Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду та просила визнати порушеними права [PERSON] як споживача банківських послуг Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь [PERSON] 63000 гривень депозитного вкладу відповідно до Договору №717590/2014 банківського вкладу в національній валюті від 04.01.2014 року. Мотивувала позов тим, що 04.01.2014р. між нею та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено договір №717590/2014 банківського вкладу в національній валюті. В період дії Договору позивач надала, а ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» прийняв на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в загальній сумі 63000 гривень. 14.11.2014р., 18.11.2014 р. та 20.11.2014 р. [PERSON] було знято грошові кошти в сумі 63175,40 гривень. На підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014 р. №733/БТ «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекціє Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 р. було прийнято рішення №123 про запровадження з 21.11.2014 р. тимчасової адміністрації. Після чого позивач виявила бажання повернути свій вклад по закінченні строку передбачених договором звернулась до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з проханням повернути свій депозитний вклад, тобто безпосередньо до юридичної особи, з якою укладався депозитний договір. Тобто, після припинення дії депозитного договору позивач звернулася завчасно із письмовою заявою, в якій просила по закінченні строку дії депозитного договору повернути їй суму вкладу депозитного договору розмірі 63000 гривень згідно умов договору. Однак, у відповідь на звернення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відмовився повертати банківський вклад, посилаючись на те, що коштами позивача заволодів [PERSON], який своїми шахрайськими діями зняв кошти з рахунку позивача, чим вчинив кримінальний злочин. Таким чином, відповідач не виконав своїх зобов'язань за договорами, кошти не повернув. Відповідно до частини першої ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною третьою статті 1058 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Таким чином, на відносини, повязані з виконанням умов укладеного між позивачем та Банком Договору, поширюються положення норм глав 71, 72 Цивільного кодексу України (статті 1046 - 1076), а також положення Договору, якими регулюються відносини з приводу здійсненого Позивачем банківського вкладу. Відповідно до частини другої статті 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином вкладник за договором банківського вкладу №717590/2014 відповідно до статті 1060 Цивільного кодексу України вправі вимагати повернення здійсненого вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк, отримавши відповідну заяву, повинен видати вклад у повному обсязі. Відповідно до договору №717590/2014 банківського вкладу Банк був зобовязаний видати Позивачу суму депозиту в день закінчення строку, визначеного договором. У відповідності до вимог ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних стр. 4 договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності.

Outcome: dismissed