Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 30.08.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №1385. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Вказує, що сторони у шлюбі прожили більше трьох років, намагались вести спільне господарство, будувати сімейні відносини. Разом з тим, на даний час вони не можуть, як сім`я, проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати нескладні поточні проблеми. Між ними постійно виникають непорозуміння, сварки, які відбуваються у присутності дитини. Стверджує, що вони втратили почуття любові один до одного. Також, намагання позивачки зберегти сім`ю не призвели до позитивного результату та подружні стосунки між сторонами фактично припинилися, вони проживають окремо один від одного. Вважає, що оскільки збереження подружніх відносин неможливо, подальше спільне життя як подружжя, на думку позивачки, є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, тому вона і вимушена звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Крім цього, посилається на те, що між сторонами на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання спільної дитини. Таким чином, вважає, що з урахуванням положень ст.181 Сімейного кодексу України, в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Разом з тим, вказує на те, що на час подання позову до суду у неї відсутні достовірні відомості з приводу того, чи має відповідач по справі постійне місце роботи та їй невідомо розмір доходів відповідача. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного просить визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації у відповідності до Закону. Також, позивачка посилається на те, що вона не володіє відомостями щодо іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей відповідача і чи має він на утриманні інших осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. На основі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме аліменти в розмірі 1/3 частки від сукупного доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; покласти на відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, а також просить не надавати сторонам термін на примирення та вказує, що не проживає разом з відповідачем з 2020 року, вона втратила почуття любові до відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте до початку судового засідання від нього надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, без застосування технічних засобів, позовні вимоги визнає, а також просить суд не надавати сторонам термін на примирення та вказує, що не проживає разом з позивачкою з 2020 року, він втратив почуття любові та поваги до позивачки. Також, визнає заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів у повному об`ємі. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що 30 серпня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №1385, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Як вбачається з довідки ОСББ «Проспект Незалежності 108(ІІ)» за №16 від 28.09.2020 року (а.с.8), на даний час позивач по справі та її неповнолітній син проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з 2020 року. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та заявами сторін. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Стосовно позовних вимог з приводу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Так, згідно ст.180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. При цьому, суд враховує, що відповідач на даний час є працездатною особою та, як встановлено судом, і вбачається з матеріалів справи, у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім`ї не перебуває. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача на дитину щомісячно, починаючи з 26.01.2021 року до настання повноліття дитини. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Окрім того, задовольняючи позовні вимоги в зазначеному розмірі, суд враховує також і ту обставину, що відповідач по справі спрямував до суду заяву, згідно якої визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів у повному об`ємі. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менші ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2021 року до настання повноліття дитини. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved