Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 04.12.1998 відділом РАГС Шевченківського району м. Києва, запис акту №951. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], але спільне сімейне життя не склалося по причині різних поглядів на подружні відносини, виникали непорозуміння та сварки, які згодом стали систематичними, що призвело до припинення шлюбу. З 2010 шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, проживають порізно. Впевнилась в тому, що збереження шлюбу стало неможливим, суперечить її інтересам. Позивач просила шлюб розірвати. У судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує з наведених підстав, відповідач їх визнав, просять ухвалити відповідне рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних даних і доказів, і в порядку ст. 174 ЦПК України ухвалити відповідне рішення, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. У відповідності з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд установив, що з 04.12.1998 сторони перебувають в шлюбі, оформленому реєстрацією відділом РАГС Шевченківського району м. Києва, запис акту №951, мають спільну малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Сім»я сторін розпалась остаточно, по причині різних поглядів на подружні відносини, права та обов»язки подружжя, стали постійно виникати непорозуміння та сварки, що призвело до припинення шлюбу. З 2010 сторони шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, проживають порізно, тривалий час шлюб існує лише формально. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі обох подружжя, суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, правомірні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 24, 104, 105, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved