Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що, від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем донька мешкає разом із нею, та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, життям доньки не цікавиться, батьківської турботи до доньки не виявляє, на підставі чого вона просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також суду зазначила, що, відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки, та, взагалі не приймає участі у її вихованні, на підставі чого вона вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що позивач перешкоджає йому бачитись із донькою, разом з цим для вирішення питання щодо спілкування з донькою до Органу опіки та піклування, або суду він не звертався. Також, суду пояснив, що, він перебуває на обліку в Центрі зайнятості, певний період брав участь в антитерористичній операції, та, дійсно не сплачує аліменти, так як на його утриманні знаходиться інша родина. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Заводського району м. Дніпродзержинська висловив думку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до положення ст.171 СК України, з огляду на стан здоров'я малолітньої [PERSON], [INFO], участь останньої в судовому засіданні - визнано не доцільною. Залучений судом до участі у справі прокурор в судовому засіданні зазначив, що, позовні вимоги позивача вважає обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої батьківські обов'язки не виконує, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України. Вислухавши сторони, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положення ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] народження, батьками дитини є позивач та відповідач по справі. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 26.09.2006р. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON], та знаходиться на її утриманні. Згідно довідки, наданої Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання доньки, [PERSON], [INFO], станом на 01.10.2015р. складає 50 062,00 грн. Згідно вироків Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, 25.11.2010р. та 26.06.2013р. відповідача [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України. Посилаючись на наявність заборгованості по сплаті аліментів, а також на ухилення відповідача від утримання та виховання дитини, позивач [PERSON] просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітньої доньки. Згідно роз'яснень, наданих у п.15 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При з'ясуванні ставлення відповідача до дитини, останній суду зазначив, що дійсно має заборгованість по сплаті аліментів, але, має намір та бажання спілкуватись з донькою, яка, після розірвання його шлюбу з позивачкою проживає разом із матір'ю та знаходиться на утриманні позивача. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р., сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 вищевказаного Закону, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положення ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом з цим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно Висновку, наданого 27.01.2016р. Адміністрацією Заводського району м.Дніпродзержинська, орган опіки та піклування Заводського району м. Дніпродзержинська вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] Згідно ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вивчивши Висновок, наданий 27.01.2016р. Адміністрацією Заводського району м. Дніпродзержинська, суд дійшов висновку, що, вказаний Висновок є недостатньо обґрунтованим, оскільки не містить у собі обставин та фактів, які б підтверджували те, що, батько дитини негативно впливає на розвиток дитини, або погіршує умови її життя. Таким чином, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та, оцінивши їх у сукупності, суд, приймаючи до уваги те, що, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків - дійшов висновку, що, з наданих суду доказів не можливо пересвідчитися у тому, що, відповідач негативно впливає на розвиток дитини, і, своєю поведінкою завдає шкоди останній. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд вважає необхідним судові витрати по справі покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed