Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 грудня 1981 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 21 травня 1997 року [PERSON] став членом ГБК «Луговий». 04 липня 1997 року подружжям сплачено на користь кооперативу суму повного внеску за гаражний бокс [ADDRESS] 26 лютого 2002 року шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] оформив право приватної власності на своє ім`я 26 березня 2002 року . [INFO] [PERSON] помер. Його спадкоємцями першої черги є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Оскільки спірний гаражний бокс був придбаний позивачем та [PERSON] за час шлюбу, позивач просить визнати за нею право власності на 1/ 2 частину гаражного боксу, як за одним із подружжя. 09 грудня 2019 року за вказаним вище позовом відкрито провадження по справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, її представник надала письмові пояснення, у яких просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з тих підстав, що право власності батьком її довірителя [PERSON] набуто на спірне майно після розірвання шлюбу з позивачем, а відтак не є спільною власністю їхнього подружжя. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій задоволення позову залишив на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 грудня 1981 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб, про що зроблено актовий запис про укладення шлюбу під № 1318 (а.с.9). Відповідно до довідки Автокооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів [ADDRESS] від 21.02.2002 судом встановлено, що [PERSON] є членом ГБК «Луговий» згідно рішення Мінського Виконкому м. Києві від 21 травня 1997 року (а.с.16). Вказаною довідкою також зазначено, що [PERSON] є власником гаражного боксу № 106 ряд 7 [ADDRESS] . Сума повного внеску за гаражний бокс сплачена 04 липня 1997 року у повному. Із зазначеного вище судом вбачається, що грошові кошти за спірний гаражний бокс сплачені [PERSON] під час шлюбу з відповідачем. Відомості, що зазначені у довідці № 596 від 21.02.2002 не спростовані відповідачами належними та допустимими доказами. 26 лютого 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] (а.с.10). Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, що була чинною на момент набуття у власність [PERSON] та позивачем спірного нерухомого майна, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. На підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 21.03.2002 № 380-С/ГК видано свідоцтво про право власності на гаражний бокс [ADDRESS] загальною площею 31,10 кв.м., яким вказано, що гаражний бокс належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.12). Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.11). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що грошові кошти за спірне гаражне приміщення були сплачені позивачем та [PERSON] під час шлюбу, суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому їх необхідно задовольнити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved