Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з тих підстав, що згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2016 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років у розмірі 1860 грн. Сімейним кодексом встановлено солідарний обовязок батьків по утриманню дітей, а тому відповідач має сплачувати щонайменше 930 грн. щомісячно. Оскільки стягнута сума аліментів є меншою від законодавчо визначеного розміру аліментів, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, стягнутих рішенням суду від 03.10.2016 року з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] з твердої грошової суми у розмірі 500,00грн. щомісячно на частку від доходів відповідача, а саме просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленомудля дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилась. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, через свого представника. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, а також зазначив, що подача позову про зміну способу стягнення аліментів обумовлена тим, що позивач має інформацію про те, що відповідач має високі доходи, які приховує. Разом з тим, 23.04.2018 року представником позивача через канцелярію суду була подана заява, відповідно до якої він зазначає, що в позовній заяві про зміну способу стягнення аліментів допущено описку, а тому просить вважати вірними вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів, що присуджені рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2016 року, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(а.с.61). У відповіді на відзив відповідача представником позивача зазначено, що у відповідності до ч.3 ст.181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а тому позивач має право на вибір способу стягнення аліментів або у твердій грошовій сумі або у частці від доходу. Не погоджується з доводами відповідача про те, що у випадку нерегулярного або мінливого доходу аліменти повинні присуджуватися у твердій грошовій сумі, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Разом з тим, на думку представника позивача, відповідач взагалі робить неправильне посилання на ст.192 СК України у поданому відзиві, оскільки правовою підставою для подачі позову є ч.3 ст.181 СК України, а не ст.192 СК України, у зв?язку з чим позивач не зобов?язана доводити зміну матеріального чи сімейного стану відповідача при подачі позову про зміну способу стягнення аліментів(а.с.43-44). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку через свого представника. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та вважала їх такими, що не підлягають задоволенню. 10.04.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту відповідного цивільного права, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, але, незважаючи на це, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 500,00грн. на ? частку від його доходу, а не ставить вимогу про збільшення розміру аліментів. Стягнення аліментів у частці від доходу при наявності нерегулярного або мінливого доходу відповідача може негативно вплинути на забезпечення дитини, оскільки у даному випадку стягнення аліментів у твердій грошовій сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. На день подачі позову відповідач не працює і не має стабільного доходу, тобто, ситуація така ж сама, як і на день встановлення способу стягнення аліментів в рішенні суду від 06.10.2016 року. Спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі виникає за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу. Позивач у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров?я когось із сторін, має право звернутися до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів, а не з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Крім того, вважає, що можливість зміни розміру аліментів чи зміни способу їх стягнення у зв?язку із змінами у законодавстві України не передбачена жодною нормою СК України. Також, просить суд взяти до уваги, що він має на утриманні ще одну неповнолітню дитину від першого шлюбу [PERSON], [INFO], місце проживання якого визначено згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя разом із батьком. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі(а.с.33-35). Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.7,8,9 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вище вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень\~Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно свідоцтву про народження серії І-ЖС №184599 [PERSON] народилась 30 жовтня 2011 року, та її батьком у свідоцтві вказаний відповідач [PERSON], матір?ю - позивач [PERSON]В.(а.с.16). Судом встановлено, що малолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про відвідування з 01.09.2014 року до теперішнього часу ДНЗ ясла-садка «Веселка» Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області(а.с.9). Факт проживання дитини з позивачем [PERSON] також підтверджений рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.12.2016 року(а.с.10-12). Разом з цим, дана обставина не оспорювалась в судовому засіданні представником відповідача. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини(стаття 179 СК України). Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №332/2500/16-ц від 03.10.2016 року, яке набрало законної сили 14.10.2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 500,00грн. щомісяця, починаючи з 28.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.13-15). На підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист(а.с.17). Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, оскільки зазначена норма матеріального права передбачає можливість зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів за рішенням суду без визначення будь-яких додаткових для цього умов та обставин, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, як це визначено в іншій нормі СК України - статті 192, якою передбачена можливість зміни розміру аліментів. На підставі викладеного, суд не може взяти до уваги доводи відповідача, що при заявлені позову щодо зміни способу стягнення аліментів позивач повинна довести, що відбулися зміни в його матеріальному стані, оскільки це суперечить положенням ч.3 ст. 181 СК України, яка не містить будь-яких додаткових вимог, для можливості подачі позову до суду одержувачем аліментів щодо зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення аліментів. Отже, із системного аналізу зазначених вище норм матеріального права можливо дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає як можливість зміни розміру аліментів, визначених раніше за рішенням суду або домовленістю батьків, за наявності визначених у статті 192 СК України умов, так і можливості зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду. Позивач звернулася до суду із позовом саме щодо зміни способу стягнення аліментів, що були визначені рішенням суду від 03.10.2016 року. З довідки Центрального об?єднаного Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя вбачається, що станом на 04.04.2018 року дані персоніфікованого обліку про нарахування заробітної плати та стаж роботи на застраховану особу [PERSON] за період з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року у центральній базі Системи облікових карток (СОК) відсутні(а.с.36). Відповідно до виписки з трудової книжки серії АА №349413, заповненої на ім?я [PERSON], оригінал якої було досліджено в судовому засіданні, відомості про роботу відповідача у період з 01.08.2005 року до теперішнього часу відсутні(а.с.37). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року інформація про доходи [PERSON] відсутня(а.с.60). З копії свідоцтва про народження серії І-ЖС №134800 вбачається, що відповідач є батьком [PERSON], який народився 22.11.2009 року(а.с.38). Відповідно до заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили 21.11.2011 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], [INFO](а.с.39). Місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], зареєстроване за місцем проживання його батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР (а.с.40). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 180 СК України передбачено, що утримання дітей до досягнення ними повноліття є в рівній мірі обовязком як матері, так і батька. Приймаючи до уваги положення ст. 180 СК України та зважаючи на те, що відповідач має задовільний стан здоров»я,є молодою особою працездатного віку, статусу безробітного немає, оскільки не перебуває на обліку в центрі зайнятості, однак, він офіційно не працевлаштований, що підтверджено даними його трудової книжки, суд приходить до переконання про можливість зміни способу стягнення аліментів. Частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом(ч.1 статті 183 СК України). Положеннями ч.1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, на час розгляду справи, діюче законодавство при визначенні способу стягнення аліментів у частці від доходу або у твердій грошовій сумі не пов»язує це із фактом наявності у платника аліментів регулярного та стабільного доходу або нерегулярного та мінливого доходу. Право обрання способу стягнення аліментів, також як і його заміна належить позивачу, як майбутньому одержувачу аліментів без визначення будь-яких додаткових умов або обмежень, одержувач аліментів також наділений правом на подачу позову щодо зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, а тому посилання відповідача щодо невірно обраного позивачем способу захисту свого права суд вважає такими, що не заслуговують уваги. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не є офіційно працевлаштованим, але з урахуванням вище викладеного, не виключається можливість зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача при відсутності у нього регулярного доходу у вигляді заробітної плати. З цих підстав, суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, твердження представника відповідача щодо необхідності встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, яка може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу. Чинне законодавство не обмежує право одержувача аліментів у виборі та зміні способу стягнення аліментів, а стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначені розміру аліментів у частці від доходу відповідача при зміні способу їх стягнення, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, окрім іншого, наявність у відповідача іншої малолітньої дитини, [INFO] та вважає за можливе визначити аліменти у розмірі 1/6 частки від його доходу. При вирішенні спору по суті, суд також враховує, що Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» визначений прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 січня складає 1860грн.. Суд вважає, що отримуючи від відповідача за рішенням суду на утримання дитини 500грн. щомісяця, позивач правомірно порушує питання про зміну способу їх стягнення виходячи з того, що з часу ухвалення рішення в 2016 році щомісячне стягнення з відповідача 500грн. змінилася купівельна здатність національної валюти, тим більш, що на теперішній час 500грн. на місяць не забезпечує навіть третини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначена грошова сума на теперішній час безумовно не відповідає можливості забезпечувати дитині належний рівень утримання та забезпечення її розвитку та виховання, а тому спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, визначений рішенням суду, підлягає зміненню та визначенню його розміру у частці від доходу відповідача задля приведення розміру аліментів у відповідність до засад справедливості, добросовісності та розумності, визначених ч.9 статті 7 СК України. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 704,80грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: partial