Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про захист честі та гідності. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 28 лютого 2018 року на 26 сесії Запорізької міської ради, депутат від ПП «Солідарність» - [PERSON] поширив неправдиву інформацію про те, що 06 січня 2018 року, з її дозволу, її помічник - [PERSON], знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул. Крива бухта, зруйнував будинок та не передбаченим чинним законодавством України захопив земельну ділянку. Прямо звинуватив її помічника у вчиненні кримінального правопорушення, вказавши, що 06 січня 2018 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, [PERSON], знаходячись біля будинку [ADDRESS], завдав легкі тілесні ушкодження потерпілій. Вказана інформація була поширена в сесійній залі ЗМР шляхом усної заяви депутата [PERSON] та доведена до відома населення шляхом трансляції засідання сесії телеканалом «Z», опублікована на Інтернет ресурсах за наступним посиланням: [INFO]; [INFO]-. Позивач вважає, що поширена інформація є неправдивою, заподіяла шкоду її честі, гідності та діловій репутації. Звинувачення вплинули на її авторитет у колективі, складають негативну думку про неї, негативно впливають на її ділову репутацію. Вказані дії відповідача нанесли їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях. Позивач просить: 1) визнати недостовірною інформацію, поширену депутатом Запорізької міської ради від політичної фракції «Солідарність» - [PERSON] на засіданні 26-ї сесії Запорізької міської ради 28 лютого 2018 року, а саме: «Помічник депутата Запорізької міської ради, [PERSON], - [PERSON], 06 січня 2018 року, знаходячись за адресою в [ADDRESS], зруйнував будинок та не передбаченим чинним законодавством України захопив земельну ділянку по вул. Кривій бухті що в місті Запоріжжі.». «Відносно помічника депутата Запорізької міської ради, [PERSON], - [PERSON], відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, Фабула: 06.01.2018 року, близько о 10 годині 30 хвилин, [PERSON] знаходячись біля будинку [ADDRESS], умисно завдав легкі тілесні ушкодження потерпілій.»; 2) зобов'язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію у такий же спосіб, у якій вона була поширена у 30-денний термін з дня набрання законної сили рішенням суду; 3) зобов'язати відповідача спростувати свою заяву перед депутатом Запорізької міської ради, [PERSON], на найближчій сесії Запорізької міської ради, заявивши, що йому шкода і він не вважає, що [PERSON]. свої діями кинула «пляму на весь депутатський корпус»; 4) стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 1 грн. Ухвалою суду від 26 червня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 14 вересня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не з'явилася, до суду направила свого представника. Представник позивача [PERSON], у судовому засідання позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у ньому, просила позовні вимоги задовольнити, вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не з'явився, причини його неявки суду невідомі. Направлені за його зареєстрованим місцем проживання конверти із судовими повістками повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За повідомленням ЗМР від 03 квітня 2018 року, на підставі подання депутата міської ради сьомого скликання [PERSON] від 25 січня 2018 року, [PERSON] зараховано на посаду помічника-консультанта депутата [PERSON] У витязі з ЄРДР № 12018080020000040 від 06 січня 2018 року вказано, що 06 січня 2018 року, близько о 10 годині 30 хвилин, невстановлена особа, знаходячись біля будинку [ADDRESS], умисно завдала [PERSON] легкі тілесні ушкодження. 23 березня 2018 року на виїзному засіданні постійної депутатської комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин, по порядку денному про вивчення питання законності будівництва житлового будинку, розташовано на земельній ділянці біля буд. [ADDRESS], по першому питання слухали [PERSON], [PERSON] щодо руйнування недобудованого житлового будинку, через відсутність у [PERSON] правовстановлюючої та дозвільної документації на будівлю та земельну ділянку. Вирішено рекомендувати [PERSON] та [PERSON] звернутися до суду в порядку цивільного судочинства для вирішення майнового спору, об'єктом якого є житловий будинок, розташований на земельній ділянці біля буд. [ADDRESS]. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію незалежно від її вини, та у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтями 269, 270 ЦК України передбачено, що особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. До особистих немайнових прав згідно зі ст. 270 ЦК України, зокрема, відноситься й право на повагу до гідності та честі. Згідно зі п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Аналізуючи зібрані у справі докази, вимоги позивача, беручи до уваги, що інформація, яку позивач просить спростувати стосується [PERSON], суд вважає, що порушення особистих немайнових прав позивача відсутнє, тобто у розумінні ст. 4 ЦПК України відсутній й правові підстави для звернення позивача із вказаним позовом. Також, слід зазначити, що відповідно до Правового висновку Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі 3ц6-639цс17, у разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен урахувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя. Як вказано в Резолюції, публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політки, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Статтями 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, проголошено наступне: оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. При цьому, зі змісту рішень Європейського суду з прав людини у справах «Де гаєс і Гійзельс проти Бельгії» від 24.02.1997 року та «Обершлік проти Австрії» від 01.07.1997 року вбачається, що водночас, навіть тоді, коли якесь твердження прирівнюють до оціночного судження, пропорційність втручання може залежати від того, чи ґрунтується твердження, що є предметом спору, на достатніх фактичних підставах, бо навіть суб'єктивна оцінка, яка не має під собою жодної фактичної основи, може виявитися надмірною. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed