Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкуваннядо відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 27.11.1998 року було укладено договір міни на підставі якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею в розмірі 49,5 кв.м. та житлової площі в розмірі 27,20 кв.м. Зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняли як спадкоємці першої черги її донька, [PERSON] , та її мати, [PERSON] . В подальшому [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] в зв`язку із укладенням шлюбу 15 листопада 2012 року. [INFO] померла [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] за законом є її син [PERSON] та онука [PERSON] за правом представлення. Обидва спадкоємці прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані за одним місцем проживання разом із [PERSON] на момент її смерті. [PERSON] звертався до Першої чернівецької державної нотаріальної контори щодо оформлення права на спадщину за законом. Але 20.11.2018 року, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] , у житловому будинку за номером [ADDRESS] , в зв`язку із тим, що між співвласниками не визначені (не виділені) їх частки у спільній сумісній власності на квартиру. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадщину прийняла як спадкоємець першої черги його дружина, [PERSON] . Позивачка зверталася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори щодо оформлення права на спадщину за законом. Але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] , у житловому будинку за [ADDRESS] , в зв`язку із тим, що між співвласниками не визначені (не виділені) їх частки у спільній сумісній власності на квартиру. Вважає, що частки на оспорювану квартиру після смерті [PERSON] розподіляються між співвласниками в наступному співвідношенні: [PERSON] - 6/16, [PERSON] - 6/16, [PERSON] - 4/16,а після смерті [PERSON] , частки розподіляються між співвласниками в наступному співвідношенні: [PERSON] - 9/16, [PERSON] - 7/16,і після смерті [PERSON] , частки залишаються в такому ж співвідношенні, оскільки [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] : [PERSON] - 9/16, [PERSON] - 7/16. На основі викладеного, позивач просить суд визнати право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,50 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м., за [PERSON] на 7/16 частки та за [PERSON] на 9/16 частки. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, без застосування технічних засобів, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у її відсутності, без застосування технічних засобів. Позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії договору міни від 27 листопада 1998 року, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. та зареєстровано в реєстрі за №3829 (а.с.7-8) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта (а.с.9) квартира [ADDRESS] , має загальну площу в розмірі 49,5 кв.м. та житлову площу в розмірі 27,20 кв.м., яка складається з коридору (67-1) площею 7,1 кв.м., комори (67-2) площею 0,4 кв.м., ванної кімнати (67-3) площею 2,7 кв.м., вбиральні (67-4) площею 1,0 кв.м., кухні (67-5) площею 8,7 кв.м., кімнати (67-6) площею 11,3 кв.м., кімнати (67-7) площею 15,9 кв.м., балкону площею 0,5 кв.м., лоджії площею 1,9 кв.м. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли як спадкоємці першої черги її донька, [PERSON] , та її мати, [PERSON] , що підтверджується копіями витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] та шлюбу [PERSON] (а.с.12-13). Також те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину [PERSON] підтверджується довідкою про склад сім`ї ПП «Санітарія» №1230 (а.с.14), згідно якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] разом з нею проживали [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] 15 листопада 2012 року змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.15). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є її син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.18) та онука [PERSON] . Обидва спадкоємці прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані за одним місцем проживання разом із [PERSON] на момент її смерті, що підтверджується довідкою про склад сім`ї ПП «Санітарія» від 23.05.2019 р. №919 (а.с.19). [PERSON] звертався до Першої чернівецької державної нотаріальної контори щодо оформлення права на спадщину за законом, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] , у житловому будинку за номером 8 (вісім), в зв`язку із тим, що між співвласниками не визначені (не виділені) їх частки у спільній сумісній власності на квартиру. Зазначене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 20.11.2018р. (а.с.22-23). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.20). Після його смерті спадщину прийняла як спадкоємець першої черги його дружина, [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 08.07.2021 року (а.с.24-26), позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] , у житловому будинку за номером 8 (вісім), в зв`язку із тим, що між співвласниками не визначені (не виділені) їх частки у спільній сумісній власності на квартиру. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що частки на оспорювану квартиру після смерті [PERSON] розподіляються між співвласниками в співвідношенні: [PERSON] - 6/16, [PERSON] - 6/16, [PERSON] - 4/16,а після смерті [PERSON] , частки розподіляються між співвласниками в такому співвідношенні: [PERSON] - 9/16, [PERSON] - 7/16,і після смерті [PERSON] , частки залишаються в такому ж співвідношенні, оскільки [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] , а саме: [PERSON] - 9/16, [PERSON] - 7/16. Суд вважає, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на 7/16 частки та за [PERSON] право власності на 9/16 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 49,50 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м. в порядку спадкування, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved