Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення пенсії по втраті годувальника. В обґрунтування позову зазначила, що вона є бабусею неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Онука проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , де дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між ними склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. [INFO] батько дитини [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] забравши доньку недобросовісно відноситься до своїх батьківських обов`язків, а тому 27.07.2011 року прокурор Довгинцівського району м. Кривого Рогу звернувся до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини та рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу позов задоволено та місцем проживання неповнолітньої стає оселя бабусі [PERSON] . Дитина проживає разом з нею до 2013 року, а потім її знову забирає мати. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Мати веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, на життя заробляє займаючись проституцією, щодня вживає спиртне. Просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , визначити місце проживання разом з нею та стягнути з відповідача в примусовому порядку пенсію по втраті годувальника, яку вона отримує на неповнолітню доньку [PERSON] . Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Клопотання про витребування доказів задоволено. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали , надали пояснення відповідно позову. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду відзив на позовну заяву відповідно якого з позовом не згодна, заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , в обгрунтування вказала, що відомості про те, що її чоловік б`є неповнолітню доньку [PERSON] та те, що відповідач має погані звички, займається проституцією та порушує громадський порядок неправдиві та є обмовлянням позивача, що у відповідача є ще одна донька , яка з нею проживає та відносно якої батьківських прав ніхто її не лишає. Донька [PERSON] поїхала жити до позивача після того, як відповідач забрала у неї телефон і передала іншій доньці. Відповідач зазначає, що піклується про дитину, як може та на скільки вистачає матеріального забезпечення , намагається створити нормальні умови для проживання дитини і те, що відповідач використовує дитину як робочу силу, яка прибирає житло та доглядає інших менших чотирьох дітей також не правда та обмовини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з відповідачем більше 10 років, її діти товаришують з Настею. Вона дуже часто бачила відповідачку в нетверезому стані, а [PERSON] в цей час дивилася за молодшими дітьми, дитина не повинна жити з такою матір`ю. [PERSON] ніколи нікуди не ходить, не грається, зі школи відразу додому, не має ніяких розваг. В будинку відповідача часто чути крики та викликалася поліція. Відповідач навіть залишала своїх дітей маловідомим людям. Вітчим завжди погано відзивається про Настю, та погано до неї відноситься. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона бабуся [PERSON] по батькові. Відповідач дуже погано відноситься до дитини доньки [PERSON] , вона весь час кричить та б`є [PERSON] , не люьитб її , часто випиває алкогольні напої. Їй телефонувала [PERSON] та просила прийти, бо дядя [PERSON] б`є маму, свідок прийшла, відповідач стояла на вулиці п`яна та брудна. Відповідач схопила ніж та кидалася до нього, а він схопив її руку та тримав, вони сперечалися, кричали, а діти в цей час стояли та перелякано дивилися. Потім приїхала швидка допомога. Свідок забрала всіх дітей до себе погодувала та уклала спати. [PERSON] після школи заходить до неї поїсти, а потім їде додому. Одного дня [PERSON] прийшла до свідка хвора з температурою 39 градусів, а відповідач сказала нехай йде додому бо треба купити хліба, на слідуючий день Настю поклали в лікарню. Свідок, як бабуся дитини, вважає, що відповідача треба позбавити батьківських прав відносно [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона два роки тому проживала по сусідству з відповідачкою та дітьми. Вона бачила, що [PERSON] завжди залякана, вона водила в дитячий садок всіх дітей та забирала їх, всі обов`язки по дому та дітях лежали на [PERSON]. Кум відповідачки приводив до них дитину , на яку відповідачка залишала іншу дитину віком меньше одного року. Свідок часто бачила відповідачку в нетверезому стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що від матері, відповідачки по справі, вона пішла 25.11.2018 року з тієї причини, що мати в той день весь час на неї кричала, а ввечері вітчим бив її кулаками, вона дуже злякалася, тому пішла. Мати не намагалася з нею примиритися, а тільки залякувала її, сказала, що виселить її сказала, що їй все одно якщо її позбавлять батьківських прав. Коли вона побачила матір з братом вітчима, та її побила та закрила в сараї, свідкові тоді було 8 років. Матір зловживала спиртними напоями під час вагітності. Матір часто немає вдома по ночах , так як вона заробляє гроші. За час проживання дитини з бабусею , матір не намагалася з нею примиритися , зустрітися, поговорити. Свідок просить , щоб її матір позбавили батьківських прав щодо неї. Матір до цього часу не повернула їй її документи. З відповіді на відзив, наданої позивачем вбачається, що відзив повністю не відповідає дійсності, донька [PERSON] просто стала непотрібною відповідачеві пістя смерті чоловіка батька дитини, адже донька проживала з батьком з 2005 по 2007 рік, а потім батько помер і дитина вимушена була повернутися до відповідачки. Весь час відповідачка недобросовісно відносилася до своїх батьківських обов`язків та в 2011 році рішенням суду встановлено місце проживання дитини з бабусею [PERSON] , де вона проживала до 2013 року, а потім мати знову її забрала , відповідачка живе в будинку належному старшій доньці та отримує пенсію на неї в зв`язку з втратою годувальника, але до дитини відноситься дуже погано, б`є її, використовує для хатньої роботи, не забезпечує матеріально, змушує проживати в жахливих умовах, не цікавиться ні навчанням дитини ні її життям, чи здоров`ям. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки та виклики за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] однак в жодне із призначених судових засідань відповідач не з`явилась, як і не з`явилась до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. Втім, відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. З огляду на викладене, оскільки відповідач будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин неявки, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про народження серія: [NUMBER] від 11.11.2002 року, [PERSON] , народилася [INFO] в м. Кривий Ріг, її батьками є: [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 13 - копія свідоцтва про народження). 23.09.2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 353 ( а.с. 9 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу). [INFO] [PERSON] помер ( а.с. 24 - копія свідоцтва про смерть). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яку успадкувала його донька [PERSON] ( а.с. 17 - копія свідоцтва про право на спадщину за законом ). Згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2011 року за позовом прокурора Довгинцівського району м. Кривого Рогу в інтересах неповнолітньої [PERSON] , визначено місцем проживання неповнолітньої з бабусею [PERSON] ( а.с. 15-16 - копія рішення). Згідно характеристики учениці 10А класу КЗШ № 87 [PERSON] , остання навчається в даній школі з 5-го класу. За роки навчання проявила себе дисциплінованою та відповідальною ученицею. За характером спокійна, стримана, врівноважена, розсудлива, дисциплінована та самостійна. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Користується повагою серед вчителів. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями класу. Має занижену самооцінку. З грудня 20018 року, після сварки з матір`ю дитина проживає з бабусею на [ADDRESS]. Зі слів [PERSON] за весь час мати ні разу не цікавилася справами доньки, не підтримує її матеріально, не віддає дівчині особистих речей та книжок, а також забороняє зустрічатися з молодшими сестрами та братами. Бабуся піклується про дівчинку, підтримує постійний зв`язок зі школою ( а.с. 18 - копія характеристики). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання в квартирі добрі, квартира мебльована, сучасна побутова техніка, кімнати просторі, світлі, в наявності все необхідне для проживання. Для виховання та розвитку дитини є окрема кімната, робоче місце для виконання домашнього завдання, письмовий куточок, окреме ліжко, копіювальна техніка. Бабуся забезпечує дитину одягом, шкільним приладдям, всім необхідним для проживання ( а.с. 8 - копія акту). Відповідно висновку виконкому Довгинцівської районної в місті ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини виконком Довгинцівської районної в місті ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз`яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачем доведений факт ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідач не піклується про свою доньку, абсолютно не цікавиться її життям та долею, не спілкуються із нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для її нормального та гідного існування. Натомість, відповідач зловживає алкогольними напоями, не працює, а кошти отримані як допомогу по втраті годувальника витрачає виключно на власні потреби. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно її дитини. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від матері необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved