Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання сертифікату втраченим та визнання права на земельну частку пай, у відповідності до ст. ст. 524-527, 531 в редакції 1963 року ЦК України, просить суд визнати Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0201843 виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 16.01.1997 року за №841 на імя [PERSON] втраченим; визнати за нею права на земельну частку (пай) розміром 4,2 у.к. га, що розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Дружба народів» с. Руськоіванівка, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0201843, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 16.01.1997 року за № 841. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.2000 року померла її тітка спадкодавець [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 4,2 у.ка.га., що розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Дружба народів» с. Руськоіванівка відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0201843, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 16.01.1997 року за №841. Вона бажає прийняти спадщину, звернулась до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що як племінниця своєї померлої тітка вона не має права оформити на своє імя спадщину, так як на момент смерті тітки діяв Цивільний кодекс України в редакції 1963 року, в якому відсутня черга спадкування за племінниками, тому нотаріусом рекомендовано звернутися до суду. За вказаних вище підстав вона і вимушена звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи наявна її заява, відповідно до якої вона позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява представника Руськоіванівської сільської ради, згідно якої він просить розглядати справу у відсутності відповідача по справі, та зазначає, що проти позову заперечень не має. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 21.02.2000 року померла спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №203101, виданим 21.02.2000 року завідуючим відділом запису актів громадянського стану /л.с.11/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,2 у.к. га, що розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Дружба народів» с. Руськоіванівка. Факт належності [PERSON], яка померла 21.02.2000 року права на земельну частку (пай) розміром 4,2 у.к. га, що розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Дружба народів» с. Руськоіванівка підтверджується копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0201843 виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 16.01.1997 року та зареєстрований за №841. /л.с.12/ Позивач зазначає, що вона є племінницею [PERSON], яка померла 21.02.2000 року, а також вказує на той факт, що після смерті тітки є єдиною її спадкоємицею. Задля повного та обєктивного розгляду справи, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було здійснено запит до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з приводу відомостей про те, чи звертались спадкоємці майна померлої 21.02.2000 року [PERSON], із заявами про видачу свідоцтва на спадщину якщо так, то вказати коло спадкоємців майна померлої та направити на адресу суду засвідчені копії документів та спадкової справи /л.с.20/. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15.08.2018 року № 52970985, за параметрами запиту [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Позивач бажає прийняти спадщину після померлої тітки, звернулась із заявою до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що згідно положень чинного, на час виникнення правовідносин, Цивільного кодексу України племінники не закликались до спадкування, що підтверджується листом завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] № 645/02-17 від 02.07.2018 року /л.с.13,17/. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв\~Цивільний кодекс України\~ від 18 липня 1963 року\~(надалі ЦК України 1963 року), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до\~п.113\~Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженої\~ наказом\~Міністерством юстиції\~України від\~14\~червня 1994\~року №18/5,\~що діяла\~на час\~виникненняспірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Згідно ст. 531 ЦК України, в редакції 1963 року, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. У відповідності до довідки виданої Руськоіванівською сільською радою № 108, на момент смерті [PERSON], яка померла 21.12.2000 року, [PERSON] проживала разом з нею і вела спільне господарство, та знаходилась на її утримання у зв'язку з непрацездатністю в період хвороби, а саме з 1998 року по 2000 рік за адресою: вул. Генерала Селезньова, 33, с. Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області /л.с.15./ Також, позивачем в обґрунтування своїх вимог надано до суду медичну довідку № 700 від 13.06.2009 року, видану Руськоіванівською лікарською амбулаторією ЗПСМ про те, що [PERSON], під час її стаціонарного лікування в 1999 році у амбулаторії Руськоіванівської лікарні Білгород-Дністровського району Одеської області перебувала з діагнозом «Вірусний гепатит «В», жовтяниця. Інтоксикація. Важка форма», та її доглядала її тітка [PERSON] /л.с.16/. Тож, у сенсі розуміння ст. 531 ЦК УРСР 1963 року, позивач має право на спадкування за законом до майна померлої [PERSON]. Більш того, у відповідності до довідки № 198 від 18.03.2002 року, виданої КСГП «Дружба народів», [PERSON], починаючи з 2000 року отримує орендну плату за використання КСГП «Дружба народів» земельного паю розміром 4,2 в у.к. га, який належав померлій у 2000 році [PERSON]. /л.с.14/ Таким чином, позивач, у сенсі розуміння ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, після смерті спадкодавця продовжує отримувати орендну плату за користування КСП «Дружба народів» земельною ділянкою, яка належала померлій [PERSON]. Позивач також вказує на те, що оригінала сертифікату у неї немає, він був втрачений, а тому вона подала до місцевої преси «Слово Придністров'я» обяву про те, що слід вважати сертифікат на земельну\~частку (пай)\~серії ОД\~№0201843,\~виданий Білгород-Дністровською\~районною державною\~адміністрацією від\~16.01.1997\~року за\~№841\~на ім'я\~[PERSON] -втраченим. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає\~ст.392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що діючим на той час законодавством було передбачено право на спадщину за законом, у разі непрацездатності особи, що перебувала на утриманні померлого не менше одного року до його смерті,\~а позивачем\~доведено факт\~перебування на\~утриманні її\~тітки [PERSON]\~з 1998\~року по\~2000\~рік,\~тобто до\~моменту смерті\~спадкодавця,\~прийнявши до\~уваги,\~що позивач\~фактично вступила\~в управління\~та володіння\~спадковим майном,\~що свідчить\~про фактичне\~прийняття спадщини,\~а такожвраховуючи те, що позивач зверталась до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, але та обставина, що у на той час була відсутня черга спадкування за племінниками перешкоджає позивачу прийняти спадщину у нотаріальному порядку, іншого способу захистити права позивача не вбачається можливим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до\~Руськоіванівської сільської\~ради Білгород-Дністровського\~району Одеської\~області про\~визнання сертифікату\~втраченим та\~визнання права\~на земельну\~частку пай\~є обґрунтованими,\~доведеними та\~такими,\~що підлягають\~задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved