Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва та з врахуванням позовних вимог в новій редакції від 15.10.2020 р. просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за попереднім договором від 12.10.2018 р. у розмірі 112 000,00 грн., та судовий збір у розмірі 1 120 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06 липня 2014 року позивач є орендарем квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі договору оренди приміщення б/н від 06.07.2014 року, укладеного із [PERSON] . В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до позивача із пропозицією щодо купівлі-продаж орендованої квартири за ціною 10 000,00 доларів США. 12 жовтня 2018 року між позивачем та [PERSON] укладений попередній договір та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою Інною Олексіївною. За змістом вищевказаного договору [PERSON] у строк до 01.05.2019 року зобов`язувався передати у власність позивача квартиру, [ADDRESS] , після оформлення належним чином права власності на неї, з укладанням договору купівлі-продаж, а позивач зобов`язувалась прийняти та оплатити її на умовах, визначених у договорі, сторони погодили, що ціна квартири складає 10 000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 280 000,00 грн., крім того сторони передбачили що оформленням права власності та підготовкою документів необхідних для укладання основного договору займатиметься [PERSON] . При підписанні попереднього договору від 12.10.2018 року сторони домовились, що забезпечувальний платіж за договором становить 56 000,00 грн., що складає еквівалент 2 000,00 доларів США, які позивач сплатив [PERSON] , під час підписання договору, крім того сторони домовилися, що у випадку відмови [PERSON] від продажу квартиру, [ADDRESS] , [PERSON] повинен повернути позивачу одержану суму грошового забезпечення, а також додатково сплатити позивачу таку ж саме суму. [INFO] [PERSON] помер, а його близькі родичі дружина померлого [PERSON] та донька [PERSON] вчиняють наступні дії: 25 березня 2019 року у відділі приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації посвідчують право власності на квартиру в рівних долях; 05 квітня 2019 року до Державного реєстратора подано документи для проведення реєстрації права власності на квартиру в рівних долях. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є рідний брат спадкодавця [PERSON] . Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, тобто передав грошове забезпечення в розмірі 2 000,00 доларів США, так як [PERSON] помер, позивач звертається до єдиного спадкоємця [PERSON] за захистом своїх порушених прав, так як строк дії виконання зобов`язання щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] настав, а з 02 травня 2019 року вважається простроченим. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 10 березня 2020 року вказана справа була направлена за підсудністю до Дніпровського районного суду м.Києва та одночасно вказаною ухвалою було замінено неналежних відповідачів [PERSON] таа [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що саме відповідач [PERSON] повинен нести матеріальну відповідальність перед позивачем як єдиний спадкоємець, обгрунтовуючи свою позицію посиланням на вимоги ст. 1218 та на ст. 635 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі, в зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах цивільного ( спадкового законодавства), так- як спадкодавець [PERSON] не міг виконати умови попереднього договору, на який посилається позивач та укласти договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , так -як зазначена квартира на час укладання договру була не приватизована та [PERSON] не міг самостійно ( одноособово ) приватизувати спірну квартиру, без згоди на це [PERSON] та [PERSON] , які після смерті спадкодавця [PERSON] здійснили приватизацію даної спірної квартири. Вказана квартира №27 не входить до спадкового майна в зв`язку з чим відповідач не повинен нести перед позивачем зобов`язання по вказаному вище попередньому договору,надавши до суду свій відзив. Суд заслухавши думку учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як убачається з матеріалів справи, що 20.10.2018 р. між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено попередній договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ліфановою І.О. Відповідно до умов вказаного договору слідує, що [PERSON] зобов`язується передати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , після оформлення ним ( [PERSON] ) належним чином права власності на квартиру з укладанням договору купівлі - продажу квартири за ціною 10 тис. доларів США в строк до 1 травня 2019 р. Забезпечувальний платіж за договором становить 56 тис. грн., що в еквіваленті становить 2 тис. доларів США . Як убачається, що на момент укладання вказаного вище попереднього договору [PERSON] не набув права власності на вказану вище спірну квартиру та повинен був здійснити дії спрямовані на приватизацію спірної квартири. [INFO] спадкодавець [PERSON] помер. 10.05.2019 р. П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] . Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] ( донька спадкодавця), [PERSON] ( мати спадкодавця) відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON] , який також звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Як було встановлено в судовому засіданні, що на спірну квартиру [ADDRESS] було видано розпорядження органу приватизації відділу приватизаційного державного житлового фонду Управління житлово - комунального господарства Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 25.03.2019 р. №101 на приватизацію на двох осіб [PERSON] та [PERSON] в рівних долях та зареєстровано право власності на дані спірну квартиру 5 квітня 2019 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, як убачається з матеріалів справи, що вказана квартира №27 не входить до спадкової маси. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також статтею 1282 ЦПК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При дослідженні матеріалів спадкової справи №553/2019, щодо майна померлого [PERSON] судом було встановлено, що нотаріусом в рамках даної спадкової справи на час розгляду справи не видавалися свідоцтва про право на спадщину за законом. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Питання відшкодування судових витрат вирішується в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved