Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на житлове приміщення площею 12,3 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1997 року батько позивача - [PERSON], працюючи дільничним інспектором Дніпровського РУ ГУ МВС України, за ордером, отримав службове приміщення по [ADDRESS]. До того, як батько позивачки його отримав, вказане приміщення використовувалось як частина дитячого садочку, а в подальшому, - як опорний пункт дільничного інспектора міліції з окремим від загального під'їзду вказаного будинку входом (коридором 12,3 кв.м). Відповідно до акту від 21.04.1997 року надане службове приміщення не відповідало санітарним вимогам і технічним вимогам, які були необхідні для заселення цього приміщення в якості службової квартири. Проте, з 1997 сім'я позивача, зробивши у вказаному приміщені необхідні ремонтні роботи, почала в ній проживати. Для того, щоб потрапити до квартири, вони були вимушені користуватися окремим входом (коридором 12,3 кв.м) з двору будинку [ADDRESS]. При видачі ордеру на службове житло, працівниками Дніпровської РДА м. Києва не було враховано того, що квартира не має свого окремого виходу, оскільки акт обстеження був складений лише в квітні місяці 1997 року, в той час як ордер був виданий ще в січні 1997 року. Ордер був наданий формально, не перевіривши належним чином стан та умови приміщення, якби надавалася квартира для проживання. 14.11.2001 року батькові позивача було видано ордер на житлове приміщення за адресою : [ADDRESS], яким виведено вищевказану квартиру із статусу службової. 26.09.2002 року батько позивача звертався до заступника голови Дніпровської РДА м. Києва з проханням приєднати нежитлове приміщення (вхід-коридор) до квартири [ADDRESS]. Листом від 30.10.2002 року за №1-95-1872 директор КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва відповів про отримання ним заяви, проте відповідь так і не була отримана. Окремий вхід з вулиці до квартири [ADDRESS] - коридор 12,3 кв.м з часу існування опорного пункту міліції та на момент перетворення його в житлове приміщення у 1997 року ніким, крім сім'ї позивача, не використовувався і не використовується до цього часу. [INFO] батько позивача - помер. Після його смерті на позивача та її матір було переведено особовий рахунок та укладено з ними договір найму однокімнатної квартири [NUMBER] житловою площею 18,6 кв.м. по [ADDRESS]. В серпні 2014 року мати позивача знялася з реєстрації, а 26.08.2014 року квартиру було приватизовано позивачем. Після приватизації мати позивача знову зареєструвалась у вищевказаній квартирі. Актом від 29.09.2014 року було проведено комісійне обстеження квартири [ADDRESS]. Оскільки дозвільна документація на приєднання додаткової площі 12,3 кв.м. до загальної площі квартири так і була відсутня, позивачці було вручено припис про надання дозвільної документації на приєднання даної площі. Оскільки позивач проживає в квартирі [ADDRESS] з 1997 року по теперішній час, вказане спірне житлове приміщення не перебуває у власності у жодної юридичної або фізичної особи, а приєднання його до квартири [ADDRESS] не порушує будь-чиїх прав, позивач вимушена була звернутися до суду за захистом права власності за набувальною давністю. Підтримавши позовні вимоги з вищевикладених підстав, представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, на підтвердження викладених обставин долучила письмові докази і просила допитати свідків. Представник відповідача 1 - Київської міської ради до суду не з'явилася, проте, направила на адресу суду письмові пояснення, в яких вирішення справи залишила на розсуд суду, просила розглянути справу без участі представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник відповідача 2 - Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації направив до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника, оскільки інтереси Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації по даній справі відсутні. Третя особа - [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи - КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Вислухавши у судовому засіданні пояснення позивача та її представника, заяви відповідачів, пояснення третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 січня 1997 року було видано ордер № 1 [PERSON] на право заняття службового житлового приміщення у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до акту 21.04.1997 року, службове приміщення не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, потребує ремонтних робіт. 27 серпня 2000 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Відповідно до індивідуальної картки дитини домашня адреса [PERSON]: [ADDRESS]. 14 листопада 2001 року [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення: квартиру [ADDRESS]. що виданий на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 01.11.2001 р. №54 (без статусу службового). 26.09.2002 року [PERSON] звернувся з заявою до Голови Дніпровської райдержадміністрації м. Києва про надання дозволу на приєднання житлового приміщення 11 кв.м. до квартири [ADDRESS]. Листом від 20.10.2002 р. КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва повідомлено заявника про прийняття заяви, та зазначено, що про результати розгляду буде повідомлено додатково. [INFO] помер [PERSON] Відповідно до наказу №265 від 12.06.2014 року КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» начальником ЖРЕО-402 переведено особовий рахунок та укладено договір найму квартири [NUMBER], житловою площею 18,60 кв.м. на [ADDRESS] , з гр. [PERSON] (сім'я з двох осіб): вона, дочка - [PERSON], - у зв'язку зі смертю квартиронаймача [PERSON] Відповідно до наказу №359 від 19.08.2014 року, КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» начальником ЖРЕО-402 переведено особовий рахунок та укладено договір найму квартири [NUMBER], житловою площею 18,60 кв.м. на [ADDRESS] , з гр.. [PERSON], сім'я з однієї особи, у зв'язку з вибуттям квартиронаймача [PERSON] на інше місце проживання. 26.08.2014 року квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,00 кв.м. було приватизовано [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.08.2014 року). Відповідно до акту від 29.09.2014 року під час обстеження встановлено, що квартира [NUMBER] двокімнатна квартира, розташована на 1-му поверсі, 5-ти поверхового будинку. Згідно ордеру, виданого в 1997 році квартира 1-кімнатна, службова, житловою площею 18,6 кв.м. надана дільничному інспектору. В 2001 році квартира виведена з числа службових. Зі слів власника квартири [PERSON] на той час вхід в квартиру був окремий, тому ту частину нежитлового приміщення (по експлуатації площ це коридори площею 2,90 кв.м, 3,00 кв.м, 6,40 кв.м. - разом 12,3 кв.м) мешканці приєднали до своєї квартири. Площа коридорів територіально відносилась до дитячого закладу і використовувалась як окремий вхід в приміщення дитячого садку. При обстежені з'ясовано, що квартира складається із двох кімнат житловими площами 18,6 кв.м та 12,3 кв.м. Дозвільна документація на приєднання квартиронаймачу вручено припис про надання дозвільної документації на приєднання та узаконення додаткової площі. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 р. Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 13.10.2011 «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. У випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Як встановлено судом, позивач відкрито, без таємниць, володіє спірним майном з 1997 року. Цей факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та не спростований відповідачами. Отже, позивач належними і допустимими доказами довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном (приміщенням 12,3 кв.м) з 1997 року, на балансі юридичної чи фізичної особи вказане приміщення не перебуває, отже, визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності на вказане приміщення за набувальною давністю за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved