Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. 19.01.2013 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Пысля народження доньки у подружжя почалися постійні конфлікти та суперечки. Сімейне життя подружжя не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та ведення спільного господарства, внаслідок чого сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, з 05.01.2017 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, до примирення не прагнуть. Крім того, відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини та не приймає участі у її вихованні. З огляду на викладене, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за викладених в позові обставин та просила суд про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначивши: «добре». Щодо стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) зазначив, що погоджується на такий розмір, оскільки йому, крім цього, необхідно допомагати своїм непрацездатним батькам та мати кошти для свого власного забезпечення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.01.2013 року сторони по справі зареєстрували шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції у Луганській області складено актовий запис №24, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони по справі мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка проживає разом з матір?ю - позивачем по справі, відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.08.2015 року №3003010161 (а.с. 7). В матеріалах справи міститься довідка №82 від 21.07.2017 року, видана ДНЗ (ясла-садок) №12 Деснянського району м. Києва (а.с. 10), з якої вбачається, що батько [PERSON] з грудня 2016 року не приймає участі у вихованні дитини. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що між сторонами склалися негативні стосунки, оскільки сторони по справі мають різні погляди на життя, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, до примирення не прагнуть, практично їх сім'я повністю розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам подружжя, добровільної угоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 03.08.2017 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, а також у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», . На підставі ст.ст. 112, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved