Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів (повернення депозиту). Мотивує заявлені вимоги тим, що 02.06.2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено депозитний строковий договір № 300131/57941/3-14, відповідно до умов якого, вона передала Банку грошові кошти в сумі 10.115,00 доларів США, згідно квитанції № 10 від 02.06.2014 року. Зазначає, що відповідно до пункту 1 договору, строк вкладу значиться з 02.06.2014 року по 02.09.2014 року, а згідно п.5.2 договору визначається, що у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначено у договорі-заяві та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі - заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором (заявою) від 01.12.2014 року, вказує, що звернулася до відповідача із вимогою про повернення їй вкладу (грошових коштів) разом із сумою нарахованих за користування вкладом процентів, однак її звернення залишилося до даного часу без реагування і станом на 02.12.2014 року, відповідач не повернув їй суму вкладу в розмірі - 10115,00 доларів США; суму - 642,72 доларів США нарахованих відсотків. Просить, заявлені позовні вимоги про стягнення коштів (повернення депозиту) у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судові засідання не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, захист своїх інтересів згідно договору про надання правової допомоги надала представнику - [PERSON], який в судовому засіданні підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги [PERSON], в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві, в подальшому в судові засідання не з»явився, суду надав письмову промову в дебатах (а.с. 45), в яких просить заявлені позовні вимоги його довірителькою [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за довіреністю Бельський Р.Л. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечував, в наданих суду поясненнях посилався на те, що згідно інформації УСБУ в Чернівецькій області відкрито кримінальне провадження відносно колишнього директора відділення № 87 ПАТ Банк Фінанси і Кредит, яка заволоділа грошовими коштами вкладників; крім цього пояснив, що на договорі строкового депозитного вкладу укладеного між позивачем і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутня кругла печатка банку, при цьому не заперечував факту підписання цього договору уповноваженою на те особою; просив відмовити в задоволенні позову, в подальшому у судові засідання повторно не з»явився, відомостей про поважність причини неявки суду не представив, натомість після закінчення з»ясування обставин по справі і перевірки їх доказами (а.с. 38,39), представником відповідача було подано в суд зустрічну позовну заяву, яку згідно ухвали від 20.03. 2015 року було повернуто. Суд, виходячи з наведеного та вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якою передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів, відсутності згоди позивача на заочний розгляд справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача ПАТ «Банк Фінанси і Кредит». Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення (в усній формі), заслухавши пояснення як представника позивача, представника відповідача, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом установлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом, належними і допустимими доказами установлено, що 02.06.2014 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено було депозитний договір № 300131/57941/3-14 на строк вкладу з 02.06.2014 року по 02.09.2014 року (а.с.4), згідно умов якого позивач передала, а відповідач прийняв грошовий вклад в розмірі 10115,00 доларів США, згідно квитанції № 10 від 02.06.2014 року (а.с.5). Після закінчення строку дії договору 01.12.2014 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з письмовою заявою про не бажання продовжити договір депозитного вкладу № 300131/57941/3-14 з вимогою повернення їй готівкою у день закінчення депозиту суму свого строкового вкладу та нарахованих процентів (а.с.6), однак грошові кошти з нарахованими відсотками повернуто не було. Отже, вищенаведені докази досліджені судом є спів мірними з вимогами чинного законодавства. Так, згідно ст.ст.1058 ч.1, 1059 ч.1, 1060 ч.ч.1,2 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 1633,62 грн., що становить 1% від суми позову в гривневому еквіваленті, а позовні вимоги задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ч.3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до умов депозитних договорів, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є виконавцем обумовлених ним послуг, а позивач споживачем, тому захист прав позивача, як споживача, регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», та відповідними нормами ЦК України. Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, позивач, при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачами позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved