Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що вона є законною власницею вказаної квартири. В ній зареєстрований відповідач [PERSON] - її племінник. Однак, з травня 2012 року відповідач в квартирі не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті за комунальні послуги не приймає. Вона змушена сплачувати комунальні платежі за відповідача, який вже тривалий час не мешкає в квартирі, що порушує її права, за захистом яких вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06.08.2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив. Згідно із частиною 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2011, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с.7-11). На даний час в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Однак, останній, в квартирі з травня 2012 року не мешкає, що підтверджується відповідним актом від 20.07.2018 року (а.с.11). Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. До цих правовідносин належить застосовувати ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач є законною власницею квартири, а зареєстрований в квартирі відповідач тривалий час фактично в ній не проживає, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved