Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що належав померлому [INFO] [PERSON] та померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами на ім'я [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 15 [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що також підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 02.12.2013 року за № 1755. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.12.2002 року, виданого Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР (1963 року), передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадянським організаціям. Згідно заповіту посвідченого секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 19.08.2002 року за № 543 [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б наскладалось, все те що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право заповів [PERSON]. Спадкоємців які мають право на обов'язкову частку у спадщини незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] не має. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 02.12.2013 року за № 1755, тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.12.2009 року, виданого виконавчим комітетом Старонекрасівскьої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ст. ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка, але юридично не встигла оформити. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту посвідченого, секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 08.12.2006 року за № 849, [PERSON] все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, все те що на день смерті буде їй належати, і на що вона за законом буде мате право заповіла [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відповідно ст. 1241 ЦК України, після смерті [PERSON], немає. Відповідно до ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Як було з'ясовано в судовому засіданні позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 02.12.2013 року за № 1754, тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Письмовою відповіддю наданою державним нотаріусом Ізмаїльської міської нотаріальної контори від 24.12.2013 року за № 2863/02-14, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами на ім'я [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved