Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], яким просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] у її користь 388451 грн. неустойки (пені) у зв'язку із заборгованістю по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Позов мотивує тим, що рішенням суді від 10.11.2010 року присуджено стягувати з відповідача у її користь аліменти з 26.08.2010 року в розмірі 700 грн. щомісячно на утримання їхньої доньки. У період з 26.08.2010 року по 01.02.2016 року відповідач сплатив їй аліменти лише двічі: в червні 2011 року в розмірі 2500 грн. та в червні 2012 року в розмірі 2000 грн. Загальна сума заборгованості за вказаний період становить 41700 грн. Заборгованість по аліментах з 26.08.2010 року по 15.11.2010 року в сумі 2500 грн. виплачена в червні 2011 року, а в сумі 2000 грн. за період з 16.11.2010 року по 15.02.2011 року виплачена в червні 2012 року. Заборгованість з 15.02.2011 року по 01.02.2016 року не виплачена і становить 41700 грн. Окрім того, згідно відповідних розрахунків, за відповідач має виплатити їй пеню (неустойку) по заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки в загальному розмірі 388451 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, якою позов підтримала повністю, просить такий задовольнити у заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку - [PERSON] [INFO] Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.11.2010 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вирішено: стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.08.2010 року. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.11.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, вирішено: Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] [INFO] Однак, відповідач належним чином не виконує свого законного обов'язку щодо утримання дитини та ухиляється від сплати аліментів. З розрахунку заборгованості по аліментах наданого державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського МУЮ вбчається, що за період з 26.08.2010 року по 30.11.2015 року внаслідок неналежного виконання встановленого рішенням суду обов'язку по сплаті аліментів, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, розмір якої станом на 24.12.2015 року становить 40300,00 грн. Згідно ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно представленого позивачем розрахунку несплачених аліментів, за період з 15.02.2011 року по 01.02.2016 року [PERSON] заборгував [PERSON] 41700 грн. невиплачених аліментів; згідно розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати [PERSON] аліментів за період з 26.08.2010 року по 01.02.2016 року, проведеного відповідно до вимог ст. 196 Сімейного кодексу України, така заборгованість становить 388451 грн. Статтею 60 ЦПК України, передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Оскільки відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, а також відсутність інформації про його матеріальне та сімейне становище виключає можливість зменшити розмір обрахованої вище неустойки, суд приходить до висновку, що таку суму з відповідача слід стягнути в повному обсязі. Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оцінюючі зібрані по справі докази, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, обов'язок сплачувати аліменти виник у нього з моменту набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти та їх розмір. Підтвердженням відсутності вини відповідача можуть бути лише такі обставини, за яких заборгованість утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відповідач не надав суду доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України - розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Однак судом не встановлено, а відповідачем не надано суду жодних доказів, які б давали суду підстави для застосування ч. 2 ст. 196 СК України у відношенні відповідача. Судом встановлено, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, однак допустив заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується розрахунками заборгованості по аліментах, проведеними державним виконавцем. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з виникненням з вини відповідача заборгованості по сплаті аліментів перед позивачем, вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за вказаний період у вказаному розмірі є підставною та підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню із відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved