Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що на даний час шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо та їх шлюб носить формальний характер, тому вважає його збереження таким, що буде суперечити її інтересам. Від даного шлюбу у сторін немає дітей. Ухвалою судді від 23 березня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 22 квітня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області направлене судове доручення компетентному суду Республіка Польща про повідомлення про дату та час розгляду справи та вручення копії позовної заяви, доданих до неї матеріалів, яке було виконано. Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбупоновлено та продовжено судовий розгляд. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак як вбачається з Протоколу районного суду для Вроцлава-Середмісття у Вроцлаві ІІІ Відділ Сімейний і Неповнолітніх від 31.07.2020 року, відповідачу [PERSON] було вручено позовну заяву та додані документи. Відповідач погодився на розлучення з [PERSON] та не виявив бажання бути присутнім на розгляді справи, просив розгляд даної справи проводити у його відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституціії України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно ч.2 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. За приписами ст. 74 Закону процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України. Крім того, відповідно до вимог ст. 26 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР N 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.1994 року, розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 2, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, на території якої подружжя має місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, компетентними є органи обох Договірних Сторін. Отже, правові наслідки шлюбу сторін та припинення шлюбу повинні визначатися правом України. 29 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №1526 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. При таких обставинах, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved