Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача нотаріус Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І., Перша тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, відповідно до якого просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] у період з 1980 року по 30.03.1989 року на час відкриття спадщини на 13/25 частин будинковолодіння [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, серія та номер НАС 152536, видане 05.11.2015 року державним нотаріусом першої Тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І., видане [PERSON] , як спадкоємцю [PERSON] , яка померла [INFO] на спадкове майно, а саме 13/25 частин будинковолодіння [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену частку майна. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона є дочкою померлої [PERSON] , яка померла [INFO] та була інвалідом ІІ групи, страждала від психічного захворювання, потребувала постійного догляду та допомоги. Позивач у 1980 році вирішила забрати [PERSON] за своїм місцем проживання у с.Грабовець Тернопільського району та з того часу вони проживали разом, вели спільне господарство. Позивач опікувалась та доглядала за своєю матір`ю. Встановлення зазначеного факту необхідне позивачу для прийняття спадщини. Також, зазначила, що померлій [PERSON] належало 13/25 частин будинковолодіння [ADDRESS] . За життя, [PERSON] не вчиняла заповіт, а тому спадкоємцем за законом після її смерті були її дочки: позивач - [PERSON] та її сестра [PERSON] (мати відповідача), яка померла [INFO] . Після смерті матері [PERSON] , [PERSON] не зверталися до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] , який є сином сестри позивача [PERSON] , після смерті своєї матері успадкував 13/25 житлового будинку [ADDRESS] , про що останньому 05.11.2015 року видано свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: НАС 152536 державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Терешук Л.І. Відтак позивач зазначила, що не має змоги отримати свідоцтво на спадкове майно після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки відповідач, як вважає [PERSON] , без належних на те правових підстав вже оформив право власності на усе майно, яке йому належати не могло, чим позбавив її права на спадщину. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов відповідно до якого позов не визнав, зазначивши, що відповідно до положень ст..549 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спірної спадщини, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або половіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Твердження позивача про те, що її рідна сестра [PERSON] не прийняла спадщини, а саме 13/25 частки будинку по [ADDRESS] не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] постійно проживала у зазначеному будинку та фактично вступила в управління спадковим майном. Також зазначив, що позивач [PERSON] у 1980-1989 роках проживала в [ADDRESS] разом із своїми дітьми, які відвідували навчальні заклади міста. Характер відносин позивача із своєю матір`ю [PERSON] зводився до її періодичних відвідувань в селі Грабовець Тернопільського району. Вважає, що при видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті його матері не було порушено права інших осіб, оскільки позивач не вступала в управління або володіння спадковим майном, а також не подавала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив у якому вона вважає, що померла матір відповідача [PERSON] не вступала в управління часткою належною померлій [PERSON] , оскільки їй належало 12/35 частин будинковолодіння [ADDRESS] на праві особистої приватної власності. Окрім того, з боку відповідача чинились позивачеві перешкоди у доступі до частин майна, що належало померлій [PERSON] . Домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] до 2004 року належало на праві власності [PERSON] , яка є бабою позивача де [PERSON] із свого народження постійно проживала, зокрема відвідувала школу та в подальшому проживала зі своїм чоловіком. У 1980 році вона забрала [PERSON] , щоб доглядати за нею у село Грабовець Тернопільського району. Також позивач зазначила, що вона з 1980 року по 1989 рік проживала в селі Грабовець, але доїжджала автомобілем на роботу у місто Тернопіль та ввечері поверталась. Також просить врахувати, що реєстрація місця проживання особи не є абсолютним підтвердженням обставин спільного проживання. Позов просить задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І. письмових пояснень щодо позову не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Перша тернопільська державна нотаріальна контора подала письмові пояснення щодо позову у яких зазначила, що 17 червня 2014 року Першою тернопільською нотаріальною конторою заведено спадкову справу до майна померлої [INFO] [PERSON] на підставі заяви [PERSON] про прийняття та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки, за вказаною адресою проживала та була зареєстрована з 17.09.1965 року [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки власником майна була [PERSON] , яка померла [INFO] , а відповідно до довідки з житлово-експуатаційної організації на час смерті із спадкодавцем була прописана її дочка [PERSON] , відтак, є такою, що прийняла спадщину за вимогами ст..549 УК УРСР. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] ніхто не звертався до нотаріальної контори, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину була її дочка [PERSON] . Тому, 05.11.2015 року Першою тернопільською нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 13/25 часток житлового будинку [ADDRESS] на ім`я відповідача [PERSON] із зазначенням у формі свідоцтва, що майно належало померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Позовні вимоги позивача вважає безпідставними, оскільки позивач мав термін згідно статті 549 ЦК УРСР , протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернутись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, чого не зробив. Ухвалою суду у даній справі від 29.04.2021 року об`єднано для спільного розгляду та вирішення в одне провадження цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності та за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Перша тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 17.05.2021 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали у його задоволенні просять відмовити за безпідставністю та за обставин наведених у відзиві на позов. Крім цього, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, відповідно до якої останній зазначив, що позивачу [PERSON] було відомо про порушення її спадкових прав, починаючи з 2015 року, під час того коли вона брала участь у вирішенні спору із [PERSON] , у тому числі про усунення його від права на спадкування. Крім цього, позивач уже зверталась з аналогічними вимогами до відповідача у 2017 році та ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2017 року у справі №607/2845/17, від 01.03.2017 року у справі № 607/2017/17 її позов повернуто позивачу, а ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22.06.2017 року у справі №607/4406/17 позов позивача залишено без розгляду Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І., представник Першої тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, подали суду заяву, в якій просять справу слухати у їх відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.06.2009 р. та довідкою № 222 від 12.04.2005 року, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду № 607/15156/13-ц від 06.09.2013р. за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, яке набрало законної сили. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.06.2009 року. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належали 13/25 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення народного суду міста Тернополя від 31 серпня 1965 року. [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталася. Згідно інформаційної довідки №37651865 від 17.06.2014 року у спадковому реєстрі відсутня інформація про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка була сестрою позивачки та дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син відповідач [PERSON] , якому 05 листопада 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАС152536 на 13/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , яка належала померлій гр.. [PERSON] , на підставі рішення народного суду міста Тернополя від 31.08.1965 року, спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх прав. На підставі зазначеного свідоцтва 05.11.2015 року було здійснено державну реєстрацію на 13/25 частин будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON] , зареєстровану державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І., номер запису 11910705. [PERSON] зверталася до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері, однак їй було відмовлено у цьому, оскільки остання пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ст..1270 ЦК України, що стверджується інформацією наведеній у листі Першої тернопільської державної нотаріальної контори №1595/01-16 від 06.05.2016 року. Відповідно до довідки, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 29.12.2016 року № 1137 [PERSON] , [INFO] , згідно інформації управління соціальної політики була інвалідом II групи, а тому потребувала постійного піклування, згідно пояснень сусідів, будучи зареєстрованою в м.Тернополі фактично проживала однією сім`єю із своєю дочкою [PERSON] , яка доглядала її до смерті, за свої кошти похоронила та поставила надгробний пам`ятник на кладовищі. Відповідно до інформації наданої ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 16.02.2021 року №160/07-2 на запит адвоката Завадського В.М., [PERSON] не має зареєстрованого нерухомого майна у місті Тернополі. Раніше їй належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 16.05.1997 року та згідно розпорядження органу приватизації від 16.05.1997 року була продана 30.05.1997 року. Відповідно до інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 16.04.2021 року №804, за наявними в картотеці відділу даними станом на 19.04.2021 року, [PERSON] зареєстрована з 21.02.1998 року і по даний час за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Грабовець. Згідно інформації наданої комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради від 19.04.2021 року №03-7/1466, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] перебувала на стаціонарному лікуванні в умовах КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма в періоди з 18.01.1982 року по 12.02.1982 року та з 15.03.1985 року по 27.04.1985 року. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили суду те, що позивач [PERSON] упродовж 1980-1989 роках постійно проживала в селі Грабовець Тернопільського району Тернопільської області разом із своєю матір`ю [PERSON] , яка померла у 1989 році та страждала психічним захворюванням. Також зазначили, що [PERSON] працювала в місті Тернополі та їздила туди на роботу, а також те, що її неповнолітні діти проживали у місті Тернополі, де відвідували школу. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживала по сусідству із [PERSON] з 1972 по 1995 рік у квартирі по [ADDRESS] . Зазначила, що [PERSON] в місті Тернополі проживала постійно, час від часу приїзджала в село Грабовець Тернопільського району Тернопільської області, де проживала її мати. Разом із [PERSON] у місті Тернополі проживали троє її неповнолітніх дітей, які відвідували школу. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин, які виникли із спадщини, яка відкрилась після її смерті, слід застосовувати норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно із ст..525 ЦК УРСР 1962 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В силу вимог ст..529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, відповідно до вимог ст.529 ЦК Української РСР, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її дочки [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, оскільки із заявами до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. В силу вимог ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковий майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року, яка діяла на час відкриття спадщини, тобто станом на 30 березня 1989 року, яка відкрилась після смерті [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Спадкоємець, якому за рішенням суду строк на прийняття спадщини продовжений, повинен у межах строків, встановлених статтею 549 Цивільного кодексу УРСР, одержати свідоцтво про право на спадщину чи прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або шляхом подачі нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, а також як вбачається із матеріалів спадкової справи №378/2014 майна померлої [PERSON] , а саме довідки виданої ПП «Східний масив» від 11.06.2014 року №243, [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 17.09.1965 року. Разом із нею у вказаному будинковолодінні були зареєстровані [PERSON] із 13.06.1973 року, а також з 22.05.1998 року відповідач [PERSON] . Таким чином, мати відповідача [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки на момент смерті останньої проживала та була зареєстрована у спадковому будинку по [ADDRESS] , вступила у фактичне володіння спадковим майном, проте не оформила свої спадкових прав за життя. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно із пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. В постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року (справа №167/281/16-ц) висловлена правова позиція з якої витікає, що під час розгляду питання обґрунтованості вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, суд має встановити чи мали місце порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, чи уповноважений приватний нотаріус на вчинення такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину, а також чи мала особа право на спадкування, чи отримано спадкоємцем спадщину, чи стосується прав та інтересів третіх осіб видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд проаналізувавши вищенаведені обставини, матеріали даної справи, дослідивши докази надані сторонами, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І., Перша тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, не підлягає до задоволення. Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначає, що законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , тобто станом на 30.03.1989 року не передбачено способу захисту спадкових прав шляхом встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не створює для позивача ніяких юридичних наслідків. Адже, як уже зазначав суд, відповідно до вимог ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину за двох умов, а саме якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковий майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Доказів про те, які б підтверджували наведені законодавцем умови про прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] на 13/25 частин будинковолодіння по [ADDRESS] , позивач суду не подав та ним суду не доведено. Також, суд бере до уваги інформацію, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 16.04.2021 року №804, відповідно до якої [PERSON] була зареєстрована з 21.02.1998 року по даний час за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Грабовець. Відтак, суд вважає, що відповідачу [PERSON] . Першою тернопільською нотаріальною конторою правомірно видано 05.11.2015 року свідоцтво про право на спадщину на зазначене спірне спадкове майно, як спадкоємцю після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та яка була спадкоємцем вказаного спадкового майна після смерті [PERSON] , прийнявши спадщину, проте не оформивши своїх спадкових прав, а тому не вбачає підстав для визнання його недійсним та скасування реєстрації права власності на нього. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed