Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом , що був уточнений , зазначивши, що 17 жовтня 2011 року між нею та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір, що зареєстрований в Горлівському міському центрі зайнятості, відповідно до умов якого вона взяла на себе обов'язок по виконанню роботи комірника, а відповідно до п.3 договору відповідач взяв на себе обов'язок оплачувати її роботу у розмірі 1004,00 грн. щомісячно. 25 липня 2012 року її звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП , трудовий Договір знято з реєстрації в Горлівському міському центрі зайнятості. В порушення вимог законодавства про працю відповідачем зазначені виплати за час її роботи не здійснені, а саме за період з грудня 2011 року по липень 2012 року, заборгованість по виплаті заробітної плати склала 7668,66грн. Діями відповідача їй спричинена моральна шкода. Просить стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату за зазначений період , середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 25.07.2012 року по день винесення рішення у розмірі , моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, додав, що відповідач не сплачував заробітну плату, пояснюючи труднощами на підприємстві, просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в частині заборгованості заробітної плати у розмірі 7668,66грн. визнав, в іншій частині позов не визнав та пояснив, що позивач перестала приходити на роботу з березня 2012 року , про що були складені акти. Їй телефонували попереджували про її звільнення за прогули. Вона просила звільнити її не за прогули, а за власним бажанням. Він погодився , а тому у Центрі зайнятості був зроблений запис про її звільнення за ст. 38 КЗпП. Позивач сама не приходила на підприємство за заробітком , хоча їй неодноразово про це нагадувалось. Вважає, що його діями відповідачці не спричинена моральна шкода. Просив позов в частині стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем на підставі Трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю , від 17 жовтня 2011 року , що зареєстрований в Горлівському міському центрі зайнятості. Відповідно до умов вказаного Договору, що був укладений безстроково, позивач прийняв на себе обов'язок по виконанню роботи комірника, відповідно до п.3 Договору відповідач взяв на себе обов'язок оплачувати працю позивача у розмірі 1004,00 гривень. З копії трудової книжки позивача вбачається, що позивач була звільнена за власним бажанням 25 липня 2012р. , про що зроблено відмітку в договорі про зняття з реєстрації у Центрі зайнятості. 10.10.2012 року позивач звернулась до відповідача з заявою-претензією про виплату їй заборгованості по заробітній платі, що виникла з листопада 2011 року на час її звільнення. Відповідач відповідно до потового повідомлення отримав її 16.10.2012 року. Заробітну плату не сплатив. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Сторонами не оскаржується розмір заборгованості на час звільнення , а саме 7668,66грн. До теперішнього часу зазначена заборгованість не виплачена. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи , організації, проводиться в день його звільнення. Відповідно до частин 1,2 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст..116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується судом, який визначає розмір відшкодування за час затримки з урахуванням розміру спірної суми, частки, яку вона становила в заявлених вимогах , істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» ) . Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно до наданих відповідачем платіжним відомостям та довідки про нарахування та виплату заробітної плати (арк.спр.81) двома останніми календарними місяцями роботи позивача є лютий 2012 року, в якому було 21 робочих дні, та березень 2012 року, в якому був 21 робочий день. З зазначених цих документів про заробітну плату вбачається, що за лютий 2012 р. та березень 2012 року позивачці було нараховано заробітну плату в розмірі 1919,38 грн. (959,69грн. + 959,69грн.) Таким чином середньоденна заробітна плата становить 45,69грн. з розрахунку 1919,38 грн. :(21+21)= 45,69грн. Затримка розрахунку становить 552 робочих днів (з грудня 2011 року по день постановлення рішення), тому відшкодування за затримку розрахунку становить 25220,88грн. (45,69грн.х 552 роб.дн.) Враховуючи конкретні обставини справи, а саме той факт, що відповідач під час розгляду справи намагався виплатити заборгованість у розмірі 7668,66грн., у зв'язку з чим судом відкладався розгляд , однак ці дії не відбулися у зв'язку з відмовою позивачки отримувати гроші саме у цьому розмірі, та враховуючи розмір несплаченої заробітної плати в сумі 7668,66грн. , і істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком за час затримки розрахунку в сумі 25220,88грн., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 3000 грн. Відповідно до ст..237-1 КЗпП України передбачено , що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач зазначив, що невиплата заробітної плати змушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що зазначена сума позивачем завищена та підлягає зменшенню, слід стягнути 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial