Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до Гримяцької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, просить визнати за нею право власності на будинок № 10, з надвірними будівлями, розташований по вул. Шевченка в с. Гримячка Віньковецького району Хмельницької області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13.02.2015 року помер її батько [PERSON], який був власником домоволодіння № 10, розташованого по вул. Шевченка в с. Гримячка, Віньковецького району. Позивач є спадкоємцем прав померлого за законом, яка прийняла частину спадкової маси. Спадщину вона прийняла в силу ст. 1291 ЦК України, подавши заяву в нотаріальну контору Хмельницького районного нотаріального округу з метою прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно - домоволодіння. А тому в позасудовому порядку реалізувати своє право [PERSON] не може. У судове засідання 19.11.2018 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Позивач [PERSON]М подала до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Гримяцької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області також надав до суду письмову заяву, у якій просить прийняти рішення згідно чинного законодавства та розглянути справу без участі представника сільської ради. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України\~передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України , суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів.\~\~\~\~ У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів. Судом встановлено, що 13.02.2015 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть 1-БВ № 247505 актовий запис № 3 Шаровечківської сільської ради Хмельницького району). Він, на підставі ст. 549 ЦК УРСР фактично вступив у володіння спадковим майном своєї матері [PERSON] в с. Гримячка Віньковецького району, що підтверджується довідкою цієї сільської ради № 240 від 10.10.2018 року. [PERSON] проживала і померла у вересні 1991 року в с. Гримячка Віньковецького району. Вона являлась володільцем домоволодіння № 10, з надвірними будівлями, розташованого по вул. Шевченка в с. Гримячка Віньковецького району Хмельницької області, що випливає із довідки № 240 . Позивач є спадкоємцем прав померлої за законом пятої черги згідно ст. 1265 ЦК України. Хоча вимогу про встановлення юридичного факту вступу батька після померлої в 1991 році баби у користування та володіння спадковим майном згідно ст. 549 ЦК УРСР вона не ставить, цей факт підтверджується довідкою № 240 від 09.09.2018 року Гримяцької сільської ради. Позивачка прийняла спадщину у визначеному законом порядку, відповідно до ст. 1269 ЦК України, подавши заяву нотаріусу, який постановою від 01 червня 2018 року відмовив їй у видачі свідоцтва на спадщину за відсутності у спадкоємця правовстановлюючого документа на спірне домоволодіння. Позивач є спадкоємцем померлого батька за заповітом відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України та прийняла частину спадщини у визначеному законом порядку. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами спадкової справи № 14-2015 заведеної після смерті [PERSON], який помер 13 лютого 2015 року. В ній він заповідає все своє майно позивачці, а згідно довідок № 156 та № 157, № 240 Гримяцької сільської ради його матір - [PERSON] була зареєстрована та проживала на час смерті, 07 вересня 1991 року по вул. Шевченка в цьому селі і за нею рахувався жилий будинок з господарськими будівлями. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено\~судом,\~позивач є\~спадкоємцем померлого [PERSON], який фактично набув прав власника на домоволодіння № 10, розташоване по вул. Шевченка в с. Гримячка Віньковецького району після померлої матері, проте юридично свої права не зареєстрував. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає, брат позивачки [PERSON] надіслав до суду заяву в якій повідомляє, що не висуває майнових претензій до [PERSON] у звязку з подачею нею позову до суду. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2018 року. При вирішенні спору, суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на вказане нерухоме майно, однак не оформив це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, тому його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати позивачем право власності на спадкове майно.

Outcome: approved