Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], з участю третьої особи: Державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 27 листопада 2012 р. Державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №5-1135. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що [PERSON] 1939 року народження, у зв'язку із похилим віком та станом здоров'я потребувала сторонньої допомоги, чим скористався [PERSON] Знаючи, що [PERSON] має вади зору і фактично не може проживати без сторонньої допомоги, [PERSON] запропонував їй надати матеріальну допомогу та іншу допомогу по її догляду. Взанім чого, [PERSON] погодилась передати йому у власність квартиру [ADDRESS], ? частину яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності №1406 від 02.02.1994 р., видане Львівською міською адміністрацією згідно розпорядження №118, ? частина яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про власність на квартиру №20121, виданого Львівською міською радою 06 квітня 1995 р., ? частини якої належала на підставі свідоцтва про право на спадщину Р №6-4609 від 11.12.2008 р., видане Першою Львівською державою нотаріальною конторою, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №36379775 від 23.11.2012 р. Під час зустрічі [PERSON] запевняв [PERSON], що вони укладуть договір довічного утримання, за яким остання передасть йому право власності на квартиру, а [PERSON] у свою чергу буде її доглядати та утримувати, в тому числі і шляхом забезпечення медичними засобами та коштами на лікування, якого [PERSON] постійно потребувала. Для підготовки договору довічного утримання, [PERSON] передала [PERSON] оригінали документів на квартиру та свій паспорт та ідентифікаційний номер. Після укладення договору [PERSON] продовжував надавати позивачу необхідну допомогу, проте згодом [PERSON] зрозуміла, що відповідач створює їй такі умови, щоб остання покинула свою квартиру. У вересні 2013 р. [PERSON] помістив [PERSON] у Львівську обласну клінічні психіатричну лікарню, де остання перебувала на лікуванні. Після виписки [PERSON] перевіз [PERSON] на проживання в с.Солонка, Львівської області, де вона проживала по грудень 2013 р. Враховуючи стан здоров'я [PERSON], особливо воду зору, її похилий вік, дані обставини змусили її шукати людину, яка б могла опікуватись нею. Внаслідок похилого віку та стану здоров'я, [PERSON] неправильно зрозуміла вищезгаданий договір, зміст прав і обов'язків сторін, оскільки бажала завдяки переданому майну влаштувати свою старість, отримати догляд і допомогу, однак внаслідок укладення договору позбавила себе безоплатного єдиного житла. Таким чином, оскільки у [PERSON] не було волевиявлення на укладення безоплатної угоди відносно своєї квартири, а фактично передаючи у дар квартиру у власність [PERSON], намагалась забезпечити свою старість, а тому помилялась щодо юридичної природи своїх дій, тому просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до позову. Просили такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф. у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що працює старшим дільничим у Галицькому РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області. З [PERSON] познайомився у 2011 р., під час виконання своїх посадових обов'язків. Свідок пояснив, що йому відомо, що [PERSON] хотіла, щоб за нею хтось доглядав, оскільки в неї вади зору та погане здоров'я. Крім цього, свідок вказав, що [PERSON] зверталась до нього з приводу шахрайських дій зі сторони [PERSON], який хотів забрати від неї її майно, а саме квартиру по вул.Б. Хмельницького, у м.Львові шляхом вивезення її особистих речей з квартири, а саму [PERSON] покладенням в лікарню на вул.Кульпарківська, у м.Львові. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є рідною внучкою [PERSON], за якою деякий час доглядала, оскільки остання має вади зору. Про договір дарування квартири, дізналась від працівників міліції. В грудні 2012 р., після пошуків [PERSON], забрала її додому, оскільки остання проживала у [PERSON] Від [PERSON] свідок дізналась, що [PERSON] обманувши її забрав паспорт та ідентифікаційний номер, а саму [PERSON] віддав на лікування психічної хвороби у лікарню на вул.Кульпарківська у м.Львові. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що про всю ситуацію яка сталась з [PERSON] знає зі слів [PERSON] Крім цього, свідок вказала, що [PERSON] дійсно потребує допомоги, оскільки має проблеми із здоров'ям та види зору. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] потребує догляду та опіки. Іншого житла в неї не має. [PERSON] не визнана недієздатною, однак потребує лікування в психіатричній лікарні. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно видане ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №36379775 від 23.11.2011 р. квартира [ADDRESS] належить [PERSON] /а.с.6/. Відповідно до договору дарування квартири від 28.11.2012 р. [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира належить дарувательці ([PERSON]): ? частка - на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №14206, виданого Львівською міською адміністрацією 02.02.1994 р., зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 17.02.1994 р. за номером запису 7296, реєстраційний №25264507 та ? частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Львівською державною нотаріальною конторою 11.12.2008 р. за реєстрованим №6-4609, зареєстрованого в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 26.12.2008 р. за номером запису 7296, реєстраційний номер №25264507./а.с.7/ На підставі договору дарування [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS]. /а.с.8/. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна сторона із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Частиною 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Як з'ясовано у судовому засіданні [PERSON], при укладенні договору дарування квартири помилялася, а саме неправильно сприймала предмет та інші умови договору, оскільки не мала наміру подарувати квартиру, вважала, що [PERSON] мав здійснювати за нею належний та постійний догляд, натомість останній помістив [PERSON] в КЗ «Львівську обласну клінічну психіатричну лікарню», що підтверджується довідкою від 20.03.2014 р. /а.с.25/. Сподівалася на те, що у [PERSON] виникнуть зобов'язання по догляду за нею, оскільки у неї вади зору, та наданні довічного матеріального забезпечення взамін на укладення такого договору. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним відповідно до статей 229 - 233 ЦК України. Отже, суд приходить до переконання, що дійсним волевиявленням [PERSON] при укладенні договору дарування квартири [ADDRESS] було укладання договору довічного утримання. Про це свідчить те, що позивач є людиною похилого віку, має види зору, потребує догляду. Крім цього, [PERSON] не має іншого житла, проживала у вищевказаній квартирі до моменту укладення договору. Таким чином, [PERSON] шляхом обману, призвів до того, що [PERSON] позбавила себе права власності на користь чужої для неї людини. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] надано суду достатньо доказів у підтвердження своїх вимог, а тому позов останньої підставний і такий, що підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, на відповідача слід покласти документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved