Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Каширівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області, Управління соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, де просила визначити додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до Приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 20 грудня 2007 року. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач обґрунтовувала тими обставинами, що починаючи з 01 серпня 2003 року та до моменту своєї смерті [PERSON] перебувала в стаціонарному відділенні Територіального центру соціального обслуговування Казанківського району Миколаївської області, куди її влаштувала рідна сестра. Перебуваючи у вказаному центрі, [PERSON] 28.11.2003 року склала заповіт за реєстровим № 3104, посвідчений Приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] згідно якого, заповіла належну їй земельну ділянку позивачу [PERSON] 20 грудня 2007 року, [PERSON] померла, у звязку з чим відкрилася спадщина. В 2016 році Приватним нотаріусом [PERSON] була заведена спадкова справа до майна померлої за заявою її рідної сестри, як спадкодавці за законом. Проте, оскільки позивач [PERSON] дізналася про існування складеного [PERSON] заповіту на її імя лише в 2017 році, то лише в 2017 році вона звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 11.08.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через пропуск строку на прийняття спадщини. Наведені обставини змусили позивача звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 26.12.2017 року провадження у даній цивільній справі було відкрито. Розгляд справи проведено в порядку загального позовного провадження. 19.01.2018 року на адресу суду були надані пояснення третьої особи - Каширівської сільської ради за № 24/03-16, з яких вбачається, що [PERSON] з 2003 року була оформлена та перебувала на стаціонарному відділенні Територіального центру обслуговування (будинку пристарілих). На той період часу, позивач очолювала даний заклад перебуваючи на посаді завідуючої стаціонарного відділення центру. Для складання заповіту, [PERSON] повинна була отримати паспорт, який знаходився у позивачки, як завідуючої центру. Крім того, як вбачається з наведених пояснень, вихід з центру осіб, які перебувають в центрі, здійснювався виключно з дозволу завідуючої та під наглядом (в супроводі) медичної сестри. Таким чином, з пояснень вбачається, що завідуюча центром, тобто позивач не могла не знати про складання [PERSON] заповіту на її імя. Також з пояснень третьої особи вбачається, що [PERSON] 02.10.2002 року, оформила заповіт, яким заповіла центру належну їй земельну ділянку. В подальшому, дану земельну ділянку було передано в оренду приватному підприємцю [PERSON] Плату за оренду земельної ділянки [PERSON] отримував безпосередньо центр. 22.01.2018 року, на адресу суду надійшов відзив відповідача з якого також вбачається, що посвідчення заповіту [PERSON] можливе було лише в присутності відповідних осіб центру та з дозволу керівництва центру, тобто позивача. При цьому, відповідач вказує на сумнівність того, що позивачу стало відомо про складений заповіт через анонімно надісланий заповіт на її адресу, оскільки сам заповіт та правовстановлюючий документ на земельну ділянку [PERSON] зберігався в Територіальному центрі обслуговування, який очолювала позивач. Враховуючи наведені обставини, заперечуючи проти позовних вимог та посилань позивача на не знання про складання заповіту, відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити. 30 січня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, де позивач зазначила, що є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Звертає увагу, що Територіальний центр обслуговування (будинок пристарілих) не є закритим закладом, та його утриманці мали вільний вихід зі стаціонарного відділення. Сам заповіт, був складений в період, коли позивач не займала посаду завідуючої центру та не могла використовуючи своє службове становище (на що вказує відповідач) мати вплив на волевиявлення [PERSON] Також, згідно наданої суду відповіді від 30.01.2018 року на пояснення третьої особи Каширівської сільської ради, позивач зазначив, що ведення погосподарських книг передбачає внесення записів щодо осіб, які постійно проживають на території місцевої ради, в той час як третя особа фактично зазначає про реєстрацію [PERSON] в домогосподарстві на даній місцевості і не вказує на її вибуття до будинку осіб похилого віку. Ухвалою суду від 12.02.2018 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації. Витребувано у приватних нотаріусів [PERSON] та [PERSON] копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], заповіту складеного [PERSON] на імя Казанківського управління праці та соціального захисту населення, інформацію, щодо повідомлення [PERSON] про наявність складеного на її імя заповіту. Ухвалою суду від 26.02.2018 року провадження у даній цивільній справі було зупинено у звязку із смертю відповідача [PERSON] до встановлення кола її спадкоємців та правонаступників у даній справі. Ухвалою суду від 27.08.2018 року провадження у справі було відновлено, витребувано у Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] копію спадкової справи № 41-2018 заведеною після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 24.10.2018 року було замінено первісного відповідача у справі на належного відповідача [PERSON]. Ухвалою суду від 14.11.2018 року підготовче засідання у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи - Управління соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації даний спір просила вирішити на розсуд суду. Представник третьої особи Каширівської сільської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно неодноразових заяв, Кашиірвська сільська рада просила здійснити розгляд справи за відсутності її представника. Суд заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали цивільної та спадкових справ, дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи на підставі наданих суду пояснень учасниками процесу та доказів, свідчать про наступне. [PERSON] (дошлюбне прізвище - Хоменко) [PERSON], народилась 07.11.1923 року, в селі Каширівка, Казанківського району Миколаївської області, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00017138177 від 23.09.2016 року. Згідно дослідженої судом копії Державного акту на право власності на землю, серії ІІ-МК № 042470 від 26.03.2001 року, [PERSON] на підставі рішення сесії 23 скликання Каширівської сільської ради була власницею земельної ділянки, площею 7,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Каширівської сільської ради. 02.10.2002 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла Казанківському управлінню праці та соціального захисту населення належну їй земельну ділянку. Згідно копії довідки Баштанського ОУ ПФУ Миколаївської області від 23.08.2017 року № 1717/04, [PERSON] перебувала на обліку в ПФУ в Казанківському районі та отримувала пенсію за віком. З 01.08.2003 року по день смерті, [PERSON] проживала в стаціонарному відділенні Територіального центру соціального обслуговування, у звязку з чим 75% її пенсії відраховувались до центру. З наданих суду письмових пояснень Каширівської сільської ради від 19.01.2018 року № 24/03-16 також вбачається, що з 2003 року [PERSON] була оформлена та перебувала на стаціонарному відділенні Територіального центру обслуговування (будинку пристарілих). 28.11.2003 року [PERSON] склала новий заповіт, яким належну їй на підставі Державного акту серії ІІ-МК № 042470 від 26.03.2001 року земельну ділянку заповіла [PERSON] Вказаний заповіт було посвідчено Приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3104. Як вбачається з пояснень представника позивача та наданої суду позивачем письмової відповіді на відзив відповідача, судом встановлено, що позивач [PERSON] на момент складання [PERSON] заповіту від 28.11.2003 року працювала в Територіальному управлінні з питань соціальної допомоги на посаді завідуючої стаціонарним відділенням, та з 15 грудня 2013 року займала посаду завідувача вказаного центру (копія трудової книжки [PERSON]М.). 20.12.2007 року [PERSON] померла у віці 84 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії 1-ФП № 061006 від 20.12.2007 року. 30 серпня 2016 року було заведено спадкову справу до майна померлої [PERSON] №52/2016. Як вбачається з копії матеріалів даної спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], звернулася [PERSON], яка є рідною сестрою покійної [PERSON] Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON], як спадкоємець отримала спадщину, яка складалась з земельної ділянки, площею 7,1600 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Каширівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Згідно з копією постанови Приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області від 11.08.2017 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON], яка померла 20.12.2007 року, у звязку з пропуском строку на прийняття спадщини. Вирішуючи спірні правовідносини даної цивільної справи, суд керується наступними нормами законодавства та приходить до наступних висновків. Статтею 1223 ЦК України\~встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно\~зі ст.1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст.\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними,\~ непереборними,\~ істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23.08.2017 року у справі 6-1320цс17, при розгляді таких спорів судам слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик\~ спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Враховуючи наведену правову позицію, суд враховує, що станом на момент заведення спадкової справи, був чинним Закон України «Про нотаріат» в редакції Закону України № 901-VIII (901-19) від 23.12.2015 року. Так, відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на\~ вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 діючого на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року\~\~№ 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595\~\~на нотаріуса при заведенні спадкової справи покладається обов'язок перевірити за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та розяснення спадкоємцям права подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття, для того щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17, належним сприянням для здійснення особистого розпорядження спадкодавця є перевірка нотаріусом даних Спадкового реєстру щодо наявності заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та відповідно вчинення дій для повідомлення спадкоємців про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 315/765/14-ц за провадженням № 61-532св17. Таким чином, досліджуючи спадкову справу № 52/2016 заведену Приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], судом встановлено, що нотаріус за результатами перевірки Спадкового реєстру отримав інформацію щодо наявності складених [PERSON] заповітів від 02.10.2002 року за реєстровим № 2361 та від 28.11.2003 року за реєстровим № 3104. В той же час, в досліджених матеріалах спадкової справи № 52/2016 відсутні відомості щодо повідомлення за вказаними заповітами спадкоємців, зокрема: позивача [PERSON] За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Що стосується посилань відповідача та третьої особи Каширівської сільської ради, на те, що позивач була працівником Територіального центру обслуговування, у неї знаходився паспорт померлої та вона не могла не бути обізнаною про існування заповіту складеного [PERSON] на її імя, то суд зауважує, що наведені припущення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, судом, за результатами дослідження матеріалів справи встановлено, що [PERSON] до моменту свого оформлення до Територіального центру обслуговування, тобто 02.10.2002 року, склала заповіт безпосередньо на вказаний центр в особі Казанківського управління праці та соціального захисту населення, якому заповіла належну їй земельну ділянку. В 2005 році, а саме, 16.01.2005 року, Казанківське управління праці та соціального захисту населення, вважаючи можливим розпоряджатись земельною ділянкою [PERSON] уклало договір оренди землі, згідно якого передало в оренду строком на 10 років землю. Вказані обставини, на думку суду свідчать про факт необізнаності щодо наявності іншого заповіту, складеного [PERSON] 28.11.2003 року та повністю спростовує ту обставину, що нова редакція заповіту знаходилась в органі соціальної служби та була відома його керівництву. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується ч.1\~ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати в розмірі 640,00 грн. судового збору підлягають стягненню з відповідача. З огляду на наведене,

Outcome: approved