Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із вищевказаним позовом про стягнення аліментів на її утримання, на обґрунтування якого вказала, що 17 лютого 2001 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , від якого шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Життя з відповідачем не склалося , між ними відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть, тому нею подано позов до суду про розірвання шлюбу. З 04.04.2016р. їй встановлено 3 групу інвалідності, довічно, внаслідок загального захворювання. На теперішній час вона отримує мінімальну пенсію по інвалідності, тому потребує матеріальної допомоги. ЇЇ чоловік - відповідач у справі будь-якої матеріальної допомоги не надає. Враховуючи викладене та посилаючись на положення ст. ст. 75, 76 СК України, просить суд стягувати із відповідача [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який обгрунтовує тим, що з ним на даний час проживає молодший син сторін [PERSON] , який перебуває на його утриманні, до 08 березня 2019 року на його утриманні перебувала хвора мати, що підтверджується випискою №2447. Крім того, вважає позивача такою, що у розумінні ст.75 СК України не потребує матеріальної допомоги, в зв`язку з чим просить витребувати в органах соціального захисту дані про розмір виплат [PERSON] . В задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з безпідставністю. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у її позовній заяві та просила їх задовольнити. В попередніх судових засіданнях представник відповідача заперечував щодо задоволення позовної заяви. В судове засідання представник відповідача не з`явився , хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2001 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Луцьку Волинської області та [PERSON] , який народився [INFO] в м. Луцьку Волинської області, зареєстрований 17 лютого 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 167 - розірвано. Крім того, 12 червня 2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ за заявою стягувача [PERSON] з метою стягнення з боржника [PERSON] аліментів, зокрема, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 07 червня 2019року і до досягнення дитиною повноліття. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом третьої групи загального захворювання та перебуває на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та одержує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання з 01.04.2016 року, довічно. Дана обставина підтверджується довідкою Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області № 2784571611778717/7216. В обґрунтування своїх позовних вимог сторона позивача посилається тяжке матеріальне становище, що вона є інвалідом, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Заперечуючи проти даного позову, сторона відповідача посилається на ту обставину, що з ним з січня 2019 року по даний час проживає молодший син сторін [PERSON] ; на його утриманні до 08 березня 2019 року перебувала хвора мати, тобто на відсутність фінансової можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу; та забезпеченість позивача прожитковим мінімумом, який визначений для осіб, які втратили працездатність, на думку відповідача позивач, у розумінні ст.75 СК України, не потребує матеріальної допомоги. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить із основоположної юридичної природи забезпечення правом одного із подружжя на утримання, в тому числі й після розірвання шлюбу. За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Саме така правова позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 року у справі № 6-1111цс17. Зaкoнами України «Про Державний бюджет нa 2018 рік» та «Про Державний бюджет нa 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01 грудня 2018 року 1497 грн., з 01 липня 2019 року 1564 грн. З наданої стороною позивача довідкою Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області № 2784571611778717/7216 про доходи, виданій пенсіонеру [PERSON] випливає, що остання перебуває на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні ПФУ в Волинській області і отримує пенсію по інвалідності , згідно довідкою сума пенсії за період з 01.02.2019р. по 31.07.2019р. становить 11895,17грн., приблизно 1983грн. на місяць. Крім того, як випливає з довідки про доходи № 295/2-19 від 11 квітня 2019 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Забіяка» на ім`я [PERSON] , остання займає посаду підсобного робітника у ТзОВ «Забіяка» та загальна сума її доходу за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року становить 9727,51грн., приблизно 1621грн. на місяць. Дані обставини також була підтверджені позивачем під час розгляду справи. Отже, враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги ту обставину, що позивач, будучи непрацездатною особою, все ж забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим Законом, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини слід відмовити. Згідно ч.ч. 1 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки сторони звільнені від сплати судового збору, судові витрати по справі необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed