Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у розпорядженні квартирою розташованої за адресою: [ADDRESS], шляхом припинення арешту нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 9550508, згідно постанови про арешт майна та заборони на його відчуження №47/1302 від 11.01.2010 року [PERSON] ВДВС ЗМУЮ. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. У відношенні вказаної квартири застосований арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9550508, згідно постанови про арешт майна та заборони на його відчуження №47/1302 від 11.01.2010 року [PERSON] ВДВС. Стягувачем за вказаним виконавчим провадженням був [PERSON], тобто відповідач. Наразі всі майнові суперечки з відповідачем [PERSON] вирішені, що підтверджується його листом до ДВС та квитанціями про сплату виконавчого збору у ДВС. Проте, листом від 08.06.2017 року [PERSON] ВДВС відмовив їй у знятті арешту, оскільки арешт накладався ДВС, але відомості до державного реєстру вносилися не самим ВДВС, а ДП «Інформаційний центр». В результаті змін у законодавстві, ДВС може зняти тільки арешти, які вносилися до реєстру самою ДВС. ДП «Інформаційний центр» наразі реорганізоване в ДП «Національні інформаційні системи», яке не має повноважень на реєстрацію припинення обтяжень, раніше внесених ним у реєстр прав власності. Отже наразі відсутні підстави для збереження арешту. В той же час, в силу змін у законодавстві, ВДВС та ДП «Інформаційний центр» не мають повноважень на припинення раніше накладених арештів. Відповідно, відмова у припиненні арешту порушує права позивача на користування та розпорядження своєю власністю, що є підставою для судового захисту порушеного права. За вказаних обставин позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом припинення реєстрації обтяження. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином. Подала заяву, в якій вказала, що підтримує позов та просить суд про його задоволення з підстав, викладених у позовній заяві. Розгляд справи просить провести без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином. Подав заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав про повне погашення позивачем боргу в забезпечення якого накладався арешт. Проти задоволення позову не заперечує. Розгляд справи просить провести без його участі. Третя особа [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату та час судового засіданні був повідомлений своєчасно і належним чином. За наведеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.06.2009 року позивач набула у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. 11.01.2010 року [PERSON] ВДВС прийнята постанова про арешт майна та заборона на його відчуження, на підставі якої на вищевказану квартиру накладено арешт з реєстраційним номером обтяження 9550508. 23.02.2010 року реєстратором Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» відомості про реєстраційний номер обтяження 9550508, внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. 08.06.2017 року відповідач [PERSON] подав до [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ заяву в якій просив зняти арешт у звязку з отриманням ним всієї суми боргу. 08.06.2017 року позивач [PERSON] перерахувала на рахунок [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ 237,45 грн. та 251,00 грн. на погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. 08.06.2016 року [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ листом №23036-5-16.3-43 проінформував позивача [PERSON], що арешт на майно боржника [PERSON] ВДВС Запорізького МУЮ не накладався та рекомендував звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», визначені підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», а решт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином, суд доходить висновку, що факт розрахунку між сторонами виконавчого провадження поза межами виконавчого провадження, не підпадає під підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, що визначені п. 1 - 8 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У звязку з чим, арешт може бути знятий за рішенням суду. В той же час, арешт майна (коштів) боржника для забезпечення реального виконання рішення в даному випадку відпав у наслідок повного погашення боргу, в забезпечення виконання якого він накладався. Отже, наявність арешту, відсутність боргу та відмова державної виконавчої служби у знятті арешту, порушують право позивача на вільне розпорядження власністю. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положення ст. 319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно позовної заяви вимога про стягнення судового збору не заявлялася, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved