Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом згідно якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Волошиною Н. А., витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу належить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що у вказаному будинку прописаний її племінник [PERSON] , однак з 2011 року в ньому не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає. Цей факт підтверджується довідкою виконавчого комітету Піщанської сільської ради №10-11/539 та актом про не проживання, складеним заступником сільського голови Назаренко Р. В., депутатом виборчого округу Крупа С. І., свідками ? [PERSON] , [PERSON] та головою домогосподарства [PERSON] [PERSON] , як власник житла, змушена звернутися за захистом своїх прав, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 квітня 2021 року відкрито провадження у справі №536/555/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі №536/555/21 та призначено справу до судового розгляду по суті. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно договору дарування від 05 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Волошиною Н. А., зареєстрований в реєстрі за №408, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій вони розташовані, площею 0,1400 га. Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підставою для державної реєстрації права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна ? житловий будинок з господарським будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є договір дарування від 05 червня 2020 року зареєстрований в реєстрі за №408. У матеріалах справи також наявний технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок на [ADDRESS] станом на 26 грудня 2018 року замовником якого є [PERSON] . Довідкою виконавчого комітету Піщанської сільської ради про не проживання за місцем реєстрації №/10-11/539 від 25 березня 2021 року підтверджується, що з червня 2011 року і по теперішній час відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана довідка видана на підставі складеного акта про не проживання за місцем реєстрації №10-11/540 від 25 березня 2021 року Піщанською сільською радою за участю депутата Крупи С. І. в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому такими діями порушує право позивача щодо користування та розпорядження належним їй майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 386 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Між тим, положеннями статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, ураховуючи, що відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає більше року, обов`язків щодо утримання житла не виконує, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявляє, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved