Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення з останнього заборгованості за договором позики від 23.06.2016р. в розмірі 100 000 доларів США. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.06.2016р. надала відповідачу позику в сумі 100 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 31.12.2016р. В підтвердження факту укладення договору позики відповідач надав власноручно підписану розписку, де підтвердив свої грошові зобов'язання щодо повернення коштів. Незважаючи на закінчення строку дії договору позики, взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів відповідач не виконав, і тому суму боргу в розмірі 100 000 доларів США просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилась, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином. Повноважний представник останньої скерував до суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 23.06.2016р., на підтвердження укладення договору позики між позивачем та відповідачем на суму 100 000 доларів США, останнім власноручно підписано розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с.3). За змістом цієї розписки відповідач зобов'язався провернути борг до 31.12.2016р. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Договір позики є одним з його видів. За змістом ст. 1046 ЦК України - за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для його виконання сторонами. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України - ч. 1 ст. 1050 ЦК України. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем грошового зобов'язання, слід вважати встановленим, що борг позивачу не повернуто, і тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 100 000 доларів США суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. З огляду на те, що грошове зобов'язання між сторонами виражено в іноземній валюті, до стягнення підлягає сума боргу в еквіваленті до національної валюти, що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення еквівалентно 2 886 482,30 грн. і що відповідає вимогам ст. ст. 524, 533 ЦК України. Тому, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, про що долучено копії відповідних документів (а.с.6), пропорційно до задоволених вимог, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 8 000 грн., який належав до сплати при пред'явленні позову відповідно до вимог пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі наведеного та

Outcome: approved