Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 113,7 кв. м., житловою площею 66,7 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті[PERSON], померлого [INFO] року, посилаючись на те, що після смерті її чоловіка відкрилась спадщина за законом на частку даного житлового будинку. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак надіслали до суду клопотання про розгляд даної справи без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечують. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 18.10.1994 р. Дубівецькою сільською Радою Тернопільського району, актовий запис № 12. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, включаючи частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Крім цього, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 364/1997 року, яка зберігається в Державному нотаріальному архіві в Тернопільській області. Позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], постійно проживала із спадкодавцем та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 155 від 29.03.2018 р., а тому вважається такою, що спадщину прийняла. На житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] виготовлено Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 27.02.2018 р. технічній паспорт, згідно якого загальна площа становить 113,7 кв. м., а житлова площа - 66,7 кв. м. Відповідно до довідки Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 125 від 06.03.2018 р. вбачається, що будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] рахується за [PERSON], станом на 01.07.1990 р. колгоспний двір, членами якого були: голова двору - [PERSON], 1931 р.н. та його дружина - [PERSON], 1932 р.н. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд становить 0,25 га, яка є не приватизована. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Отже, оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вказаного Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Отже, [PERSON] та [PERSON] набули у власність по 1/2 частці житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] що підтверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна, виданою Тернопільським районним ГБТІ 02.03.2018 р. за № 267. Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 11.04.2018 р. за № 900/02-14, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 113,7 кв. м., житловою площею 66,7 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті[PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: approved