Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], в якому просила: визнати автомобіль марки Ford C- MAX 2007 року випуску р.н. [NUMBER] об*єктом права спільної сумісної власності подружжя і залишити вказаний автомобіль відповідачу; стягнути з відповідача на її користь компенсацію половини вартості спільного автомобіля в розмірі 100000 грн.. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказала, що з січня 2004р. мешкала разом із відповідачем однією сім*єю без реєстрації шлюбу. Шлюб між ними було зареєстровано 22.12.2007 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.09.2014р. шлюб між сторонами було розірвано. За час проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, сторонами було придбано автомобіль марки Ford C- MAX, 2007 року випуску, право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON]. Також, позивач вказала, що з метою придбання спірного автомобіля, нею особисто були надані відповідачу особисті кошти в розмірі 50770 грн., а також на ім.*я відповідача було укладено в ЗАТ «Альфа-Банк» кредитний договір на суму 19141,91 дол. США. Заборгованість за вказаним договором вони погашали за рахунок спільних коштів. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та вказав, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивач має право на компенсацію половини вартості вказаного автомобіля згідно висновків товарознавчої експертизи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав необґрунтованості. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24.10.2014р. було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім*єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 22 грудня 2007 рік.. Вказане рішення в цій частині залишено без змін рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 04.12.2014 року. 22.12.2007 р. сторони зареєстрували шлюб у Комінтернівському відділі реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ, актовий запис № 802. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.09.2014 р. шлюб між сторонами було розірвано. В судовому засіданні також встановлено, що 20.11.2007р. між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір \~для придбання автомобіля Ford C- MAX. Спірний автомобіль марки Форд, 2007 року випуску було придбано на ім.*я відповідача [PERSON] 20.11.2007 року. Крім того, сторони не заперечували в судовому засіданні, що за період спільного проживання вони сплачували внески на погашення чергових платежів за кредитом відповідно до графіку погашення заборгованості. Також, відповідачем [PERSON] було отримано від [PERSON] 50770 грн. особистих грошових коштів для придбання автомобіля Ford C- MAX, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою від 04.12.2007р.. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз'яснень,викладених у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Пунктами 2,3 ч.1ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини,чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто. Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, аза відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, судом встановлено, що спірний автомобіль Ford C- MAX є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]. Автомобіль зареєстрований за [PERSON], який цим автомобілем користується фактично. Згоди щодо поділу автомобіля, який є неподільним майном, сторони не досягли. Вимог щодо припинення права на частку у спільному майні в порядкуст.365 ЦК України не заявлявлено. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з одного співвласника на користь другого грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі 6-2811цс15. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь компенсацію половини вартості спільного автомобіля задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial