Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах на утримання двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за минулі три роки у розмірі 1/3 частки від усіх отриманих доходів, аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх отриманих доходів. Стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх отриманих доходів. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що знаходилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 04.03.2010 року. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому, враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментах на утримання двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за минулі три роки у розмірі 1/3 частки від усіх отриманих доходів, аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх отриманих доходів. Стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх отриманих доходів. Ухвалою від 17 січня 2019 року було задоволено клопотання представника позивача, відкрито спрощене провадження по справі. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON]., не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 04.03.2010 року (а. с. 5) Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні (а. с. 6,7, 9,10, 12) [PERSON] є повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання у КЗ «Маріупольський морський ліцей», тому потребує матеріальної допомоги на утримання (а. с. 13) [PERSON] є неповнолітнім, тому має право на матеріальну допомогу від батька, оскільки мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду з дня подачі позовної заяви Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№ 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з ким вони проживають. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання не надає, діти знаходяться на повному утриманні позивача, суд приходить до висновку, відповідач зобов'язаний здійснювати матеріальну допомогу на утримання дитини та вважає необхідним стягнути з відповідача на її користь аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з дня пред'явлення позову, тому вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Отже, з аналізу вказаних норм суд приходить до висновку, що для стягнення заборгованості по сплаті аліментів за минулий період необхідно, щоб ці аліменти були стягнуті рішенням суду в минулому та не виконувались відповідачем належним чином, в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] до подання вказаного позову до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] не зверталась, нотаріального договору про сплату аліментів між ними не укладалось, отже підстави для стягнення аліментів за минулий період, до ухвалення вказаного рішення, відсутні, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Задовольняючи позовні вимоги, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial