Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2019 відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частинах двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Між сторонами був визначений порядок користування квартирою в наступному порядку кімнату 18,0 кв.м. займає позивач [PERSON] , а другу кімнату 12,2 кв.м. займає відповідач [PERSON] . Згодом між сторонами стали виникати суперечки з приводу користування квартиро. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суд встановити порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , а саме виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 18,0 квадратних метри, виділивши в користування [PERSON] кімнату 12,2 квадратних метри, місця загального користування залишити в спільному користуванні співвласників. Позивач [PERSON] 07.05.2019 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 06.06.2019 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] 07.05.2019 в судове засідання не з`явився, 06.06.2019 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради від 15 грудня 1997 згідно розпорядження за № 5496, зареєстрованого Київським бюро технічної інвентаризації 01 лютого 1998 року у реєстрову книгу за № 8619 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] успадкувала за [PERSON] , яка померла [INFO] , 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.09.2016, видане державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Любарською Н.В. Як вбачається з технічного паспорту на спірну квартиру, загальна площа 56,1кв.м., житлова площа 30,2кв.м.; квартира складається з двох кімнат: одна кімната - 18,0кв.м., друга кімната - 12,2кв.м., кухня площею - 8,1кв.м., коридор - 10,0кв.м., ванна кімната площею - 2,8кв.м., вбиральня площею - 1,1кв.м., балкон площею - 1,5кв.м., лоджія площею - 2.4кв.м. На даний час сторони користуються квартирою в наступному порядку: кімнату 18,0кв.м. займає позивач [PERSON] , а другу кімнату 12,2кв.м. займає відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно із ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Кожен з учасників спільної часткової власності, відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності. Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, суд прийняв до уваги те, що позивач та відповідач дійшли згоди та порозуміння щодо визнання порядку володіння та користування квартирою [ADDRESS] , і тому позовні вимоги э обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 352,40грн.

Outcome: approved