Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розділити майно, яке знаходиться в спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , визнавши за нею та відповідачем право власності по Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову, позивач [PERSON] зазначає, що перебувала із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2015 року, який 25.10.2018року був розірваний Московським районним судом м.Харкова. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Під час шлюбу 21.11.2016року вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , а відтак виникла потреба у поділі майна набутого під час шлюбу. В зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Представником відповідача [PERSON] [PERSON] було подано відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що 21.11.2016року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачем та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана за особисті кошти відповідача від продажу його нерухомого майна, яке він набув у власність до укладення шлюбу, а тому квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Так, відповідачу належала на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2013року приміщення 4-го поверху №29,29а, 29б в гуртожитку літ «Б-5» за адресою: [ADDRESS] . Вказані приміщення відповідач продав за договором купівлі-продажу від 17.11.2016року за 364500грн., що в еквіваленті складає 13500 доларів США. 21.11.2016року через три дні від продажу особистого нерухомого майна відповідач придбав спірну квартира за 673400,00грн., в еквіваленті 26\~000 дол. США. Крім того, в пункті 8 договору купівлі-продажу від 21.11.2016року, посвідченого ПН ХМНО Шевцовим С.О., зазначено, що «дружина покупця надала заяву, справжність підпису на якій засвідчено 21.11.2016року ПН ХМНО Шевцовим С.О. за реєстр.№2067, про те, що грошові кошти, які сплачені покупцем за відчужену квартиру, є його особистою приватною власністю та на них не розповсюджується режим спільного майна подружжя». Таким чином, спірна квартира придбана відповідачем за кошти, отримані від продажу його особистого нерухомо майна, належного йому до реєстрації шлюбу з позивачем та особистих заощаджень, про що позивачу було відомо. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29.03.2019року, було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.06.2019року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.08.2019року, позовну заяву було залишено без розгляду. Постановою Харківського апеляційного суду від 04.11.2019року, ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 12.08.2019року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши відповідача, представників сторін, свідка [PERSON] відповідно до ч.4 ст.240 ЦПК України, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2015року, який рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.10.2018року було розірвано. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.11.2016року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. та зареєстрованим в реєстрі за №2068, відповідч [PERSON] , в період шлюбу, придбав квартиру [ADDRESS] . У пункті 8 Договору вказано, що «Дружина покупця надала заяву, справжність підпису на якій засвідчено 21.11.2016року ПН ХМНО Шевцовим С.О. за реєстровим №2067, про те, що грошові кошти, які сплачені покупцем за відчужену квартиру, є його особистою приватною власністю та на них не розповсюджується режим спільного майна подружжя». Крім того, як вбачається із заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. за реєстровим №2067, [PERSON] повідомляє, що її чоловік [PERSON] , набуває квартиру [ADDRESS] , за рахунок особистих коштів. Тому права власності на цю квартиру вона не набуває. Таким чином, вищевказане майно буде вважатися особистою приватною власністю її чоловіка, [PERSON] , і режим спільного майна подружжя на цю квартиру розповсюджуватися не буде. Крім того, відповідачем [PERSON] на підтвердження того, що квартира була придбана за його особисті кошти було надано договір купівлі-продажу від 17.11.2016року, відповідно до якого відповідач [PERSON] продав належні йому на праві власності приміщення 4-го поверху №29,29а, 29б в гуртожитку літ «Б-5» за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є вітчимом [PERSON] та, в день придбання квартири 21.11.2016року він привіз до нотаріуса грошові кошти, які заощадив [PERSON] для купівлі квратири. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми\~Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Згідно із частиною першою\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Пунктами 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11\~передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18). На підставі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. \~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~\~\~\~\~\~\~Статтею 79 ЦПК України\~передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~\~\~\~\~\~ Згідно норм\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд встановив, що спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя, так як придбана [PERSON] хоча й у період зареєстрованого шлюбу з позивачем, проте за власні кошти, а відтак є його особистою власністю, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судовий збір віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed