Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що 28 липня 2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народився син: [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 4 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. 20 серпня 2009 року між нею та відповідачем був розірваний шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20 серпня 2009 року серія [NUMBER]. Після розлучення син залишився проживати з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. З моменту розлучення і по цей час відповідач з сином не бачиться, вихованням дитини не займається. Згідно рішення Ровеньківського міського суду від 17 липня 2008 року відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2007 року народження в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але починаючи з січня 2009 року він аліменти взагалі не платить, що підтверджується довідкою з відділу державної виконавчої служби Ровеньківського міського управління юстиції, ніякої іншої матеріальної допомоги не надавав та не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син від батька не отримував жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує його вдома, в дитячому дошкільному закладі «Антошка», що підтверджується відповідними письмовими доказами, а саме характеристикою з д/с «Антошка» видану на сина. Таким чином, усе вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач [PERSON] дійсно свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просила суд постановити рішення про позбавлення [PERSON], [INFO], уродженця м. Ровеньки Луганської області, батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], який народився [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 28). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, не дивлячись на те, що належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи, повідомлення про причини неявки до суду або будь-яких пояснень по справі, від останнього не надійшло. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Ровеньківської міської ради Луганської області за довіреністю Рєзнікова А.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала. Прокурор прокуратури міста Ровеньки Луганської області Шерстобітов І.І. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON], просив відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю. Заслухавши пояснення сторін, висновок прокурора м. Ровеньки, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20 серпня 2009 року (а.с. 11). 10 вересня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що свідчить свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9), у зв'язку з чим змінила прізвище «[PERSON]» на прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 10). Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Ухилення батьків від виховання своїх обов'язків має місця коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що згідно рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 17 липня 2008 року (а.с. 16-17), [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 червня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, згідно рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 23 вересня 2010 року (а.с. 14-15), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню за затримку уплати аліментів в сумі 5678 грн. 28 коп. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] не надала суду жодних доказів, які б підтверджували факт ухилення батька [PERSON] від виховання та утримання неповнолітнього [PERSON], 2007 року народження, а саме: письмових доказів (актів, листів тощо), а також відсутні показання свідків. Згідно Конвенції «Про права дітей», ратифіковану Верховною Радою України 27.02.1991 року, у ст. 2 зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ст. 9, зазначеної конвенції, Україна взяла на себе зобов'язання, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Суд приходить до висновку, що позивач не надала доказів того, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], відсутні докази того, що він не створив належних умов для його виховання, розвитку, медичного догляду та лікування, не створює умов для отримання освіти, що дає підстави робити висновок, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають з наведених вище підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, оцінюючи докази по справі, їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, з наведених вище підстав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed