Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з нею. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та під час шлюбу в них [INFO] народилась дитина [PERSON] , який на даний час проживає разом з батьком. Відповідач постійно перешкоджає їй зустрічатись з сином в зв`язку з чим просить визначити місце проживання дитини разом з нею. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з ним та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подачі позову до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у нього з позивачкою є спільна дитина [PERSON] [INFO] , який проживає з ним. Він має постійне облаштоване місце проживання, працює, повторно уклав шлюб з [PERSON] . Окрім цього, питання щодо встановлення місця проживання сина [PERSON] розглядалось та відповідно рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради №13 від року рекомендовано визначити постійне місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з батьком. В нього є всі необхідні умови для забезпечення дитини чистим, теплим житлом, що буде сприяти його належному розвитку. Крім того син [PERSON] , [INFO] за станом здоров`я часто хворіє. В нього наявні алергії на продукти харчування, є дерматит, лікування якого потребує значних фінансових витрат. [PERSON] не працює і не в змозі забезпечити належне лікування самостійно. Просив визначити місце проживання дитини разом з ним та стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання. 10.04.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні. 22.07.2019 до Скадовського районного суду Херсонської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. 13.08.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області прийнято у провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та об`єднано у одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради про визначення місця проживання дитини. 03.10.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області задоволені клопотання представників сторін та витребувано додаткові докази. 03.10.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. 22.09.2020 в судовому засіданні позивачем за первісним позовом [PERSON] заявлено клопотання про залучення до участі служби в справах дітей Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, в задоволенні клопотання відмовлено. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, представник позивача за довіреністю адвокат Камчатний А.В. пояснили, що [PERSON] з чоловіком стали проживати окремо з 2018 року. В зв`язку з тим, що влітку 2018 року в її матері діагностували онкологічне захворювання вона намагалась допомогти матеріально влаштувавшись на роботу. Її чоловік [PERSON] постійного заробітку не мав, тому на період роботи вони домовились з ним, що коли вона працює, дитина буде знаходитись у нього. Але потім почались сварки, [PERSON] написав звернення в комісію з питань захисту прав дитини виконавчого комітету міської ради стосовно визначення місця проживання дитини з ним. Після визначення місця проживання дитини з ним, він почав все рідше надавати їй можливість бачитись з дитиною. Вона періодично передавала речі для дитини та гроші. При цьому з середини 2019 року відповідач не надавав їй можливості бачитись з дитиною без його присутності. Вона зверталась до органу опіки та піклування та їй визначили час кожної суботи для участі у вихованні дитини, але відповідач не надавав їй можливості бачитись з дитиною. На теперішній час вона офіційно працевлаштована та отримує стабільний заробіток. Вона зверталась до поліції та вони складали відповідні матеріали. Зустрічний позов не визнають у повному обсязі, оскільки просить визначити місце проживання дитини разом із нею. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , його представник адвокат Половинко А.В. пояснили, що він був одружений з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . В них почали виникати конфліктні ситуації, вони повернулись проживати до будинку його матері, але подружнє життя вже не складалося, дружина часто забирала сина і поверталась до мами потім знову приходила до нього. Так тривало декілька місяців, у червні 2018 року позивачка остаточно зібрала речі й переїхала жити до мами, сина вона забрала з собою. У липні 2018 року позивачка пішла працювати барменом, а син в цей час знаходився в неї вдома з її хворою мамою та старенькою бабусею. За час що син проживав окремо від нього він постійно надавав допомогу в утриманні, лікуванні та забезпеченні дитини всім необхідним. З серпня 2018 року [PERSON] декілька днів на тиждень проживав з відповідачем без присутності матері. В цей час він почав співмешкати з [PERSON] , яка стала його дружиною. Неодноразово [PERSON] привозила йому сина на декілька днів. Починаючі з вересня син знаходився з нами. [PERSON] вже не забирала його до себе, а просто декілька разів приходила провідати сина і пояснювала це тим, що вона працює без вихідних. У жовтні 2018 року він отримав із Скадовського районного суду копію позовної заяви про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини та утримання матері дитини, хоча син жив з ним і ніякої допомоги на його утримання мати не надавала. Після цього він звернувся до виконавчого комітету Скадовської міської ради з заявою про визначення місця проживання сина з ним. 24 листопада 2018 року син захворів і потрапив до лікарні, разом з сином був госпіталізований [PERSON] , а не мати, оскільки вона не могла в зв`язку з роботою. За час лікування [PERSON] пише раз відвідувала сина в день госпіталізації. 7 грудня 2018 р ввечері приїхала [PERSON] та попросила взяти сина додому, хоча дитина була ще на лікуванні. Він надав їй всі необхідні медикаменти з інструкціями щодо прийому та лікування сина, одяг для дитини та продукти харчування. 11 грудня 2018 року відбулось засідання комісії виконавчого комітету Скадовської міської ради з питань захисту прав дитини, на якому було прийнято рішення про встановлення місця проживання сина [PERSON] з батьком - [PERSON] . Він не перешкоджав [PERSON] бачити сина. 28 лютого 2019 року рішенням комісії з прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради залишено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком, але на час робочої зміни він повинен передавати сина його матері. Щоразу після того як [PERSON] брала сина до себе та повертала його, у нього були проблеми зі здоров`ям про що свідчать записи в медичній картці. [PERSON] нехтувала рекомендаціями лікаря щодо продуктів харчування, які дозволено сину вживати, що практично щоразу приводило до спалаху алергії та висипання на шкірі. При цьому він дотримувався рішення комісії і давав сина [PERSON] матері, але щоразу після таких візитів до матері йому доводилось сина лікувати. В зв`язку з таким відношення [PERSON] до сина, до його здоров`я, відсутність будь якої її допомоги в лікуванні, забезпеченні дитини продуктами харчування, одягом, іграшками та іншим, їх відносини з [PERSON] стали все більше конфліктними та вона взагалі почала цікавитись сином все менше. В черговий раз 26 березня 2019 року він надав дитину матері на часи робочої зміни, син мав знаходитись у неї тиждень, але на третій день перебування з [PERSON] у сина почалось загострення алергії. Він приїхав до [PERSON] 2903.2019 року та разом з нею повіз сина до Скадовської поліклініки, де йому видали направлення до лікарні в Херсон. Надалі [PERSON] передала йому сина і сказала що не має змоги його лікувати і нехай син постійно знаходиться в нього, а вона інколи буде приходити його провідувати і не буде більше брати його до себе додому. Він лікував сина за власні кошти. За домовленістю батьків, в травні 2019 року, вони вирішили про спілкування та перебування [PERSON] за місцем проживанням матері [PERSON] за умови чіткого дотримання режиму сну та харчування двічі на тиждень: понеділок та четвер з 11.00 до 17.00 годин. Але навіть після таких зустрічей у сина були проблеми зі здоров`ям, так як мати не дотримувалась режиму харчування дитини. 17 січня 2020 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини Скадовської райдержадміністрації прийняла рішення про визначення часів зустрічі [PERSON] із сином [PERSON] а саме кожну субота та неділю та святкові дні з 10 години до 17 години за попередньою домовленістю між батьками без присутності батька на території матері. Однак [PERSON] не намагалась яким чином приймати участь у вихованні та/або у розвитку дитини, оскільки попередньо не домовлялась з ним про взяття дитини, лише приходила без попереднього узгодження, отримувала відповідь що дитина не підготовлена та викликала поліцію. Також зазначили, що син фактично з серпня 2018 року постійно проживає з відповідачем та його дружиною [PERSON] , вважає їх батьками - його називає батьком, а [PERSON] матір`ю. [PERSON] є для нього «тьотя» і він боїться залишатися з нею на одинці. Щодо посилання [PERSON] що він нібито перешкоджає їй зустрічатись з дитиною, то зазначив, що [PERSON] в порушення рішення органу опіки та піклування жодного разу попередньо не домовлялась з ним про взяття дитини, вона лише приходила у суботу та неділю без попередження та отримавши відповідь що дитина не зібрана або спить або хворіє - викликала працівників поліції. Вважає що вона попередньо не домовлялась з ним навмисно, щоб саме викликати поліцію. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Скадовської міської ради в судовому засіданні підтримали раніше надані висновки щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] та встановлення матері [PERSON] часу побачення з дитиною. Пояснив, що вони неодноразово проводили обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] та орган опіки і піклування вважає за доцільне визначення місця проживання дитини разом з батьком. Просили задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] . Вирішуючи питання за позовом, суд виходить з наступного. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення обох батьків до виконання своїх обов`язків, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема: Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 291 Цивільного Кодексу України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (т.1 а.с.5, 59). Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] 07.05.2019 зареєстрував шлюб з [PERSON] (т.1 а.с.60). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради №13 від 11.12.2018 року, рекомендовано визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] (т.1 а.с.6). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради №13 від 11.12.2018 року, в зв`язку зі зверненням [PERSON] , враховуючі обстеження житлово-побутових умов, те що батько надає дитині житло, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування, виховання та розвиток, рекомендовано визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] (т.1 а.с.6). