Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, просить визнати строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 498/07ф, укладеним між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») та позивачкою 17.12.2007 року, який первинно встановлений 16.12.2015 року, таким, що змінений і настав 07.08.2012 року, визнати зобов'язання за кредитним договором № 498/07ф. укладеним між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») та позивачкою 17.12.2007 року, такими, що припинені, визнати іпотеку, встановлену договором, укладеним між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») та позивачкою 17.12.2007 року, якою забезпечено виконання зобовязань за кредитним договором № 498/07ф від 17.12.2007 року такою, що припинена, стягнути з ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» на користь позивачки суму сплаченого судового збору в розмірі 551,20 гривень. Позивачка надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, сповіщався належним чином. Третя особа у судове засідання не зявилася, сповіщалася належним чином, причини неявки не повідомила, своєї думки щодо позову не висловила. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні і доказів, що є в справі, позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 17.12.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» та позивачкою був укладений кредитний договір № 498/07ф, відповідно до умов якого банк надав мені кредит в сумі 150000 дол. США, зі сплатою 14% річних, строком користування до 16.12.2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 17.12.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та позивачкою був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 6176. 17.12.2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] C M. був укладений договір поруки., відповідно до умов якого останній зобов'язався в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути, позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маг право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець па основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про гаку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту також передбачено умовами кредитного договору № 498/07ф від 17.12.2007 року. Згідно п. 2.7.2., кредитного договору, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником та/або поручителем протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги. Відповідно до п. 2.7.3., в будь-який час після пред'явлення банком вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань і до їх фактичного виконання позичальником. Банк має право відкликати свою вимогу. Таке відкликання вимоги здійснюється банком в письмовій формі. В разі такого відкликання боргові зобов'язання підлягають виконанню позичальником в розмірі, порядку та строки, що визначені цим договором, якщо сторони не домовились про інше. Згідно п. 2.7.4., у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 1 (один) календарний місяць від дати отримання вимоги банку, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, майно поручителя в порядку, передбаченому діючим заонодавством та договором іпотеки. Відповідно до п. 3.2.6., банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів передбачених цим договором, якщо позичальник протягом чотирнадцяти календарних днів від дати отримання вимоги банка про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п.3.2.5. цього договору, не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору), або запропоновані засоби не влаштують банк. Відповідно п. 3.3.9., позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на письмову вимогу банку у випадках, передбачених цим договором та договором/ми іпотеки, укладеним/и із позичальником (майновим поручителем). Згідно п. 5.2., сторони домовилися, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів, а так само невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.п. 3.3.. 5.1 цього договору, є умовами, при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює дострокове повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами та інші платежі відповідно до умов цього договору. Для цього, банк надає під розпис уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з нарахуванням можливих штрафних санкцій. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, банк по закінченню 20-ти денного строку з дати отримання позичальником/поручителем такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно, чи інше забезпечення у розмірі надних кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки та інших витрат банку, у порядку, визначеному цим договором, договором іпотеки та чиним законодавством України. На підставі вказаних пунктів кредитного договору, положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» реалізував своє право вимоги дострокового повернення кредиту шляхом пред'явлення відповідної вимоги. Відповідно до вимоги банку № Од/31-135 від 07.08.2012 року, направленої на адресу позивачки, ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» зазначає, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором є таким, що настав 07.08.2012 року, вимагає повного дострокового повернення кредиту в сумі 1089760,86 грн. в 30-ти денний строк, та зазначає, що у разі невиконання приведених вимог, банк звернеться до суду з позовом. В постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15 була висловлена наступна правова позиція. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Отже, строк виконання основного зобовязання за кредитним договором № 498/07ф від 17.12.2007 року, який первинно був встановлений 16.12.2015 року, був змінений після пред'явлення ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» вимоги про повне дострокове повернення кредиту за№ Од/31-135 від 07.08.2012 року. Відтак, з огляду на приведену вимогу банку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав 07.08.2012 року. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, іпотекодавця передбачених частиною першою статті 559, частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином права поручителя, іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання поруки (іпотеки) такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки (іпотеки) чи шляхом припинення зобов'язання за договором. Враховуючи, що позивачкою заявлені вимоги саме про припинення зобовязань за кредитним договором, то суд відповідно до вище наведеного відмовляє у задоволенні цих вимог. Враховуючи, що позовні вимоги про припинення кредитного договору є похідними від вимог про припинення зобовязань за кредитним договором, то суд також відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: partial