Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками, виділивши їй у користування житлову кімнату «3» площею 14,2 кв.м та балкон площею 0,9 кв.м (на плані експертизи зафарбовано синім кольором), що в цілому становить площу 22,9 кв.м, та відповідає її ідеальній Ѕ частині у спірній квартирі; виділити відповідачу у користування житлову кімнату «2» площею 13,87 кв.м та кладову площею 1,37 кв.м (на плані експертизи зафарбовано зеленим кольором), що в цілому становить площу 22,9 кв.м т відповідає його ідеальній Ѕ частині у спірній квартирі; залишити у спільному користуванні співвласників коридор «1» площею 5,03 кв.м, коридор площею 1,70 кв.м, кухню «4» площею 5,54 кв.м, вбиральню «6» площею 1,11 кв.м, ванну кімнату «№5» площею 2,16 кв.м, загальною площею 15,54 кв.м (на плані екпсертизи зафарбовано червоним кольором); стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме : оплату послуг експерта по проведенню експертизи в розмірі 1\~500 грн. 00 коп., оплата судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., оплата банківських послуг в розмірі 20 грн. 00 коп., оплата правової допомоги в розмірі 4\~500 грн. 00 коп., а всього на суму 6\~788 грн. 40 коп. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження УЖКГ виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів від 16 березня 1998 року №16117/1, зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (брат позивача), та позивачу [PERSON] , та в цілому складається з 2 (двох) кімнат, житловою площею 31,6 кв.м, в тому числі 1 (перша) кімната площею 13,87 кв.м, 2 (друга) кімната площею 17,19 кв.м, кухні площею 5,54 кв.м, ванної кімнати площею 2,16 кв.м, вбиральні площею 1, 11 кв.м, передпокою площею 5,03 кв.м, балкон площею 0,90 кв.м, а загальна площа квартири становить 45,80 кв.м. Як зазначає позивач, після смерті матері частку у спірній квартирі останньої успадкували позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в рівних частках. Таким чином, на даний час позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] по Ѕ частці відповідно. Позивач вказує, що після смерті матері [PERSON] між нею та відповідачем постало питання про розподіл особових рахунків по оплаті комунальних послуг, за якими на даний час також існує певна сума заборгованості, який може бути здійснений відповідними комунальними закладами за спільною заявою співвласників квартири у відповідності до визначеного ними порядку користування приміщенням квартири. Однак, відповідач [PERSON] , який проживає в іншому місті, ігнорує звернення позивача щодо даного питання, та таку поведінку відповідача [PERSON] розцінює як його небажання врегулювати питання в добровільному досудовому порядку. На підставі звернення позивача до експерта, останнім був виготовлений висновок щодо можливого варіанту встановлення порядку користування приміщенням в спірній квартирі, та на який позивач посилається як на підставу визначеного в прохальній частині позовної заяви варіанту розподілу спірного приміщення. За викладених обставин, у зв`язку із неможливістю врегулювати питання щодо встановлення порядку користування спірним майном співвласниками в досудовому порядку, позивач [PERSON] і звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 березня 2019 року було відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 червня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті, визначено проводити наступне судове засідання в режимі відеоконференції. Ухвалами Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 29 травня 2019 року, 18 липня 2019 року, 03 жовтня 2019 року, 03 грудня 2019 року було визначено проводити судове засідання в режимі відеоконференції. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Лукій В.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, не погоджуючись із запропонованим заявником варіантом встановлення порядку користування спірним житлом, з тих підстав що комора (кладова) яку позивачка пропонує виділити в його користування, відповідно до первісної технічної документації не існує, а відтак площа останньої не може бути врахована в належну йому Ѕ частку у праві спільної часткової власності. Зазначена відповідачем невідповідність призведе до відхиленням від розміру часток кожного власника та на думку останнього, суттєво порушить його житлові права та погіршить умови проживання. Суд, вислухавши думку позивача [PERSON] та її представника адвоката Лукій В.В., відповідача [PERSON] , дослідивши та оцінивши надані докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із\~положеннями статті\~15\~Цивільного кодексу\~України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 березня 1998 року Управлінням житлово комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 16 березня 1998 року №16117/1, квартира [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначена обставина також вбачається із технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого станом на 03 березня 1998 року. З письмових матеріалів справи, а саме із відмітки у паспорті позивача серії [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00018236700 від 20 червня 2017 року, свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що позивач змінювала прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу. [INFO] померла [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 травня 2017 року Кременчуцьким міським ВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області. Після смерті [PERSON] спадщину на належну їй частку у спірній квартирі в рівних частках, а саме по Ѕ, прийняли позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 03 серпня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. та зареєстрованого в реєстрі за номером 67/2017, а також змістом Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №52852316 від 03 серпня 2018 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 133205479 від 03 серпня 2018 року. Згідно із\~положеннями статті\~328\~Цивільного кодексу\~України,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частках, а саме по Ѕ. Згідно статті\~41\~Конституції України,\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Право\~приватної власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом. Громадяни\~для задоволення\~своїх потреб\~можуть користуватися\~об`єктами\~права державної\~та комунальної\~власності відповідно\~до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, зазначеними вище положеннями чинного законодавства встановлено принцип права власності як абсолютного права, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, окрім випадків, передбачених законом. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що співвласник [PERSON] бажає визначити порядок користування приміщенням квартири із конкретним визначенням приміщень квартири у відповідності до належної їй частці. Відповідно до статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Так, частинами 2 та 3 статті 358 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Тобто, виходячи з аналізу зазначеної вище норми чинного законодавства, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, у разі, якщо співвласники не дійшли згоди, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може бути встановлений судом. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання щодо встановлення порядку користування спірним майном - квартирою [ADDRESS] , а саме виділення окремих її приміщень в користування співвласників, суд виходить з наступного. Відповідно до наданого як доказ, на обґрунтування своїх вимог, стороною позивача було надано висновок експерта № 83-18 від 20 листопада 2018 року відповідно до якого експертом було визначено лише один можливий варіант встановлення порядку користування спірним житлом, а саме було запропоновано виділити у користування першому співвласнику у квартирі [ADDRESS] житлову кімнату «2» площею 13,87 кв.м та кладову площею 1,37 кв.м (на плані експертизи зафарбовано зеленим кольором), що в цілому становить площу 22,9 кв.м та відповідає його ідеальній Ѕ частині у квартирі; виділити у користування другому співвласнику у квартирі [ADDRESS] житлову кімнату «3» площею 14,12 кв.м, та балкон площею 0,9 кв.м (на плані експертизи зафарбовано синім кольором), що в цілому становить площу 22,9 кв.м та відповідає її ідеальній Ѕ частині у квартирі; залишити у спільному користуванні співвласників коридор «1» площею 5,03 кв.м, коридор площею 1,70 кв.м, кухню «4» площею 5,54 кв.м, вбиральню «6» площею 1,11 кв.м та ванну кімнату «5» площею 2,16 кв.м, загальною площею 15,54 кв.м (на плані експертизи зафарбовано червоним кольором). Зі змісту вказаного висновку експерта, зазначений порядок користування приміщенням спірної квартири визначено у співвідношенні Ѕ та Ѕ частини, та на Ѕ частину квартири належить приміщень, підлягаючих розподілу площею 22,9 кв.м (45,8:1/2), тобто, у відповідності із розміром ідеальних часток співвласників. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив суду, що визначений ним варіант встановлення порядку користування спірною квартирою є єдино можливим за даних обставин, оскільки лише в цьому випадку можливо дотриматися визначеного законом принципу рівності часток у праві спільної часткової власності співвласників житла та одночасно з цим облаштувати окремі ізольовані приміщення. Як зазначив експерт на обґрунтування своїх висновків, збереження первісного розташування кімнат, які відповідно до первісної технічної документації на квартиру, були прохідними, унеможливило б забезпечення мешканців квартири ізольованими приміщеннями, одночасно зазначивши що в даному випадку, перепланування квартири шляхом побудови комори не належить до самочинного будівництва, оскільки ці зміни не пов`язані з порушенням несучих конструкцій, опор, балок тощо. В пункті 14 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~по справах\~за позовами\~ про\~захист права\~приватної власності»\~№20\~від 22\~грудня 1995\~року роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, в даних спірних правовідносинах поділ квартири в натурі неможливий, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. \~ \~ \~ \~Згідно роз`яснень, що викладені у пункті 7 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» №7\~від 04\~жовтня 1991\~року із змінами, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності; якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до вимог положень Цивільного кодексу України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. \~ \~ \~ \~Згідно пункту 6 зазначеної Постанови, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. \~ \~ \~ \~Таким чином, в даному випадку суд вважає визначений висновком експерта будівельно технічного дослідження квартири [ADDRESS] ), за номером 83-18 від 20 листопада 2019 року, варіант встановлення порядку користування спірним приміщенням прийнятним, виходячи з наступного. За викладених обставин, суд вважає що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою, відповідає інтересам сторін та забезпечує їх право, визначене Цивільним Кодексом України як співвласників житла, оскільки лише за таких умов можливо дотриматися визначеного законом принципу рівності часток у праві спільної часткової власності співвласників житла та одночасно з цим забезпечити сторони ізольованими кімнатами. Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача проти запропонованого позивачем порядку користування спірною квартирою з тих підстав, що по-перше: як вбачається з висновку експертного дослідження та наданих в судовому засіданні пояснень експерта, останнім при визначенні можливого варіанту розподілу житла була врахована площа встановленої між кімнатами перегородки (кладової), оскільки саме за її допомогою суміжні кімнати стали ізольованими та наразі мають відокремлені входи, що як наслідок. тягне за собою ізоляцію кімнат однієї від одної; по-друге: висловлюючи свої заперечення проти позовних вимог, відповідачем не було запропоновано іншого можливого варіанту встановлення порядку користування спірною квартирою, який, на його думку, відповідає його інтересам як співвласника квартири. За викладених обставин, оскільки запропонований висновком експерта варіант користування приміщенням спірної квартири між співвласниками позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відповідає розміру їх часток у праві власності на квартиру, а також те, що такий варіант не призведе до порушення житлових та майнових прав співвласників, суд погоджується із запропонованим позивачем варіантом, визначений у висновку експерта будівельно технічного дослідження квартири [ADDRESS] ), за номером 83-18 від 20 листопада 2019 року, у зв`язку із чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог в частині розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Згідно частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, до яких частиною 3 статті 133 цього Кодексу віднесені витрати на: професійну правничу допомогу: пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, \~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~На підтвердження та в обґрунтування суми понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 4\~500 грн. 00 коп., стороною позивача надано до суду: квитанцію щодо сплати позивачем [PERSON] гонорару згідно договору про надання правової допомоги адвокатом на суму 4\~500 грн. 00 коп. (а.с. 31, 56); витяг із відповідного договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2019 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Лукій В.В. (а.с. 36); акт виконаних робіт від 12 лютого 2019 року по зазначеному договору (а.с.57); розрахунок оплати гонорару в частині фактично виконаної роботи, з детальним описом наданого виду юридичних робіт та суми сплаченого гонорару (а.с.58). \~ \~ \~ \~Частиною 4\~статті 137\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~передбачено,\~що розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані стороною позивача письмові докази на підтвердження розміру понесених витрат на оплату правничої допомоги, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, включаючи його участь в судових засіданнях, приходить до висновку про співмірність понесених [PERSON] в цій частині витрат обсягу виконаних адвокатом робіт, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та з відповідача [PERSON] підлягає до стягненню на користь позивача сума, понесена останньою на оплату правової допомоги, в розмірі 4\~500 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Відповідно до наданої суду квитанції №49 (а.с. 30), позивачем було сплачено судовому експерту [PERSON] грошові кошти в розмірі 1\~500 грн. 00 коп. за проведення експертизи по визначенню вартості квартири [ADDRESS] , та варіанту встановлення порядку користування її приміщеннями, у зв`язку із чим з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 1\~500 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Оскільки статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи положення статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), якими передбачені ставки судового збору при подачі позову до суду, виходячи із суми задоволеної частини позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений позивачем при подачі позову до суду згідно квитанцій №2 від 05 грудня 2018 року та №4 від 12 лютого 2019 року, а також суму банківських послуг в загальному розмірі 20 грн. 00 коп. згідно квитанцій №2/К3 від 05 грудня 2018 року, та №4/К3 від 12 лютого 2019 року. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved