Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про поділ\~майна подружжя,\~згодом уточнивши\~його,\~вказуючи,\~що 24\~квітня 2012\~року між\~ними зареєстрований\~шлюб,\~від якого\~вони мають\~неповнолітню дитину\~:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що мешкає\~з нею\~та знаходиться\~на її\~утриманні.\~Під час\~зареєстрованого шлюбу\~ними придбано\~майно,\~а саме\~:\~CHEVROLET\~TACUMA,\~рік випуску\~2004,\~номер VIN\~ [NUMBER] ,\~колір зелений,\~об`єм двигуна\~1998\~см.\~куб.,\~зареєстрований 26.06.2018\~р.\~за [PERSON] \~28.01.2020\~року без\~її згоди\~вказаний автомобіль\~зареєстровано на\~нового власника\~-\~фізичну особу\~ [PERSON] \~про що\~вона дізналась\~27.08.2020\~р.\~з листа\~ТСЦ МВС\~№ 6346\~від 27.08.2020\~р.\~№ 31/20/50-122аз.\~Станом на\~01\~вересня 2020\~р.\~середня ринкова\~вартість автомобіля\~CHEVROLET\~TACUMA,\~рік випуску\~2004,\~об`єм двигуна\~1998\~см.\~куб.,\~становить 100521,10\~грн.\~і враховуючи,\~що автомобіль\~є спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~є неподільною\~річчю,\~відчужений відповідачем\~без згоди\~позивача,\~то позивач\~має право\~на грошову\~компенсацію 1/2\~ частини вартості\~автомобіля,\~що становить\~100521,10\~грн.\~х 1/2 = 50260,55 грн., але враховуючи, що відповідно звіту № 014-20 про оцінку транспортного засобу від 06 жовтня 2020 р. ринкова вартість автомобіля складає 81102,63 грн., просить стягнути з відповідача на її користь 40551,32 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 вересня 2020 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнену позовну заяву в повному обсязі, просять задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, пояснивши суду, що позивач 25.06.2018 року підписала кредитний договір 1/3275982 в банку АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на власні потреби, і станом на 10.01.2020 року перед банком мала заборгованість у розмірі 50 944,74 грн., які відповідач відшкодував, а грошові кошти позичив у своєї сестри [PERSON] . Відповідач вважає, що в повній мірі виплатив позивачці половину вартості майна, тому в задоволенні позову він та його представник просять відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, їх представників,дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 24 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 24 квітня 2012 року Куп`янськ-Вузловською селищною радою Харківської області, актовий запис № 12 (а.с.9). \~ \~ \~ \~Згідно листа ТСЦ МВС № 6346 від 27.08.2020 р. № 31/20/50-122аз за [PERSON] , [INFO] в період з 26.06.2018 р. по 28.01.2020 р. був зареєстрований транспортний засіб CHEVROLET TACUMA, рік випуску 2004, номер VIN [NUMBER] , колір зелений, об`єм двигуна 1998 см. куб. Дата реєстрації автомобіля на нового власника фізичну особу [PERSON] , [INFO] по договору укладеному в ТСЦ 28.01.2020 р. (а.с.12). Відповідно до звіту № 014-20 про середньо ринкову вартість транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності Фонду державного майна України оцінювачем ФОП [PERSON] , станом на 06 жовтня 2020 р. середня ринкова вартість автомобіля CHEVROLET TACUMA, рік випуску 2004, об`єм двигуна 1998 см. куб., становить 81102,63 грн. (а.с.40-43). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 07.01.2020 р. вона надала своєму братові [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 55000 грн. для оплати кредитного договору [PERSON] в якості половини вартості майна, а саме автомобіля CHEVROLET TACUMA. також зазначила, що 28.01.2020 р. вона придбала у свого брата [PERSON] автомобіль CHEVROLET TACUMA, рік випуску 2004. \~ \~ \~ \~У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У ст. 68 СК України зазначається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми\~закону свідчать\~про презумпцію\~спільності права\~власності подружжя\~на майно,\~яке набуте\~ними в\~період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України ( Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2012 року № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 Сімейного Кодексу України) Згідно із частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Відповідно до цієї статті, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Відповідно до 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 664/340/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 465/2585/14. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду (постанова Верховного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 756/12751/16-ц). За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя про стягнення з іншого з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Правила, визначені частиною п`ятою вказаної статті, застосовуються, коли позивач висуває вимогу про виділення йому в натурі певного майна в порядку поділу, а відповідачу - пропонує грошову компенсацію. Лише у такому випадку позивач зобов`язаний попереднього внести грошові кошти на депозитний рахунок суду, які при задоволення позову будуть виплачені відповідачу як грошова компенсація його частки у спільному майні (постанова Верховного суду від 16 жовтня 2019 року, справа № 316/1521/15-ц). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина третя статті 65 СК України). Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (Постанова\~Верховного Суду\~від 03\~жовтня 2018\~року у\~справі №\~61-9018сво18,\~Постанова Верховного\~Суду від 03 жовтня 2018 року № 127/7029/15-ц. Постанова Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц). Таким чином, оскільки 28 січня 2020 року відповідач самостійно розпорядився автомобілем CHEVROLET TACUMA, незважаючи на необхідність отримання відповідно до положень ст. 65 Сімейного Кодексу України письмової згоди на відчуження такого цінного майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, без згоди позивача на це і не в інтересах сім`ї, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved