Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що 30 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача 664 000 (Шістсот шістдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок/ На час подачі позовної заяви сума боргу за договором позики від 30 грудня 2013р. з урахуванням 3 % річних та інфляційних витрат складає 1\~251\~333,47 грн. (664\~000,00 гривень сума боргу за договором+58723,07 грн. 3 % річних + 528\~610,40 гривень інфляційні витрати = 1\~251\~333,47 гривень). На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися. Через ненадання відповідачем, який не має статусу підприємця, інформації щодо його адреси відповідна судова повістка була йому надіслана за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, відомості про дату, час та місце судового засідання з розгляду справи були завчасно оприлюднені на офіційному веб-сайті судової влади України, а саме - Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. При цьому сторона позивача, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечивши на заочний розгляд справи. Отже, у порядку ст. 223 ч.3 п. 1 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності учасників справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 30.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно договору позивач надав відповідачеві позику 664\~000,00 (Шістсот шістдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок. За умовами укладеного договору відповідач зобовязався повернути зазначену позику не пізніше 30.12.2014 року. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За поясненнями позивача, відповідач не виконав свого зобовязання та не повернув їй позику. Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобовязань за договором позики. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд доходить до висновку, про те, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання, не повернув отриману суму позики та має прострочення з її виплати з 31.12.2014 року. При цьому, згідно з пунктом 2 Договору від 30 грудня 2013 року сторони домовились про те, що: а) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31.12.2014 року. При простроченні виконання цього грошового зобовязання ПОЗИЧАЛЬНИК на вимогу ПОЗИКОДАВЦЯ зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. б) поверненню підлягає грошова сума на день остаточного розрахунку 664\~000,00 грн. Сума нарахування трьох процентів річних від простроченої позики за період прострочення: (664 000 грн. х 3 % / 365 днів 2014 року) х 1 день прострочення у 2014 році = 54,57 грн. (за 2014 рік); (664 000 грн. х 3 % = 19920 грн. (за 2015 рік); (664 000 грн. х 3 % = 19920 грн. (за 2016 рік); (664 000 грн. х 3 % / 365 днів 2017 року) х 345 дні прострочення у 2017 році = 18828,49 грн. (за 2017 рік - відповідно до періоду, заявленого у позовних вимогах по 11.12.2017 року). З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку, що стягненню підлягають 3 % річних від боргу - 58723,06 грн. Сума боргу (664 000 грн.) із врахуванням індексу інфляції у грудні 2017 року відносно січня 2015 року (177,5 %) становить 1178600\~грн. Суд також вважає за необхідне стягнути відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача судові витрати у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial