Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя та на побутові відносини, втрата почуття довіри, поваги, любові, взаємодопомоги та підтримки, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2019 вказану справу прийнято до провадження судді Саламон О.Б., відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 21.11.2019 зі сторони відповідача до суду надійшов відзив, згідно з яким вимоги позову не визнає. Вказує на те, що підстави для розірвання шлюбу відсутні. Зазначив, що між сторонами досягнута домовленість щодо утримання їх доньки, вони примирились та намагались зберегти сім`ю, проте позивач таємно подала заява про розлучення. Вказав, що сторони разом не проживають, та йому перешкоджають в спілкуванні з донькою , у зв`язку з чим ним викликались працівники поліції та були звернення до Служби у справах дітей та сім`ї. Зазначає, що істотне значення для збереження сім`ї має врахування інтересів малолітньої дитини, яка потребує піклування з боку обох батьків. На підставі вказаного просив надати строк на примирення терміном 6 місяців. 28.11.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб, при цьому категорично заперечувала щодо надання строку на примирення. Посилається на те, що з моменту реєстрації шлюбу проживають за різними адресами. До суду щодо розірвання шлюбу зверталася на початку 2019 року, судом надавався строк на примирення, після чого її чоловік примусив написати заяву про залишення позову без розгляду. Судом було винесено ухвалу про залишення без розгляду, однак вона відразу подала новий порзов про розірвання шлюбу. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо розірвання шлюбу, просив надати строк на примирення. У відповідності до поданого відповідачем клопотання про надання строку на примирення, вказує на те, що 21.11.2019 було винесено рішення щодо його участі у вихованні дитини [PERSON] . Зазначив, що позивач порізала його ножем, коли він стояв у неї за спиною, а потім продовжувала наносити удари в плечі. Крім вказаного, позивач зробила аборт в 2015 році та обдурила його, сказавши що трапився викидень. Зокрема, позивач не пояснює дитині хто справжній лицемір. Вказав, що позивач після розлучення буде претендувати на квартиру, яка належить йому. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 жовтня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, а/з № 1754. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки позивач категорично не бажає. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Ч. 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення, оскільки викладені в ньому обставини та вчинені стороною відповідача дії, а саме неодноразові звернення до працівників поліції, посилання останнього на те, що позивач порізала його ножем, вводила в оману, має прагнення претендувати на належну йому квартиру, а також наявність між сторонами спору щодо виховання доньки, свідчать про припинення виконання сторонами обов`язку, передбаченого ст. 55 СК України, щодо спільного піклування про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В судовому засіданні позивач категорично заперечувала щодо надання строку на примирення, зазначала, що сім`я розпалась, а шлюб носить формальний характер, при цьому відповідач під час розгляду справи не зміг вказати яким чином може відбутись примирення між ним та позивачем. Ні з відзиву, ні з клопотання поданого відповідачем, ні з пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні, не прослідковується намір останнього відновити шлюбні стосунки з позивачем, а навпаки прослідковуються вкрай наприжені ворожі стосунки та йдеться лише про взаємні образи, спірні питання щодо виховання дитини, які виникли внаслідок окремого проживання та матеріального аспекту. Крім вказаного, судом встановлено та підтверджено сторонами, що останні проживають тривалий час окремо один від одного, а саме проживають за різними адресами. Встановлено також і те, що позивач зверталася до суду з позовом щодо розірвання шлюбу на початку 2019 року. Судом надавався строк на примирення, а в подальшому було залишено позов без розгляду, однак позивач знову ж таки у жовтні 2019 року подала новий позов про розірвання шлюбу. Отже, враховуючи, що відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження наміру зберегти сім`ю та відновити шлюбні стосунки з позивачем, а також не вбачається наміру вчинення останнім дій, направлених на примирення, враховуючи категоричність позивача щодо надання строку на примирення, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя та їх дитини, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved