Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») в якому просить визнати виконавчий напис № 881 від 22 лютого 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з неї несплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №85018553648 від 24 березня 2015 року грошових коштів в сумі 20180,43 грн. таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на вчинення його нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства. В обґрунтування вимог зазначила, що в оспорюваному нотаріальному виконавчому написі зазначено, що строк, за який проводиться стягнення з 25.01.2017 р. по 25.01.2018 р., в той час як згідно кредитного договору, термін його дії становить 24 місяці. Крім того, розрахунок суми заборгованості та виписка по рахунку позивача не були надані нотаріусу при здійсненні виконавчого напису. З неї також стягнуто комісію за послуги банку в сумі 5043,54 грн., що є грубим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Умови та Правила надання банківських послуг, про які зазначено у виконавчому написі, не містять дати складання цих умов та не містять підпису позичальника. а отже відсутні докази того, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. До того ж, 20 березня 2015 року у неї невідомими особами було вкрадено сумка з речами, серед яких були паспорт та ідентифікаційний номер, які скориставшись цим, оформили на неї кредит, про що нею, позивачем, було подано заяву до поліції та внесено відомості до ЄРДР. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором. суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без врахування її думки та позиції. Тому просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року за клопотанням позивача забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 881 від 22 лютого 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» несплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № 85018553648 від 24 березня 2015 року грошових коштів в сумі 20180,43 грн., у виконавчому провадженні № 57958485. В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та позивача, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позові. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача\~ПАТ «Перший\~Український Міжнародний\~Банк»про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. письмових пояснень до суду не надала. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, письмових пояснень до суду не надав. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи, 24 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 85018553648 на суму кредиту 16014,35 грн. терміном на 24 місяці (а.с. 15-16 копія договору). 22 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» з [PERSON] сплачену в строк за кредитним договором № 85018553648 від 24.03.2015 р. за період з 25 січня 2017 року по 25 січня 2018 рік. суми в розмірі 20180,43 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 15134,61 грн., прострочена заборгованість за комісією 5043,54 гривень, прострочена заборгованість за процентами 2,28 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 гривень, строкова заборгованість за комісією - 0 гривень, строкова заборгованість за процентами 0 гривень. Витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 400 гривень 00 копійок (а.с. 6 копія напису). Постановою приватного\~виконавця виконавчого\~округу Дніпропетровській області Шаган О.А. від 20 грудня 2018 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №881 виданого 22 лютого 2018 року приватним нотаріусом Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» боргу в сумі 20180,43 грн. (а.с.14 копія постанови). За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі -\~\~Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постановах Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18), у справі № 308/11193/16-ц (провадження № 61-7410св18) від 31 жовтня 2018 року. Судом встановлено не дотримання при вчиненні нотаріусом виконавчого напису вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, оскільки відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника. Банк, визначаючи суму заборгованості за кредитом, як одну із його складових зазначив заборгованість за комісією за користування кредитом. Зважаючи на розмір окремих складових кредитної заборгованості, суд вважає, що вимоги ПАТ «ПУМБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченою заборгованістю з комісії в сумі 5043,54 грн. є безпідставними, а отже носять спірний характер, оскільки стягненню за виконавчим написом не підлягали (постанови Верховного Суду від 27\~лютого 2019 року по справі № 367/1651/15-ц (провадження № 61-10485св18), від 20\~березня 2019 року у справі № 486/1882/15-ц (провадження № 61-10481св18). До того ж суд враховує надані суду письмові докази щодо крадіжки 20 березня 2015 року у позивача [PERSON] оригіналів паспорту та ідентифікаційного номера, що підтверджується наданими копіями витягу з ЄРДР та повідомленнями Дзержинського ВП КВП ГУЕП України в Дніпропетровській області (а.с. 7-13). Кредитний договір було укладено 24 березня 2015 року. Оцінити інші доводи позивача суд не має можливості в зв`язку з відсутністю як копій матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, так і відповідного клопотання сторін про це, оскільки відповідно до частини сьомої статті 80 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи стосовно предмета спору. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за указаним кредитним договором, належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 768,40 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно частин сьомої. восьмої ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 06 березня 2019 р. протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved