Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом [PERSON] про визначення частки в праві спільної сумісної власності, а саме просить визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності у квартирі №49, що знаходиться в будинку №9 по вул. В.Винниченка в м. Тернополі становила 1/3 частку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті, 10.07.2000 року її мами [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири №49, що знаходиться в будинку №9 по вул. В.Винниченка в м. Тернополі. Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що у правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлій [PERSON], нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже видати свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. При розгляді справи судом встановлено наступне. 10.07.2000 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ИД №107743, видане 10.07.2000 року відділом РАЦС Тернопільської міської ради). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири №49, що знаходиться в будинку №9 по вул. В. Винниченка в м. Тернополі . Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 11.06.2015року №2036/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що у правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлій [PERSON], а тому нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже видати свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. Із свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.10.1996 року міським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що квартира № 49, що знаходиться в будинку №9 по вул. В. Винниченка в м. Тернополі належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає, що частки співвласників квартири є рівними та становлять по 1/3 кожному. Суд розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно п.3.4 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013року, розглядаючи спори, повязані зі спадкуванням частки майна, що є у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно ст.368 Цивільного кодексу України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином : «Визначити, що частка померлого в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом визначення частки померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності у квартирі №49 , що знаходиться в будинку №9 по вул. В Винниченка в м. Тернополі, яка становила 1/3 частку..

Outcome: approved