Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідачів [PERSON], компанії «Сан-тех трейдинг груп лімітед» про визнання договору недійсним. Посилається на те, що з 04 жовтня 1997 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. У вересні цього року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу в котрій, серед іншого, вказав, що «спільне нажите майно в період шлюбу відсутнє». Зазначає, що готуючи заперечення до позову та з метою визначення/встановлення майна, яке підлягає розподілу між подружжям, їй стало відомо, що 19 грудня 2014 року між [PERSON] та компанією «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» був укладений договір №01/19 позики із заставним забезпеченням, відповідно до котрого відповідач 2 передає поетапно в позику 10000000,00 (двадцять мільйонів) грн., а саме: 20 грудня 2014 року - 5000000,00 (пять мільйонів) грн.; 25 грудня 2014 року - 5000000,00 (пять мільйонів) грн.; 29 грудня 2014 року - 10000000,00 (десять мільйонів) грн. Відповідно до п. 4 договору підтвердженням отримання повної суми позики являється розписка написана власноруч [PERSON]. Факт існування боргового зобовязання відповідач [PERSON] підтвердив надрукованою борговою розпискою від 29 грудня 2014 року, складеною у присутності двох свідків: [PERSON], [PERSON]. Володіючи повною інформацією щодо фінансового та майнового стану відповідача [PERSON] вважає, що укладений договір позики є фіктивним. Боргова розписка від 29 грудня 2014 року, яка виготовлена в друкованій формі, не підтверджує факт отримання [PERSON] коштів в сумі 20000000,00 грн., а лише вказує на нібито існування такого боргу, а розписка, котра написана власноруч, як того вимагає п. 4 договору, взагалі відсутня. Крім того, з розмови з [PERSON], який був свідком під час оформлення боргової розписки, їй стало відомо, що будь-які кошти в його присутності [PERSON] від компанії «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» не отримував. Звертає увагу на те, що відповідач компанія «Сан-тех трейдинг груп лімітед» є фірмою-нерезидентом, жодної фінансово-господарської діяльності в Україні не здійснює, а тому, відповідно, і не володіє будь-якими коштами в національній валюті, які міг би передати в позику відповідачу [PERSON]. Зазначає, що відповідачі є повязаними особами. Так, як вбачається зі статутних документів компанії «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД», її засновником та одним із директорів є [PERSON]. Дана обставина дає підстави стверджувати, що відповідачі підписали договір, якого фактично не було вчинено. Також зазначає, що її чоловік за час спільного проживання ніколи не отримував кошти в позику. Даний договір відповідачем компанією «Сан-тех трейдинг груп лімітед» було підписано лише на прохання відповідача [PERSON], необхідність укладення якого пояснюється тим, що завдяки цьому останній зможе приховати набуте у шлюбі майно від майбутнього поділу при розірванні шлюбу. Просила визнати недійсним договір №01/19 позики від 19 грудня 2014 року, укладеним між [PERSON] та компанією «Сан-тех трейдинг груп лімітед». В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали викладені обставини в позовній заяві, надали аналогічні пояснення та просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позив визнав та пояснив суду, що дійсно укладений договір позики №01/19 від 19 грудня 2014 року, який був укладений між ним та компанією «Сан-тех трейдинг груп лімітед» є фіктивним. Ніяких коштів він від компанії «Сан-тех трейдинг груп лімітед» не отримував. Договір позики був підписаний без наміру створити юридичні наслідки, так як компанія «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» не мала наміру та не могла передати жодних коштів на виконання договору. Заздалегідь знаючи, що договір позики не буде виконуватись і він не мав на меті отримувати будь-які кошти в позику та жодних дій для виконання договору позики не вчиняв. Представник відповідача компанії «Сан-тех трейдинг груп лімітед» за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що компанія ніяких коштів у борг [PERSON] ніколи не надавала. Договір позики був підписаний без наміру створити юридичні наслідки, так як компанія «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» не мала наміру та не могла передати жодних коштів на виконання договору, у звязку з чим не заперечувала проти визнання даного договору недійсним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 04 жовтня 1997 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. У вересні цього року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу в котрій, серед іншого, вказав, що «спільне нажите майно в період шлюбу відсутнє» (а.с.10). 19 грудня 2014 року між [PERSON] та компанією «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» був укладений договір №01/19 позики із заставним забезпеченням, відповідно до котрого відповідач 2 передає поетапно в позику 10000000,00 (двадцять мільйонів) грн., а саме: 20 грудня 2014 року - 5000000,00 (пять мільйонів) грн.; 25 грудня 2014 року - 5000000,00 (пять мільйонів) грн.; 29 грудня 2014 року - 10000000,00 (десять мільйонів) грн. Відповідно до п. 4 договору підтвердженням отримання повної суми позики являється розписка написана власноруч [PERSON] (а.с.11-12). Боргова розписка від 29 грудня 2014 року - виготовлена в друкованій формі та не підтверджує факт отримання [PERSON] коштів в сумі 20000000,00 грн., а лише вказує на нібито існування такого боргу, а розписка, котра написана власноруч, як того вимагає п. 4 договору, взагалі відсутня (а.с.12). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися віл певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно зі статтею 1046 цього Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому зсіданні свідок [PERSON] показав, що він був присутній під час оформлення боргової розписки, та будь-які кошти в його присутності [PERSON] від компанії «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» не отримував. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач компанія «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» є фірмою-нерезидентом, жодної фінансово-господарської діяльності в Україні не здійснює та як встановлено в судовому засіданні договір позики та боргова розписка складені та підписані в м. Чернівці. Так, як вбачається зі статутних документів компанії «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД», її засновником та одним із директорів є [PERSON]. Дана обставина дає підстави стверджувати, що відповідачі підписали договір, якого фактично не було вчинено. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В судовому засіданні відповідачі стверджували, що договір позики був підписаний сторонами без наміру створити юридичні наслідки, так як компанія «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» не мала наміру та не могла передати жодних коштів на виконання договору. Заздалегідь знаючи, що договір позики не буде виконуватись і за ним не будуть передаватись у борг кошти, також і [PERSON] не мав на меті отримувати будь-які кошти в позику та жодних дій для виконання договору позики не вчиняв. В судовому засіданні представник відповідача компанії компанія «САН-ТЕХ [PERSON] ЛІМІТЕД» пояснила, що нею був підписаний договір лише на прохання відповідача [PERSON], необхідність укладення якого йому було необхідно для того, щоб приховати набуте у шлюбі майно від майбутнього поділу при розірванні шлюбу. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Таким чином, оспорюваний правочин вчинявся для виду, сторони заздалегідь знали, що договір позики не буде виконаний, тобто укладався фіктивно. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, яка відповідно до ст.. 360 ч.7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судового рішення Верховного Суду України. Судом встановлено, що викладені в позовній заяві обставини повністю підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved