Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обгрунтовуючи пред'явлений позов, зазначила, що сторони перебували у шлюбі з 18.03.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. 12.02.2012 року шлюб між ними розірвано. Відповідач аліменти на утримання неповнолітьної дитини не сплачує, добровільної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Позивач надала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, згідно яких зазначив, що з червня 2012 року по січень 2014 надав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 7000 гривень, шляхом грошових переказів, на підтвердження чого, надав відповідні квитанції. Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи судом було встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 18.03.2006 року, в період перебування у шлюбі, у сторін по справі народилася неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Іванівською сільською радою Сакського району, АР Крим, Україна, актовий запис №13. Відповідно до довідки Кримковської сільської ради №33 від 17.01.2014 року дитина проживає з позивачем та знаходиться її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що відповідач дійсно надавав позивачу грошову допомогу на утримання неповнолітньої дитини, що підтверджується ксерокопіями фіскальних чеків «Укрпошти», згідно яких загальний розмір аліментів сплачених відповідачем за період з червня 2012 року по січень 2014 року складає 7000 грн. 00 коп. Разом з тим, відхиляючи заперечення відповідача суд керується тією обставиною, що добровільне надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не може бути підставою для скасування батьківського обов'язку утримання своїх неповнолітніх дітей, що випливає з рішення суду. Крім того, враховуючи те, що відповідач не відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини й в майбутньому, суд вважає, що стягнення аліментів в судовому порядку тільки змінить форму надання такої допомоги та не порушить прав відповідача, оскільки буде відповідати внутрішньої волі батька, спрямованої на надання матеріальної допомоги на утримання сину та сприяти фізичному та духовному вихованню дитини. При задоволенні позову, суд також враховує ту обставину, що відповідач добровільно сплатив аліменти за січень 2014 року в розмірі 412 гривень, у зв'язку з чим, суд не застосовує положення ч.1 ст. 191 СК України, щодо дати присудження аліментів від дня подання позову, та

Outcome: approved