Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначає, що 07 грудня 2015 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема і на належну їй 1/2 частину житлового будинку за № 9 по вул. Злагоди (колишня Крупської) в смт. Талалаївка. Окрім цього, батько позивача [PERSON], який помер 10 травня 2004 року, теж мав у власності 1/2 частику житлового будинку за цією ж адресою. Але позивач, як спадкоємець за законом після смерті своїх батьків, не може оформити свої спадкові права належним чином, так як у неї відсутні оригінали правоустановчих документів на нерухоме майно, а саме свідоцтва про право власності, виданого Талалаївською державною нотаріальною конторою 11 вересня 1978 року та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 88 від 06 травня 1977 року, виданого виконавчим комітетом Талалаївської селищної ради. В звязку з цим у нотаріальній конторі позивачу не можуть видати свідоцтва про право на спадщину за законом на дане майно. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, що розташоване по вул. Злагоди (колишня Крупської) за № 9 в смт. Талалаївка, і яке складається з 1/2 частки житлового будинку А-1 загальною площею 103,4 кв.м, прибудови а 11 -1, тамбура а 1-1, прибудови а 1, ганку гн, сараю Б-1, сараю б111-1, гаражу б11 -1, гаражу б1 1, сараю б-1, вбиральні У, колодязю к , погреба пг, огорожі № 1, хвіртки № 2, ворота № 3, огорожі № 4 в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої 05 грудня 2015 року та право власності на 1/2 частину житлового будинку А-1 загальною площею 103,4 кв.м, прибудови а 11 -1, тамбура а 1-1, прибудови а 1, ганку гн, сараю Б-1, сараю б111-1, гаражу б11 -1, гаражу б1 1, сараю б-1, вбиральні У, колодязю к , погреба пг, огорожі № 1, хвіртки № 2, ворота № 3, огорожі № 4 в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого 10 травня 2004 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Талалаївської селищної ради та третьої особи - сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА, в судове засідання не зявились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі представників відповідача та третьої особи, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 07 грудня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 265403 від 08.12.2015 року (а.с.10); спадкодавець [PERSON] помер 10 травня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторного) серії І-БП № 224895 від 26.09.2014 року (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народилась 03 серпня 1956 року, в графі «Батько» зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕЛ № 353613 від 16.07.1977 року, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.9). Згідно копії заповіту від 12 травня 2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.12). згідно довідки КП «Прилуцьке МБТІ» від 23.11.2016 року станом на 31.12.2012 року право власності на будинок з господарськими будівлями за адресою вул. Злагоди (Крупської), 9 в смт. Талалаївка зареєстровано 1/2 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва № 88 про право особистої власності від 06.05.1977 року та 1/2 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності ввід 11.09.1978 року (а.с.15). Позивачем 16.09.2016 року було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 9 по вул. Злагоди, 9 в смт. Талалаївка (а.с.16-20). Даний житловий будинок на даний час знаходиться в належному стані, що встановлено при проведенні перевірки протипожежного стану житлового будинку № 9 по вул. Комсомольська в смт. Талалаївка, в результаті якої порушень не виявлено згідно довідки Талалаївського районного сектору УДСНС України в Чернігівській області від 06.10.2016 року (а.с. 22). Згідно висновку сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА від 03.10.2016 року житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Злагоди, 9 в смт. Талалаївка відповідає державним будівельним нормам та стандартам та не впливають на градобудівельну ситуацію вулиці (а.с.21). Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 21.09.2016 року, проведеним субєктом оціночної діяльності [PERSON], що має сертифікат субєкта оціночної діяльності, ринкова вартість обєкту оцінки житлового будинку № 9 по вул. Злагоди в смт. Талалаївка - на дату оцінки складає 206097 грн. (а.с.20-50). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, які були втрачені з невідомих причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що батьки позивача [PERSON] і [PERSON] - згідно діючого на час оформлення права власності законодавства в передбаченому законом порядку набули право власності на нього. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідачем у справі є Талалаївська селищна рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки відповідачем надано заяву про визнання позову [PERSON], з цього випливає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved