Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 105 в будинку 56 по бульвару Морському в місті Маріуполі. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 2899, позивач є власником квартири [ADDRESS]. В цій квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON]В, [INFO] Відповідач по справі є сином позивачки. Він зареєстрований у квартирі, але з січня 2014 року там не проживає, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей у квартирі не має, місце його знаходження позивачці не відоме. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується актом КСН «Азовстальський» від 05.10.2017 року. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у квартирі позбавляє її права у повній мірі користуватися та розпоряджатися її майном. Крім того, це не дає їй можливості оформити субсидію по сплаті комунальних коштів. Вважає, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин, на підставі чого, посилаючись на законодавство України просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення замовної кореспонденції за місцем реєстрації, а також шляхом розміщення судових повісток про виклик до суду на офіційному веб - порталі «Судова влада». Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №.2899 Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також підтверджується витягом з державного реєстру правочинів № 4141986 від 14.06.2007 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15169501 від 09.07.2007 року . Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно довідки від 24 жовтня 2017 року, виданої ОСББ «Щасливий», за підписом голови ОСББ [PERSON], [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO], бул. Морський[ADDRESS] . Склад родини: [PERSON], [INFO] чоловік, [PERSON], 2001 .р.н донька, [PERSON], [INFO] син. Згідно акту від 05.10.2017 року, складеного головою КСН «Азовстальский» [PERSON], [INFO] за адресою: м. Маріуполь, бул. Морський[ADDRESS] не проживає з 2014 року, що підтверджують сусіди. Крім того, згідно відомостей, які надійшли на запит суду, [PERSON], [INFO] на диспансерному обліку та лікуванні у лікаря психіатра КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7» не перебуває. Останній перебуває на обліку у маріупольському ОМВК, однак на військову службу Маріупольським ОМВК не призивався. Згідно відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України, [PERSON], [INFO], неодноразово перетинав державний кордон України, останній раз 30.07.2014 року. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично там не проживаючи, перешкоджає у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved