Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Луганської міської ради, в обгрунтування якого зазначила, що 26.07.2011 вона, [PERSON] , придбала у приватну власність у ФОП [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] . Цей правочин був оформлений договором купівлі-продажу квартири, посвідчений 26.07.2011 за місцем знаходження продавця у м. Харків приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятніченко І.В., реєстровий № 2043 (надалі - договір № 2043). Відповідно до п. 4.6 Договору № 2043 його складено в двох примірниках, один з яких залишився на зберіганні в справах приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятніченко І.В., а другий виданий покупцю - позивачу. В середині лютого 2019 року позивач вирішила розпорядитись належним їй нерухомим майном. При консультації з нотаріусом вона дізналась, що для здійснення відчуження нерухомого майна необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу на це майно, яким є Договір № 2043, посвідчений приватним нотаріусом Десятніченко І.В. Однак, виявилось, що зробити це позивач не може, оскільки оригінал договору № 2043 був втрачений нею в 2014 році разом з іншими речами та документами при виїзді з міста Луганськ під час активних бойових дій. 19.04.2019 року позивач [PERSON] отримала від нотаріуса Десятніченко І.В. відповідь № 103/01-16, в кій зазначено, що14.05.2012 старшим слідчим з особливо важливих справ СВ ГУМВС України в Луганській області майором міліції Жиронкіною Л.Ф. прийнято постанову про проведення виїмки договору купівлі-продажу квартири, розташованою за адресою: [ADDRESS] , укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] в особі ліквідатора Бервено С.М. та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №2043, оригіналів документів, які надані особами нотаріусу для посвідчення договору та документів, які складені приватним нотаріусом під час посвідчення зазначеного договору. 17.05.2012 оперуповноваженим ОГСБЕП ЛГУ ГУМВДУ старшим лейтенантом міліції Сігідою В.В. було проведено виїмку та вилучено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] з доповненнями прошитий та пронумерований на 32 аркушах. Станом на теперішній час вилучені документи нотаріусу повернуті не були, у зв`язку з чим можливість видати дублікат договору № 2043 у неї відсутня, оскільки примірник даного договору не знаходиться на зберіганні в архіві нотаріуса Десятніченко І.В. Просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу. Позивач та предстанвик позивача в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява представника - адвоката Какулії О.Є. про розгляд справи без їх участі та участі представника, на позові наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.116). Представник відповідача Луганської міської ради повторно не з`явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідач про причини неявки до суду не повідомив. Заява про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. 26.07.2011 позивач [PERSON] придбала у приватну власність у ФОП [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] . Цей правочин був оформлений договором купівлі-продажу квартири, посвідчений 26.07.2011 за місцем знаходження продавця у м. Харків приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятніченко І.В., реєстровий № 2043. Право власності [PERSON] на вказану вище квартиру також підтверджується копією витягу з державного реєстру правочинів, копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5-7). Відповідно до Інформаційної довідки № 190378277 від 27.11.2019 з Державного реєстру РПНМ власником квартири [ADDRESS] є позивач. Підстава виникнення права власності - договір № 2043. За даними цієї ж Інформаційної довідки станом на 27.11.2019 жодної заборони відчуження об`єкту нерухомого майна - квартири - немає (а.с.11-12). Згідно Звіту про вартість нерухомого майна від 26.11.2019, ринкова вартість об`єкта оцінки, тобто вищезазначеної квартири, становить 92 000 гривень (а.с. 13-17). 19.04.2019 року позивач [PERSON] отримала від нотаріуса Десятніченко І.В. відповідь № 103/01-16, в якій зазначено, що14.05.2012 старшим слідчим з особливо важливих справ СВ ГУМВС України в Луганській області майором міліції Жиронкіною Л.Ф. прийнято постанову про проведення виїмки договору купівлі-продажу квартири, розташованою за адресою: [ADDRESS] , укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] в особі ліквідатора Бервено С.М. та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №2043, оригіналів документів, які надані особами нотаріусу для посвідчення договору та документів, які складені приватним нотаріусом під час посвідчення зазначеного договору. 17.05.2012 оперуповноваженим ОГСБЕП ЛГУ ГУМВДУ старшим лейтенантом міліції Сігідою В.В. було проведено виїмку та вилучено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] з доповненнями прошитий та пронумерований на 32 аркушах. Станом на теперішній час вилучені документи нотаріусу повернуті не були, у зв`язку з чим можливість видати дублікат договору № 2043 у неї відсутня, оскільки примірник даного договору не знаходиться на зберіганні в архіві нотаріуса Десятніченко І.В. (а.с.10). Позивач зазначає, що в середині лютого 2019 року позивач вирішила розпорядитись належним їй нерухомим майном. При консультації з нотаріусом вона дізналась, що для здійснення відчуження нерухомого майна необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу на це майно, яким є Договір № 2043, посвідчений приватним нотаріусом Десятніченко І.В. Однак, виявилось, що зробити це вона не може, оскільки оригінал договору № 2043 був втрачений нею в 2014 році разом з іншими речами та документами при виїзді з міста Луганськ під час активних бойових дій. Відповідно до пункту 1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Згідно частин шостої та сьомої статті 14 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус зобов`язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності. У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. В обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, засновуються державні нотаріальні архіви (далі Архів), які є складовою частиною Національного архівного фонду і здійснюють тимчасове (до 75 років) зберігання нотаріальних документів. Згідно пункту 3 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5 Архів створюється і ліквідується Міністерством юстиції України. Відповідно до абзацу двадцять два пункту 10 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 р. № 870/5, Архів відповідно до покладених на нього завдань видає дублікати документів, що зберігаються в архіві, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія. Відповідно до пункту 5 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, керівництво архівом, матеріально - технічне, кадрове забезпечення, а також забезпечення архіву необхідним приміщенням, охороною та обладнанням здійснює управління юстиції. Однак, у своїй відповіді № 103/01-16 від 19.04.2019 року позивачу [PERSON] нотаріус Десятніченко І.В. зазначила, що станом на теперішній час вилучені документи їй повернуті не були, у зв`язку з чим можливість видати дублікат договору № 2043 у неї відсутня, оскільки примірник даного договору не знаходиться на зберіганні в архіві нотаріуса Десятніченко І.В. Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги, що позивач втратив правовстановлюючі документи та позбавлений можливості отримати дублікати в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved