Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування. Позивач у позові вказує на те, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого КП «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 2617П. З померлим до самого дня його смерті вона прожила однією сім'єю майже 36 років. В листопаді 2016 року вона звернулась до приватного нотаріусу Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області з питання прийняття спадщини. Але нотаріусом їй було роз'яснено, що оскільки вона не являється спадкоємцем за законом, заповіту спадкодавець не складав, то і подати заяву про прийняття спадщини не може, про що нотаріусом 14.11.2016 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У [PERSON] є син [PERSON], який є їх спільною дитиною. Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З померлим [PERSON] вона познайомилась 14 травня 1970 року. Вони почали досить близько спілкуватись і в листопаді 1970 року стали проживати однією сім'єю в с.Шарівка Богодухівського району Харківської області. Працювали в місцевому радгоспі. [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Оскільки вони проживали в незареєстрованому шлюбі [PERSON] був записаний батьком дитини шляхом встановлення батьківства за його заявою. В березні 1983 року вони всі втрьох переїхали до смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, де отримали квартиру [ADDRESS]. В тому ж році до них переїхав її син від першого шлюбу - [PERSON], який разом зі своєю сім'єю проживав в цій квартирі близько шести років. У червні 2006 року вони разом з [PERSON] та її онукою від старшого сина, яка також була зареєстрована в квартирі, реалізували своє право на приватизацію державного житлового фонду, і приватизували квартиру [ADDRESS] по 1/3 частині на кожного. Всі 36 років, по самий день його смерті, вони з померлим [PERSON] вели спільний побут, господарство, мали спільні кошти, обслуговували житло в якому проживали разом. Вони мають спільну дитину. Вона доглядала його, як свого чоловіка, коли він захворів до його смерті. Шлюб вони не реєстрували оскільки, і так відчували себе сім'єю, близькими, рідними людьми. Вона поховала [PERSON], як свого чоловіка, батька свого молодшого сина. З 1995 року їх спільний зі спадкодавцем син - [PERSON] проживає окремо, зареєстрований за іншим місцем проживання. Будь-яких дій, спрямованих на прийняття спадщини, як спадкоємець 1-ї черги після смерті батька, і до цього часу, не здійснював: ним не було подано відповідної заяви до нотаріальних установ, в квартирі він не проживає, будь-яких витрат на її утримання не несе. Вона спадщину після смерті [PERSON] прийняла: вона зареєстрована, проживала і проживає в квартирі. Оскільки вона зі спадкодавцем проживала в незареєстрованому шлюбі, внаслідок чого не є спадкоємцем за законом, заповіту спадкодавець не складав, вона не має можливості належним чином оформити спадщину. Просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю її та [PERSON] з 1970 року по день смерті [PERSON] [INFO] р., та визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилась, згідно заяви позов підтримує, просить справу розглядати без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно заяви позов визнає, просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача - Виконавчого комітету Солоницівської селищної ради дергачівського району Харківської області у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, у зв'язку з чим суд вважає за можливе справу розглядати без його участі, провівши заочний розгляд справи, проти чого позивач не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.06.2006 р., виданого комісією по приватизації державного житлового фонду Солоницівського УЖКГ, квартира, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], належить на праві приватної спільної власності [PERSON]- 1/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON]- 1/3 частина. [INFO] року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. У позивача та [PERSON] є спільна дитина- син [PERSON]. Відповідно до довідки №4349 від18.11.2016 року, виданої Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області [PERSON] з 12.08.1983 р. по день смерті мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з ним на день смерті мешкала та була зареєстрована [PERSON] Згідно акта депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] від 17.11.2016 р. у квартирі за адресою: [ADDRESS], разом проживали [PERSON] та [PERSON], вели разом домогосподарство. [PERSON] проживає у вказаній вище квартирі по теперішній час. Згідно довідки КП «БТІ Дергачівської районної ради» від 05.05.2017 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] в 1/3 частині, [PERSON] в 1/3 частині, [PERSON] в 1/3 частині на підставі свідоцтва про право власності, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду Солоницівського УЖКГ від 21.06.2006 р., за реєстром № [NUMBER] Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 14.11.2016р., виданої приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки вона не являється спадкоємцем за законом. Статтею 548 ЦК України ( в редакції 1963 р.) передбачено, що спадщина, яка була прийнята, визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Пунктом 21 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 17 «Загальної декларації прав людини», прийнятою і проголошеною резолюцією 217А(ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, закріплено, що ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Таким чином необхідно зазначити, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved