Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, в якому, після уточнення, просила скасувати наказ № 454-П від 22.12.2014 року в частині звільнення [PERSON], поновити її на роботі , стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, суму середнього заробітку за затримку трудової книжки, стягнути моральну шкоду та зобовязати відповідача розрахувати та здійснити виплати на користь позивача згідно лікарняних листів. Позов обґрунтований такими обставинами. 02 березня 2005 року позивач була прийнята на роботу до Одеської філії АБ «Укргазбанк» бухгалтером контролером. В результаті останньої реорганізації 03.07.2013 року позивача було переведено на посаду головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продаж відділення № 197/15 АБ «Укргазбанк». 22 грудня 2014 року позивача було звільнено з посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, в звязку із відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці. [PERSON] вважає наказ про звільнення таким, що суперечить чинному законодавству, так як, на думку позивача, в АБ «Укргазбанк» не було зміни в організації виробництва і праці, а позивача попереджено про наступні зміни істотних умов праці лише в звязку із зменшенням кількості клієнтів МСБ. Також позивач зазначає, що вона не відмовлялась від праці на підприємстві, а лише не була згодна з розміром оплати праці. Крім того, позивач вважає наказ про її звільнення дискримінаційним, так як він не стосується всіх працівників, а лише тільки позивача. Також, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 23 грудня 2014 року по день ухвалення судом рішення, виходячи із суми 160,52 грн. за один день вимушеного прогулу, відповідно до довідки про роботу [PERSON] за листопад та грудень 2014 року, та суму середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки з дня звільнення по дату видачі трудової книжки в розмірі 1605 грн. 20 коп. Як зазначає позивач, незаконними діями відповідача їй завдані моральні страждання, що виразилися у втраті нормальних життєвих звязків, втраті засобів для існування, а саме заробітної плати, оскільки позиває має статус одинокої матері, та не має інших засобів для свого та своєї дитини існування. Моральну шкоду позивач оцінює в 20000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що ствердження [PERSON] про дискримінаційний характер наказу про звільнення суперечить вимогам чинного законодавства. Як зазначено в запереченнях, у звязку із значним зниженням обсягів кредитування, зменшенням обсягів робіт та операційного навантаження працівників, з метою оптимізації структури доходів і витрат, раціоналізації робочих місць та з метою приведення у відповідність трудового потенціалу потребам банку, згідно з наказом № 556 від 06.10.2014 року по системі АБ «УКРГАЗБАНК» було прийнято рішення про скорочення штату працівників. Означеним наказом було скорочено співробітників різних підрозділів банку, а також змінено істотні умови праці [PERSON] зі встановленням робочого дня тривалістю 4 години з 09:00 до 13:00. 22 жовтня 2014 року [PERSON] була ознайомлена з попередженням про наступні зміни істотних умов праці. 15 грудня 2014 року [PERSON] надано лист про зміни істотних умов праці, що будуть введені з 22 грудня 2014 року, та про те, що в разі, якщо [PERSON] змінила свою ставлення до зміни умов труда та має намір працювати за новими умовами, про це необхідно було повідомити роботодавця письмово. На вказаному листі [PERSON] власноруч написала, що не згодна на роботу зі зміненими умовами труда. Всі ці обставини надали відповідачу підстав звільнити [PERSON] 22 грудня 2014 року відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. Зважаючи на те, що в день звільнення [PERSON] не зявилась до департаменту управління персоналом та не надала заяву про отримання трудової книжки, 22 грудня 2014 року їй було надіслано листа про необхідність звернутись до банку за отриманням трудової книжки. Однак, як вбачається із відміток, зроблених працівником спецзвязку на конверті, [PERSON] відмовилась від отримання пакету. Таким чином, представник відповідача вважає, що [PERSON] своїми послідовними діями умисно перешкоджала банку у виконанні обовязку по врученню трудової книжки при звільненні, штучно створюючи прострочення в отриманні трудової книжки. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] задовольнити неможливо. Із матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2005 року [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера контролера операційного відділу ОФ ВАТ АБ «Укргазбанк». Наказом 210-П від 03 липня 2013 року [PERSON] було переведено на посаду головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продажів відділення № 197/15 АБ «УКРГАЗБАНК». 06 жовтня 2014 року головою правління ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», у звязку із змінами в організації виробництва і праці, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників, було видано наказ № 556 про скорочення штату працівників. Вказаним наказом з 08 грудня 2014 року було скорочено посаду головного економіста Рівненської обласної дирекції Управління корпоративних банкінгу Відділу аналізу кредитних заявок, посаду начальника відділу Відділення № 100/17 (А) Управління роздрібних продажів Відділу продажів МСБ та посаду заступника директора Одеської обласної дирекції. Пунктом третім наказу про скорочення штату працівників з 08 грудня 2014 року змінено істотні умови праці [PERSON], а саме, встановлено неповний робочий день тривалістю 4 години з 9-00 по 13-00 з понеділка по пятницю з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. 22 жовтня 2014 року [PERSON] було попереджено про наступні зміни істотних умов праці, відповідно до наказу про скорочення штату працівників, про що свідчить власноручно написані [PERSON] зауваження на тексті попередження, із яких вбачається, що вона не згодна зі змінами істотних умов праці, оскільки вона є одинокою матірю, що унеможливлює її звільнення, в звязку із гарантіями, передбаченими ст. 184 КЗпП. Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. 22 грудня 2014 року наказом Виконуючого обовязки Голови Правління ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» [PERSON] було звільнено з посади головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продажів відділення № 197/15 АБ «УКРГАЗБАНК» у звязку із відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, з виплатою грошової компенсації за невикористані 22 календарних дні щорічної відпустки, а також 10 календарних днів за 2013 рік та 10 календарних днів за 2014 рік додаткових відпусток, як одинокій матері, яка виховує дитину віком до 18 років згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України. Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяця. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Пунктом 6) ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. В матеріалах справи міститься відмова [PERSON] від продовження роботи в нових умовах з посиланням на її статус одинокої матері, який підтверджується довідкою про отримання допомоги одинокій матері [PERSON] на доньку [PERSON], [INFO]. Надаючи оцінку доводам позивача [PERSON] стосовно поширення вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України на її звільнення, суд вважає, що оскільки звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, припинення трудового договору без врахування гарантій, передбачених ст. 184 КЗпП України, у даному випадку можливе. Доводи позивача щодо дискримінаційного характеру дій відповідача при її звільненні не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, як і доводи щодо штучного скорочення штату працівників. Відмовляючи [PERSON] в позовних вимогах про стягнення з відповідача суму середнього заробітку за затримку трудової книжки та зобовязання розрахувати та здійснити виплати на користь позивача згідно лікарняних листів, суд зауважує на наступному. Частина перша статті 47 КЗпП України зобовязує власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається із матеріалів справи, 15 грудня 2014 року [PERSON] була ознайомлена із листом відповідача, яке містило вимогу надіслання заяви на висилку трудової книжки в строк до 18 грудня. Так як в день звільнення, 22 грудня 2014 року [PERSON] не працювала в звязку із тимчасовою непрацездатністю, в той же день, відповідачем, на адресу [PERSON] було надіслано листа з проханням зявитися до департаменту управління персоналом, або повідомити листом адресу, на яку має бути направлена трудова книжка. Разом із цим, як вбачається із конверту, відповідно до запису, зробленому співробітником Спецзвязку, [PERSON] відмовилась від отримання пакету. Таким чином, вина відповідача в неотриманні [PERSON] трудової книжки відсутня. Вимоги позивача щодо зобовязання АБ «УКРГАЗБАНК» розрахувати та здійснити виплати згідно лікарняних не можливо задовольнити, так як із наказу про звільнення [PERSON] вбачається, що при звільненні останньої було здійснено всі виплати, передбачені КЗпП України. Враховуючи те, що з боку відповідача законні права [PERSON] не були порушені, суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення й моральної шкоди.

Outcome: dismissed