Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Будьоннівського районного суду м. Донецька із позовом до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Будьоннівської районної м. Донецьку ради про визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є донькою [PERSON], який помер [INFO] року. Мати, [PERSON], померла [INFO] року, тобто вона є єдиною спадкоємицею. Позивач вказує, що 14 лютого 1961 року [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Пролетарської районної ради було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального будинку. Рішенням виконавчого комітету виконкому ради депутатів трудящихся Пролетарського району м. Сталіно від 17 листопада 1961 року затверджено акт прийомки індивідуального домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Домоволодіння було прийняте до експлуатації, однак не зареєстровано належним чином. Позивач вказує, що звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Також нотаріусом було рекомендовано звернутися до районного суду за місцем розташування майна з питанням визнання права власності. Позивач просив суд визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку літера А-1 - загальною площею 65,2 кв. м., з них житлової - 38,1 кв. м., літньої кухні літера Б - площею 22,6 кв. м., тамбура літера б - площею 3,4 кв. м., погреба літера б 1 - площею 3,0 кв. м., уборної літера В - площею 2,1 кв. м., душа літера Г - площею 1,1 кв. м., сараю літера Д - площею 7,6 кв. м., сараю літера Е - площею 6,8 кв. м., сараю літера Ж - площею 3,4 кв. м., бесідки літера З - площею 4,8 кв. м., навіса літера И - площею 6,2 кв. м., спорудження №№1-6, замощення 1. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Будьоннівської районної у м. Донецьку ради Стрюкова Н.В. у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставна та таку слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК УКраїни, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ч. 1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно з копії договору від 19 січня 1960 року, [PERSON] було надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] а (а.с. 23). Згідно рішення виконавчого комітету Пролетарської районної ради депутатів трудящих м. Сталіно від 14 лютого 1961 року підтверджено рішення виконкому від 02 липня 1957 року про надання [PERSON] земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку (а.с. 26). Згідно акта прийомки індивідуального домоволодіння від 1961 року, стан домоволодіння за адресою: [ADDRESS] забудовником якого є [PERSON] - «добре» (а.с. 21-22). Як вбачається з Домової книги на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] прописаний у вищевказаному будинку з 21 січня 1966 року (а.с. 14-15). Як вбачається з технічного паспорту, складеному Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, інвентаризаційна справа 4/3672, станом на 13 січня 2005 року самовільних добудов, прибудов, переобладнань у житловому будинку [ADDRESS] зроблено не було (а.с.16-20). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Пролетарським бюро РАЦС м. Донецька 10 березня 1962 року, [PERSON] народилась [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Будьоннівським РАЦС м. Донецька 09 лютого 1991 року, [PERSON] та [PERSON] 09 лютого 2009 року уклали шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року, про що в книзі реєстрації смертей [INFO] року зроблено відповідний актовий запис № 1687 (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року, про що в книзі реєстрації смертей 14 вересня 2012 року зроблено відповідний актовий запис № 883 (а.с. 13). З копії заповіту від 01 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] заповідав усе майно, де б воно не знаходилося із чого б не складалося, і взагалі все те, що буде йому належите на день його смерті заповідає [PERSON] (а.с. 25). Наведені фактичні обставини справи підтверджені документально та визнані сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У п. 8 Постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Із наведених матеріалів справи вбачається, що спірний будинок збудовано на земельній ділянці, відведеній під забудову у встановленому на той час порядку, з урахуванням затвердженого проекту, а після закінчення його будівництва складено відповідний акт готовності, що свідчить про відповідний технічний стан вказаного будинку. Своїм листом від 23.03.1999 N 12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію», Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики України роз'яснив, що комітет вважає за доцільне проводити оформлення свідоцтва про право власності по об'єктах, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію (які експлуатуються або не експлуатуються) тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Таким чином, суд відзначає, що спірний будинок збудовано на земельній ділянці, що була виділена спадкодавцю у встановленому законом порядку. Права та обов'язки спадкодавця як забудовника увійшли до складу спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкування нерухомого майна оформлюється свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, для чого спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса. Під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус з'ясовує ряд обставин, з якими пов'язано виникнення права на спадкування, для чого вимагає відповідні докази. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з вказаних підстав, згідно п.п. 2, 23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину державного нотаріуса Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори № 2098/02-31 від 22 жовтня 2013 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки державному нотаріусу не надано належним чином оформлених правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами [ADDRESS]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищенаведене, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на жилий будинок з надвірними побудовами в порядку спадкування за заповітом, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка відкрилась після смерті [PERSON]

Outcome: approved