Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму заборгованості в розмірі 244973,59грн., суму неустойки у розмірі - 78391,55грн., та судові витрати у розмірі 3233,66 грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 06.02.2018року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №06/02/18-1, із врахуванням змін та доповнень, укладених Додатковою угодою від 03.12.2018 року, предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів в розмірі 244973,59грн., що за курсом НБУ на день укладення Договору позики еквівалентно 8680,00 доларів США. Строк повернення відповідно до договору позики та розписки становив 06.02.2019року, однак станом на день пред`явлення позову відповідач не виконав свого грошового зобов`язання за Договором позики, та не повернув грошові кошти в розмірі 244973,59грн. Крім того, відповідно до п.10 Договору позики за несвоєчасне повернення позики, позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний день існування прострочення заборгованості. Однак враховуючи той факт, що за 160 днів прострочення зобов`язання сума неустойки виходить доволі значною, вона вважає, за можливе просити стягнути неустойку у розмірі меншому від зазначеного у договорі, а саме - 0,2 % за кожний день існування прострочення зобов`язання, що становить 78391,55грн. за період з 07.02.2019р. по 16.07.2019рік. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 23.07.2019року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.10.2019року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] вдруге, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до копії Договору позики №06/02/18-1 від 06.02.2018року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , копії Додаткової угоди №4 від 03.12.2018 року до Договору позики №06/02/18-1 від 06.02.2018року укладеної між [PERSON] та [PERSON] та копії розписки від 03.12.2018року складеної [PERSON] , останній отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 244973грн. 59 коп., у строк до 06.02.2019року /а.с.7-10, 11, 12-13/. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На час розгляду справи договір позики від 06.02.2018року відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений строк позивачу не повернута. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем його зобов`язань з повернення позивачу позики від 06.02.2018року. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 06.02.2018року у розмірі 244973грн.59коп. Крім того, за змістом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Як вбачається з пункту 10 договору позики від 06.02.2018 року, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] вказала, що за 160 днів прострочення зобов`язання сума неустойки виходить доволі значною, а тому вона просить стягнути неустойку (пеню) у розмірі меншому від зазначеного у договорі, а саме - 0,2 % за кожний день існування прострочення зобов`язання, що становить 78391,55грн. за період з 07.02.2019р. по 16.07.2019рік (відповідно до розрахунку розміру пені). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, а саме відповідно до пункту 10 договору позики пеню у розмірі 0,2% від суми займу за кожний день прострочення заборгованості, що за період з 07.02.2019р. по 16.07.2019рік становить 78391,55грн. ( Сума пені = сума заборгованості * розмір пені * кількість днів прострочення / 100) Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved