові, неможливість розпорядження позивачем своїм майном квартирою для її продажу та погашення заборгованості перед відповідачем є невигідними для позивача. Також це доводить, що оспорювані правочини позивач була вимушена укласти на вкрай невигідних для неї умовах, внаслідок збігу тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони. З наявних в матеріалах справи доказів також встановлено, що умови споживчого кредитування, забезпеченого іпотекою, передбачали можливість отримання кредиту в розмірі від 50 до 70 % від вартості предмета іпотеки із строком кредитування до 10 років (довідка ПАТ «ОЩАДБАНК» від 21.10.2015 р. ). Станом на кінець травня 2007 року середня вартість 1 кв.м. квартири на вторинному ринку м. Харкова становила 1204 долара США/кв.м., найбільш імовірна вартість 1 кв.м. квартири на вторинному ринку м. Харкова у районі розташування квартири позивача 1000-1272 доларів США/кв.м. (довідка ТОВ «Інвестиційно-консалтингова компанія «ПРОКОНСУЛ») . Тож за умови кредитування в банківській установі під заставу своєї квартири позивач мала змогу отримати не менше 30000 доларів США. Однак, згідно письмових пояснень позивача, через необхідність тривалого узгодження з кредитним комітетом та оформлення договору з банківською установою, і термінову необхідність грошей на лікування сина, позивач погодилася на умови відповідача щодо укладання з ним спірних договорів. Вказані обставини свідчать про укладення договору позики та договору про задоволення вимог іпотекодержателя позивачем під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, що передбачене\~ст. 233 ЦК України\~та доводять обґрунтованість заявленого позову та є достатніми правовими підставами для його задоволення. Відповідно до ч. 3\~ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до ч.1\~ст. 548 ЦК України\~виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Враховуючи зазначене, договір про задоволення вимог іпотекодержателя має похідний характер від основного зобов'язання оформленого у вигляді договору позики і був укладений у забезпечення його виконання. Відповідно до ч.2\~ст. 548 ЦК України\~недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі\~статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Як зазначила в судовому засіданні позивач, якби не безпорадний стан, відсутність коштів для обстеження та лікування сина, вона б ніколи не уклала договір позики з відповідачем і тим більше, з такими умовами. Враховуючи всі встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку, що доводи позивача про недійсність договору позики з підстав, передбачених\~ст. 233 ЦК України\~та укладення нею угод під впливом тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з її волевиявленням підписати угоду на вкрай невигідних для неї умовах, є доведеними і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved