Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з позовом, в якому вказує, що 25 серпня 1990 року вона і відповідач уклали шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №. 86. Від даного шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час вже є повнолітньою, та сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем. не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2014 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо один від одного. Вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше їх спільне життя як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Просить суд розірвати шлюб укладений між нею і відповідачем. Ухвалою судді від 29.08.2016 року відкрито провадження у справі, на підставі ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, до позову додала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судові повістки були повернені підприємством поштового зв'язку через неможливість відправлення кореспонденції на непідконтрольну територію. Однак, 25.08.2016 року відповідач надіслав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що 25 серпня 1990 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №. 86. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач заявив позов про розірвання шлюбу у зв'язку з тим, що шлюбне життя у них з відповідачем не склалося, з листопада 2014 року вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, не пов'язані спільним побутом, на примирення вона не згодна, що свідчить про неможливість їхнього подальшого подружнього проживання. Будь-яких доказів на спростування зазначених позивачем обставин суду надано не було. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки суперечить інтересам [PERSON], тому шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved