Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Мотивує свій позов тим, що постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.07.2002 року вирішено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 16.07.2002 року до досягнення дітьми повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму на кожну дитину. Разом з тим зазначає, що в даний час, донька [PERSON], [INFO] є повнолітньою. Вказує, що з моменту постановлення рішення значно зросла потреба у коштах на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], крім того відповідач може надавати більше коштів на його утримання, оскільки на даний час працевлаштований. Просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітньої дитини, аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем [PERSON] до суду відзиву чи будь-якого іншого заперечення на вищевказану позовну заяву подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З свідоцтва про народження серії І-ЕГ №094261 від 20.05.2002 року, батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], зазначений відповідач [PERSON] (а.с.8). Відповідно до постанови Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.07.2002 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 16.07.2002 року до досягнення дітьми повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму на кожну дитину (а.с.9). В судовому засіданні встановлено, що на даний час [PERSON] [INFO] є повнолітньою, а тому аліменти стягуються лише на утримання сина - [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що після розірвання шлюбу з [PERSON], позивач по справі, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕГ №021541, виданого Дернівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №5, в результаті чого її прізвище змінено на «Поліщук». Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. З урахуванням вищенаведеного, а також положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача підлягає до збільшення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб і не позбавлений обовязку утримувати неповнолітніх дітей. При цьому, частиною девятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Частиною другою статті 182 СК України (в редакції чинній з 08 липня 2017 року), визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом щомісячного стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, згідно з розясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому в частині стягнення аліментів починаючи з дня предявлення позову до суду слід відмовити. [PERSON] відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: partial