Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 05.11.2014 року та просила суд стягнути з відповідача ТОВ «МІК» заборгованість по заробітній платі в компенсації в сумі 25666,03 грн., зобовязавши державного виконавця ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області Шманіну К.Ю. перерахувати на картковий рахунок позивачу вказану суму з депозитного рахунку по виконавчому провадженню щодо ТОВ «МІК», стягнути солідарно з ТОВ «МІК», ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» інфляційні втрати в сумі 1649,86 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 284,95 грн, а також моральну шкоду в розмірі 6272,70 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з 01.04.1999 року вона перебуває в трудових відносинах з ТОВ «МІК», при цьому вказане підприємство не виплатило їй заробітну плату в розмірі 25 666,03 грн., яку і просила стягнути з відповідача ТОВ «МІК». Також, просила суд стягнути з відповідачів солідарно 3% річних від суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 284,95 грн., компенсації по інфляційним втратам в розмірі 1649,86 грн., моральну шкоду завдану їй невиплатою заробітної плати в розмірі 6272,70 грн.. Позов в частині вимог до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», державних виконавців ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області Шманіної К.Ю. та Приходько Т.М. , а також в цілому до Відділу ДВС обґрунтовувала тим, що між ТОВ «МІК» та ПАТ «Укрексімбанк» укладено кредитний договір №2712К23 від 06.12.2012 року на відновлювальній основі з цільовим призначенням «Поповнення обігових коштів та виплата заробітної плати». Державний виконавець Шманіна К.Ю. в період з 01.01.2014 по 23.07.2014 року стягнула кошти на свою користь, які банк видав на виплату заробітної плати, заборонивши перераховувати їх на персональний рахунок позивача по заробітній платі. 10% від стягнутої заробітної плати державний виконавець Шманіна К.Ю. використала для свого преміювання. Заробітна плата не виплачується внаслідок також протиправних дій ПАТ «Укрексімбанк», який протиправно перерахував кредитні кошти на зарплату на погашення боргу перед третіми особами. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтовувала тим, що в звязку з постійною відсутністю грошових коштів через затримку виплати заробітної плати вона зазнавала постійне приниження її гідності через безгрошівя, а також моральних страждань через сварки в родині із-за нестачі коштів в сімейному бюджеті, були порушені її нормальні звязки з оточуючими. Представник позивача за довіреністю [PERSON] (а.с.14). в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «МІК» [PERSON], зявившись в судове засідання 21.07.2015 року, залишив залу судового засідання в ході судового розгляду, що відповідно до ч. 5 ст. 169 ЦПК України не перешкоджає вирішенню справи на підставі наявних у ній доказів.. Представник відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав (а.с.165). В обґрунтування письмових заперечень проти позову вказував, що предметом спору є трудові правовідносини, які виникли між позивачем та ТОВ «МІК», а тому вимоги мають бути заявлені саме до ТОВ «МІК». Банк перебував в договірних відносинах з ТОВ «МІК», які регулюються договорами, в яких передбачена спеціальна відповідальність банку. Банк не є належним відповідачем за вимогами по стягненню заробітної плати та інших платежів, оскільки між банком та позивачем відсутні будь-які зобовязальні правовідносини, а вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки вина банку в наявності у ТОВ «МІК» заборгованості перед позивачем відсутня (а.с.91-97). Державні виконавці ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області Шманіна К.Ю. та Приходько Т.М., яка також діє від імені ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області правом на участь в судовому засіданні не скористалися. Державний виконавець Шманівна К.Ю., згідно заяви (а.с. 137), просила справу розглянути за її відсутності, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, проти задоволення позовних вимог заперечувала, оскільки вважає, що дії при виконанні виконавчого провадження щодо стягнення з ТОВ «МІК» були здійсненні відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 137). Начальник ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області [PERSON] також звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності (а.с. 167). В своїх письмових запереченнях ВДВС Криворізького РУЮ Дніпропетровської області вказує на те, що державний виконавець в особі [PERSON] виконувала свій обов'язок з виконання наказу № 904/6113 від 06.12.2013 року, арешт коштів ТОВ «МІК» був проведений правомірно та відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Також, зазначила, що відповідно до ч.6 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідному для виконання, за виконавчим документом, з урахування стягнення виконавчого збору, витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів накладених на боржника під час виконавчого провадження, отже державний виконавець провів арешт коштів ТОВ «МІК» в розмірі необхідному для виконання за виконавчим документом. Крім того, позивач зазначає, що 10% від стягнутої суми було використано для преміювання державного виконавця, що є недостовірною, нічим не підтвердженою інформацією. Оскільки ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження, передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, виконавчий збір стягується на користь держави. Отже, вважає, що ВДВС не може бути відповідачем по справі, оскільки дії ВДВС Криворізького РУЮ, в особі [PERSON] є правомірними, а тому з ВДВС Криворізького РУЮ не підлягають стягненню зазначені відповідачем інфляційні витрати, 3% річних та моральна шкода. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки (а.с. 16-17) [PERSON] з 01.04.1999 року згідно наказу №03-К від 01.04.1999 року прийнята на посаду директора СП ТОВ «МІК», яке 17.10.2000 року перереєстровано в ТОВ «МІК», що також підтверджується копією наказу №26 від 27.10.2000 року (а.с. 21). 12.05.2014 року [PERSON] відповідно до наказу №73-к від 12.05.2014 року (а.с. 20) звільнена з посади директора ТОВ «МІК» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, а з 13.05.2014 року прийнята на роботу до ТОВ «МІК» на посаду директора-розпорядника за сумісництвом на підставі наказу №74-к від 13.05.2014 року (а.с. 19). Як вбачається з довідки ТОВ «МІК» №60/11 від 12.11.2014 року (а.с. 18), на вказаній посаді [PERSON] працює по теперішній час. Факт перебування позивача на робочому місці в період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року підтверджується табелями обліку робочого часу (а.с.23-33).. Згідно зі ст. 21 КЗпП України при укладенні трудового договору власник бере на себе зобовязання, серед іншого, виплачувати працівникові заробітну плату. Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного громадянина на заробітну плату. Наявність заборгованості ТОВ «МІК» по заробітній платі перед [PERSON] в розмірі 25666,03 грн. за період з 01.12.2013 року по 31.10.2014 року, з яких 1505,40 грн. заборгованість за грудень 2013 року, 1125,66 грн. заборгованість за січень 2014 року, 1898,88 грн. заборгованість за лютий 2014 року, 2636,16 грн. заборгованість за березень 2014 року, 3427,57 грн. заборгованість за квітень 2014 року, 2803,84 грн. заборгованість за травень 2014 року, 1528, 18 грн. заборгованість за червень 2014 року, 1559,10 грн. заборгованість за липень 2014 року, 3060,40 грн. - заборгованість за серпень 2014 року, 3060,42 грн. заборгованість за вересень 2014 року та 3060,42 грн. заборгованість за жовтень 2014 року, що підтверджується довідкою виданою роботодавцем ТОВ «МІК». (а.с. 5). Оскільки факт наявності заборгованості по заробітній платі за вказаний період та її розмір визнаються сторонами, що вбачається з вищенаведеної довідки, то вказаний факт не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, а тому вимоги позивача в частині стягнення з ТОВ «МІК» заборгованості по заробітній платі підлягають повному задоволенню в силу ст. 21, 115-116 КЗпП України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частинами 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом». Згідно п.6 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах. Отже аналізуючи вищевикладені положення законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобовязання державного виконавця ВДВС Криворізького РУЮ перерахувати на картковий рахунок позивачу суму заборгованості з депозитного рахунку по виконавчому провадженню щодо ТОВ «МІК» не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду про стягнення заробітної плати за вказаний період на користь [PERSON] не перебуває на примусовому виконанні, а отже відсутній спір з приводу вказаних правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 509-510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Отже в силу того, що положення ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу вимог, застосовуються лише до відносин зобовязального характеру, а предметом даного позову є трудовий спір, вимоги позивача про солідарне стягнення з усіх відповідачів інфляційних витрат в розмірі 1649,86 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 284,95 грн. задоволенню не підлягають. Вказана позиція відповідає правовому висновку ВС України у справі № 6-43 від 21.05.2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В той же час позивач [PERSON] не надала належних та допустимих, в розумінні ст. 58,59 ЦПК України доказів в обґрунтування спричинення їй моральної шкоди відповідачами. Згідно з п.1 ст. 5 Законом України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, а тому в силу ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеної частини вимог. Так, відсоток задоволених позовних вимог майнового характеру позивача складає 92,99 % (27600, 84 грн. загальна сума позовних вимог / (25666,03 грн. сума задоволених вимог Х 100 %)). Відповідно розмір судового збору, що підлягає стягненню з ТОВ «МІК» на користь держави складає 256,66 грн.(276,00 грн. загальна сума судового збору, що підлягав сплаті Х 92,99 % задоволених вимог / 100 %).

Outcome: partial