Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. В позовній заяві вказала, що вона, [PERSON] , є рідною бабою [PERSON] , [INFO] . Її мати [PERSON] - її дочка. Починаючи з лютого 2020 року її малолітня онука фактично проживає з нею. Весь цей час вона перебуває на її повному утриманні і вихованні. Мати [PERSON] майже через місяць після народження дитини [PERSON] залишила її позивачу, а сама на даний час проживає із співмешканцем в іншому місці. Своєю малолітньою донькою зовсім не цікавиться. Відповідач [PERSON] своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання нею своїх обов`язків, позивач не чинила. Зокрема, неодноразово пропонувала здійснювати догляд за малолітньою донькою, купувати їй одяг і харчі, брати іншу участь у її вихованні та утриманні. Але цього робити відповідач не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я доньки, не дбає про її інтереси та взагалі не цікавиться її життям. Навпаки, постійними скандалами і вживанням алкоголю негативно впливає на дитину. Також відповідач [PERSON] з 29.10.2013 року і по теперішній час перебуває під диспансерним наглядом у лікаря психіатра, оскільки має хронічне психічне захворювання. Батько [PERSON] невідомий, оскільки запис у свідоцтві про народження дитини у розділі відомості про батька записані зі слів матері. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав стосовно доньки - [PERSON] [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, пославшись на факти та доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, вказавши, що дійсно мати дитини не достатньо піклується про дочку, але вказане відбувається через не повне її усвідомлення своєї поведінки. Відповідач має намір придбати власне житло де хоче створити належні умови для дочки. На даний час вони дійсно проживають у одній кімнаті і дочку [PERSON] неможливо туди забрати. До дочки відповідач навідується, придбає їй необхідні речі. Представник третьої особи [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Вважають, що матеріалами справи доведено не належний догляд з боку матері її малолітньої дочки. Мати покинувши дитини у місячного віку не турбується про її фізичний стан, про її матеріальне забезпечення. Проживаючи у іншому помешканні не створила там належних умов для проживання дочки. Ігнорування батьківських обов`язків слугувало підставою для надання суду висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши свідків, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно копії повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 03 березня 2020 року Оржицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №1, [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані: батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] (а.с.5). Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження [PERSON] відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.9). Родинні стосунки між позивачем [PERSON] та малолітньою [PERSON] , як рідної баба та онуки, підтверджуються зібраними у справі доказами (а.с.22-24). Відповідно до довідки Староіржавецької сільської ради Оржицького району Полтавської області від 07.12.2020 року №1050 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та до її складу сім`ї входять дочка [PERSON] та онука [PERSON] (а.с. 25). Відповідно акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 16.11.2020 року, комісією встановлено, що [PERSON] має дочку [PERSON] - [INFO] , з батьком дитини не проживає, спільно господарство не веде, дитину виховує сама. Дана сім`я проживає в будинку який належить [PERSON] . Будинок благоустроєний, є все необхідне для проживання. [PERSON] , звернулася до виконкому Староіржавецької сільської ради по питанні - неналежного виховання її дочкою онуки [PERSON] . [PERSON] , із наявної медичної довідки має другу групу інвалідності, зі слів односельців та її матері дуже часто на невизначений період залишає дитину і в цей час нею опікується бабуся, яка приділяє достатню для онуки увагу. Зі слів [PERSON] , її дочка грубо поводиться з дитиною, необхідні процедури проводить бабуся. При отриманні коштів [PERSON] часто краде і використовує для пияцтва та інших потреб. На час перевірки [PERSON] не було вдома, догляд здійснювала [PERSON] , дитина забезпечена всім необхідним: є продукти для харчування, одяг, іграшки. Комісія пропонує, порушити клопотання про позбавлення материнських прав [PERSON] та встановлення опікунства [PERSON] над онукою [PERSON] [INFO] (а.с.7). Згідно довідки КНП «Оржицька ЦРЛ» від 23.11.2020 року [PERSON] з 29.10.2013 року перебуває під диспансерним наглядом у лікаря психіатра (а.с.14). Відповідно до висновку №4 від 14.04.2021 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дочки - [PERSON] (а.с.72). У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знає з дитинства. Коли вона народила дитину, то покинула її на бабу. [PERSON] не має належних умов для проживання дочки. Говорила, що мати погано ставиться, що змусило її покинути батьківський будинок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом [PERSON] . Його сестра має дивну поведінку, може зникати на певний період, до дитини не навідуватись. Вживає алкоголь, курить коноплю, ситуацію по догляду за дитиною серйозно не сприймає. Дитина не має належного контакту з матір`ю. Сестра має приорітет спілкуватись з чоловіками, а не з власною дитиною. Свідок [PERSON] є цивільним чоловіком [PERSON] , вказав, що він неодноразово наголошував, щоб [PERSON] забрала дочку, або йшла до матері жити разом з дочкою, але почутим він не був. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, у цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. При цьому, судам акцентовано увагу на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходу впливу. А також, Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Частина 6 ст. 19 СК України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 243/13192/19-ц роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про відсутність ознак абсолютного нехтування відповідачем та її повного самоусунення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Разом з тим, встановлені в судовому засіданні обставини у своїй сукупності об`єктивно свідчать про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, періодичне спілкування з дитиною, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків. Проте, судом не встановлена відсутність бажання на даному етапі у матері налагодити відносини з дитиною та забезпечити останню належним вихованням та умовами проживання. Суд також приймає до уваги, що відповідач офіційно не працевлаштована, будь-яких доказів щодо її можливості матеріального забезпечення дитини у разі продовження проживання разом з нею суду не надано. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.09.2019 року по справі №464/7647/17. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що залишення дитини з матір`ю в даному випадку є небезпечним для здоров`я і морального виховання дитини, що згідно ст.ст. 170, 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України є підставою для відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, такий спосіб захисту прав дитини найбільше відповідає інтересам малолітньої [PERSON] в даному випадку. Вирішуючи питання про відібрання дитини у відповідача, суд виходить з положень ч. 1 ст. 170 СК України, аналізу п.18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, згідно яких у разі відібрання дитини, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Крім того, суд приходить до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст.170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідача та передача бабі, буде відповідати її інтересам. Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дитиною, та не позбавить відповідача права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. На підставі викладеного,

Outcome: partial