Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року, який було розірвано 16.03.2010 року. Від даного шлюбу сторони по справі мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб від 29.06.2016 року позивач змінила прізвище на [PERSON] . Пізніше позивач змінила прізвище на [PERSON] у відповідності до свідоцтва про зміну імені від 26.03.2019 року. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 11.12.2009 року стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 30.09.2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку від 12.07.2021 року №19-1424, виданого Суворовським районним відділом державної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , в період з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року становить 36589,50 грн. Також, загальна сума неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача за період з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року становить 35964,00 грн. Заборгованість з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року становить 36589,50 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 36589,50 грн; стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 35964,00 грн. Ухвалою суду від 13.08.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.10.2021 року представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив, згідно якого просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що позовна вимога про стягнення заборгованості по виплаті аліментів у розмірі 36589,50 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки заборгованість по сплаті аліментів стягується у рамках виконавчого провадження державним виконавцем та не потребує винесення додаткового рішення суду. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачено нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст.194-195 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В діях [PERSON] відсутній умисел спрямований на ухилення від сплати аліментів, оскільки він вчиняв дії спрямовані на виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, щомісячно сплачуючи аліменти в межах своїх фінансових можливостей. На утриманні у відповідача перебуває двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які народились у шлюбі з [PERSON] , яка також перебуває на утриманні відповідача, оскільки не працює, у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла 3-х років. На теперішній час відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід та перебуває у скрутному матеріальному становищі, в зв`язку з чим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.07.2021 у справі №766/20996/20, змінено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11.12.2009 у справі № 2-6863/09, з 1/4 частини на 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу) батька. Крім того, державний виконавець проводить розрахунок заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника у Херсонському районі згідно інформації отриманої з сайту Головного управління статистики у Херсонській області, яка перевищує 11000 грн. Відповідач не отримує такого доходу, має сплачувати комунальні послуги та утримувати, крім себе, ще трьох членів родини. У зв`язку з цим, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідача та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року, згідно актового запису про шлюб №1005, зробленого 14.10.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, який було розірвано 16.03.2010 року, згідно актового запису про розірвання шлюбу №35, зробленого 16.03.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Згідно актового запису про народження №244, зробленого 22.03.2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 11.12.2009 року стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 30.09.2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно актового запису про шлюб №340, зробленого 29.06.2016 року Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, [PERSON] 29.06.2016 року зареєстрував шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюб прізвище дружини « [PERSON] ». Згідно актового запису про зміну імені №04, зробленого 26.03.2019 року Олешківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] 26.03.2019 року змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до розрахунку від 12.07.2021 року №19-1424, виданого Суворовським районним відділом державної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , в період з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року становить 36589,50 грн. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.07.2021 у справі №766/20996/20, змінено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11.12.2009 у справі № 2-6863/09, з 1/4 частини на 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах, що наданий державним виконавцем у виконавчому провадженні про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у відповідача в період з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року виникла заборгованість на загальну суму 36589,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», і, відповідно до ч.8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Оскільки, позивачем не оспорюється розмір вказаної заборгованості по сплаті аліментів, а лише ставиться питання про стягнення такої заборгованості на підставі рішення суду, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Щодо стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Положеннями ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками щодо цього обов`язку, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом (ч.3 ст.195 СК України). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) здійснений у відповідності до вказаних вимог. Загальна сума неустойки (пені) за прострочення відповідачем аліментних зобов`язань з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року складає 35964,00 грн. Крім того, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч.1 ст. 196СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексуУкраїни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що заборгованість виникла з незалежних від нього причин, а саме тому, що він має на утриманні ще двох малолітніх дітей від другого шлюбу та дружини, також відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід та перебуває у скрутному становищі, а стягнення з нього пені за прострочення аліментів на користь сина може призвести до порушення цих дітей права на належне утримання. Так, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, якою було уточнено висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц та зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Відповідач був обізнаний про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, знав про свій обов`язок сплати аліментів у визначеному судом розмірі у 2009 році, після народження дітей у 2013 році та 2019 році не звертався з позовом про зменшення розміру аліментів. Належних та допустимих доказів того, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість по аліментам утворилася з неналежних від нього причин, суду не надано. Суд також наголошує, що обов`язок відповідача по утриманню дитини виник з моменту її народження, а отже з цього часу є відомим для нього. Відповідачем не зазначено та не надано доказів того, що він як батько надавав або пропонував допомогу на утримання дитини у вигляді грошової і (або) натуральної форми, що могло б бути враховано під час вирішення питання про підставність нарахування неустойки. Так само не зазначено і не надано доказів неспроможності сплачувати аліменти своєчасно та з поважних причин. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 грн., оскільки позивач від сплати судового збору звільнена.

Outcome: partial