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради №2 від 28.02.2019 року, в зв`язку зі зверненням [PERSON] , рекомендовано залишити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Рекомендувати [PERSON] не перешкоджати участі у вихованні сина [PERSON] . На час робочої зміни встановити проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (т.1 а.с.7). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради №1 від 17.01.2020 року в зв`язку зі зверненням [PERSON] , визначено час спілкування матері [PERSON] з сином [PERSON] у вихідні (субота та неділя) та святкові дні з 10 до 17 години за попередньою домовленістю батьків та враховуючі інтереси дитини на території матері без присутності батька (т.2 а.с. 10-11). Відповідно до інформації Департаменту інформатизації МВС України від 09.12.2019 року, [PERSON] [INFO] до кримінальної відповідальності не притягалась, [PERSON] [INFO] засуджена 08.08.2017 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Станом на 27.12.2019 [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має (т.1 а.с.237). З матеріалів справи та пояснень, наданих у судовому засіданні як сторонами та їх представниками, так і допитаними у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що син [PERSON] проживав з травня по серпень 2018 року з матір`ю; з серпня по 11 грудня 2018 року частково у матері, а частково у батька; з 11 грудня 2018 року та по теперішній час з батьком. У 2019 році мати [PERSON] приймала участь у вихованні дитини та брала дитину до себе протягом робочих змін батька [PERSON] . При цьому після знаходження сина у матері, в дитини загострювались алергічні захворювання та дерматит. Не завжди мати залишала дитину на повний час робочих змін батька, були випадки коли вона повертала дитину раніше саме в зв`язку з загостренням хвороби (наприклад 29.03.2019). Так матір`ю не надано жодних доказів щодо участі у лікуванні дитини, яка має алергічні захворювання та дерматит. Вся медична документація щодо лікування дитини знаходиться у батька, який здійснює обстеження та належне лікування дитини за власний рахунок (т.1 а.с.112-151). На теперішній час малолітній [PERSON] не сприймає [PERSON] як матір та відноситься як до малознайомої жінки. Відповідно актів обстеження житлово-побутових умов, за місцем проживання матері [PERSON] та за місцем проживання батька [PERSON] створені всі необхідні умови для нормального проживання та розвитку малолітнього [PERSON] 2018 р.н. (т.1 а.с.11, 66, 240, т.2 а.с.8, 28). [PERSON] працює барменом у ФОП [PERSON] (т.1 а.с.178). Батько [PERSON] та його теперішня дружина [PERSON] мають офіційне працевлаштування та позитивні характеристики з місця проживання та роботи (т.1. а.с.73, 74, 75, 76, 77, 78, т.2 а.с. 9). Щодо посилання позивача [PERSON] що батько [PERSON] перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною та не виконує рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради №1 від 17.01.2020 року яким визначено час спілкування матері [PERSON] з сином [PERSON] у вихідні (субота та неділя) та святкові дні з 10 до 17 години, то слід зазначити, що дійсно працівниками поліції проводились перевірки за заявами [PERSON] з цього приводу, при цьому [PERSON] до будь-якої відповідальності не притягувався, складу кримінального правопорушення не встановлено, адміністративні протоколи не складались. Крім того слід зазначити, що комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради №1 від 17.01.2020 року яким визначено час спілкування матері [PERSON] з сином [PERSON] , вказано, що такі зустрічі повинні проводитись за попередньою домовленістю батьків та враховуючі інтереси дитини, але позивачка не домовлялась попередньо з батьком щодо зустрічей з дитиною. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). За таких умов, оскільки дитина більше двох років проживає з батьком, який створив всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку її особистості, він надає дитині житло, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування, виховання та розвиток, це середовище для дитини є звичним та природнім, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, необхідність забезпечення дитини турботою, те що матір`ю дитини не надано належних доказів та обґрунтувань, того що вилучення дитини з її теперішнього звичного середовища та передача матері буде сприяти саме інтересам дитини, враховуючі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради №13 від 11.12.2018 року, №2 від 28.02.2019 та №1 від 17.01.2020 року, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити місце проживання його батька [PERSON] , що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її, спілкуватися з нею. Крім того, з урахуванням конкретних обставин, що виникли при розгляді даної справи, слід звернути увагу сторін, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Крім того суд роз`яснює [PERSON] право звернення до суду з позовом про визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Оскільки судом визначено місце проживання дитину, то можливо вирішити вимогу позивача за зустрічним позовом щодо стягнення аліментів. Згідно ст. 180 СК України «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України «Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття» Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати дитину законом покладено на обох батьків. З урахуванням конкретних обставин справи, що дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні, то суд вважає можливим задовольнити заявлену вимогу, починаючи стягувати аліменти з моменту звернення до суду з зустрічною позовною заявою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved