Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якості третіх осіб зазначивши: Чкаловську селищну раду та Чугуївський районний відділ центру державного земельного кадастру, в якому просила суд визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0702 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], який був виданий [PERSON] В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначала, що Державний акт серії [NUMBER] від 29.09.2006 р. виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0702 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], є таким, що отриманий незаконно, оскільки вона, як власниця сусідньої земельної ділянки, своєї згоди на встановлення вказаних в акті меж земельної ділянки не давала, та підпис у відповідних документах не ставила. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який є сином позивачки, заявлені позивачем позовні вимоги підтримав, та просив позов задовольнити. В обґрунтування своєї позиції представник позивача пояснив, що позивач та відповідач по справі є сусідами. [PERSON] є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Разом з житловим будинком останній також належить земельна ділянка площею 0,1117 га, призначена для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідач [PERSON] є власницею сусіднього будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Під час здійснення приватизації належної позивачу земельної ділянки їй стало відомо, що на суміжну земельну ділянку відповідачу [PERSON] вже видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] від 29.09.2006 р. З пояснень відповідача позивачу стало відомо, що межі земельної ділянки узгоджувались з її чоловіком, який на той час був власником будинку та земельної ділянки. Однак, категорично з цим не погоджуючись, зазначаючи при цьому, що чоловік позивача не міг прийняти такого рішення і узгодити межі належної йому земельної ділянки разом з сусідньою, не порадившись при цьому з іншими членами родини, представник позивача наполягав на тому, що підпис його батька в узгоджувальних документах було підроблено, позивач своєї згоди на узгодження меж земельної ділянки не давала, а отже з цих підстав, належний відповідачу Державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає скасуванню. Представники відповідача проти позову заперечували, зазначаючи при цьому, що [PERSON] здійснила приватизацію належної їй земельної ділянки за нормами чинного законодавства, узгодили межі земельної ділянки з чоловіком позивачки, який на той час був власником будинку та земельної ділянки, в зв'язку з чим підстав для скасування належного відповідачу Державного акту на право власності на земельну ділянку не має. Представники третіх осіб: Управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області та Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області подали заяви в яких просили провести розгляд справи без участі їх представників. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER], виданого 23.06.2015 р. [PERSON], є власницею житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], відповідачу [PERSON] на підставі Рішення ХХІІІ сесії ІV скликання Чкаловської селищної ради від 15.09.2005 р. належить земельна ділянка площею 0, 0702 га, розташована на території Чкаловської селищної ради [ADDRESS], Чугуївського району Харківської області, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 62, 63). Як вбачається з Акту обстеження земельних ділянок за адресою: в [ADDRESS] та [ADDRESS], за результатами огляду та обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], порушень не виявлено, земельна ділянка та будівлі, які на ній розташовані оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с. 28). Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, зокрема у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Згідно статті 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, визначених Кодексом та іншими законами України. Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені, зокрема статтею 140 Земельного кодексу України. Такими підставами є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.04 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України) . Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України обов'язок подання доказів покладено на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Джерелом таких доказів є пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, покази свідків, письмові докази, речові докази, висновки експерта. Згідно статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Даючи оцінку твердженням позивача про порушення її права землекористування, суд приходить до висновку, що належних і допустимих, в розумінні положень статей 58,59 ЦПК України, доказів в обґрунтування заявлених вимог позивачем та її представником не надано. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки та ремесла, суд призначає експертизу за заявою осіб, що беруть участь у справі. Судом, відповідно до положень статті 167 ЦПК України, були роз'яснені права та обов'язки сторін, зокрема обов'язок подання суду доказів, у тому числі шляхом проведення відповідних експертиз. Клопотань про призначення і проведення судової експертизи для визначення обґрунтованості меж землекористування, встановлених відповідачу [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], оформленого на підставі рішення ХХІІІ сесії ІV скликання Чкаловської селищної ради від 15.09.2005 р., ані позивач, ані його представник не заявляли, а суд, виходячи із закріпленого в статті 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, не наділений повноваженнями самостійного прийняття такого рішення. Наявність чи відсутність погодження межі землекористування із власниками (землекористувачами) прилеглої земельної ділянки не визначена законом як самостійна підстава для визнання недійсним Державного акту про право власності на землю, отже відповідні твердження представника позивача суд оцінює критично. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги вище викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed