Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб укладений між сторонами, який зареєстрований 03 жовтня 1987 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний запис за №3736. В обґрунтування позову покликається на те, що сімейне життя між ними не склалось; втратили почуття любові, розуміння та підтримки один до одного; не мають спільних інтересів; намагання зберегти сім'ю не дали результату, а тому шлюб існує лише формально; попри те, під час шлюбу у них викали конфлікти та непорозуміння, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, а відтак подальше збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу мають спільних дітей. Просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] подав на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутності, просить позов задовольнити. У підготовчому засіданні відповідач та його представник позов визнали повністю та просять такий задовольнити. Суд вважає за можливе провести підготовче засідання у відсутності позивача та його представника, які належним чином повідомлялись про час, дату та місце судового засідання та позивач подав вищевказану заяву. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони 03 жовтня 1987 року уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний запис за №3736, що підтверджено повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], однак міцної сім'ї не створили. Сторони не підтримують шлюбних відносин, у зв'язку із чим такі фактично припинились; спільне господарство не ведуть; проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн., згідно з квитанції №ПН1685 від 07 серпня 2017 року, УДКСУ у Сихівському районі м.Львова, р/р 31218206700008, МФО 825014, КОД ЄДРПОУ 38007636; розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи. Таким чином, суд приходить переконання, що позивачу мазепі Р.Б. необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 320 грн. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved