Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.02.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №89, свідоцтво серії І-ФМ №128020 від 12.06.2015 р. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходиться на утриманні позивача. Між [PERSON] та [PERSON] стали виникати непорозуміння, спори та конфлікти, внаслідок чого сімейні стосунки стали неможливі. Відповідач ніде не працював, має залежність від азартних ігор, вчиняв сварки, скандали, ображав позивача, бив, принижував її людську честь та гідність, фізично знущався. Вже більше року подружжя не проживає разом, з того часу відповідач не цікавиться сином, не надає матеріальної допомоги позивачу на його утримання. Позивач вважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний (юридичний) характер, оскільки жодних обовязків, як подружжя, вони вже не несуть. З вищенаведених підстав подальше сімейне життя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить інтересам позивача. Таким чином враховуючи наведене позивач просить розірвати шлюб, що був укладений 17.02.2007 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №89, свідоцтво серії 1-ФМ №128020 від 12.06.2015 р., неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з позивачем, стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1\~000, 00 грн. щомісяця до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена\~належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся\~належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у звязку з чим суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва серії І-ФМ №128020 від 12.06.2015 р. про укладення шлюбу 17.02.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом №89. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії 1-ФМ №116761 від 03.08.2007 р., виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, 10.07.2007 року народився [PERSON], актовий запис №930,- батьками, якого записано [PERSON] та [PERSON]. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2\~ст. 182 цього кодексу\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно \~до ст. 184 \~Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або\~\~про сплату аліментів між сторонами не укладалися.\~\~ Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має\~\~виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ч. 1\~ст. 160 СК України \~місце\~\~ проживання\~ \~дитини, \~\~яка\~\~ не\~\~ досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 4. Ст.. 29 ЦК України місцем проживання\~фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає,\~опікуна\~або місцезнаходження навчального закладу чи\~закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved