Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 серпня 2007 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у відділі РАЦС Приморської селищної ради м. Феодосія Автономної Республіки Крим, про що складено відповідний актовий запис №39. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказує, що протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю і тому між ними часто виникають сварки, свідком яких є їхня дитина, що негативно впливає на її психічний стан. На даний момент спільного господарства сторони не ведуть, оскільки з 29 грудня 2014 року проживають окремо. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між ними неможливе, майже один рік він проживає з іншою жінкою. А тому строк для примирення просила не надавати. Майнового спору між ними немає. Згода про місце проживання та виховання дитини між сторонами досягнута. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, - розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила строк для примирення не надавати. Також не заперечувала протии винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, що відповідно до ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Крім того, виклик в судове засідання відповідача, тобто [PERSON], здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» - http://pp.ck.court.gov.ua/sud2314/information/krim/, що також є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив та не скористався правом надання заперечень проти позову. Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 18 серпня 2007 року, згідно даних свідоцтва про шлюб ([PERSON] 1-АП №045459), - сторони зареєстрували шлюб у Приморській селищній раді м. Феодосії Автономної Республіки Крим, Україна, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №39. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження ([PERSON] 1-СР №089246), щодо місця проживання якого між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Також, спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved