Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: [PERSON] про стягнення аліментів на оплату навчання та додаткових витрат на лікування дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який в 2006 році був розірваний, про що 13.01.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, зроблено відповідний актовий запис, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. На даний час спільний син є повнолітнім, та продовжує навчатись в Київському технікумі електронних приладів на денній формі навчання. Термін навчання відповідно до довідки з 01.09.2016 по 30.06.2020 . Наразі син потребує матеріальної допомоги, отже позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання спільної дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23 років. Разом з тим, з 2017 року дитина страждає захворюванням Акне (важка ступінь), що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 694/295 та амбулаторної карти. На лікування дитини позивач понесла додаткові витрати у зв`язку з проведенням медичних досліджень, придбання медичних препаратів, тощо. Згідно фіскальних чеків позивач витратила 8 017, 13 грн. На теперішній час лікування дитини продовжується, а відтак на підставі викладеного позивач вимушена звернутись до суду із вищевказаними вимогами про стягнення аліментів та додаткових витрат у розмірі 8000 грн.. Ухвалою судді від 06.08.2019 було відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подавала заяву відповідно до якої просила провести розгляд справи у відсутність сторони позивача. В попередніх судових засіданнях позивачка пояснювала, що її представником при складанні позовної заяви було допущено описку, оскільки їх спільна з відповідачем дитина навчається на бюджетній формі навчання, а відтак аліменти, які вона просить стягнути є не на навчання, а на утримання дитини, яка навчається. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] не уточнила, змін до позовної заяви позивачем подано не було. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON]., заперечувала, щодо вимог позову в повному обсязі, оскільки вважає що позовні вимоги не обґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами. 20.09.2019 стороною відповідача направлено до суду відзив на позовну заяву, на який посилалась представник надаючи пояснення. Крім того, представник зазначила суду, що позивачем не було змінено первинні вимоги позову, а залишено вимогу про стягнення аліментів на оплату навчання і враховуючи той факт, що повнолітній син сторін у справі навчається на безоплатній основі (бюджетна форма), а відтак вимоги позову щодо стягнення аліментів на оплату навчання не підлягають задоволенню. Третя особа: [PERSON] в судове засідання 23.12.2019 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції, про причини своєї неявки суд не повідомив. В засіданні від 11.10.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, а також дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що пред`явлений позивачем позовом підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який надалі 13.01.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а/з № 38) Позивач та відповідач мають спільну повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві (а/з № 1319) Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (тобто за адресою місця реєстрації позивача) Як вбачається з довідки № 246 виданої Київським технікумом електронних приладів від 16.07.2019 року, [PERSON] , є студентом 4 курсу денного відділення Київського технікуму електронних приладів - ВНЗ 1 рівня акредитації. Термін навчання з 01.09.2016 до 30.06.2020 року. 20.09.2019 року стороною відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в позовних вимогах, посилаючись на посилаючись на той факт, що відповідач з моменту припинення шлюбу завжди брав участь в утриманні сина. При розгляді даної справи, просив звернути увагу на ті факти, що на даний час відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, оскільки на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, які є пенсіонерами, також відповідач перебуває в іншому шлюбі та має ще одну малолітню доньку та дружину, яка також не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На даний момент відповідач не працевлаштований та постійного заробітку не має. Що стосується оплати навчання, слід звернути увагу, що спільний син навчається на бюджетній формі навчання, а тому відсутні підстави, щодо стягнення витрат на оплату навчання. Статтею 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Разом з тим, у своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку,сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів(статті 199, 200, 201цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу,проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Отже, виходячи зі змісту позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на оплату навчання їх спільного сина, який навчається у Київському технікумі електронних приладів, однак вислухавши пояснення позивача, яка повідомила суд про те, що її представником при складанні позовної заяви було допущено технічну описку в прохальній частині, її син навчається на бюджетній формі, жодних витрат на оплату навчання позивач не несе, а вона мала на увазі стягнення аліментів на утримання дитини, що навчається. Однак, позивачем не подано до суду у визначений чинним законодавством строк уточнення, щодо змісту позовних вимог, а також відповідних доказів, які необхідні для вирішення даного питання, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви в частині стягнення аліментів на утримання спільної дитини, для оплати навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23 років, не підлягають задоволенню судом. При цьому, суд роз`яснює позивачу її право на звернення з вказаною позовною заявою з належно оформленими позовними вимогами в подальшому. Що стосується вимоги позивача, щодо стягнення витрат на лікування суд приходить до наступних висновків: Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 694/295, [PERSON] , [INFO] , перебуває на лікуванні у дерматовенерологічному відділенні для дорослих № 2 з 08.05.2018 по 06.06.2018, хворіє більше року, лікувався косметичними засобами серії «Віши», сірчаною бовтанкою. Стан не поліпшився. Діагноз: основне захворювання: Акне, важка ступінь. Згідно наданих стороною позивача квитанцій, позивач понесла додаткові витрати на лікування сина у зв`язку з проведенням медичних досліджень, придбання медичних препаратів на загальну суму 8 017, 13 грн. Відповідач. щодо стягнення витрат на лікування вважає, що будь які витрати на дитину повинні погоджуватись батьками та враховуватись матеріальне становище кожного із батьків. Позивач зазначила, що нею в загальному розмірі понесені витрати 8 000 грн. на лікування сина та надала суду підтверджуючі медичні докази щодо необхідності придбання ліків. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 694/295 від 06.06.2018 [PERSON] було призначене медичне лікування відповідно до якого необхідно останньому приймати екстр. Артишока 1 х Зр/д, акнетін 24 мг/д, р-н віт. В6 5% 1,0 в/м № 15, юнідокс салітаб 100 мг х 2 р/д. Крім того, з доданих до позовної заяви копій чеків вбачається, що на лікування [PERSON] в тому числі придбавались наступні препарати: демоскін мило, ессенціале форте, овесол табл., дуак гель туба, меновазин та інші. Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні зазначили суду, що загалом викликає об`єктивні сумніви, що такі препарати призначалися для лікування саме для сина сторін, оскільки позивачем не додано належних та допустимих доказів, які б дійсно підтверджували понесені додаткові витрати на утримання дитини, а тому відповідач просив в позові відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, а тому розмір додаткових витрат, що стягується повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, чеками тощо). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Позивач вказує, що з 2017 року їх спільний син [PERSON] , страждає захворюванням «Акне» (важка ступінь) у зв`язку з чим нею понесені додаткові витрати на лікування сина у розмірі 8 017, 13 грн., що підтверджено відповідними виписками лікарів та копіями квитанцій. Відповідачем до суду не подано будь-яких доказів на спростування обґрунтувань позивача Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, а відтак зобов`язаний брати участь у таких витратах, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених нею додаткових витрат на лікування дитини. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial