Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду посилаючись на те, що у лютому 2007 р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано у 2009 р. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Колишній чоловік та батько дитини не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, не сплачує аліменти, внаслідок чого за ним виникла заборгованість по аліментам. Дитина тривалий час не бачила свого батька. Її родичі та знайомі мешкають у Російській Федерації, бажають зустрітися з нею та її сином. Більш того, вона бажає виїжджати разом зі своєю дитиною на екскурсії за кордон для відпочинку та розширення кругозору дитини. Відповідач в добровільному порядку не надає згоди на виїзд дитини за кордон, така позиція її колишнього чоловіка і батька дитини є безпідставною, шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному розвитку та повноцінному відпочинку і оздоровленню. Просить, дозволити малолітньому громадянину України [PERSON], [INFO] виїзд за кордон України за відсутності згоди та супроводу його батька, [PERSON] до досягнення [PERSON] 18 - ти річного віку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду даної справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Представник служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Данько К.В. в судовому засіданні позов підтримав. Представник позивача [PERSON] не заперечувала проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку із чим судом на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно з ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є громадянкою України проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.2007 р., [PERSON], народився [INFO], батьком якого записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 14.07.2011 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Те, що відповідач не проживає з дитиною, не приймає участі у її вихованні підтверджується довідкою відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького МУЮ Луганської області № 8618/0850 від 04.08.2015 р. про заборгованість по аліментам станом на 01.08.2015 р. у сумі 23649,79 грн. (а.с.25). Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є матір'ю відповідача, вона та її син не проти позову, син з 2012 р. їздить на заробітки до Росії, був вдома у літку 2014 р., потім знову повернувся до Росії, син сказав, що не приїде додому поки війна. Задовольняючи позов частково суд виходить з наступного в частині надання дозволу на виїзд за кордон України малолітнього [PERSON] без згоди та супроводу відповідача у супроводі матері, до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду [PERSON], за кордон порушує права батька [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Оскільки багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу виїзду дитини за кордон без зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини за межами України в один рік з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial