Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на її користь з відповідача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати просить стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 29 вересня 2012 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON]. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивача у вкрай скрутне матеріальне становище. Крім того зазначила, що дитина часто хворіє, вимагає додаткових витрат на лікування, розвиток, проте всі додаткові витрати несе вона сама. Також вказала, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, оскільки має періодичний заробіток. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та погодився сплачувати аліменти в сумі 400 грн. Також вказав, що на даний час не має можливості сплачувати аліменти в розмірі зазначеному в позовній заяві, оскільки часто хворіє та з 2006 року не працює. В своїх письмових запереченнях від 20.02.2017 року відповідач вказав, що позивач безпідставно посилається у своєму позові про ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини. Такі твердження є необґрунтованими і не підтверджуються належними і допустимими доказами, які б свідчили про не виконання обовязку з утримання малолітньої дитини та не надання їй матеріальної допомоги. Починаючи з дня народження дитини, як вказує позивач, він не припиняв її утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймав участь у її виховання, догляді за нею, намагався надати повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладав зусиль у вирішенні повсякденних питань та проблем. Однак, після того як дружина почала чинити перешкоди у користуванні квартирою, він дійсно не міг надавати допомогу дитині, оскільки позивач не впускала його у жиле приміщення, чим позбавила можливості проживати в ньому, спілкуватися з дитиною і брати участь у вихованні. При визначенні розміру аліментів відповідач просить врахувати, що поведінка дружини призвела до того, що він не може проживати у придбаній квартирі. У звязку з відсутністю місця проживання у м. Житомирі він змушений був повернутися у село до батьків. Внаслідок цього втратив клієнтів та свій заробіток. На даний час не працює та знаходиться на утриманні своїх батьків. Крім того вказав, що виснажлива праця тривалістю по 14-18 годин на добу призвела до виникнення і загострення хвороб, в тому числі простудних, і необхідності значних витрат на відновлення стану здоровя, які понесли його батьки. Більшу частину часу витрачає на лікування та курси профілактичних заходів з метою попередження та недопущення ускладнення і прогресування захворювань, у звязку з чим також не може знайти підходящу роботу і ефективно працювати. Позивач в судовому засіданні позовні просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно. Вказала на наявність у відповідача автомобіля, на можливість нести витрати з його використання. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №218266 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (а.с. 4). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною третьою ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України аліменти у твердій грошовій сумі призначаються судом, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі. Зі змісту копій свідоцтва про народження вбачається, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобов'язані його утримувати. Відповідно до трудової книжки, оглянутої в судовому засіданні, було встановлено, що відповідач з 2006 року не працює, а згідно медичної картки відповідача, останній потребує медичного лікування. Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме вказав про можливість сплачувати 400грн. щомісячно. При цьому, позивачем не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у розмірі 1000грн.. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність постійної роботи у відповідача, відсутність постійного доходу, зважаючи на встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини, беручи до уваги визначений мінімальний розмір аліментів, визнання відповідачем можливості сплачувати аліменти у сумі 400грн. щомісячно, суд вважає, що відповідач в змозі забезпечити оплату аліментів на утримання дитини в розмірі 470 грн. щомісячно. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за позовом платника або одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 640,00 грн., оскільки позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від їх сплати.

Outcome: partial