Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 07 березня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 349 - розірвати; стягнути із [PERSON] на ї користь на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 березня 2009 року між нею та відповідачем, [PERSON] був укладений шлюб. За час перебування в шлюбі, вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], але і поза шлюбом вони мають ще одну дитину - [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Вона та відповідач прожили у спільному шлюбі 4 роки, вели спільне господарство та намагались будувати міцні сімейні відносини. На жаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останній час вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати, навіть, нескладні поточні проблеми. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхніх дітей. Оскільки, як вона вважає, їхні спільні діти є ще маленькими і багато речей не розуміють, але в подальшому це може суттєво вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь-якій сім'ї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач постійно ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Починаючи з осені 2013 року, відповідач почав зустрічатися з іншою жінкою, не ночував вдома, ігнорував як подружні відносини так і батьківські, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. У зв'язку з цим вона припинила з ним шлюбні стосунки і перестала вести будь-яке спільне господарство. Вона неодноразово намагалася говорити з відповідачем про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося останнім часом, їхні відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхніх спільних дітей, тим більше відповідач особисто вирішив сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов з помешкання, де вони спільно проживали, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дітей. З підстав наведених вище, примирення між ними, збереження їхньої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки відповідач виявляє намір залишитися в іншій сім'ї. [PERSON], матеріально їй та їхнім спільним дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати малолітній дітей. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребуються обов'язкового утримання з його боку. В той же час, вона змушена сама утримувати та виховувати малолітніх дітей, на допомогу, яку виплачує держава по догляду за дітьми, якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітніх дітей так і її особисто проживання. Зараз вона не може працювати, так як знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою дитиною. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що вони з відповідачем проживають окремо з вересня 2013 року, відповідач пішов з сім'ї та проживає з іншою жінкою, спільно він проживати не бажає. Зазначила, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та коштів, які виділяються державою на утримання дитини не вистачає їй для утримання двох малолітніх дітей. Також просила відновити її дошлюбне прізвище. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Пояснив суду, що в їхній з позивачем родині відсутнє взаємопорозуміння. Просив також відновити його дошлюбне прізвище. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 07 березня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, позивач та відповідач не проживають разом, не ведуть спільного господарства з вересня 2013 року, спільного бюджету не мають. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 972 гривні, з 1 грудня - 1032 гривні. Таким чином, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких захворювань та протипоказань до працевлаштування не має, стягнень за виконавчими документами з останнього не проводиться, інших утриманців не має та з урахуванням положення ст. 182 СК України суд вважає, що розмір аліментів який повинен стягуватись з відповідача на користь позивача на утримання дитини, повинен бути встановлений в розмірі 800 гривень, щомісячно з дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок, що був сплачений позивачем за подання позову в частині розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за аліментами, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved