Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності. Позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить ? частки квартири №1 в будинку 25 на проспекті [PERSON] в м. Рівне, яке зареєстровано на підставі рішення суду в КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 01.03.2006 року, №10776438. Іншу ? частку даної квартири позивач купила у своєї бабусі [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу від 20.11.2007 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] Однак, право власності на ? частку квартири не зареєструвала, так як проживає у Німеччині, і не знала що за законодавством України куплену нерухомість потрібно реєструвати. 12 лютого 2013 року бабуся [PERSON] померла. В лютому 2014 року приїхавши в м. Рівне їй стало відомо, що її дядько [PERSON] зареєстрував право власності на ? частку квартири №1 в будинку 25 на проспекті [PERSON] в м. Рівне на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.2014 року. Позивач просить визнати вказане свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.01.2014 року недійсним та скасувати державну реєстрацію на ? частку квартири №1 в будинку 25 на проспекті [PERSON] в м. Рівне з підстав, що позивач придбала частку квартири раніше відповідно до вимог ст. ст. 655, 657 ЦК України. Вважає, що саме з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі продажу квартири до неї перейшло право власності на придбане нерухоме майно. З цих підстав відповідач [PERSON] не мав права на спадкування за законом. Таким чином у звязку з видачею відповідачу свідоцтва про спадщину порушено право власності позивача. Відповідач - позивач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу\~\~\~від 20.11.2007 року недійсним. Вимоги обґрунтовує тим, що про даний договір дізнався з позовної заяви, незважаючи на те, що часто бував у Рівному про даний правочин йому ні мати ні племінниця [PERSON] не повідомляла. Померла [PERSON], була його матірю, проживала в квартирі №1 в будинку 25 на проспекті [PERSON] в м. Рівне і наміру продати квартиру вона не мала. Позивач зазначає, що його мати фізично не могла ні прочитати, ні підписати договір купівлі продажу квартири через поганий зір, хворобу та похилий вік 95 років. З 2006 року [PERSON] доглядала [PERSON], з якою відповідач уклав усну угоду, оскільки сам проживав у м. Київ. Відповідач зазначає, що [PERSON] продавши в 2007 році [PERSON] частину квартири під час хвороби в сукупності з похилим віком 95 років не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Також додав, [PERSON] була неграмотною і сама прочитати договір купівлі-продажу не могла. В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом обґрунтування викладені в первісному позові підтримали, просили його задовольнити, зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні відповідач, його представник просили відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, висновки експертиз, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов підлягає до задоволення, в задоволенні первісного позову слід відмовити. Судом встановлено, що квартира № 1 на проспекті [PERSON], 25 в м. Рівне перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] 10 листопада 2004 року [PERSON] помер і ? частки квартири за адресою [ADDRESS] успадковувала його дочка [PERSON], яка в подальшому було виділена їй із спільної сумісної власності в приватну власність на підставі рішення Рівненського міського суду від 21 жовтня 2005 року та зареєстрована у КП «РМ БТІ». 20 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу ? частини квартири за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним [PERSON] за суму 3872 грн., право власності на дану частку не зареєструвала. 12 лютого 2013 року [PERSON], [INFO] померла. [PERSON] син померлої [PERSON] після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частини квартири за адресою [ADDRESS] від 19 січня 2014 року та здійснив державну реєстрацію права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно п. 16 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду справ про визнання правочину недійсним» Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. 24 липня 2014 року призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, виконання якої доручено КЗ Рівненської обласної ради «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення», однак відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 279/14 експерти не змогли зробити експертний висновок про те, чи розуміла значення своїх дій та усвідомлювала їх наслідки [PERSON] Допитаний у якості свідка лікар-психіатр [PERSON] показав, що записи в амбулаторній карті [PERSON] та показання свідків носять суперечливий характер. 04 грудня 2014 року призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза, виконання якої доручено експертам Київського міському центру судово-психіатричної експерти на виконання якої були надані документи зі всіх медичних установ в яких лікувалась [PERSON], а саме амбулаторна карта [PERSON] з Центральної міської лікарні м. Рівне, медична картка стаціонарного хворого [PERSON][INFO] №9167 за період 23.05.2006-03.06.2006 із кардіологічного відділення № 2 Центральної міської лікарні м. Рівне, медична карта стаціонарного хворого [PERSON] [INFO] за 2004 рік з КЗ Рівненський обласний госпіталь інвалідів ВВВ. Відповідно до висновку судового психіатричного експрета № 907 від 23.10.2015 року, [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року страждала стійким психічним розладом у вигляді судинної деменції і за своїм психічним станом тоді вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показала, що вже 19 років проживає за кордоном, однак 3-4 рази на рік приїжджала в Україну кожного року, окрім 2009, 2010, 2011 року і дивилась за бабусею , купувала для неї одяг, ліки, їжу та інші необхідні речі, платила доглядальницям, сплачувала комунальні послуги. Також вона неодноразово передавала гроші для бабусі через свого знайомого в м. Рівне [PERSON] Бабуся все розуміла, бачила і могла писати, вона спілкувалась з нею через програму скайп до кінця її життя. Бабуся хотіла квартиру за адресою [ADDRESS] залишити їй, тому в 2007 році позивач купила належні бабусі ? частки квартири приблизно за 4000 грн. В звязку з тим, що проживає в Німеччині право власності на ? частки квартири не зареєструвала в органах БТІ, тому що думала, що це не обовязково. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що була знайома з [PERSON] та бачила її у 2006, 2007, 2008 роках. В розмові бабуся була адекватна, відповідала на питання. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] бачив раз чи 2 раз на тиждень, по проханню [PERSON] заїжджав до неї з 2005-2006 року. Неодноразово він привозив ноутбук і [PERSON] спілкувалась з [PERSON] за допомогою програми скайп. Також він сплачував комунальні послуги за [PERSON] грошима, які йому надсилала [PERSON] Бабуся лежала чи сиділа, ходити не могла, окулярів у неї не бачив, слух був нормальний. Йому відомо про те, що у [PERSON] були доглядальниці - спочатку доглядала [PERSON], потім [PERSON]. У 2007 році він займався організацією приїзду нотаріуса до [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у 2007 році лагодив ліжко у квартирі [PERSON] на прохання [PERSON] Бабуся була при свідомості , все розуміла і чула. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що доглядала за [PERSON] з 2006 року. 10 жовтня 2007 року вона познайомилась з [PERSON], коли вона приїхала на річницю після смерті батька. За догляд бабусі їй платив [PERSON] Бабуся дуже погано чула, у 2007 році погано бачила, ні читати ні писати не могла. З 2006 року близько 2 років бабуся нікого не впізнавала. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знайомий [PERSON] з 2002 року, оскільки знав її покійного сина [PERSON] В 2003 році бабуся ще ходила на костилях, у 2004 році лікувалась у госпіталі для ветеранів в Клевані, коли у 2005 році помер її син [PERSON], то бабуся не ходила. [PERSON] мала поганий слух і зір. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з 1997 року працює нотаріусом, у 2007 році до нього звернулась [PERSON] щодо укладення договору купівлі-продажу частини квартири. Він приїхав в квартиру, поспілкувався з бабусею, яка сказала, що хоче продати квартиру внучці. В квартирі він на ноутбуці надрукував договір, вона з ноутбуку сама його прочитала, читала довго, хвилин сорок, що дуже його здивувало. Бабуся користувалась окулярами. Потім він поїхав, роздрукував договір і [PERSON] прочитала його ще раз та підписала його, також поставила підпис в реєстрі. Під час здійснення даного правочину у квартирі була внучка, яка перебувала на кухні, а він з бабусею був у кімнаті. У нього не було жодних сумнівів, що [PERSON] не може підписати чи прочитати договір. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що 5 листопада 2007 року він приїхав з [PERSON] до супермаркету «Вопак» щоб скупитись, там зустрілись з [PERSON], пішли разом до неї на квартиру по [PERSON], попили чаю. В квартирі була бабуся, [PERSON] з нею розмовляла голосно і вона чула. Бабуся була адекватною. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вони епізодично, впродовж короткого часу бачили [PERSON], що не дозволяло їм зробити однозначний висновок про її стан здоровя. Допитана у якості свідка позивач [PERSON] постійно проживала за межами України, впродовж 2009-2011 року не приїжджала і також не могла спостерігати за всіма змінами здоровя [PERSON] Окрім того, вона приховала факт укладення спірного договору від свого дядька [PERSON] Свідок [PERSON], яка була доглядальницею [PERSON] з 2006 року була найкраще обізнана про її стан здоровя та можливість добре бачити і чути, оскільки постійно проживала з нею. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті \~обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином отримані під час судового розгляду докази дають підстави вважати, що на момент укладення договору купівлі-продажу 20 листопада 2007 року [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що є наслідком визнання його недійним, тому зустрічний позов підлягає до задоволення. [PERSON] законно реалізував своє право на спадкування спадщини після смерті [PERSON], тому первісний позов про визнання свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права власності на ? частки квартири № 1 в буд. № 25 на проспекті [PERSON] в м. Рівне на імя [PERSON] до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed