Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього на її користь 25\~600 грн, тобто суму яку позивач оплатила відповідачу за виготовлення набору меблів для кухні, а також стягнути з відповідача в її користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що 20 серпня 2018 року позивач та відповідач в місті Теребовля, по взаємній згоді, уклали усний договір про виготовлення, доставку та встановлення по місцю проживання позивача кухонних меблів. Сторонами було досягнуто згоди щодо ціни договору. На виконання домовленості 20 серпня 2018 року позивач передала відповідачу завдаток в розмірі 13000 грн, про що свідчить запис у товарному чеку. Відповідач повідомив її, що зобов`я\-зується поставити товар до початку весни 2019 року. В грудні 2018 року, відповідач вказав на необхідність здійснення оплати повної вартості кухонних меблів, оскільки з Нового Року буде подорожчання меблів і ціни стануть більшими. В подальшому, позивач передала відповідачу ще 12600 грн. Тобто, за весь товар позивач оплатила 25600 грн, про що відповідач зробив відпо\-відний запис в товарному чеку та запевнив, що доставить товар по місцю проживання позивача в обумовлений між ними строк. Проте, в порушення умов договору відповідачем у обумовлений строк умови договору не виконано, кухонні меблі так і не було виготовлено, доставлено та встановлено по місцю проживання позивача, грошові кошти також повернуто не було. [PERSON] зазначає, що з її сторони всі зобов`язання за договором були виконані. На вимоги позивача щодо виконання умов договору відповідач не реагував і не реагує по даний час, [PERSON] не виконав умови укладеного між сторонами договору, чим порушив вимоги\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та завдав позивачу матеріальної та моральної шкоди. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10 вересня 2020 року, яке в подальшому відкладалось на 05 жовтня 2020 року, 22 жовтня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 січня 2021 року. В судовому засіданні позивач підтвердила заявлені позовні вимоги до відповідача та фактичні обставини, викладені нею в позовній заяві. Крім того, вказала, що вона неодноразово зверталась до відповідача в телефонному режимі та за допомогою переписки в соціальних мережах щодо необхідності виготовлення, доставки та встановлення по місцю її проживання кухонних меблів у термін до 30 березня 10 жовтня 2019 року, про що сторони були попередньо домовились та наявна відповідна відмітка на товарному чеку. Однак, відповідач на такі прохання відповідав лише обіцянками майбутнього виконання договору, а пізніше взагалі перестав виходити на зв`язок із позивачем. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд у відповідності до\~статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. 20 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір на виконання робіт по виготовленню, доставці та встановленню по місцю проживання позивача кухонних меблів. На підтвердження чого у матеріалах справи наявний товарний чек, виданий [PERSON] , у якому зазначено: кухня 26500, фасад верх білий 100 (RAL) низ 7037 (RAL) глянц., стільниця S302 Форест, ціна без ручок, на загальну суму 25600 грн, з яких позивач передала відповідачу 13000 грн як завдаток. Крім того, у вказаному товарному чеку міститься відмітка про оплату в повному обсязі (оплачено 100%), тобто 25600 грн (а.с. 6). Крім того у товарному чеку від 20 серпня 2018 року зазначено термін виконання замовлення, а саме: 30 березня - 10 жовтня (а.с.6). Згідно листування з мережі Інтернет за допомогою соціальної мережі Фейсбук та месенджеру Вайбер між дочкою позивача [PERSON] та відповідачем по справі вбачається, що відповідач не заперечує факту отримання коштів від позивача та невчасного виконання замовлення кухонних меблів, вказує на можливість повернення позивачу отриманих грошових коштів (а.с.8-49). [PERSON] зверталась до Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області із заявою від 28 травня 2020 року про притягнення до відповідальності [PERSON] за невиконання умов усного договору укладеного між ними про виготовлення, доставку та встановлення кухонних меблів (а.с. 80). Згідно довідки про результати розгляду заяви [PERSON] від 01 червня 2020 року, складеної о/у СКП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції В.Левицьким, 28 травня 2020 року в Теребовлянський ВП з письмовою заявою звернулась [PERSON] , про те, що на протязі двох останніх років, [PERSON] , не виконує умов їх усного договору, щодо виготовлення меблів, за що попередньо отримав плату у розмірі 25600 грн. Дане повідомлення прийнято і зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (ЄО) Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області за № 1873 від 28 травня 2020 року. В ході вирішення даного звернення, проведено з [PERSON] бесіди в телефонному режимі, в ході чого встановлено, що [PERSON] , не відмовляється виконати свої зобов`язання перед [PERSON] , проте в останнього попередньо виникли технічні проблеми з виробництвом, у зв`язку з чим, не може виконати їх вчасно, а також, в іншому випадку, готовий повернути заявниці грошові кошти (а.с. 79-зворот). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою позивача, підтвердила, що була особисто присутня при укладенні між сторонами спору договору щодо виготовлення та встановлення кухонних меблів, також була присутня в момент передачі грошових коштів, як завдатку у розмірі 13000 грн, так і решти суми 12600 грн, загалом 25600 грн. Листування в мережі Інтернет щодо невиконання умов договору з боку відповідача здійснювалось свідком із її профілю за згодою позивача. Свідок дала покази, що про послуги, які надавав відповідач щодо виготовлення меблів вони із позивачем дізнались із соціальної мережі Фейсбук, крім того, [PERSON] особисто вже користувалась послугами [PERSON] , їй відповідач зробив полиці до гардеробної. Вказане стало підставою для звернення саме до відповідача для замовлення кухонних меблів. Однак, на даний час своїх зобов`язань перед позивачем відповідач так і не виконав, грошей також не повернув. До вказаних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. При вирішенні спорів про захист прав споживача слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на продавцеві. Права та обов`язки споживачів визначені статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). В даному випадку факт укладання договору підтверджується товарним чеком від 20 серпня 2018 року, який згідно вказаної вимоги матеріального закону засвідчує факт виникнення саме договірних правовідносин між сторонами (а.с 6). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до вимог статей\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У даному випадку, суд зауважує, що у товарному чеку від 20 серпня 2018 року не зазначено рік виконання замовлення, вказано лише період часу 30 березня 10 жовтня, однак враховуючи пояснення позивача, показання свідка, а також досліджені письмові докази, суд приходить до висновку про підтвердження вказівок позивача, що обумовленим терміном виконання замовлення є період 30 березня 10 жовтня 2019 року. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~статтею 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до\~статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У даному випадку, позивач своє зобов`язання за договором виконала, а саме: оплатила повну вартість за кухонні меблі, проте відповідачем було порушено умови укладеного договору, ні в обумовлений період з 30 вересня 2019 року по 10 жовтня 2019 року, ні на даний час кухонні меблі позивача не виготовлені, не доставлені та не встановлені по місцю її проживання. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] сплачених коштів у сумі 25600 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн, то суд зазначає наступне. Згідно статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Судом враховано позицію Верховного суду України, висловлену в Постанові №6-1575цс16 від 09.11.2016 року: «Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди». Відповідно до пункту 5 частини першої\~статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Разом з тим, відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою та шостою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між тим, що невиконання відповідачем умов договору про виготовлення та встановлення кухонних меблів мало наслідком певну небезпеку для життя чи здоров`я позивача та, відповідно спричинення моральної шкоди, крім того не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial