Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась у суд з позовом до відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тртя особа [PERSON] , в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою [ADDRESS] .. В обґрунтування поданого позову зазначає, що вона є співвласниником квартири за адресою [ADDRESS] . Вона є власником 64/100 частини зазначеної квартири на підставі договору дарування, інші 36/100 частини належать третій особі [PERSON] . Крім того, у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, однак більше року не мешкають за місцем реєстрації, але їх реєстрація порушує права позивача як співвласника квартири. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до положень ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з`явилась надала пояснення у справі, в яких просить справу розглядати без участі третьої особи. Судом встановлено, що позивач є власником 64/100 квартири за адресою [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 24.04.1997року та договору дарування від 14.07.2005року. Інші 36/100 частини вказаної квартири належать третій особі [PERSON] . Зазначене підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Незважаючи на реєстрацію за зазначеною адресою відповідачі не мешкають у вказаній квартирі більш року, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Доказів наявності перешкод у проживанні відповідачів у вказаній квартирі матеріали справи не містять. Конституцією України ( ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб ( статті 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між власником або законом. Так судом встановлено, що відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без поважних причин понад рік не мешкають за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у праві користування та розпорядження своєю власністю, а тому вважає , що позовні вимоги в підлягають задоволенню. Судові витрати суд стягує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved