Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на 1/3 частку спадкового транспортного засобу в порядку спадкування за законом (а.с.4-8), мотивуючи свої вимоги тим, що 02.08.2014 року в м. Вінниці помер син позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 436446 від 01.11.2012 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є спадкоємці за законом першої черги: позивач мати померлого; відповідач [PERSON] донька померлого; [PERSON] дружина померлого. Позивач в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак постановою приватного нотаріуса Крижопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 23.03.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений автомобіль, який залишився після смерті її сина [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Позивач вважає, що кожен із спадкоємців має право на 1/3 частки спадкового автомобіля з наступних міркувань. Спадкодавець [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб у 2006 році. Відповідно до облікової картки Вінницького ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області №5044231 від 16.11.2012 року перереєстрація спірного автомобіля була здійснена 01.11.2012 року. Разом з тим, зазначений автомобіль не є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки кошти, за які придбаний автомобіль, є дошлюбним майном [PERSON] Так, 17.10.2012 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 25.06.1998 року згідно з рішенням від 25.06.1998 року №792 та підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.10.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за 1206. Зі змісту вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири вбачається, що вартість квартири становила 288\~000 грн., що еквівалентно 36\~000 дол. США. Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] отримав від покупця [PERSON] гроші в сумі 124\~000 грн., що еквівалентно 15\~500 дол. США, як остаточний розрахунок за продану квартиру. Таким чином кошти, що були отримані спадкодавцем [PERSON] від продажу квартири, є коштами отриманими від реалізації майна, яке ним було придбано до шлюбу. Відразу через два тижні після продажу квартири 01.11.2012 року [PERSON] придбав спірний автомобіль, а відтак позивач вважає, що автомобіль було придбано за особисті кошти спадкодавця, а тому транспортний засіб повинен ділитись між спадкоємцями в рівних частках по 1/3 частки кожному. Окрім того, позивач зазначає, що існують розбіжності написання її прізвища та прізвища її сина у свідоцтві про народження [PERSON] та свідоцтві про смерть останнього, а також у паспорті громадянина України позивача. Так, відповідно до свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] його прізвище значиться як «Колесник», таке написання його прізвища мало і в паспорті громадянина України. Однак, у свідоцтві про народження спадкодавця його прізвище значиться як «Колісник», а в графі «мати» прізвище позивача також значиться як «Колісник». Таким чином, прізвище позивача та її померлого сина мало написання в різних варіантах, тому при вчиненні актового запису, що здійснювався виконкомом Заболотненської сільської ради при народженні сина у 1963 році, була допущена помилка в написанні прізвищ позивача та її сина. Наразі, у звязку з прийняттям спадщини після смерті сина необхідним є встановлення факту родинних відносин позивача із померлим сином. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила встановити факт, що [PERSON], який помер 02.08.2014 року у м. Вінниці, являвся рідним сином [PERSON], [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 436446 від 01.11.2012 року, в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON], який помер 02.08.2014 року у м. Вінниці; стягнути з відповідачів на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 4\~500 грн., а також витрати щодо сплати судового збору 1 086,87 грн. 07.05.2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності, який в процесі судового розгляду збільшила (а.с.55-58, 227-228), та який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2015 року був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом (а.с.125). Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 02.08.2014 року в м. Вінниці помер чоловік позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 436446 від 01.11.2012 року. У 2005 році між позивачем та померлим [PERSON] було укладено шлюб. 16.09.2008 року, тобто під час перебування у шлюбі, [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір на пять років для придбання автомобіля ВАЗ 217030, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Даний кредит позивач разом із чоловіком погашали спільними коштами. У 2012 році позивач з чоловіком вирішили продати вказаний автомобіль та купити інший. Автомобіль ВАЗ 217030 був проданий за 6\~000 дол. США. Так як коштів на придбання іншого автомобіля у них не вистачало, останні вирішили продати квартиру, належну [PERSON], яка знаходилась за адресою: м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 37/1. Після продажу автомобіля ВАЗ 217030 та вищезазначеної квартири, позивачем та її чоловіком [PERSON] було придбано за їхні спільні кошти автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частки спірного автомобіля як спільного майна подружжя та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частки спірного автомобіля. Однак приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу [PERSON] позивачу було розяснено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на вищезазначений автомобіль необхідно надати правовстановлюючі документи, а саме оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який у позивача відсутній. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; зобовязати [PERSON] передати позивачу вказаний автомобіль; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості її 1/6 частки автомобіля у розмірі 27\~826,10 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості її 1/6 частки автомобіля у розмірі 27\~826,10 грн., виходячи із ринкової вартості спірного автомобіля відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 03.02.2016 року №274. Окрім того, 11.06.2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про розподіл спадкового майна в натурі, який в процесі судового розгляду неодноразово уточняла (а.с.118, 129, 145) та який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2015 року був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом (а.с.125). Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 02.08.2014 року в м. Вінниці помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 436446 від 01.11.2012 року. Позивач вважає, що кожен із спадкоємців має право на 1/3 частки спадкового автомобіля. Не заперечує, щоб право власності на спірний автомобіль було визнано за відповідачем [PERSON], а з останньої на її користь було стягнуто 1/3 частки вартості спірного автомобіля відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, який складений 02.03.2015 року спеціалістом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Вінницькій області, що становитиме 84\~307,30 грн., а також витрати понесені позивачем щодо ремонту вказаного автомобіля, які становитимуть 15\~000 грн., а всього 99\~307 грн., а також просила стягнути з відповідачів на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 3\~000 грн., а також витрати щодо сплати судового збору у розмірі 815,62 грн. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічними позовами [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, натомість зустрічний позов [PERSON] визнали в повному обсязі та не заперечували проти задоволення останнього. Що ж стосується зустрічного позову [PERSON], то останній визнали частково в частині компенсації [PERSON] [PERSON] вартості частки автомобіля, проте не погодились із розміром частки, яка підлягає компенсації, оскільки наполягали, що [PERSON] підлягає компенсації саме 1/3 частки спірного автомобіля, а не 1/6 як на тому стверджувала позивач [PERSON] В судовому засіданні відповідач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON], а також позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] зустрічні позовні вимоги уточнили в усному порядку та просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості 1/3 частки автомобіля у розмірі 66\~562,00 грн., виходячи із ринкової вартості спірного автомобіля відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу СПД [PERSON], та вартість ремонтних робіт, проведених [PERSON], у розмірі 15\~000 грн., а всього 81\~562 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3\~000 грн. та витрати щодо сплати судового збору у розмірі 815,62 грн., просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Первісні позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення останніх, в той час як зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнали частково, в частині компенсації [PERSON] [PERSON] та [PERSON] вартості часток автомобіля, проте не погодились із розміром часток, які підлягають компенсації, оскільки наполягали, що [PERSON] та [PERSON] підлягає компенсації саме по 1/3 частки вартості спірного автомобіля кожній, а не по 1/6 як на тому стверджувала позивач [PERSON], окрім того з [PERSON] на користь [PERSON] також підлягає стягненню 15\~000 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту спірного автомобіля. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON], а також представник позивача за зустрічним позовом за довіреністю [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав зазначених у позові. Первісні позовні вимоги визнав частково лише в частині встановлення факту родинних відносин та компенсації вартості позивачу [PERSON] вартості лише 1/6 частки спірного автомобіля. Що ж стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то останні також визнав частково лише в частині компенсації вартості 1/6 частки вартості спірного автомобіля. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, матеріалами інвентаризаційної справи №7909 щодо обєкту нерухомого майна за адресою: м. Вінниця. вул. Червоноармійська, 37/1, суд вважає, що первісний позов та зустрічні позови підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 02.08.2014 року в м. Вінниці помер син [PERSON], чоловік [PERSON], батько [PERSON] [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №293795, виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 04.08.2014 року (а.с.9), що сторонами не заперечувалось. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 436446 від 01.11.2012 року, що підтверджується довідкою Вінницького Центру НППзВАЗ УДАІ УМВС України у Вінницькій області від 13.02.2015 року №1934 (а.с.12), обліковою карткою транспортного засобу №5044231 від 16.11.2012 року (а.с.13) та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 436446 від 01.11.2012 року (а.с.14). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] 01.11.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстрували шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №010646, виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 08.12.2005 року (а.с.62). Таким чином, з огляду на вищевикладене, спірний автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], був придбаний [PERSON] 01.11.2012 року, тобто під час перебування останнього у шлюбі з [PERSON] Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Однак, пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. А тому, вирішуючи питання, чи являється спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], чи особистою приватною власністю [PERSON] суд виходив з наступного. Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1206, [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] прийняв у власність (купив) квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 25.06.1998 року згідно з рішенням від 25.06.1998 року №792, за 288\~000 грн., що еквівалентно 36\~000 дол. США (а.с.19-20). Відповідно до заяви від 23.10.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №1258 [PERSON] отримав від покупця [PERSON] гроші в сумі 124\~000 грн., що еквівалентно 15\~500 дол. США, як остаточний розрахунок за продану квартиру (а.с.23). Таким чином кошти, що були отримані спадкодавцем [PERSON] від продажу квартири, є коштами отриманими від реалізації майна, яке ним було придбано до шлюбу, а тому в силу п.1 ч.1 ст.57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON] В послідуючому, 01.11.2012 року [PERSON] придбав спірний автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. А тому, враховуючи ціну договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2012 року у розмірі 288\~000 грн., що еквівалентно 36\~000 дол. США, яка значно перевищує ціну спірного автомобіля, невеликий проміжок часу, що становить вісім днів, між відчуженням квартири та купівлею спірного автомобіля, дають достатні підстави вважати, що останній являвся особистою приватною власністю [PERSON], оскільки набутий останнім хоча і в період шлюбу, проте за кошти, які належали йому особисто від відчуження нерухомого майна, набутого до укладення шлюбу, та входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Що ж стосується думок та тверджень позивача [PERSON] як на підставу про задоволення своїх зустрічних позовних вимог, що 16.09.2008 року, тобто під час перебування у шлюбі, [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір на пять років для придбання автомобіля ВАЗ 217030, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (а.с.70-79). В послідуючому даний автомобіль у 2012 році було відчужено за 6\~000 дол. США та прийнято рішення про купівлю нового авто. Однак, так як коштів на придбання іншого автомобіля у подружжя не вистачало, останні вирішили продати квартиру, належну [PERSON], яка знаходилась за адресою: м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 37/1, а тому спірний автомобіль належав подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. То, враховуючи вищенаведені обставини встановлені в судовому засіданні, та, враховуючи відсутність інформації про те, коли саме та за яку суму було відчужено автомобіль ВАЗ 217030, останні є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Таким чином, сторони по справі являються спадкоємцями за законом першої черги, що сторонами не заперечувалось. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні сторони в передбачений строк та в передбаченому законом порядку звернулись до приватного нотаріуса Крижопільського районного нотаріального округу [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. Однак, постановами приватного нотаріуса Крижопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 23.03.2015 року №134/02-31 та від 06.05.2015 року №245/02-31 [PERSON] та [PERSON] відповідно було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, а [PERSON] також у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11, 80). Стаття 1278 ЦК України визначає, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті саме не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. А тому, з огляду на вищевикладене, кожен із спадкоємців має право на 1/3 частки спадщини, яка складається із автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Положеннями статті 365 ЦК України встановлено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Як встановлено в судовому засіданні спірний автомобіль є спільною власністю сторін у справі, їх частки у власності є рівними по 1/3 частки кожному, проте належні частки не можуть бути виділені в натурі; між сторонами наявні неприязні стосунки, що унеможливлює спільне володіння та користування автомобілем. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем, про що також звернено увагу у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» від 21.12.2010 року. Визначаючи ринкову вартість спірного автомобіля суд виходив із вартості, визначеної саме висновком експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 03.02.2016 року №274, що становить 166\~956,61 грн., в результаті проведеної судової автотоварознавчої експертизи у даній справі на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2015 року (а.с.174, 186-204), оскільки відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України саме висновок експерта є належним та допустимим доказом, оскільки під час складання останнього судовий експерт попереджається про кримінальну відповідальність за ст.ст.384-385 КК України за відмову від дачі висновку та за дачу завідомо неправдивого висновку. А відтак, 2/3 частки вартості спірного автомобіля становить 111\~304,40 грн., яка підлягає відшкодуванню [PERSON] [PERSON] і [PERSON], тобто по 55\~652,20 грн. кожній. Разом з тим, згідно квитанції №0.0.529803812.1 від 01.04.2016 року позивачем за зустрічним позовом [PERSON] внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області лише вартість 1/3 частки вартості спірного автомобіля у розмірі 55\~652,20 грн. (а.с.225). А тому, суд позбавлений можливості визнати за позивачем [PERSON] право власності на цілий спірний автомобіль, передавши їй у володіння, користування та розпоряджання останнім. Однак, враховуючи наявність на депозитному рахунку коштів у розмірі 55\~652,20 грн., суд вважає за можливе припинити право власності [PERSON] на 1/3 частки автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF63960113208107, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], виплативши їй грошову компенсацію вартості даної частки в сумі 55\~652 грн., яка внесена [PERSON] на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області за квитанцією №0.0.529803812.1 від 01.04.2016 року, оскільки саме [PERSON] наполягала на припиненні її права на частку у спільному майні, в той час як [PERSON] позовні вимоги не уточняла та просила лише визнати за нею право власності на 1/3 частки у спірному автомобілі, визнавши за [PERSON] право власності на 2/3 частки, а за [PERSON] право власності на 1/3 частки спірного автомобіля в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Що ж стосується вимог [PERSON] щодо відшкодування [PERSON] вартості послуг з ремонту та технічного обслуговування автомобіля у розмірі 15\~000 грн., згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0000202 від 12.02.2015 року (а.с.130 т.1), договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів №10001 від 11.02.2015 року (а.с.132-134) та квитанції до прибуткового кассового ордера №15 від 12.02.2015 року (а.с.135), то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що спірний автомобіль після відкриття спадщини (02.08.2014 року) і до сьогодні знаходиться у володінні та користування [PERSON], а тому відповідні витрати, які вона понесла, є наслідком користування автомобілем на протязі близько 4 років. Згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Окрім того, в судовому засіданні встановлено факт родинних відносин між [PERSON], який помер 02.08.2014 року у м. Вінниці, та [PERSON], [INFO], що підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні та витягами з погосподарських книг Заболотненської сільської ради за 1955-1966 роки (а.с.29-32). А наявні розбіжності в написанні прізвища позивача та її померлого сина як «Колісник» замість вірного «Колесник» є слідством відхилення від правил міжмовного перетворення і зумовлені впливом російської орфоепії в ситуації контактного українсько-російського білінгвізму. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Однак, що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача [PERSON] судових витрат, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 4\~500 грн., згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу адвокатом [PERSON] (а.с.236), та витрат щодо сплати судового збору у розмірі 1\~086,67 грн. згідно квитанцій (а.с.1-3), то суд в силу ч.1 ст.88 ЦПК України приходить до обґрунтованого висновку про стягнення в рівних частках з відповідачів лише витрат щодо сплати судового збору у розмірі 1\~086,67 грн., в той час як в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про понесення нею таких витрат, а саме не надано первинного документу, який містить відомості про господарську операцію і підтверджує її здійснення, складеного відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Окрім того, з огляду на вищевикладене, в судовому засіданні також знайшли своє часткове підтвердження вимоги позивачів за зустрічними позовами, а тому останні підлягають до часткового задоволення. А тому, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, яка гласить, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути в рівних частках з відповідачів [PERSON] та [PERSON]Г на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 2\~047,00 грн., згідно квитанції №1 від 02.06.2015 року (а.с.232) та витрати на правову допомогу у розмірі 556,52 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Натомість, судові витрати понесені позивачем [PERSON] суд вважає за можливе залишити за позивачем, оскільки представник позивача не наполягав на стягненні останніх з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial