Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів та в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.09.2014 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. у твердій грошовій сумі в розмірі 450грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, в даний час рівень життя змінився, їй не вистачає визначеної судом суми аліментів для належного виховання та утримання дитини. У зв'язку з цим просить суд змінити розмір аліментів та встановити розмір аліментів у 1/4 частці від усіх видів доходів (заробітків), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано 26.12.2014 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду. В шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження: серія [NUMBER] виданим 12.06.2013року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №1262. 16.09.2014року Тернопільським міськрайонним судом було винесено рішення про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 450 гривень щомісячно починаючи з 20.08.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] працює торговельним представником у ТзОВ «ПРОДМАРКЕТ ТРЕЙД», його дохід за період з травня 2018року по жовтень 2018року складає 18696грн., що стверджується довідкою ТзОВ «ПРОДМАРКЕТ ТРЕЙД» від 21.11.2018року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що на даний час у позивача витрати по належному утриманню та вихованню дитини збільшилися в порівнянні з тим розміром аліментів, який був раніше встановлений. Суд також бере до уваги і те, що у період з 2014 по 2019 роки зріс рівень споживчих цін та життя в Україні, оскільки ця обставина є загальновідомою, то не потребує доказування за правилами ст. 82 ч.3 ЦПК України. Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог ст.ст. 182, 192 СК України, приймаючи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідно віку, стан здоров'я дитини, матеріальне становище відповідача, виходить з рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16.09.2014 року, встановивши розмір аліментів в частці заробітку (доходу) батька, а саме 1/4 частки від усіх видів доходів (заробітків), але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved