Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту не проживання за місцем реєстрації. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] приходився їй чоловіком, а [PERSON] та [PERSON] батьком, який за життя значився зареєстрованим та постійно проживав у [INFO]. 05 травня 2013 року [PERSON] помер. На момент його смерті у вказаному будинку також були зареєстрованими вона, як дружина, [PERSON] - син, [PERSON] Валеріївна- невістка, [PERSON] та [PERSON] онуки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку, що розташовані по вул. 8-го Березня № 2 в м. Марганці Дніпропетровської області. Спадкоємцями першої черги за законом являються: вона, як дружина і діти померлого: [PERSON] та ([PERSON]) [PERSON]. Вона звернулася до нотаріальної контори, у встановлений законом шестимісячний строк, із заявою про прийняття спадщини, після смерті чоловіка. [PERSON] заяву до нотаріальної контори не подавала і спадщину після смерті батька не прийняла. Відповідач по справі [PERSON] в силу с ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину так, як на момент смерті батька значився зареєстрованим з батьком в одному будинку, що підтверджується довідкою з місця проживання, яка була надана до нотаріальної контори. Вищевказана довідка являється документом для нотаріуса, що підтверджує фактичне прийняття спадщини спадкоємцем за законом. Проте, оскільки на момент смерті чоловіка, померлого 05 травня 2013 року, разом із ним проживала лише вона і після його смерті вона одна подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, то вважає себе єдиним спадкоємцем, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка. Оскільки [PERSON] на момент смерті батька лише значився зареєстрованим за адресою [INFO], а сам разом зі своєю сімєю проживав за межами України, то він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину так, як заяву про прийняття спадщини не подавав. Позивач зазначає, що [PERSON] у 1998 році виїхав у Німеччину, де проживав разом із своєю дружиною [PERSON] та своїми дітьми [PERSON] та [PERSON]. На момент смерті батька він не перебував на території України і не проживав разом із ним у вищевказаному житловому будинку, таким чином він не являється спадкоємцем, який прийняв спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Останній раз, коли [PERSON] приїздив додому це було 19.11.2009 року, в Україні він знаходився лише тиждень. 21.09.2017 року [PERSON] по довіренності, виданій на імя його дружини, [PERSON] з вищевказаного будинку був виписаний. Встановлення факту не проживання однією сімєю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] їй необхідно для отримання усієї спадщини, яка відкрилася після смерті чоловіка, померлого 05 травня 2013 року, що і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Просить суд встановити факт, що [PERSON], [INFO], не проживав за місцем реєстрації: по вул. 8-го Березня, будинок № 2 в м. Марганці Дніпропетровської області з 1998 року по день смерті батька, [PERSON], померлого 05 травня 2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 05 березня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 28.03.2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що він проти задоволення позову не заперечує та підтверджує, що на момент смерті свого батька - [PERSON], який помер 05 травня 2013 року, він за адресою: вул. 8-го Березня, № 2 в м. Марганці Дніпропетровської області не проживав, але значився там зареєстрованим. З 2005 року він разом зі своєю сімєю постійно проживав і проживає до теперішнього часу у ФНР. Після смерті батька, заяву про прийняття спадщини він не подавав і на спадщину не претендує. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Судом встановлено, що [PERSON] являється матір'ю [PERSON], який є відповідачем по даній справі. З наданої позивачем копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] з 30 травня 1975 року перебувала у шлюбі із [PERSON] (а.с. 14). Від шлюбу мають дітей: [PERSON] та [PERSON]. За життя [PERSON] значився зареєстрованим та постійно проживав у [INFO], який належав йому на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( а.с. 12) та копією державного акту на право приватної власності на землю ( а.с.13). 05 травня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданою 10 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 334 ( а.с. 7). З копії домової книги для прописки громадян, проживаючих в [INFO] вбачається, що на момент смерті [PERSON] у вищевказаному будинку також були зареєстрованими: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] та [PERSON] онуки ( а.с. 8-11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарчими спорудами та земельної ділянки, розташованої по вул. 8-го Березня , № 2 в м. Марганці Дніпропетровської області. Спадкоємцями першої черги за законом являються: позивач, як дружина та діти померлого: [PERSON] і ([PERSON]) [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала і спадщину після смерті батька не прийняла. Відповідач по справі [PERSON], в силу с ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті свого батька значився зареєстрованим разом із ним в одному будинку, що підтверджується довідкою з місця проживання, яка була надана до нотаріальної контори, що підтверджує фактичне прийняття спадщини спадкоємцем за законом. Проте судом встановлено, що на момент смерті [PERSON], померлого 05 травня 2913 року, разом із ним проживала лише його дружина: [PERSON] - позивач по справі, яка одна після смерті останнього звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За таких підстав позивач вважає себе єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], а оскільки [PERSON] на момент смерті свого батька лише значився зареєстрованим за адресою [INFO], а сам разом зі своєю сімєю фактично проживав за межами України, він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину, заяву про прийняття спадщини він не подавав. Як зазначає позивач у позовній заяві, що не заперечується відповідачем, останній у 1998 році виїхав за межі України до Польщі, а з 2005 року і до теперішнього часу разом зі своєю дружиною: [PERSON] та своїми дітьми [PERSON] і [PERSON] проживає у Німеччині, отримав там постійне проживання, що підтверджується копією закордонного паспорту, виданого на імя [PERSON] та рішенням Генерального консулу України у Франкфурті-на-Майні. Останній раз, коли він приїздив додому 19.11.2009 року. Отже на момент смерті свого батька він не перебував на території України і не проживав разом із ним у вищевказаному житловому будинку, таким чином він не являється спадкоємцем, який прийняв спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 21.09.2017 року [PERSON] був виписаний його дружиною, [PERSON], яка діяла від його імені по довіреності від 15.09.2017 року, з вищевказаного будинку, що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, проживаючих в [INFO] ( а.с.8-11). Актом про не проживання від 11.10.2017 року, посвідченого головою 1 кварталу Марганецької міської ради та підписами сусідів підтверджується, що [PERSON] з 1998 року не проживає у [INFO] ( а.с.16-17). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживав за місцем своєї реєстрації : вул. 8-го Березня, будинок № 2 в м. Марганці Дніпропетровської області з 1998 року, по день смерті свого батька: [PERSON], померлого 05 травня 2013 року. Встановлення факту не проживання однією сімєю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] позивачці необхідно для отримання усієї спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка, померлого 05 травня 2013 року. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., який останнім було сплачено при поданні вищезазначеного позову.

Outcome: approved