Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 червня 2014 року у них з відповідачем народився син [PERSON]. Так, з відповідачем [PERSON] вони не одружені, син проживає з нею та перебуває на її утриманні і вихованні. Через 4 (чотири) місяці після народження сина, вони припинили з ним будь-які відносини і спілкування, жодної матеріальної допомоги ні на утримання сина ні на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, [PERSON] - не надає. Зазначає, що на даний час вона не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення ним 3-х років, а крім цього у неї на утриманні та вихованні перебуває старший син [PERSON], [INFO] і фактично, за допомогою на утримання сина, вона змушена звертатися до своїх батьків. У свою чергу відповідач є молодим, здоровим, повноцінним та працездатним чоловіком і має нічим не обмежену можливість виконувати свій батьківський обов'язок по утриманню сина. Проте жодних відомостей про наявність його постійного місця роботи у неї не має, але його дохід має нерегулярний, мінливий характер. Тому вона ([PERSON]М.) на підставі вищенаведеного звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], у твердій грошовій сумі 2000 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; стягнути на її утримання аліменти в розмірі 500 грн., щомісячно і до досягнення сином 3-х років. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявилася, у поданій позовній заяві просить розглянути справу у її відсутнсоті, позовні вимоги підтримує і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №283921 виданого 18 червня 2014 року виконкомом Залужанської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] - 01 червня 2014 року, народився син - [PERSON] (а.с3). З Довідок за № 671 та № 676 від 20 вересня 2016 року, виданих виконкомом Залужанської сільської ради Мукачівського району, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO], яка згідно записів трудової книжки з 23 червня 2009 року ніде не працює, не служить, не вчиться, веде догляд за дитиною до 3-х річного віку. До складу її сім'ї входять: син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). -2- Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з статтею 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності до частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено та знайдено підставність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в сумі 1500 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна. Так, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Судом не знайдено перепон для [PERSON] з приводу надання ним матеріальної допомоги сину [PERSON]. Тому, незалежно від того, що відповідач [PERSON] проживає від дитини окремо, його обов'язок, як батька, утримувати та надавати сину матеріальну допомогу. Також, з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання позивача до досягнення сином трьох років, оскільки на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, інших видів доходів не має. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved