Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом до [PERSON], який мотивує тим, що 17 вересня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого вона надала [PERSON] 10 000 грн., а він зобовязався повернути їх до 01 грудня 2014 року. 01 жовтня 2014 року між нею та відповідачем було укладено ще один договір позики, за яким вона надала [PERSON] 86 500 грн., які останній зобовязався повернути до 01 листопада 2014 року. На підтвердження укладення договорів позики, відповідач власноручно написав дві розписки від 17 вересня та 01 жовтня 2014 року. Однак, з настанням дат повернення позик відповідач борг не повернув, тобто прострочив виконання грошового зобовязання. Оскільки на її неодноразові вимоги повернути кошти відповідач не реагує, тому просить позов задовольнити та стягнути на її користь вказану суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та суму трьох відсотків річних, а також понесені нею судові витрати. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 149 513,79 грн., що складається із: 10 000 грн. сума заборгованості по розписці від 17 вересня 2014 року; 86 500 грн. сума заборгованості по розписці від 01 жовтня 2014 року; 212,88 грн. три відсотки річних з 01 грудня 2014 року по 17 серпня 2015 року; 2 054,67 грн. три відсотки річних з 01 листопада 2014 року по 17 серпня 2015 року; 4 347,91 грн. інфляційні коливання з 01 грудня 2014 року по 17 серпня 2015 року; 39 967,51 грн. інфляційні коливання з 01 листопада 2014 року по 17 серпня 2015 року; 5 000 грн. послуги адвоката; 1 430,82 грн. судовий збір. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позов не визнав та зазначив, що всі розрахунки між ним та позивачем були проведені, а наявні в матеріалах справи розписки написані ним під примусом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 17 вересня та 01 жовтня 2014 року було укладено письмові договори позики, відповідно до яких останній отримав у борг 10 000 грн. та 86 500 грн. відповідно, і зобовязався повернути вказані суми коштів у повному обсязі до 01 грудня та 01 листопада 2014 року відповідно, що підтверджується наданими розписками, які посвідчують передачу вказаних сум грошей відповідачу в якості позики (а. с. 6-7). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок у встановлений в зобовязанні термін його виконання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав, в обумовлені між сторонами строки до 01 листопада та 01 грудня 2014 року позики не повернув, про що свідчать надані в судовому засіданні позивачем [PERSON] оригінали розписок. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розписки від 17 вересня 2014 року, кінцевий строк виконання відповідачем зобовязання за нею становив 01 грудня 2014 року, а за розпискою від 01 жовтня 2014 року 01 листопада 2014 року. Таким чином інфляційні витрати за прострочені [PERSON] періоди складають: - за розпискою від 17 вересня 2014 року 4 233,13 грн. (103,00 % * 103,10 % * 105,30 % * 110,80 % * 114,00 % * 102,20 % * 100,40 % * 99, 00 % * 99,20 % = 142,331 % (загальний відсоток інфляції) * 10 000 грн. (сума боргу) = 14 233,13 грн. 10 000 грн. (сума боргу) = 4 233,13 грн.); - за розпискою від 01 жовтня 2014 року 38 955,77 грн. (101,9 % * 103,00 % * 103,10 % * 105,30 % * 110,80 % * 114,00 % * 102,20 % * 100,40 % * 99, 00 % * 99,20 % = 145,036 % (загальний відсоток інфляції) * 86 500 грн. (сума боргу) = 125 455,77 грн. 86 500 грн. (сума боргу) = 38 955,77 грн.). Крім цього, три проценти річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України складають: - за розпискою від 17 вересня 2014 року 212,88 грн. (10 000 грн. (сума боргу) * 3 % * 259 (кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) = 212,88 грн.; - за розпискою від 01 жовтня 2014 року 2 054,67 грн. (86 500 грн. (сума боргу) 3 % * 289 (кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) = 2 054,67 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості та трьох відсотків річних за борговими розписками є обґрунтованим, а в частині стягнення інфляційних витрат підлягає до часткового задоволення, тобто в межах наведеного вище розрахунку. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Як розяснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, згідно положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 1 419,56 грн. Судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги стягненню не підлягають, оскільки позивачем не надано договору про надання правової допомоги адвокатом, платіжного доручення чи іншого фінансового (банківського) документа, який підтверджує їх оплату. Посилання [PERSON] на те, що розписки написані ним під примусом суд до уваги не приймає, оскільки будь-яких доказів в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України з цього приводу відповідачем не надано та в матеріалах даної цивільної справи немає.

Outcome: partial