Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Вимоги позовної заяви мотивує наступним. Між сторонами був розірваний шлюб на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2006 року. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (далі - [PERSON]). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2006 року присуджено до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмір 100 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку. Як зазначає позивач, відповідач не виявляє бажання сплачувати аліменти на утримання сина у більшому розмір ніж 200 грн., а тому вона вимушена була звернутись до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів. Крім того, у зв'язку з тим, що відповідач протягом десяти років не виконував належним чином своїх батьківських обов'язків, позивач звернулась з позовом до Андрушківського районного суду Житомирської області про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Водночас, відповідачем було подано зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 11.03.2015 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задоволено частково встановлено [PERSON] години побачень із сином два рази на місяць - кожну першу та четверту суботу з 10 год. по 18 год. на території м. Києва. Проте, відповідач жодного разу не приїздив до сина у встановлені дні та час. Жодних перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача відповідачу не чиниться. Таким чином, позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні. З огляду на викладене, позивач вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд: - прийняти позовну заяву до свого провадження та відкрити провадження; - збільшити розмір аліментів, які були стягнуті з [PERSON], [INFO], на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2006 року, та стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від усіх його доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття; - позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], який зареєстрований в с. Івниці, Андрушівського р-ну, Житомирської обл. відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], понесені судові витрати. Ухвалою суду від 14.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги за викладених у позові обставин, просила суд про їх задоволення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дарницької в м. Києві РДА Терещенко О.О. в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причини своєї неявки суду не повідомив. За даних обставин, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 26.07.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 25). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2006 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до копії заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2006 року (а.с. 20-21), присуджено до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 200 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення ним повноліття, а також аліменти на утримання позивача [PERSON] в розмірі 100 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Згідно з копією рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 11.03.2015 року (а.с. 13), в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено. Позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановленні часу і місця зустрічі з дитиною задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в спілкуванні з сином - [PERSON], [INFO]. Визначено [PERSON] час спілкування з сином - [PERSON], [INFO], шляхом встановлення часу побачень два рази на місяць - кожну першу та четверту суботу з 10 год. по 18 год. на території м. Києва. Як вбачається з копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року (а.с. 14-16), рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10.06.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 11.03.2015 року змінено. Доповнено резолютивну частину рішення після першого абзацу новим абзацем наступного змісту: «Попередити [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини та покласти на Службу у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА обов'язок контролювати виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вищезазначеною ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 11.03.2015 року в незмінений частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10.06.2015 року залишено без змін. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві РДА №102/04/31-6500 від 21.07.2017 року (а.с. 8-12), визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, неповнолітній син сторін проживає разом з матір'ю [PERSON], позивачем по справі, та перебуває на її утриманні. Позивач займається забезпеченням, вихованням та розвитком своєї дитини. З письмових пояснень неповнолітнього [PERSON] (а.с. 28) вбачається, що відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, не спілкується з сином, не приїздить до нього. Проаналізувавши встановленні обставини в їх сукупності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог за наступних підстав. Щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до приписів ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 грн., з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн. З огляду на викладене, суд вважає збільшення розміру аліментів на утримання дитини доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Однак, суд критично оцінює вимогу позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини в новому розмірі, починаючи з дня пред'явлення позову, оскільки, як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно приписів ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч.3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є невірозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Приймаючи до уваги висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітнього сина, суд приходить до висновку про можливість позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав: 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: partial