Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Н.В., про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.03.1995 року. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Під час спільного проживання та перебування у шлюбі ними за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] , оформлена на відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.08.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3506. Відповідач добровільно вирішити питання про поділ спільно нажитого майна не бажає, тому позивач звернулася до суду із даним позовом, просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін, та визнати за позивачем право власності на Ѕ частину зазначеної квартири. У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача адвоката Агаєвої Е.Ф., надійшла заява\~про розгляд\~справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. Третя особа належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.03.1995 року між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського району м. Запоріжжя зареєстрований шлюб, який розірваний заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2017 року, яке набрало законної сили 10.03.2017 року (а.с.7). У період шлюбу сторонами придбано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Згідно з копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського\~нотаріального округу\~Задачиною Н.В. 19.08.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3506, зазначена вище квартира належить на праві власності [PERSON] ,\~що підтверджується\~інформаційною довідкою\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно №200102973\~від 13.02.2020\~року (а.с.46, 50-51). Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені ч.3 ст. 368 ЦК України та ч. 1,2 ст.60 СК України. Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч.1 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воно було придбано чи внесено грошовими коштами. Виходячи з положень зазначеної норми закону, набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. На підставі викладеного, зазначене вище нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Вирішуючи питання про поділ вказаного майна, суд виходить з наступного. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З матеріалів справи випливає, що шлюбний договір між подружжям Окорокових не укладався, будь-яка домовленість між сторонами про визначення часток у спільному майні відсутня. Враховуючи викладене, суд вважає визначити частки подружжя у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] рівними, тобто по Ѕ частині кожному, та визнати за позивачем право власності на Ѕ частину спірної квартири. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved