Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовною заявою до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, в якій просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після померлого 12 червня 1995 року [PERSON], право власності на житловий будинок №50 з усіма господарчими будівлями та побутовими спорудами по вул. Вороного у селі Михайлівка Царичанського району Дніпропетровської області. На обґрунтування своїх вимог у позовній заяві [PERSON] вказала, що 12 червня 1995 року помер її дід - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - вищевказаний жиловий будинок, який належав йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок. [PERSON] був зареєстрований і проживав постійно в с. Михайлівка, вул. Вороного, буд. 50 (пятдесят) Царичанського району Дніпропетровської області. На день його смерті за вищевказаною адресою разом з ним була зареєстрована і постійно мешкала дружина [PERSON], [INFO], яка померла 30 грудня 1996 року. Заповітом №44, який посвідчений в Михайлівській сільській раді 09 серпня 1994 р, померлий [PERSON]М житловий будинок та все майно на день смерті заповів [PERSON], тобто позивачу в даній справі. Аналогічно заповітом № 45 [PERSON] житловий будинок та все майно на день смерті заповіла [PERSON]. Вказує, що 30 січня 2002 року вона уклала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до довідки виконкому Царичанської селищної ради Дніпропетровської області № 80 від 24 березня 2017 року, гр. [PERSON] проживає за адресою: [INFO] з 1994 року і по даний час. Відповідно до даних паспорту про місце реєстрації вона зареєстрована за вказаною адресою з 02 липня 2002 року, а до того мешкала без реєстрації. Отже, за вищевикладених обставин вважає, що вона вчинила дії, що свідчили про прийняття нею спадщини, як того вимагали на той час норми ст.549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року. 18.05.2017 року вона звернулась до державного нотаріуса Царичанського району Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, проте отримала відмову з підстав невідповідності правовстановлюючих документів, які мають непідтверджені дописи щодо власника спадкового майна. За вищевикладеного вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно за заповітом, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом свого права. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи без її участі, змінені позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, змінені позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ст. 174 ч.4 ЦПК України). Суд, з`ясувавши правові позиції сторін, перевіривши відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про можливість та необхідність задоволення позову в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, так як позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті 12 червня 1995 [PERSON]; інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні, не має; інші особи на це майно з дня смерті спадкодавця своїх претензій не заявляли. Обставини, викладені в позовній заяві, визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами існують правові відносини щодо набуття права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, до яких повинні бути застосовані ст. ст. 534, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 1223, 1233, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved