Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання на період навчання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, є донькою відповідача та отримувала від нього аліменти на період її навчання в Криворізькому національному університеті до 30.06.2017 р. Після отримання освіти в зазначеному ВУЗі вона вирішила продовжити та вступила до Державного Університету «Люблінська Політехніка» на денну форму навчання на платній основі. термін навчання 2 роки з 01.10.2017 р. по 30.09.2019 р., вартість навчання за 1 семестр складає 2568,00 злотих, що в гривневому еквіваленті складає 18862,57 грн. Крім того, їй необхідно оплачувати вартість проживання, харчування, проїзд до місця навчання, на побутові потреби. Відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на її утримання на період навчання, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь та утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до закінчення сином навчання. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову та наполягала на їх задоволенні з врахуванням наданої відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, що викладені в запереченнях, вказавши, що має змогу платити щомісячно 1500 грн. В обґрунтування заперечень зазначено, що ним рішенням суду вже було стягнуто аліменти на період навчання дочки, однак позивачем не надано доказів отримання вищої освіти, що має слугувати датою закінчення навчання, а довідка про зарахування до навчального закладу у Польщі не є продовженням навчання, а здобуття другої вищої освіти, що за своєю природою не підпадає під ознаку «продовження навчання». Крім того, термін навчання до 30.09.2019 р., а позивачці [INFO] р. виповниться вже 23 роки. Просить враховувати той факт, що на його утриманні знаходиться непрацездатна матір та він також несе витрати по лікуванню дружини, тому оскільки позивачем не доведено його спроможність надавати матеріальну допомогу, просить в задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що вона, як мати позивача, несе значні витрати по навчанню дитини, оскільки саме нею оплачено перший семестр навчання та проживання доньки в Польщі. Крім того, вона також має на утриманні непрацездатних батьків, несе витрати по сплаті комунальних послуг, однак вказані обставини не звільняють її від обов'язку утримання дитини на період навчання. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). [PERSON] досягла повноліття, однак продовжує навчання на денному відділенні факультету менеджменту в державному технічному вищому навчальному закладі «Люблінська Політехніка» у Польщі, термін навчання до 30.06.2019 року (а.с. 11-14 - копії довідки, перекладу довідки). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на її утримання на період навчання не надає, інших аліментних зобов'язань не має. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов'язок надавати матеріальну підтримку доньці, оскільки остання продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням наданих до суду відповідачем заперечень та доданих доказів, суд вважає, що з відповідача на користь та на утримання позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. При цьому суд вважає, що вказаний розмір є достатнім для потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання на платній основі в іншій країні та потребує кошти на проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання та вважає, що необхідність надавати допомогу на лікуванні дружини та непрацездатну матір не виключають обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка її потребує. Разом з тим, позивачу 18 квітня 2019 року виповниться 23 роки, тому відповідно до положень ст. 199 ЦПК України, стягнення аліментів слід проводити саме до цієї дати. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 30 жовтня 2017 р. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial