Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 2226,24 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн.. Мотивуючи вимоги позивача, представник позивача [PERSON] (діє згідно договору про надання правової допомоги від 17.07.2014 року, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 11.10.2010 року) заявлені позивачем вимоги підтримала та пояснила, що 01 квітня 2011 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого вона передала грошові кошти в розмірі 1000,00 грн.. Згідно умов договору позики відповідач зобов»язалась повернути борг в розмірі 1335 грн. до 20 травня 2011 року. Однак свої зобов»язання відповідач не виконала. На неодноразові звернення позивача до відповідачки про повернення боргу, відповідач вела себе зухвало без наміру повертати кошти. Оскільки відповідач не повернула борг, просить стягнути його у судовому порядку в розмірі 1335 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов»язання в сумі 765,81 грн. та проценти в сумі 125,43 грн., а всього в сумі 2226 грн. 24 коп.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, та не повідомила суд про причину своєї неявки. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, заявлені позивачем та просила їх задоволити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, та не повідомила суд про причину своєї неявки. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи представника позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право-відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦПК України. Пункт 1 частини 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків передбачає договори та інші правочини. 01 квітня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики коштів в розмірі 1000,00 грн.. Виходячи з умов договору слідує, що відповідач зобов'язалась повернути позивачу борг у розмірі 1335 грн. до 20 травня 2011 року. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що між сторонами фактично був укладений договір позики, за умовами якого відповідач зобов'язалась повернути позивачеві отримані у неї 1000,00 грн. до 20 травня 2011 року, але ці зобов'язання не виконала, а тому позивач також просить стягнути з відповідача на її користь борг у розмірі 1335 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов»язання в сумі 765,81 грн. та проценти в сумі 125,43 грн., а всього в сумі 2226 грн. 24 коп., за несвоєчасне повернення боргу. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, в якій були передані йому) у строк та порядок, що встановлено договором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно матеріалів справи судом встановлено, що позивачем надано суду докази про отримання правової допомоги на суму 200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №39 від 09.07.2014 року. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд дійшов висновку, що відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved