Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про зобов»язання відповідача [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності та вселити її у дану квартиру. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що квартира [ADDRESS], що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І. за № 4936 13 липня 2000 року. Відповідач являється колишнім співмешканцем, якому вона дозволила тимчасово проживати в належній їй на праві власності квартирі. Не зважаючи, на те, що позивач являється власником вказаної квартири, вона позбавлена можливості нею користуватись, оскільки відповідачем їй чиняться у цьому перешкоди, шляхом заміни дверних замків та відмовою надати дублікат ключів , що змушує її звертатись до правоохоронних органів та з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просили позов задовольнити. Додатково зазначили, що відповідачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] в якій він зареєстрований та відповідно має право на користування, володіння і розпорядження проте, вважаючи спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, чинить позивачу перешкоди у користуванні нею. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Мотивуючи свої заперечення відповідач зазначив, що спільне проживання із позивачем у квартирі [ADDRESS] є неможливим, оскільки він побоюється за свою безпеку та допускає, що позивачем будуть застосовані усі можливі заходи для виселення його із даної квартири. Зазначив, що в минулому році такі обставини мали місце і він був вимушений проживати взимку у гаражі, який не опалювався, що негативно вплинуло на стан його здоров»я. Квартира [ADDRESS] в якій він зареєстрований, не дає йому права на користування нею, оскільки дана квартира за усною домовленістю з 1995 року перебуває у повному розпорядженні його сина і колишньої дружини, а тому права на вселення в неї він не має. Також повідомив, що з 1995 року він проживав із позивачем однією сім'єю та вважає, що набув право власності на ? частини квартири [ADDRESS], за таких обставин у задоволенні позову просив відмовити. Щодо заміни замків у квартирі про вселення до якої ставиться питання, пояснив, що дійсно ним було здійснено таку заміну з причин поламки замку. Представник відповідача [PERSON] суду повідомила, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна придбаного внаслідок спільної праці членів сім»ї. Квартира [ADDRESS] була набута сторонами у 2000 році за спільні кошти. Не зважаючи, що право власності на дану квартиру оформлено на позивача, вона являється спільною сумісною власністю сторін. Оскільки спільне проживання позивача і відповідача у вказаній квартирі неможливе, у відповідача не має іншого місця проживання, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Суд заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І. за № 4936 від 13 липня 2000 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] Право власності позивача на дану квартиру зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № д. 779-22 за реєстровим № 6880 від 13.07.2000 року. Таким чином, в розумінні ст. 334 ЦК України [PERSON] набула право власності на дану квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що не заперечується сторонами та їх представниками, що станом на день розгляду справи відповідач [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] та змінив в ній замки не надавши при цьому екземпляру ключів від квартири позивачу. [PERSON] проживає за іншою адресою у сім'ї своїх дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач перешкоджає позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS], що належить їй на праві власності. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що право приватної власності позивача на квартиру [ADDRESS] оспорюється у судовому порядку, де ним доводиться його право спільної сумісної з позивачем власності на дану квартиру, та посилання на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2015 року, як на підтвердження зазначених обставин, проте такі дані не впливають в розрізі даного спору на право користування позивача спірною квартирою. За таких обставин, позовні вимоги про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] та її вселення у дану квартиру є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору - 487,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved