Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, загальною площею 51,9 кв. м., житловою площею 42,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , посилаючись на те, що після смерті її батька відкрилась спадщина за заповітом на частину даного житлового будинку. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що будинок належав колгоспному двору та складається із трьох членів двору, право власності на яких не зареєстроване. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю. Перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 12.07.2019 р. виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 19. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема, на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 22.03.2016 р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Волошин Н.С. за реєстром № 62, згідно якого все належне йому майно з чого б воно не складалося і де б не знаходилось, і все те, на що він за законом матиме право, він заповів позивачу [PERSON] . Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , станом на 01.07.1990 року належав колгоспному двору та складався з трьох членів двору: голова колгоспного двору [PERSON] , 1935 року народження; дружина [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 1018 від 28.09.2020 року, виданою виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до інформаційної довідки № 279 від 27.02.2020 р., житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] зареєстрований за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Великобірківською селищною радою 06.03.1981 року за записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим №378. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 798/2011 року після смерті [PERSON] за заявою дочки померлого [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом № 1359 від 03.11.2011 р. та за заявою дружини померлого [PERSON] про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині № 1360 від 03.11.2011 р. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Позивач звернулася до нотаріуса з питання оформлення своїх спадкових прав за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2019 р. за вих. № 497/02-14, оскільки було виявлено, що будинок належав колгоспному двору та складається із трьох членів двору, право власності на яких не зареєстроване. У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавець як член колишнього колгоспного двору набув на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ним і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Із наведеного випливає, що оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в 1976 році, тобто період до 15.04.1991 року, до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору після введення в дію вищезазначеного Закону. Таким чином, кожному члену колгоспного двору належить на праві власності відповідно по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів на належне майно, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, загальною площею 51,9 кв. м., житловою площею 42,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved