Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 43 будинку 189 по вулиці Олімпійській в місті Маріуполі. В обґрунтування позову зазначено, що позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані її донька [PERSON] та онук [PERSON], які тривалий час там не проживають, комунальні послуги не сплачують, не беруть участь в утриманні квартири. Зазначає, що у звязку із настанням конфлікту на сході України, відповідачі переїхали до Російської Федерації та на цей час там проживають. [PERSON] працює, а [PERSON] відвідує школу за місцем проживання. Відповідачі фактично не заперечують проти зняття їх з реєстрації, проте у них немає можливості приїхати до м. Маріуполя. Реєстрація відповідачів у квартирі позбавляє позивачку у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своєю власністю у повному обсязі. Факт не проживання відповідачів у квартирі з 2014 року по теперішній час підтверджується актом КСН «Східний». На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги, та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою 43 в будинку 189 по вулиці Олімпійській в місті Маріуполі. Позивач до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась.17 серпня 2018 року на адресу суду надійшла заява від [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], відповідно до якої, позовні вимоги визнала у повному обсязі, оскільки проживаєть разом із сином за межами України. Просила розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особа, [PERSON], яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, оскільки в матеріалах справи є підтвердження постійного проживання відповідачів на території Російської Федерації. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, серія та номер 1-3190, виданого 24.10.1995 року Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою, реєстраційне посвідчення, серія та номер № 38734 видане 25.10.1995 року Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполь Донецької області, належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130727547 від 13.07.2018 року. Згідно інформації Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг про кількість зареєстрованих у житловому будинку, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно акту про фактичне проживання від 09.07.2018 року, складеного головою КСН «Східний» [PERSON] за підписом сусідів, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], проте не проживають з травня 2014 року по теперішній час. Згідно свідоцтва № 789 про реєстрацію за місцем перебування, виданого за підписом начальника органу реєстраційного обліку відділення № 3 відділу УФМС Росії по Ростовській області в м. Таганрог, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно свідоцтва № 790 про реєстрацію за місцем перебування, виданого за підписом начальника органу реєстраційного обліку відділення № 3 відділу УФМС Росії по Ростовській області в м. Таганрог, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Отже, з урахування визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач та її неповнолітній син, будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, але фактично там не проживаючи без поважних причин, перешкоджають користуванню та розпорядженню нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідачів таким, що втратили право користування даним жилим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved