Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що працювала на посаді мийника посуду,а 16.01.2018 р. звільнена наказом № 2к від 15.02.2018 р. за власним бажанням. однак при звільненні вона не отримала повного розрахунку, що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість по заробітній платі в сумі 3174,58 грн. Станом на дату подання позову, розрахунку з нею так і не проведено, тому вона просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3174,58 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.01.2018 р. по 06.12.2018 р. включно в сумі 39037,50 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків та обовязкових платежів. Ухвалою суду від 06 грудня 2018 р. прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження\~у справі,\~розгляд справи\~ухвалено проводити\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження відповідно\~до пункту 2 частини 1 статті 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін. На виконання ухвали суду в порядку, передбаченому положеннями статті 178 ЦПК України, відповідачем подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» зазначено, що для розрахунку середнього заробітку позивач використовувала кількість робочих днів 225, однак такий розрахунок не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, оскільки при розрахунку слід враховувати кількість робочих днів на підприємстві відповідача, які повинні бути оплачені середнім заробітком. Відповідно до наказу від 05 березня 2018 року № 23 «Про зміни в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу (дня)», у звязку з різким зниженням попиту на будівельні роботи, змінами в організації виробництва та праці з 07 травня 2018 року встановлений неповний робочий день, тривалістю 2 години на тиждень. З дня прийняття цього наказу та станом на теперішній час кількість робочих днів (годин) щомісячно на підприємстві становила: з 07.05.2018 р. по 31.05.2018 р. 3 робочих днів (6 годин), з 01.06.2018 р. по 30.06.2018 р. 4 робочих дня (8 годин), з 01.07.2018 р. по 31.07.2018 р. 5 робочих днів (10 годин), з 01.08.2018 р. по 31.08.2018 р. 4 робочих дня (8 годин), з 01.09.2018 р. по 30.09.2018 р. 4 робочих дня (8 годин), з 01.10.2018 р. по 31.10.2018 р. 4 робочих дня (8 годин), з 01.11.2018 р. по 30.11.2018 р. 4 робочих дня (8 годин), з 01.12.2018 р. по 31.12.2018 р. 5 робочих днів (10 годин) та з 01.01.2019 р. по 29.01.2019 р. 4 робочих дня (8 годин). Середньоденна заробітна плата позивача становить 173,50 грн. Тому оскільки середньогодинна заробітна плата позивача становить 21,68 грн., середня заробітна плата за період з 07.05.2018 р. по 29.01.2019 р. становить 672,08 грн. (середньогодинна заробітна плата) * 31 робочий день за графіком роботи відповідача тривалістю 2 години). Заявлений до стягнення середній заробіток в сумі 29037,00 грн. неспівмірний із розміром заборгованості перед працівником 3174,00 грн., тому враховуючи, що суми, присуджені звільненому працівникові не є складовою заробітної плати, стягнення середнього заробітку в сумі 39037,00 грн. призведе до ситуації, в якій відповідач змушений сплачувати компенсаційні виплати звільненому працівнику за рахунок заробітної плати працюючих на підприємстві працівників, які ще не звернулись до суду з заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Тому просить застосувати до даних правовідносин принцип співрозмірності та визначити розмір середнього заробітку пропорційно до недоплаченої заробітної плати, відмовивши в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39037,00 грн. Позивачем та її представником відповіді на відзив, у встановлений ухвалою суду від 06.12.2018 р. строк, до суду не надійшло. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як встановлено судом, [PERSON] в період з 20 грудня 2017 року по 16 січня 2018 року працювала мийником посуду ТВП «Ластівка» Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд». звільнена за власним бажанням за частиною 1 статті 38 КЗпПУ у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (а.с. 6-7 копія трудової книжки). Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» від 12.09.2018 р. за № 562, сума заборгованості [PERSON] по заробітній платі складає 3174,58 грн. (а.с.8 копія довідки), яка не оспорюється відповідачем та підлягає примусовому стягненню на користь позивачки. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» від 12.11.2018 р. за № 662, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 173,50 грн. (а.с. 9 копія довідки). Згідно з\~пунктом 8\~розділу IV\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати нарахування\~виплат,\~що обчислюються\~із середньої\~заробітної плати\~за останні\~два місяці\~роботи,\~провадяться шляхом\~множення середньоденного\~(годинного)\~заробітку на\~число робочих\~днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати ( постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17). Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, в грудні 2017 року позивачем відпрацьовано 8 робочих днів по 8 годин = 64 години. Згідно графіка роботи відповідача, у січні позивачем відпрацьовано 10 робочих днів по 8 годин = 80 годин. Заробітна плата за 2 місяці склала 3174,58 грн. 3174,58 грн. / 144 = 22,05 грн.(середньогодинна заробітна плата). Кількість робочих годин за період з 16.01.2018 р. (дата звільнення та обовязок відповідача повного розрахунку з позивачем) по 06.12.2018 р. включно (згідно заявлених позивачем вимог), згідно з рішення ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» «Про зміни в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу (дня)» та наданого графіку роботи підприємства з додатком, складає 664 години. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 14641 грн. 20 коп. (22 грн. 05 коп. х 664 годин). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 753/14765/15-ц (провадження № 61-22910св18) та постанові від 23 січня 2019 року по справі № № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18), яка відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Задовольняючи вимоги\~про оплату\~праці,\~суд має\~навести в\~рішенні розрахунки,\~з яких\~він виходив\~при визначенні\~сум,\~що підлягають\~стягненню.\~Оскільки справляння\~і сплата\~прибуткового податку\~з громадян\~є відповідно\~обов'язком\~роботодавця та\~працівника,\~суд визначає\~зазначену суму\~без утримання\~цього податку\~й інших\~обов'язкових\~платежів,\~про що\~зазначає в\~резолютивній частині\~рішення (пункт\~6\~постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial