Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання недійсним державного акту на право власності на землю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником житлового будинку № 13 по вулиці Новомосковська в м. Покровську Донецької області на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом , нотаріально посвідченого 07.06.2000 року, реєстр № 513, яке зареєстроване в КП БТІ 13.06.2000 року в реєстрову книгу № 17 за реєстровим номером 4193. На підставі свідоцтва про право на спадщину їй 28.11.2000 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю 11-ДН № 079575 на земельну ділянку площею 0,0733 га за адресою: м. Красноармійськ, вул.. Ново-Московська, 13 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, який зареєстрована в Книзі записів державним актів на право власності на землю за № 03664. 04.12.2018 року вона подала до Державного кадастрового реєстратора заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо її земельної ділянки. До заяви додала технічну документацію із землеустрою. Рішенням реєстратора від 11.12.2018 року № РВ 01400371382018 їй було відмовлено у внесені відомостей до Державного земельного кадастру у зв»язку з тим, що інформація, що міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою не відповідають даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю 11-ДН № 079575 від 28.11.2000 року. Так, згідно державного акту вона є власницею земельної ділянки площею 0,0733 га, в той час як фактично розмір земельної ділянки 0,0593 га. Просить визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії 11-ДН № 079575, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 03664 від 28.11.2000 року на ім.»я [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] міська рада в судове засідання не зявилась, просили справу слухати без участі представника, ухвалити рішення на розсуд суду ( а. с. 18). Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру в Донецькій області в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив ( а. с. 24,27). \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.2000 року позивачка по справі [PERSON] є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул.. Новомосковська, 13 ( а.с. 5,6). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 11-ДН № 079575 [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0733 га, що розташована га території м. Красноармійська, пров. Нова-Московська, 13 ( а. с. 7). У зазначеному акті та в довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 28.11.2018 року зазначено цільове призначення земельної ділянки : для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд ( а. с. 7,8). Рішенням № РВ -1400371382018 від 11.12.2018 року державним кадастровим реєстратором відділу у Покровському районі Міськрайонного управління у Покровському районі та м. Мирнограді ГУ Держгеокадастру у Донецькій області відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі заяви [PERSON] у зв»язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України « Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме, інформація, що міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю 11-ДН № 079575 від 28.11.2000 року, та рекомендовано привести документацію із землеустрою та електронний документ у відповідність до діючого законодавства. ( а.с. 10). Висновком щодо перевірки електронного документа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області встановлено привести документацію із землеустрою та електронний документ у відповідність до діючого законодавства ( а.с. 11). \~\~\~\~ \~\~Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Відповідно до\~ст.\~120\~ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). \~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. \~\~ \~\~\~\~ Згідно із частиною третьої\~статті 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Порядок видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (на момент видачі такого державного акту) передбачалось Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомітету України по земельним ресурсам №43 від 04 травня 1999 року, зареєстрованої в МЮ України 04 червня 1999 року за №354/3647)( далі - Інструкція) з послідуючими змінами, у редакції, чинній на час отримання останніми права власності. \~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 1 Закону України « Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно положень 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» площа земельної ділянки, її межі та цільове призначення вносяться до державного земельного кадастру з відповідної документації із землеустрою. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~24 Закону\~України «Про\~Державний земельний\~кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву). Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. У Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України « Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.У разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Законом визначено орган, що має відповідні повноваження щодо визначення площі земельної ділянки та внесення даних до реєстру, а відмова органу у здійсненні відповідних прав особою, що передбачені законом, є підставою для оскарження дій цього органу до суду. Як встановлено судом, підставою для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України « Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме, інформація, що міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю 11-ДН № 079575 від 28.11.2000 року, та рекомендовано привести документацію із землеустрою та електронний документ у відповідність до діючого законодавства. Як встановлено в судовому засіданні оспорюваний державний акт був виданий 28.11.2000 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.2000 року за № 25. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. Позивачем не доведено, що державний акт виданий усупереч закону на час його видачі у 2000 році. Отже, спірний державний акт виданий органом, який мав на це законні повноваження, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Окрім того, відповідно до ст. 39 Закону « Про Державний земельний кадастр» виконавці робіт із землеустрою та землеоціночних робіт, посадові особи, які здійснюють формування та/або внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, державні кадастрові реєстратори за порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Дії\~або бездіяльність\~Державного кадастрового\~реєстратора можуть\~бути оскаржені\~до суду\~в порядку,\~встановленому законом. Шкода, заподіяна Державним кадастровим реєстратором фізичним чи юридичним особам під час виконання своїх обов'язків, підлягає відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому законом. Позивачка не зверталась до відповідного територіального орагну центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів щодо виправлення помилки , не пред»яваляла відповідного позову щодо оскарження дій цих органів, зобов»язання здійснити виправлення помилок, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Отже, усунення перешкод позивачці по справі, у виправленні помилки в наданій документації щодо визначення площі земельної ділянки передбачено в інший спосіб, передбачений вказаним вище законодавством. На підставі викладеного, ст. ст. 118,119, 120, 152 ЗК України , ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed