Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука, шлюбне прізвище « [PERSON] »), що підтверджується записами в погосподарських книгах.Частка кожного становила 1/4 житлового будинку. [INFO] померла її бабуся [PERSON] - голова двору, якій на день смерті належала частка спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті померла заповіту не складала. Відтак, її батько та син останньої - [PERSON] успадкував майно (прийняв спадщину), оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив. [INFO] помер її батько - [PERSON] .. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: частини житлового будинку надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (1/4 - як член колишнього колгоспного двору; 1/4 - успадкована після смерті матері). На випадок своєї смерті її батько заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги за законом, окрім неї є її мати та відповідно дружина померлого. Однак, остання на спадкове майно не претендує, окрім того відмовляється від належної їй частки у спірному житловому будинку Відтак, вона як єдиний спадкоємець за законом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , проте отримала відмову у видачі такого, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання за позивачем права власності цілісно на спірний житловий будинок. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги с. Дроховичі Жидачівського району Львівської області №656 від 02 серпня 2017 року, що станом на 30 червня 1990 року по [ADDRESS] рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука, шлюбне прізвище « [PERSON] »). Вказаний факт додатково підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 25 травня 1989 року, копія якого долучена до матеріалів справи /арк. справи 10-11/. Згідно технічного паспорта від 12 грудня 2017 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа вказаного будинку становить 85,5 кв.м.(житлова - 57,4 кв.м.). Рік забудови - 1960. Інвентаризаційна вартість - 259 633 грн. /арк. справи 7-9/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука, шлюбне прізвище « [PERSON] »). Частка кожного члена двору становила 1/4. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 78 років, померла [PERSON] - голова двору, про що 09 серпня 1990 року зроблено відповідний запис №30 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 6/. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла належна померлій (1/4 - як члену колгоспного двору) по [ADDRESS] . Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою №896, виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради від 09 жовтня 2017 року. Окрім того, з вказаної довідки встановлено, що разом з нею до дня її смерті і на день її смерті проживав її син - [PERSON] /арк. справи 12/. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняв син спадкодавця - [PERSON] , оскільки як спадкоємець за законом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проте юридично своїх прав не оформляв. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 48 років, в м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON] , про що 02 серпня 1993 року зроблено відповідний запис №41 та Чорноострівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 02 серпня 1993 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 5/. Спадщина відкрилася в цей же день, 01 серпня 1993 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлого складається із частини житлового будинку будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (1/4 - як члену колгоспного двору та 1/4 - успадкована після смерті матері). Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою №894, виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради від 09 жовтня 2017 року. Окрім того, з вказаної довідки встановлено, що разом з ним до дня його смерті і на день його смерті проживала його дочка - [PERSON] (позивачка по справі) /арк. справи 11-12/. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка спадкодавця - [PERSON] , оскільки як спадкоємець за законом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №955\\02-31 від 13 грудня 2017 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON] на спадкове майно, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /арк. справи 4/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім того, суд враховує, що поданою через канцелярію суду заявою, відповідач [PERSON] засвідчила факт визнання нею позовних вимог позивача. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що остання відмовляються від належної їй частки (як члену колишнього колгоспного двору) на користь позивача, атому, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] , щодо визнання за нею цілісно права власності на спірний житловий будинок. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved