Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 24 квітня 1993 року на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєстрованого в реєстрі за № 1081 та посвідченого державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори вона є власником будинку який розташований за адресою: [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстрована відповідач [PERSON], яка є рідною донькою позивача. У 2013 році її донька [PERSON], поїхала до Російської Федерації, де знаходиться по теперішній час. Під час перебування в Російській Федерації вона жодного разу до неї не приїздила, самостійно приїхати та знятися з реєстрації відповідач не може. Також зазначає, що реєстрація відповідача у її будинку перешкоджає їй здійснювати своє право власності за вказаним житловим приміщенням, користуватися пільгами та субсидією на оплату комунальних послуг. Крім того, відповідач на час знаходження на реєстраційному обліку в належному позивачу будинку оплату комунальних послуг не здійснювала, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити. (а.с. 27)., В судове засідання відповідач [PERSON], не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с. 24)., Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.1993 року. (а.с. 6)., Відповідно до копії будинкової книги, в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], з 15.06.2004 року зареєстрована [PERSON]. (а.с. 7-8)., Як вбачається із довідки від 21.06.2018 року, виданої Сватівською міською радою, позивач [PERSON] має склад сім'ї, доньку - [PERSON]. (а.с. 9)., Відповідно до акту обстеження Сватівської міської ради від 25.06.2018 року, [PERSON] протягом п'яти років не проживає за адресою: [ADDRESS]. (а.с.10)., Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Судом встановлено, що реєстрація відповідача [PERSON] у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], порушує права позивача як власника, оскільки обмежує право вільно ним користуватися та розпоряджатися. Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин, а також приймаючи визнання відповідачем позову повністю, яке не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, є обґрунтована та така, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved