Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, прийнятих судом під час розгляду справи, просила визнати незаконною постанову в.о. державного нотаріуса Лугинської ДНК [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 26.07.2016 року; зобовязати в.о. державного нотаріуса Лугинської ДНК видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.11.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №5788 після смерті [PERSON]. Зазначені вимоги позивача, які ним підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що 18.11.2015 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] лишила заповіт, який було складено за її життя. Останні місяці [PERSON] дуже хворіла і перебувала весь час в лікарні. Перед смертю, коли її стан значно погіршився, вона запросила до себе у лікарню нотаріуса для складання заповіту. Оскільки в Лугинському районі відсутні як приватний так і державний нотаріус за волевиявлення [PERSON] було складено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] Сам заповіт було прочитано та підписано у присутності двох свідків, заповідача та нотаріуса. За заповітом усе належне [PERSON] майно вона заповіла: їй ([PERSON]Я.) в розмірі 10/100 часток усього належного їй майна, [PERSON] 45/100 часток, [PERSON] 45/100 часток. Вважає, що зазначена постанова нотаріуса винесена неправомірно та є такою, що порушує її спадкові права, а саме: на прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки заповіт був складений без порушення вимог щодо форми та посвідчення, та крім того ніким даний заповіт а ні спадкоємцями, а ні нотаріусом, чи будь-якими іншими особами з даного питання не був в судовому порядку визнаний недійсним. Зазначає, що волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її волі, про що і було складено заповіт, а особливостями заповіту є те, що він являє собою особисте волевиявлення громадянина. Що ж стосується того, що приватним нотаріусом було порушено вимоги закону щодо здійснення нотаріальної дії за межами його нотаріального округу, то це не є підставою за положення ч. 2 ст. 1257 ЦК України визнавати заповіт недійсним та не видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, просила відмовити позивачу в задоволені її позову за безпідставністю позовних вимог, посилаючись на те, що заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] 13.11.2015 року, зареєстрований в реєстрі за №5788 не може бути прийнятий для вчинення відповідної нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну дію за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом, і тому такий правочин є нікчемним. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи; про причини неприбуття суд не повідомив, заяв до суду не подавав. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, та дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні судом було встановлено, що 13.11.2015 року в приміщенні Лугинської центральної районної лікарні за адресою: смт Лугини вул.. Червона Гірка,35 Житомирської області о 13 годині 20 хвилин, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] було посвідчено заповіт, у відповідності до якого заповідач [PERSON] на випадок її смерті зробила заповідальне розпорядження, згідно якого все її майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати їй за законом на день її смерті та що згідно із законодавством України може бути успадкованим у повному обсязі, без будь-яких винятків від усього належного їй майна заповідає: [PERSON] в розмірі 10/100 часток усього належного їй майна, [PERSON] 45/100 часток, [PERSON] 45/100 часток. Як було встановлено в судовому засіданні та про що не заперечувалось сторонами в справі, заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] 13.11.2015 року в приміщенні Лугинської центральної районної лікарні за адресою: смт Лугини вул.. Червона Гірка,35 Житомирської області 13 годині 20 хвилин. 26.07.2016 року в.о. державного нотаріуса Лугинської ДНК [PERSON] винесла постанову про відмову позивачу [PERSON]Я у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.07.2016 року №02-31/273 на житловий будинок, що розташований за адресою: вул.. Червона Гірка,5 смт Лугини Житомирської області, посилаючись на те, що вищезазначений заповіт не може бути прийнятий для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як він є нікчемним, оскільки був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Згідно ст.. 13-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 41 Закону України Про нотаріат передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Згідно з пунктом 2 глави 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може зявитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Пунктом 3 глави 1 зазначеної Інструкції встановлено, що якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом у межах свого нотаріального округу та за місцем знаходження приміщення державної нотаріальної контори, в якій працює державний нотаріус, або приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. Законодавством заборонено нотаріусу здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в рішенні колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року в справі №6-2цс13. Згідно ч. 1 ст.. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Ч 2. ст.. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Отже, суд приходить до висновку, що в.о. державного нотаріуса Лугинської державної нотаріальної контори [PERSON] при винесенні постанови про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії №03-31/273 від 26.07.2016 року не було порушено вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». А тому вимоги позивача [PERSON] щодо визнання незаконною постанови нотаріуса та зобовязання в.о. державного нотаріуса Лугинської ДНК видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.11.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №5788 після смерті [PERSON], є безпідставними. Посилання позивача на те, що порушення приватним нотаріусом вимоги закону щодо здійснення нотаріальної дії за межами його нотаріального округу не є підставою визнавати заповіт недійсним та не видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, є безпідставними, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про визнання незаконною постанову в.о. державного нотаріуса Лугинської ДНК [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 26.07.2016 року; зобовязання в.о. державного нотаріуса Лугинської ДНК видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.11.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №5788 після смерті [PERSON].

Outcome: dismissed