Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом в суд до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний реєстратор Іванісік Сергій Васильович, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік Сергія Васильовича про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством\~«АЛЬФА-БАНК»\~ на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , скасувати відповідний запис про право власності 31231994\~від 16\~квітня 2019\~року та поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора на підставі іпотечного договору від 06.03.2008р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк», в особі директора Тернопільського відділення керуючого Тернопільським регіональним департаментом ВАТ «Сведбанк» Гнатюка С [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. від 24.01.2008р. за №798) та [PERSON] , право вимоги за яким відступлено ПАТ «Альфа банк», задоволено вимоги іпотекодержателя шляхом державної реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру. Позивач зазначила, що спірна квартира є предметом іпотеки, якою забезпечено виконання кредитних зобов`язань в іноземній валюті, використовується як єдине місце проживання позичальника, загальна площа не перевищує 140 кв м., що відповідає вимогам\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому право власності за відповідачем зареєстровано нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства наведене відповідає правовому висновку у постанові Верховного Суду у справі №465/1310/17 від 31.10.2018 року. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 31 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено до підготовчого судового засідання на 26 червня 2019 року. Ухвалою суду від 10 липня 2019 року призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 06 червня 2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Представник відповідача направив відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнає як необгрунтований, просить суд відмовити у його задоволенні з тих підстав, що згідно п.п. 10.4, 11, 12, 12.3 12.3.1 було здійснено реєстрацію права власності за позивачем на іпотечне майно згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, яким є застереження в іпотечному договорі щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Доводи позивача про наявність зареєстрованої заборони відчуження не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. З приводу посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заперечує, оскільки вказаний Закон передбачає примусове стягнення нерухомого житлового майна на підставі рішення суду, він не може бути застосований як підстава відмови у державній реєстрації права власності, оскільки спосіб реєстрації права власності на підставі погодженого в позасудовий спосіб сторонами іпотечного застереження в п. 21.3.1 проводиться у позасудовий спосіб. Третя особа державний реєстратор Іванісік С.В. направив письмові пояснення, згідно яких вказує, що ним здійснено реєстрацію права власності за позивачем на іпотечне майно відповідно до умов п. 12.3.1 іпотечного договору, представником позивача для здійснення реєстраційних дій було подано усі необхідні документи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, підтримала подані письмові пояснення, згідно яких вказує, що законом і договором прямо визначена необхідність саме при передачі іпотекодержателю права на предмет іпотеки встановлення вартості предмету іпотеки на момент набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, проте така вартість не встановлювалась, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що є порушенням закону і договору, оскільки ціна набуття права власності є істотною обставиною. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених у відзиві. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 06.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», в особі директора Тернопільського відділення керуючого Тернопільським регіональним департаментом ВАТ «Сведбанк» [PERSON] С [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. від 24.01.2008р. за №798) та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 1901/0308/71-022 (надалі\~кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1. якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 56500 доларів США на строк з 06 березня 2008 року по 06 березня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник [PERSON] зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 166650 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору. Відповідно до умов п.1.4 договору кредитні кошти, призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] , [PERSON] з метою придбання двокімнатної квартири, загальною площею 52,5 кв.м [ADDRESS] [NUMBER] , В. [ADDRESS] . Позичальник зобов`язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на поточний рахунок № [NUMBER] що місяця, через касу банку згідно Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором згідно п. 3.1. Згідно п. 6.1.3 договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором , у т.ч. у випадку невиконання позичальником умов п. 3.8 та/або 3.9 та/або 6.1.2 цього договору, Банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов іпотечного договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань на кредитним договором 06.03.2008 р. між ВАТ «Сведбанк», в особі директора Тернопільського відділення керуючого Тернопільським регіональним департаментом ВАТ «Сведбанк» [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. від 24.01.2008р. за №798 та [PERSON] було укладено іпотечний договір. Відповідно до зазначеного договору, [PERSON] (іпотекодавець) передала в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 37,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. 06 березня 2008 року за реєстровим № 1895. Крім того, 06.03.2008 року приватним нотаріусом Білецькою Н.А.. було зареєстровано заборону відчуження на нерухоме майно, квартиру за адресою: [ADDRESS] , належну [PERSON] на підставі іпотечного договору від 06.03.2008 року. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. Таким чином, у зобов`язанні за даним договором змінився кредитор та усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ПАТ «Альфа банк». 10 листопада 2015 року між ПАТ «Альфа Банк», який надалі іменується як банк або кредитор та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №1901/0308/71-022 від 06 березня 2008 року, відповідно до якого було погоджено порядок сплати процентів основного боргу в розмірі поточного платежу за кредитним договором на період з 10 листопада 2015 року по 10 листопада 2015 року включно. Оскільки [PERSON] не виконувала взятих на себе зобов`язань і в строки зазначені в договорах не повертала кредитні кошти, це призвело до заборгованості за вказаним кредитним договором, внаслідок чого кредитор ПАТ «Альфа-Банк» направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 19.11.2018 року № 1901/0308/71-022, згідно якого борг становив 53966,27 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.11.2018 року складає 1517468,47 грн. На замовлення АТ «Альфа-Банк» 25.02.2019 року оцінювачем [PERSON] було проведено оцінку нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ,\~загальною площею\~52,5\~кв м,\~вартість якої\~визначена в\~сумі 670840,00\~грн.\~ Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 16.04.2019р. державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком Сергієм Васильовичем було оформлено право власності за АТ «Альфа-Банк» (запис про право власності №31231994) на нерухоме майно: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ,\~загальною площею\~52,5\~кв м.\~на підставі іпотечного договору від 06.03.2008 р. Для здійснення реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» представник банку надав державному реєстратору наступні документи: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення; кредитний договір від 06.03.2008 року № 1901/0308/71-022; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 19.11.2018 року № 1901/0308/71-022; іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. Частиною першою статті 2 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 цього Закону \~передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Аналіз вищезазначених норм цього Закону вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин суд з`ясовує наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк». Так, відповідно до статті 1 Закону України\~«Про іпотеку» \~іпотека\~вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України\~«Про іпотеку»\~іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3ст.\~33\~Закону України\~«Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно положень\~статті 36 цього Закону\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 11 іпотечного договору від 06.03.2008 року визначено, що іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений Основним зобов`язанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та\\або випливають з Основного зобов`язання, а також у інших випадках, передбачених Основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу так і процентів за ним). Пунктами 12, 12.2 іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодавця застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки, та задоволення вимог іпотеко держателя, зокрема, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до статті 1 Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України\~Про заставу\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України\~«Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами\~резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього\~Закону\~на період його чинності. При цьому, положеннями цього\~Закону\~не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 51404742. Таким чином, положеннями Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), яке фактично і було здійснено у результаті прийняття спірного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, є її єдиним житлом, що, зокрема, підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. При цьому, під час судового розгляду справи представником відповідача, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В силу вимог ч. 4. ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, наведене відповідає висновкам щодо застосування відповідних норм права, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №465/1310/17 від 31 жовтня 2018 року. Поряд з тим, доводи позивача щодо не проведення оцінки майна спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме поданим представником відповідача висновком про вартість майна, зробленою оцінювачем [PERSON] 25.02.2019 року. \~ \~ \~ \~Заперечення відповідача у відзиві про те, що спосіб реєстрації права власності на підставі погодженого добровільно сторонами іпотечного застереження в п. 12.3.1 проводиться в позасудовий спосіб, а тому, оскільки вказаний Закон передбачає примусове стягнення нерухомого житлового майна на підставі рішення суду, він не може бути застосований як підстава відмови у державній реєстрації права власності, суд відкидає як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Статтею 26 Закону України \~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.\~1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2\~ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України, суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що право власності позивача порушено відповідачем, тому вимоги позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46526525\~від 18\~квітня 2019\~року,\~яким проведено\~державну реєстрацію\~права власності\~на квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~за АТ\~«Альфа-банк», скасування реєстраційного запису державного реєстратора Іванісік Сергія Васильовича, Білобожицької сільської ради, Чортківського району Тернопільської області про право власності номер 31231994 від 16 квітня 2019 року на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-банк», поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна\~ двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що передували скасованим записам є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 768,40 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved