Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач \~[PERSON]\~звернулася до\~ Дергачівського\~районного суду\~Харківської області\~з позовом\~ до\~[PERSON]\~третя особа:\~Малоданилівська селищна\~рада Дергачівського\~району Харківської\~області про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право на\~користування житловим\~будинком,\~що розташований\~за адресою: пров. Світлофорний, буд. №4 смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй [PERSON], [INFO], належить 49/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по пров. Світлофорному, № 4 у смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області на праві приватної спільної часткової власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2002 року, виданого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в КП «Інвенрос» за реєстровим номером № 8-1388 від 24.07.2002 року. Згідно мирової угоди від 27.02.1995 року між [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої сторони, затвердженої ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27.02.1995 року, за нею було визнано також право власності на 29/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по пров. Світлофорному, № 4 у смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області Згідно технічного паспорту КП «Інвенрос» від 21.07.2002 року власниками житлового будинку за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівка, провулок Світлофорний, № 4 є вона - позивач по справі - [PERSON] у розмірі 78/100 частин житлового будинку та [PERSON] у розмірі 22/100 частин житлового будинку. Відповідно до Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 06.08.2018 року за вих. № 02-22/1855, виданою Малоданилівською селищною рада Дергачівського району Харківської області разом з нею у вказаній вище її частці житлового будинку також зареєстровані: її син - [PERSON], [INFO], її чоловік - [PERSON], [INFO], її онука - [PERSON], [INFO] та її колишня невістка відповідач по справі - [PERSON], [INFO]. На сьогодні фактично за вказаною вище адресою у моєму житловому будинку разом з нею проживають лише її син - [PERSON], та її чоловік - [PERSON], інші, а саме: її онука та колишня невістка [PERSON] у її житловому будинку не проживають з 2015 року по теперішній час, що підтверджується [PERSON] депутата Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] від 16 жовтня 2018 року. 24.06.2006 року її син [PERSON]С перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , шлюб був офіційно зареєстрований в Малоданилівській селищній раді Дергачівського району Харківської області. Після реєстрації шлюбу, син та невістка почали мешкати у належному їй житловому будинку за вказаною вище адресою разом з нею. У 2015 році рішенням Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між моїм сином - [PERSON] та [PERSON] був офіційно розірваний. Влітку 2015 року, її колишня невістка - відповідач по справі - [PERSON] разом зі своєю донькою - [PERSON] добровільно зібрала усі свої речі та речі дитини і добровільно виселилась з її житлового будинку, розташованого за вказаною вище адресою та вже на протязі останніх трьох років у її будинку не проживають, проживають окремо в іншому населеному пункті - в м. Харкові, але де саме їй не відомо, так як будь-яких стосунків з нею останні не підтримують. З моменту добровільної зміни відповідачем - [PERSON] її місця проживання, вона неодноразово телефонувала їй на мобільний телефон з проханням, а потім і з вимого знятись з реєстраційного обліку у її житловому будинку, так як їй важко сплачувати по рахункам за комунальні послуги за неї та на сьогодні я фактично позбавлена права на оформлення житлової субсидії, оскільки в її будинку зареєстрована особа, яка фактично не мешкає, але відповідач [PERSON] категорично відмовилась добровільно знятись з реєстраційного обліку і тим самим заподіяла їй з цього приводу великі неприємності. В утриманні її житлового будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію, газопостачання та інші комунальні послуги відповідач - [PERSON] участі ніколи не приймала та не приймає на сьогодні, чим завдає мені значних матеріальних збитків, зазначені факти підтверджується відповідними квитанціями за оплату комунальних послуг за місцем її проживання, особистих речей відповідача [PERSON] у житловому будинку не має, будь-яка поштова кореспонденція на її ім'я за вказаною мною адресою на сьогодні не надходить. У зв'язку з неможливістю врегулювати конфлікт мирним шляхом вона змушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів. 09 січня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11 лютого 2019 року на 09 годин 00 хвилин. 11 лютого 2019 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено у судове засідання на 11 березня 2019 року. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявилися, надали суду заяву в якій позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити та справу розглядати по суті без їх участі з винесенням заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи по суті, про що є повідомлення, з заявами про відкладення справи в суд не зверталася, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача. Третя особа представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить розглядати справу без присутності представника на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявилася в судове засідання та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON], [INFO], належить 49/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по пров. Світлофорному, № 4 у смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області на праві приватної спільної часткової власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2002 року, виданого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в КП «Інвенрос» за реєстровим номером № 8-1388 від 24.07.2002 року. Згідно мирової угоди від 27.02.1995 року між [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої сторони, затвердженої ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27.02.1995 року, за позивачем було визнано також право власності на 29/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по пров. Світлофорному, № 4 у смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області Згідно технічного паспорту КП «Інвенрос» від 21.07.2002 року власниками житлового будинку за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівка, провулок Світлофорний, № 4 є позивач по справі - [PERSON] у розмірі 78/100 частин житлового будинку та [PERSON] у розмірі 22/100 частин житлового будинку. З 24.06.2006 року син позивача [PERSON]С перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], шлюб був офіційно зареєстрований в Малоданилівській селищній раді Дергачівського району Харківської області. Після реєстрації шлюбу, син та невістка проживали в належному їй житловому будинку за вказаною вище адресою разом з позивачем. У 2015 році рішенням Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був офіційно розірваний. Відповідно до Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 06.08.2018 року за вих. № 02-22/1855, виданою Малоданилівською селищною рада Дергачівського району Харківської області разом з позивачем у вказаній вище її частці житлового будинку також зареєстровані: син - [PERSON], [INFO], її чоловік - [PERSON], [INFO], її онука - [PERSON], [INFO] та її колишня невістка відповідач по справі - [PERSON], [INFO]. На сьогодні фактично за вказаною вище адресою у житловому будинку позивача разом з нею проживають лише її син - [PERSON], та її чоловік - [PERSON], інші, а саме: її онука та колишня невістка відповідач [PERSON] з донькою у житловому будинку не проживають з 2015 року, після розлучення і по теперішній час, що підтверджується [PERSON] депутата Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] від 16 жовтня 2018 року. Відповідно до відомостей інформації про реєстрацію місця проживання з Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. Оскільки, протягом більш ніж шести місяців відповідач в будинку не мешкає, згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, ст.72 ЖК України він втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: пров. Світлофорний, буд. №4 смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області. Відповідач в належному позивачу будинку не проживає, участі в його обслуговуванні та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей її в будинку не має, кореспонденція та листи на її імя по вказаній адресі не надходить, права власності на будинок вона не має, однак вона залишається бути зареєстрованим в належному позивачу будинку. Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, ласувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Прописка відповідача в моїй квартирі не дає мені можливості здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном, позбавляє мене права на оформлення субсидії. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання пре право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: пров. Світлофорний, № 4, смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області. Відповідно до ст.150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідност.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше трьох років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72,107,116,150, 156 ЖК України,

Outcome: approved