Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 4000 грн. Посилається на те, що 12.03.2014року між ним та відповідачем укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] позичила [PERSON] кошти в сумі 4000грн., із умовою повернення коштів за першою вимогою позивача. Відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 4000грн. Добровільно кошти відповідач не повернув. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просять суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив, з тих підстав, що гроші брав на оформлення землі, а не позичав. Судом встановлено, що 12.03.2014року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, згідно з яким [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 4000грн., а останній зобов'язувався повернути позикодавцеві отриману суму грошей за першою ж вимогою позивача, про що свідчить розписка від 12.03.2014року. 22.07.2014року позивач направила відповідачеві письмову вимогу щодо повернення заборгованості до 03.08.2014року та як встановлено в судовому засіданні неодноразово в усній формі зверталася з вимогою про повернення коштів, однак відповідач не реагував на її вимоги. У встановлений строк зобов'язання за договором позики не виконано, грошові кошти позивачу не повернуто, у зв»язку з чим виникла заборгованість на суму 4000грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] згідно умов договору позики, суму боргу не повернув, чим порушив права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача суми боргу. В силу вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. За нормами ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики позивач представив суду розписку від 12.03.2014р., яка свідчить про передачу [PERSON] у позику грошових коштів на суму 4000 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по договору позики в сумі 4000грн. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 243,60грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved