Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Подану позовну заяву мотивує тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 26.06.2018 року по 27.08.2020 року. Сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва, стягнуто із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття. На сьогоднішній день, син є повнолітнім, проте потребує подальшої матеріальної підтримки, оскільки навчається на 1 курсі денної форми навчання Факультету туризму, готельного та ресторанного бізнесу Київського університету туризму, економіки і права. В процесі отримання сином освіти виникають постійні витрати, що пов`язані з навчанням, при цьому син не має можливості самостійно себе забезпечувати, на даний час син перебуває на утриманні позивача. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання або до досягнення ним 23 років. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява, відповідно до якої відповідач позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 26.06.2018 року по 27.07.2020 року (а.с.8). З копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з копій довідок про реєстрацію місця проживання осіб, [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] (а.с.5-6). Відповідно до довідки від 24.03.2021 року [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання, факультету туризму, готельного та ресторанного бізнесу київського університету туризму, економіки і права. Термін навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року (а.с.11). Згідно копії договору № 115 від 10.02.2021 року навчання є платним (а.с.12-13). Таким чином, позивач обґрунтовуючи свою позовну заяву, вказує, що син потребує матеріальної підтримки. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що повнолітній син сторін продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, а відповідач в свою чергу не заперечує щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі вказаному у позовній заяві, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved