Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свій позов\~мотивує тим,\~що 12.06.2006\~року між\~нею та\~відповідачем зареєстровано\~шлюб.\~Від шлюбу\~у них\~народились діти:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які проживають\~з нею\~і перебувають\~на її\~утриманні.\~Відповідач не\~надає матеріальну\~допомогу на\~утримання дітей,\~хоча є\~здоровим,\~працездатним,\~інших утриманців\~не має.\~Просить стягувати\~з відповідача\~в її\~користь аліменти\~на утримання\~неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в письмовій заяві позов визнав, розгляд справи просив проводити без його участі. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.06.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2020 року шлюб розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). З доводів\~позивача, діти проживають разом із нею і фактично перебувають на її утриманні, відповідач кошти на утримання дітей не надає. Згідно ст.ст. 141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.2 ст. 180, ч.1 ст. 183, ч.1 ст. 191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України, стаття 180 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частинами першою, третьою статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи з наведеного, батьки зобов`язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на рівні, що визначений законодавством. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків в утриманні дітей, визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Цих коштів, на думку суду, буде достатньо для покриття витрат на задоволення життєвих потреб дітей, зокрема їх фізичного та духовного розвитку. На підставі статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач в силу пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved