Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 липня 2006р. між сторонами був укладений кредитний договір № 014/0999/74/55539, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 90000 доларів США на споживчі потреби. Зазначені кредитні кошти були призначені для споживчих потреб, а саме на придбання квартири [ADDRESS], яка була придбана позивачем 04.07.2006р. за 454540 грн. Як зазначає позивач, фактично їй потрібно було отримати 454540 грн. для розрахунку за квартиру, а натомість відповідач видав їй ці кошти, тільки в іноземній валюті по курсу НБУ на дату укладення договору. Кошти в іноземній валюті не могли бути використані позивачем за цільовим призначенням, а саме для купівлі квартири, тому позивач вважає, що кредитний договір є удаваним, приховував дійсний правочин, а саме договір укладений в національній валюті. Крім того, позивач вважає, що при укладенні даного договору не були дотримані вимоги чинного законодавства, оскільки кредит був наданий в іноземній валюті (доларах США) з виплатою процентів також в іноземній валюті (доларах США), а грошовою одиницею на всій території України є гривня, в зв'язку з чим просила визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину договору укладеного в національній валюті України гривні та зобов'язати відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань за кредитним договором у гривні України за курсом НБУ встановленим на час укладення сторонами кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, оскільки при укладенні договору воля кредитора була спрямована на надання кредиту позичальнику саме в доларах США на споживчі цілі, воля позичальника була спрямована на отримання коштів саме в цій валюті, що знайшло підтвердження в підписаному сторонами кредитному договорі. Позичальник підтвердив наявність своїх обов'язків перед банком, здійснюючи погашення відсотків та кредиту саме у валюті кредитування протягом 8 років. Крім того, у відповідача наявна банківська ліцензія і відповідний дозвіл на здійснення банківських операцій з іноземною валютою, а тому при укладенні даного договору були дотримані всі вимоги чинного законодавства України і тому відсутні підстави для визнання договору удаваним. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 04 липня 2006р. між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 014/0999/74/55539, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 90000 доларів США на споживчі потреби. В обґрунтування позову зазначено, що кредитні кошти були призначені для споживчих потреб, а саме на купівлю квартири [ADDRESS], яка була придбана позивачем 04.07.2006р. за 454540 грн. Як зазначає позивач, фактично їй потрібно було отримати 454540 грн. для розрахунку за квартиру, а натомість відповідач видав їй ці кошти, тільки в іноземній валюті по курсу НБУ на дату укладення договору. Кошти в іноземній валюті не могли бути використані позивачем за цільовим призначенням, а саме для купівлі квартири, тому позивач вважає, що кредитний договір є удаваним, приховував дійсний правочин, а саме договір укладений в національній валюті. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваною є угода, яка вчинена сторонами для приховання іншої угоди, яку вони насправді вчинили. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Отже, для визнання правочину удаваним, необхідно довести, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення конкретної мети, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач була ознайомлена з умовами кредитного договору, що підтверджується її особистим підписом (а.с.7). Відповідно до умов договору, воля кредитора була спрямована на надання кредиту позичальнику саме в доларах США на споживчі цілі, воля позичальника була спрямована на отримання коштів саме в цій валюті, що знайшло підтвердження в підписаному сторонами кредитному договорі. Позичальник підтвердила наявність своїх обов»язків перед банком, здійснюючи погашення відсотків та кредиту саме у валюті кредитування протягом 8 років, що підтверджуються випискою по рахунку позивача (а. с. 14-16). З огляду на наведене, у суду відсутні підстави для визнання укладеного сторонами кредитного договору удаваним правочином. Що стосується посилання позивача на невідповідність договору вимогам закону, в зв'язку з наданням кредиту в іноземній валюті, слід зазначити наступне. Ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про банки і банківську діяльність» не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Таким чином, чинним законодавством України, не встановлено жодного обмеження щодо валюти кредиту і відповідно відсутнє посилання на те, що грошові кошти (кредит) надаються тільки у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, чинне законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит (грошові кошти в яких видано кредит) та сплатити проценти за їх користування. Ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Отже, банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті. Представником відповідача було зазначено, що Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» на момент укладення договору кредиту мав банківську ліцензію, письмовий дозвіл, дозвіл на здійснення банківських та інших операцій, відповідно до яких, мав право здійснювати банківські операції в іноземній валюті. Пояснення представника позивача про можливість надання кредитних коштів у вигляді іноземної валюти тільки за наявності індивідуальної банківської ліцензії також не можуть бути прийняті судом до уваги. Згідно з підпунктами в, г ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують операції, в тому числі щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Крім того, позивачем не доведено, що їй кредит видавався з перевищенням встановлених законодавством меж, які на даний час Кабінетом Міністрів України не визначені. З огляну на наведене, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене і

Outcome: dismissed