Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом та просить встановити юридичний факт родинних відносин між фізичними особами та визнати, що [PERSON],[INFO]., уродженець м.Харкова, який помер [INFO] у місті Харкові та [PERSON],[INFO]., яка померла [INFO] у м.Харкові, - є рідними братом та сестрою, а син [PERSON] - [PERSON], [INFO]., уродженець м. Великі Луки, який помер у місті Харкові [INFO], є її, [PERSON] (до шлюбу [PERSON]), [INFO]., уродженки міста Харкова, двоюрідним братом. Вона також просить визнати за нею право власності на 3/28 частини житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідного брата [PERSON], що помер [INFO]. у місті Харкові, який успадкував зазначену частку фактично після своєї матері [PERSON], що померла [INFO]. у місті Харкові. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона у нотаріальному порядку прийняла спадщину, як спадкоємець за законом п'ятої черги після смерті [INFO]. свого двоюрідного брата [PERSON], але оформити свої спадкові права не може у зв'язку із відсутністю документу, що підтверджує родинний зв'язок зі спадкодавцем. Оскільки, постановою нотаріусу Першої ХДНК від 30.10.2014 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, вона вимушена звернутись до суду із дійсним позовом. У підтвердження факту родинних відносин між нею та спадкодавцем, позивач посилається на надані нею письмові докази, згідно яких її батько [PERSON], який помер [INFO]. у м.Харкові та його сестра [PERSON], яка померла [INFO] у м.Харкові багато років проживали разом та були зареєстровані у будинку за [ADDRESS], власниками якого вони були як спадкоємці своїх батьків [PERSON] та [PERSON], згідно рішенню суду Червонозаводського району м.Харкова від 22.05.1959 р. Брат та сестра підтримували родинні відносини, піклувались один одного, вважали себе братом та сестрою, а дітей кожного - своїми племінниками; після смерті батьків їхні діти продовжували підтримувати родинні відносини, позивач допомагала своєму самотньому брату, поховала його та прийняла після нього спадщину, подавши заяву до нотаріусу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Фуженкова Н.Б. підтвердили її позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному, у межах позову. Представник відповідача Харківської міської ради Чигрінова Н.В. до судового засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. У своїх поясненнях від 15.06.2015р. за №5967/9-15 просила суд справу слухати без участі представника Харківської міської ради та прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів. ( а.с.119-121). Третя особа [PERSON] проти позову не заперечував, підтвердив обставини, на які посилається позивач, на спадкове майно після [PERSON] не претендує. Треті особи [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись неодноразово належним чином, заяв про причину неявки судові не надавали. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріли справи, належним чином дослідивши кожен доказ окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що [INFO] у місті Харкові помер [PERSON], [INFO].( а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у місті Харкові по бульвару Нетіченському,8, яку останній фактично отримав після смерті своєї матері [PERSON], але не оформив у нотаріальному порядку. Заповіту брат не залишив. Спадкування після смерті [PERSON] відбувається за законом. Згідно повідомлення Першої ХДНК за №2043/01-16 від 13.05.2015 р. із заявою №1051 15.07.2013 р. про прийняття спадщини після [PERSON] звернулась його двоюрідна сестра [PERSON] Заведена спадкова справа за №476/2013. Інших заяв до нотаріальної контори не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавались ( а.с.15,104-105). Позивач [PERSON] ( родинне прізвище [PERSON]), [INFO]. вважає себе єдиним спадкоємцем за законом п'ятої черги свого брата [PERSON]. Від спадщини вона не відмовлялась. За поясненнями позивача нотаріусом на протязі року розшукувались необхідні відомості та документи щодо родинних зв'язків позивача для оформлення її спадкових справ. Отримані копії актових записів про смерть [PERSON], [PERSON], про народження [PERSON] , про смерть [PERSON], які позивачем надані судові (а.с.22 - 32). Запису про народження батька позивача [PERSON], який би підтверджував родинний зв'язок позивача зі спадкодавцем, не зберіглось. Нотаріусом Першої ХДНК Куксіним С.Ю. 30.10.2014 р. була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за відсутністю документів, підтверджуючих родинний зв'язок спадкоємця зі спадкодавцем ( а.с.21). Зазначене з'явилось підставою для звернення позивача до суду із заявою про встановлення юридичного факту родинних відносин між фізичними особами. 18.08.2015 р. суд за своїм запитом отримав у Державному архіві Харківської області відомості щодо відсутності у метричних книгах міста Харкова за 1898 рік запису про народження [PERSON] ( а.с. 143). Позивач [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] в порядку ст.1269 Цивільного Кодексу України. Заяви про відмову від спадщини вона не надавала. Для визнання права на спадщину позивачу необхідно встановити юридичний факт, який породжує відповідні права та обов'язки. Поза судовим шляхом встановити цей факт неможливо. Згідно частини 1, статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 64, ч. 3, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно Роз'ясень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Виходячи з того, позивач на законній підставі звернулась до суду з позовною заявою та проситиме суд не тільки встановити юридичний факт, а й визнати її право на майно, як спадкоємця, що відповідає вимогам ст.256 ЦПК України, ст. 392 ЦК України. Аналізуючи надані позивачем докази щодо встановлення родинних відносин між нею та її двоюрідним братом, суд приходить до висновку про можливість встановлення такого юридичного факту. Зі свідоцтва про народження [INFO]. [PERSON] вбачається, що [PERSON] була його матір'ю; зі свідоцтва про народження [INFO]. [PERSON] вбачається, що її батьком був [PERSON]. При цьому, всі зазначені особи мають одне прізвище, а [PERSON] та [PERSON] мали єдине по батькові ( а.с.18,20). Зі свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] та свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO]. вбачається, що вони обидва на час смерті мешкали у Червонозаводському районі м.Харкова ( а.с.16,19). З Будинкової книги для реєстрації громадян у будинку по [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] зареєстрована у будинку з 22.12.1950 р. по час смерті, [PERSON] - з 07.02.1951 р. по час смерті, [PERSON] - з 02.02.1954 р. по час смерті, [PERSON] - з 09.08.1965 р. до теперішнього часу ( а.с.52-61). З актового запису про смерть [PERSON] [INFO]. та з актового запису про смерть [PERSON] [INFO] вбачається, що вони обидва на час смерті мешкали у будинку по [ADDRESS] ( а.с.28-31). З рішення народного суду 3-ї дільниці Червонозаводського району м.Харкова від 22.05.1959 р. вбачається,що [PERSON] та [PERSON] були спадкоємцями батьків [PERSON] та [PERSON] та за ними визнане право власності по 3/28 частини будинку по [ADDRESS] ( а.с.41-43). З рішення Червонозаводського суду від 24.07.1961 р. про розподіл житлового будинку [ADDRESS], вбачається, що [PERSON] постійно мешкала у будинку та їй були виділені у користування приміщення 2-3,2-2,2-1 ( а.с.46). З рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19.03.1999 р. та Ухвали Харківського обласного суду від 20.04.1999 р. про встановлення порушеного права, вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після матері [PERSON] фактично, проживав у спадковій квартирі та його право на приміщення 2-3 квартири було поновлено судом ( а.с.44-45,47-48). На збережених у сімейному архіві фотокартках за різні роки зображені члени сім'ї [PERSON], в тому числі [PERSON] та [PERSON], що підтвердили в судовому засіданні позивач та свідки [PERSON], [PERSON] Свідки також підтвердили, що знали [PERSON] та [PERSON] як двоюрідних брата та сестру, вони підтримували родинні відносини, позивач піклувалась про брата, який не мав своєї сім'ї, хворів; зі спогадів старших сусідів, батьків, свідкам відомо, що батьки [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою, проживали у спадковому будинку своєї матері. Відповідно до ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближнього ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступень споріднення визначається за числом народжень , що віддаляють родича від спадкодавця. [PERSON], як двоюрідна сестра, є родичем спадкодавця [PERSON] третього ступня споріднення . До спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] надходить 3/28 частини житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS]. Згідно довідки КП «ХМБТІ» за №1570507 від 35.02.2015 р., житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у [ADDRESS] зареєстрований за: [PERSON] - 3/28 частини, на підставі Рішення народного суду 3-ї дільниці Червонозаводського району м.Харкова від 22.05.1959 р. ( справа №2-200/1959 р.), [PERSON] - 7/56 частини, на підставі свідоцтва про спадщину, виданого 11.05.2007 р. 1-ю ХДНК, р. [NUMBER], [PERSON] - 7/56 частини, на підставі свідоцтва про спадщину, виданого 11.05.2007 р. 1-ю ХДНК, р. [NUMBER], [PERSON] - 12/28 частини, на підставі договору дарування, посвідченого 16.05.1996 р. приватним нотаріусом ХМНО Ємельяновою І.Г., р. [NUMBER], [PERSON] - 6/28, згідно Рішенню Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.11.2009 р., справа за №2-3154/09. Право власності всіх власників належним чином зареєстроване у КП «Харківське БТІ» за р.[NUMBER] в книзі 1 ( а.с. 12). Житловий будинок літ. «А-1» за зазначеною адресою, забудови до 1917 року, є дерев'яним, обкладеним цеглою, площею 147,2 кв.м, дійсною вартістю 48 578 грн ( а.с.32-37). Спадкові 3/28 частини будинку, на які претендує позивач [PERSON], спадкодавець [PERSON] отримав у спадок після смерті матері [PERSON], що померла [INFO] у місті Харкові, свої спадкові права [PERSON] не оформив, але від спадщини не відмовлявся. [PERSON] прийняв спадщину після матері в порядку, встановленому ЦК України 1963 року, який передбачав фактичне прийняття спадщини спадкоємцями. Стаття 549 ЦК України у редакції 1963 р. встановлювала: «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном...» Зазначені в цій статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст.548 ЦК України (у редакції 1963 р.), прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Все вищевикладене свідчить про те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, а тому суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та,

Outcome: approved