Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, оплати за період вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що [PERSON] 19 грудня 2016 року працювала на посаді провідного інженера відділу землеоціночних робіт в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Відповідно до Положення про Одеську регіональну філію ДП «Ценр державного земельного кадастру», затвердженого Наказом ДП «ЦДЗК» від 20 лютого 2009 року №67, філія є відокремленим структурним підрозділом ДП «Центр державного земельного кадастру», здійснює господарську діяльність від імені та в інтересах ДП «Ценр державного земельного кадастру». 19 грудня 2016 року курівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» поставило [PERSON] до відома про її звільнення на підставі нібито винних з її боку дій, що виразилася у прогулі та відсутності на робочому місці понад три години без поважних причин. На підтвердження звільнення [PERSON] було предявлено копію наказу за підписом директора Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 19 грудня 2016 року. Звільняючи [PERSON] з займаної посади наказом від 19 грудня 2016 року, керівництвом Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» було визначено, що саме її винні, самоуправні дії, що виразилася у відсутності на робочому місці на протязі двох робочих днів 29 та 30 листопада 2016 року є підставою для звільнення. Пояснення [PERSON] з приводу причин відсутності на роботі 29 та 30 листопада 2016 року керівництвом Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» було свідомо проігноровано. Проте, [PERSON] не може погодитися з тими обставинами, що нібито вона, як працівник Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» була відсутня на роботі 29 та 30 листопада 2016 року без поважних причин, та більш того, що її відсутність на роботі у вказані дні має ознаки прогулу або самовільного залишення робочого місця. У звязку з неодноразовою зміною керівництва Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», нераціональним використанням коштів, безвідповідального відношення керівництва до своїх обовязків, вибіркового ставлення до замовників послуг підприємства, Одеська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» з прибуткового підприємства перетворилася на збиткове. З 2015 року фактично припинили виплачувати заробітну плату найманим працівників. Однак, такі обмеження не стосувалися лише апарату Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», які вчасно та в повному обсязі таку заробітну плату отримували. Бачучи незаконність дій керівництва Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», [PERSON], вимушена була звертатися до відповідних органів зі скаргами щодо невиплати їй заробітної плати. Саме активні дії позивача на захист своїх трудових прав і стало причиною її постійного цькування та приниження з боку працівників апарату Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Так, [PERSON] постійно зверталася з приводу незаконних дій директора Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» до головного офісу ДП «Центр Державного земельного кадастру», до інспекції праці в Одеській області. Така активність [PERSON] налаштувала керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» проти [PERSON]. З початку, враховуючи відрядних характер оплати праці, [PERSON] взагалі усунули від виконання роботи на замовлення. Згодом, фактично перестали виплачувати заборгованість по зарплаті, на відміну від інших працівників. Крім того, налаштували проти [PERSON] більшість працівників, вказавши саме її винного у невиплаті заборгованості по зарплаті іншим працівникам, так як грошові кошти пішли на виплату штрафу, який як штрафна санкція був застосований інспекціє праці за скаргами [PERSON]. Таке цькування продовжувалося більше року. Врешті керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» перейшло до погроз або [PERSON] звільняється за власним бажанням, або її звільнять без її бажання. На останню скаргу [PERSON] до головного офісу, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» було вимушено виплатити [PERSON] більшу частину заборгованості по заробітній платі. Проте, вимоги [PERSON] виплатити 2/3 частини заробітної плати за той час, коли відсутня робота на відрядних умовах оплати, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» взагалі проігнорувало. На початку листопада, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» отримавши замовлення на виконання землевпорядних робіт, фактично в останні дні її виконання видало [PERSON] декілька таких робіт на виконання. Видавши роботу на виконання усім працівників відділу, в якому [PERSON] працювала, робітників було повідомлено про необхідність праці у вихідні дні аби встигнути виконати усю роботу. Бажаючи отримати кошти на новорічні свята, [PERSON] погодилась. Аби виконати роботу вчасно, [PERSON] працювала у вихідні дні - 5 та 26 листопада 2016 року. Разом зі [PERSON] роботу виконували усі працівники відділу, де [PERSON] працювала. 28 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до начальника відділу, в якому працювала з проханням погодити [PERSON] заяву про надання іншого вихідного дня за рахунок вже відпрацьованих нею 5 та 26 листопада. Заява [PERSON] була погоджена начальником відділу та погоджена заступником начальника Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» [PERSON] віддала до секретаріату апарату, де їй було дозволено використати 29 та 30 листопада в якості вихідних днів. Такий дозвіл був висловлений усно, проте [PERSON] запевнили, щоусі формальності будуть оформлені належним чином. Після виходу на роботу, 01 грудня 2016 року до [PERSON] взагалі не було предявлено будь-яких претензій. Такі претензії до [PERSON] було предявлено лише 19 грудня 2016 року, зі спливом більше двох тижнів після отримання [PERSON] днів «відгулу». Тобто, передбачається, що керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» було обізнано про причини відсутності [PERSON] на роботі 29 та 30 листопада 2016 року. [PERSON], як найманий працівник, належним чином повідомила керівництво про надання їй днів «відгулу» за працю у вихідні дні. Погодила такі дні зі своїм безпосереднім керівництвом - начальником відділу у якому працює. Більш того, повідомила заступника начальника Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» та безпосередньо віддала заяву до секретаріату апарату. Тобто, як вбачається саме самовільного залишення робочого місця з боку [PERSON] не було, її дії були направлені виключно на отримання належних їй вихідних з недопущенням самовільства з боку [PERSON]. Протягом 29 та 30 листопада 2016 року до [PERSON] з боку керівництва Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» не надійшло жодного телефонного повідомлення про необхідність виходу на роботу, не було предявлено претензій від начальника відділу, в якому [PERSON] працює. Тобто жодним чином, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», не намагалося зясувати причини відсутності [PERSON], що свідчить лише про його згоду на надання [PERSON] вказаних днів в якості «відгулів». Що стосується твердження керівництва про той факт, що нібито не було ухвалено відповідного наказу про обовязок праці у вихідні дні, а відповідно, відсутні обставини надання «відгулів». За вимогами трудового законодавства саме на керівництво підприємства покладається обовязок оформлення усіх необхідних документів щодо праці працівників у вихідні дні. Ухилення від виконання цього обовязку є лише свідченням порушення прав найманих працівників та безвідповідальна експлуатація працівників. За таких обставин, [PERSON], як найманим працівником були виконані усі вимоги, які унеможливлюють предявлення до неї претензій з приводу необґрунтованої відсутності [PERSON] на робочому місці. Тобто, звільнення з роботи [PERSON], що відбулося на підставі наказу від 19 грудня 2016 року є незаконним. [PERSON] також має право на відшкодування їй з боку Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» завданої моральної шкоди. Діючи упереджено, лише з метою звільнення [PERSON] за будь-яких умов, та тільки через той факт, що вона наважилася захищати свої трудові права, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» свідомо позбавило [PERSON] можливості заробляти собі на життя. [PERSON] є інвалідом, пенсійної забезпечення недостатньо аби сплатити занадто великі рахунки за комунальні послуги та забезпечити себе принаймні усіх мінімально необхідним. Знаючи про тяжкий фінансовий стан [PERSON], керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» не тільки свідомо затримувало [PERSON] заробітну плату, але і незаконно звільнило за надуманими підставами. Така незаконність з боку керівництва підприємства, на якому пропрацювала більше десяти років, звільнення перед самим Новим роком, дуже тяжко сказалося на психологічний стан [PERSON]. Душевні страждання викликали депресію та зневіру у справедливість. Позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000,0 гривень. Також, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» досі не видало [PERSON] ані наказу про звільнення, ані трудової книжки, порушивши вимоги статті 47 КЗпП України. Крім іншого, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» повинен [PERSON] виплатити заробітну плату за час ненадання [PERSON] роботи за умов наказу про встановлення відрядної форми оплати праці. Так, заборгованість з заробітної плати за час ненадання керівництвом [PERSON] роботи, за умов виплати 2/3 ставки заробітної плати за час ненадання роботи склала разом 32600,0 гривень, а саме з урахуванням ставки [PERSON] заробітної плати в розмірі 3500,0 грн. за час роботи в період з січня 2015 року по грудень 2016 року. Враховуючи вимоги статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці, положень Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 та з урахуванням вимушеного прогулу на протязі 231 дня з дня звільнення та заробітної плати, що виплачувалася в останнє в червні 3848,0 гривень та в липні 5560,0 гривень складає 98,0 гривень за 231 день вимушений прогул (3848,0 + 5560,0 = 9408,0; 9408, 00:22 = 427,60; 427,60 * 231 день = 98775,60 гривень). Тому, позивач, вимушена звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Представник Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» відзиву на позов не подавав. Був присутній в на двох судових засіданнях, в подальшому у судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, допитавши сторін, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених ними письмових доказів. З метою повного та всебічного розгляду справи ухвалою суду від 29 червня 2017 року витребувано з Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» такі документи: -оригінал наказу про звільнення [PERSON] від 19 грудня 2016 року; -всі матеріали дисциплінарного розслідування щодо [PERSON] з наданими поясненнями [PERSON]; -правила внутрішнього трудового розпорядку Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» та журнал ознайомлення [PERSON] з вказаними правилами; -наказ щодо балансу робочого часу на 2016 рік (з підписом про ознайомлення [PERSON]); -посадову інструкцію за посадою з підписом [PERSON]; -штатний розпис Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» станом на 2016 рік та наказ по підприємству про форму та систему оплати праці; -положення про оплату праці працівників Філії Центру ДЗК, зайнятих виконанням землевпорядних, земелеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт; -відрядні наради на нарахування заробітної плати за період 2015 2016 років; -табелі обліку використання робочого часу [PERSON] за 2015 2016 роки; -довідку щодо грошових виплат після звільнення [PERSON]. На вимогу суду відповідачем надано лише відрядні наради на нарахування заробітної плати за період 2015 2016 років; табелі обліку використання робочого часу [PERSON] за 2015 2016 роки; довідку щодо грошових виплат після звільнення [PERSON]. Решта документів надана не була без повідомлення суду про причини невиконання ухвали суду в цій частині. Позивачем надано до суду копії посадової інструкції за посадою з підписом [PERSON]; штатний розпис Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» станом на 2016 рік та наказ по підприємству про форму та систему оплати праці; положення про оплату праці працівників Філії Центру ДЗК, зайнятих виконанням землевпорядних, земелеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт. [PERSON] 19 грудня 2016 року працювала на посаді провідного інженера відділу землеоціночних робіт в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Відповідно до Положення про Одеську регіональну філію ДП «Центр державного земельного кадастру», затвердженого Наказом ДП «ЦДЗК» від 20 лютого 2009 року №67, філія є відокремленим структурним підрозділом ДП «Центр державного земельного кадастру», здійснює господарську діяльність від імені та в інтересах ДП «Центр державного земельного кадастру». 19 грудня 2016 року курівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» поставило [PERSON] до відома про її звільнення на підставі винних з її боку дій, що виразилася у прогулі та відсутності на робочому місці понад три години без поважних причин. На підтвердження звільнення [PERSON] було предявлено копію наказу за підписом директора Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 19 грудня 2016 року. Як передбачено вимогами статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, у тому числі, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більш трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільняючи [PERSON] з займаної посади наказом від 19 грудня 2016 року, керівництвом Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» було визначено, що саме її винні, самоуправні дії, що виразилася у відсутності на робочому місці на протязі двох робочих днів 29 та 30 листопада 2016 року є підставою для звільнення. Пояснення [PERSON] з приводу причин відсутності на роботі 29 та 30 листопада 2016 року керівництвом Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» було свідомо проігноровано. Відповідно до Положення про оплату праці працівників філій Центру ДЗК, зайнятих виконанням землевпорядних, землеоціночних, то графо-геодезичних та картографічних робіт від 20 травня 2011 року, передбачено порядок застосування відрядної форми оплати праці в філіях Центру ДЗК. [PERSON] постійно зверталася з приводу незаконних дій директора Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» до головного офісу ДП «Центр Державного земельного кадастру», до інспекції праці в Одеській області. Враховуючи відрядних характер оплати праці, [PERSON] усунули від виконання роботи на замовлення. Згодом, фактично перестали виплачувати заборгованість по зарплаті. На останню скаргу [PERSON] до головного офісу, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» виплатило [PERSON] більшу частину заборгованості по заробітній платі. Вимоги [PERSON] виплатити 2/3 частини заробітної плати за той час, коли відсутня робота на відрядних умовах оплати були проігнорувані. На початку листопада, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» отримавши замовлення на виконання землевпорядних робіт, фактично в останні дні її виконання видало [PERSON] декілька таких робіт на виконання. Видавши роботу на виконання усім працівників відділу, в якому [PERSON] працювала, робітників було повідомлено про необхідність праці у вихідні дні аби встигнути виконати усю роботу. Бажаючи отримати кошти на новорічні свята, [PERSON] погодилась. Аби виконати роботу вчасно, [PERSON] працювала у вихідні дні - 5 та 26 листопада 2016 року. Відповідно до вимог статті 107 КЗпП України, на бажання працівника який працював у святковий та неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. 28 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до начальника відділу, в якому працювала з проханням погодити [PERSON] заяву про надання іншого вихідного дня за рахунок вже відпрацьованих нею 5 та 26 листопада. Заява [PERSON] була погоджена начальником відділу та погоджена заступником начальника Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» [PERSON] віддала до секретаріату апарату, де їй було дозволено використати 29 та 30 листопада в якості вихідних днів. Такий дозвіл був висловлений усно, проте [PERSON] запевнили, щоусі формальності будуть оформлені належним чином. За наказом про звільнення ця заява не була врахована відповідачем, хоча і не ставилося її існування або належність під сумнів в удовому засіданні. Після виходу на роботу, 01 грудня 2016 року до [PERSON] не було предявлено будь-яких претензій. Такі претензії до [PERSON] було предявлено лише 19 грудня 2016 року, зі спливом більше двох тижнів після отримання [PERSON] днів «відгулу». Таким чином вбачається, що керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» було обізнано про причини відсутності [PERSON] на роботі 29 та 30 листопада 2016 року. [PERSON], як найманий працівник, належним чином повідомила керівництво про надання їй днів «відгулу» за працю у вихідні дні. Погодила такі дні зі своїм безпосереднім керівництвом - начальником відділу у якому працює. Більш того, повідомила заступника начальника Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» та безпосередньо віддала заяву до секретаріату апарату. Тобто, як вбачається саме самовільного залишення робочого місця з боку [PERSON] не було, її дії були направлені виключно на отримання належних їй вихідних. Відповідно до ст. 107 КЗпП України не предявляється до працівника додаткових вимог щодо необхідності фактичного отримання наказу керівництва для використання іншого дня в якості вихідного. Протягом 29 та 30 листопада 2016 року до [PERSON] з боку керівництва Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» не надійшло жодного телефонного повідомлення про необхідність виходу на роботу, не було предявлено претензій від начальника відділу, в якому [PERSON] працює. Тобто жодним чином, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», не намагалося зясувати причини відсутності [PERSON], що свідчить лише про його згоду на надання [PERSON] вказаних днів в якості «відгулів». За таких обставин, вбачається, що в діях [PERSON] відсутня складова свідомого ігнорування своїх трудових обовязків. За вимогами трудового законодавства саме на керівництво підприємства покладається обовязок оформлення усіх необхідних документів щодо праці працівників у вихідні дні. Ухилення від виконання цього обовязку є лише свідченням порушення прав найманих працівників та безвідповідальна експлуатація працівників. За таких обставин, [PERSON], як найманим працівником були виконані усі вимоги, які унеможливлюють предявлення до неї претензій з приводу необґрунтованої відсутності [PERSON] на робочому місці. Відповідно до копії посадової інструкції за посадою з підписом [PERSON] від 01 грудня 2011 року за п. 1.2 призначення на посаду провідного інженера та звільнення з неї здійснюється начальником філії з дотриманням вимог КЗпП України за поданням начальника відділу. Таке подання в матеріалах справи відсутнє. Таким чином, суд дійшов висновку, що звільнення з роботи [PERSON] на підставі наказу від 19 грудня 2016 року є незаконним. [PERSON] також має право на відшкодування їй з боку Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» завданої моральної шкоди. [PERSON] є інвалідом, пенсійної забезпечення недостатньо аби сплатити занадто великі рахунки за комунальні послуги та забезпечити себе принаймні усіх мінімально необхідним. Знаючи про тяжкий фінансовий стан [PERSON], керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» не тільки свідомо затримувало [PERSON] заробітну плату, але і незаконно звільнило. Така незаконність з боку керівництва підприємства, на якому пропрацювала більше десяти років, вплинуло на психологічний стан [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого майнового та немайнового права та інтересу. П. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. ст. 130, 132-134 КЗпП України). Встановивши факт протиправної пошкодження поведінки відповідача, беручи до уваги, що своїми протиправними діями відповідач порушив нормальний уклад життя позивача, заподіяв моральні й душевні страждання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, настання якої викликано протиправними діями відповідача згідно ст. 23 ЦК України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом прийняті до уваги характер правопорушення, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди та з урахуванням розумності й справедливості, суд визнає обґрунтованою вимогу про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,0 гривень. За вимогами ст. 115 КЗпП України, визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» досі не видало [PERSON] ані наказу про звільнення, ані трудової книжки, порушивши вимоги статті 47 КЗпП України. Крім іншого, керівництво Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» повинен [PERSON] виплатити заробітну плату за час ненадання [PERSON] роботи за умов наказу про встановлення відрядної форми оплати праці. Так, заборгованість з заробітної плати за час ненадання керівництвом [PERSON] роботи, за умов виплати 2/3 ставки заробітної плати за час ненадання роботи склала разом 32600,0 гривень, а саме з урахуванням ставки [PERSON] заробітної плати в розмірі 3500,0 грн. за час роботи в період з січня 2015 року по грудень 2016 року. Враховуючи вимоги статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці, положень Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 та з урахуванням вимушеного прогулу на протязі 231 дня з дня звільнення та заробітної плати, що виплачувалася в останнє в червні 3848,0 гривень та в липні 5560,0 гривень складає 98,0 гривень за 231 день вимушений прогул (3848,0 + 5560,0 = 9408,0; 9408, 00:22 = 427,60; 427,60 * 231 день = 98775,60 гривень). За викладених обставин, суд вважає, що позов [PERSON] необхідно задовольнити та визнати протиправним та скасувати наказ Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» № 108-к від 19 грудня 2016 року за яким [PERSON] звільнено з посади провідного інженера відділу землевпорядних робіт з юридичними особами відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Поновити [PERSON] на посаді провідного інженера відділу землевпорядних робіт з юридичними особами Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Стягнути з Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь [PERSON] заробітну плату за умовами відрядної оплати праці за час невиконання роботи в період з січня 2015 р. по грудень 2015 року, з січня 2016 р. по грудень 2016 р. в розмірі 32600,0 грн.. Стягнути з Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.12.2016 року по 30.11.2017 року в розмірі 98775,60 грн. (Дев'яносто вісім тисяч сімсот сімдесят п'ять грн. 60 коп.). Стягнути з Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 10000,0 грн. Стягнути з Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судовий збір в сумі 2593,76 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved