Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не спілкується з сином, не проявляє батьківського піклування та турботи, не цікавиться його станом здоров'я, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по його утриманню та вихованню. Заборгованість по аліментах [PERSON], станом на 27.09.2017 року становить 7 862,77 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та обґрунтовуючи їх пояснила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 23 березня 2016 року - розірвано. Батько дитини не бере участі у вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з сином. він телефонує синові, приходить у садок. [PERSON] часто проживає у бабусі в селі Бучацького району, а відповідач, не маючи власного транспорту, не може туди їздити. Аліменти сплачує по мірі можливості, оскільки не має постійного доходу. [PERSON] бажає брати участь у вихованні свого сина, надавати матеріальну допомогу, турбуватися про нього. Представник Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримала висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина, вказавши на відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2016 року). У даному шлюбі в них народилася одна дитина: син - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 09 січня 2014 року. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Позивач [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідками №№ 766, 743 від 21.09.2017 р., виданими Гаї Шевченківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.02.2018 р. для виховання та розвитку дитини в даній сім'ї створені належні умови. Хлопчик проживає разом з матір'ю [PERSON] в будинку який складається з 2-х кімнат, кухні, ванни. В кімнатах чисто, тепло, хлопчик забезпечений продуктами харчування, сезонним одягом, засобами гігієни. Згідно Довідки Тернопільського дошкільного навчального закладу №89 від 24.10.2017 р., [PERSON], [INFO], відвідує даний заклад. У заклад хлопчика приводить та забирає мати [PERSON]. Мати відвідує батьківські збори та інші заходи за участю [PERSON]. Хлопчик користується пільгами на харчування, як дитина з малозабезпеченої сім'ї. Батько, [PERSON], забирав свого сина [PERSON], [INFO] двічі. Розвитком, успіхами дитини батько не цікавиться, батьківські збори та інші організовані у ДНЗ заходи за участі дитини батько не відвідує. Згідно з Довідкою, виданою фельдшерсько - акушерським пунктом с. Гаї Шевченківські від 25.10.2017 р. № 3, [PERSON], [INFO], на медичні огляди, планові щепленні виклики приводить мама [PERSON]. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року справа № 607/19081/15-ц [PERSON] повинен сплачувати на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 800 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, виданим Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, заборгованість по аліментах [PERSON] станом на 27.09.2017 р. становить 7862,77 грн. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Як вбачається із Висновку Тернопільської районної державної адміністрації,

Outcome: dismissed