Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що 16 серпня 2003 року у Скадовському райвідділі реєстрації актів громадянського стану Скадовського рай управління юстиції Херсонської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , актовий запис №75. Від спільного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Одна дитина [PERSON] , [INFO] проживає з відповідачем. Друга дитина [PERSON] [INFO] проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Шлюб між сторонами розірвано 23.02.2018 року. Так як відповідач не надає необхідної допомоги на утримання дитини, просить стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. Також позивачем [PERSON] до суду подано позов до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] в якому зазначила, що до кінця 2017р. вона разом з відповідачем та дітьми проживали в житловому будинку по [ADDRESS] . Але коли в них почався судовий процес щодо розірвання шлюбу 01.01.2018р. відповідач її побив та вигнав з будинку. Вона проходила курс лікування в Скадовській ЦРЛ. Поки вона лікувалась спільні діти проживали разом з відповідачем, але після закінчення курсу лікування вона намагалась забрати дітей у відповідача, та мала намір проживати з ними окремо в своєму житловому будинку по [ADDRESS] . Спочатку відповідач категорично відмовлявся передати дітей, та не дозволяв з ними бачитися, в зв`язку з чим вона зверталась з відповідними заявами до Скадовської міської ради, служби у справах дітей та поліції. Через деякий час відповідач погодився щоб молодший син проживав з позивачкою, але старшого сина [PERSON] залишив проживати з ним. Згодом вона зрозуміла, що проживаючи деякий час з відповідачем син почав відноситися до неї по іншому, інколи виказуючи явну неповагу до матері. В березні 2018р. відповідач звернувся до неї з проханням надати дозвіл на виїзд разом з ним в м. Севастополь сина [PERSON] , як вказував з метою відпочинку. Вказував що це поїздка з сином лише на 1 місяць. Вона не заперечувала щоб син відпочив і тому в нотаріуса оформила відповідну заяву про згоду на тимчасовий виїзд свого малолітнього сина [PERSON] до тимчасово окупованої території АР Крим та за кордон. Але згодом від спільних знайомих в АР Крим їй стало відомо, що відповідач бажає вивезти за межі України нашого малолітнього сина [PERSON] назавжди, та ним уже надані відповідні документи до школи в м. Севастополі, щоб син там навчався. Вважає що вони не досягали такої згоди з відповідачем. Син є малолітньою особою і тому не може об`єктивно сприймати всі обіцянки батька, та оцінити ситуацію. Вона працює, має стабільний дохід, тому може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, забезпечити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вона маю в м. Скадовськ особисте житло - квартиру, та використовує для житла будинок своєї матері по [ADDRESS] , в якому створено всі необхідні житлово-побутові умови для проживання та розвитку малолітніх дітей. При цьому відповідач є агресивною особою, який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за дрібне хуліганство відносно неї. Також Скадовським ВП розслідувалось кримінальне провадження за ст. 125 КК України, відносно відповідача щодо завдання позивачці легких тілесних ушкоджень. Таким чином вважає, що перебування старшого сина [PERSON] у відповідача і подальше проживання з ним негативно впливає на його виховання та психічний стан. Просить визначити місцем проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , уродженця за місцем проживання матері [PERSON] в [ADDRESS] . [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Половинко А.В., звернувся із зустрічним позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з ним та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подачі позову до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у нього з позивачкою є спільна дитина [PERSON] [INFO] , який проживає з ним. Подружнє життя між ними не склалось, та 24.03.2018 року відповідно рішення Скадовського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] залишився проживати разом з ним, а менший син [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Після припинення шлюбних відносин, [PERSON] , 2006року народження виявив бажання проживати разом з батьком, а [PERSON] , 2015 року народження зважаючи на його вік залишився проживати з матір`ю. Згідно висновку Скадовської РДА від 04.07.2018 року визначено спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] в зв`язку із встановленням місця проживання його разом із [PERSON] . На даний час він разом із сином [PERSON] мешкає в м. Севастополь АР Крим. Разом з ними мешкає його дружина [PERSON] , [INFO] та її донька [PERSON] , 2011 року народження. У них склалась сім`я, в якій панує любов, злагода, взаєморозуміння та взаємопідтримка кожного. Вільний час він та дружина проводять разом із дітьми, піклуючись про їх розвиток та дозвілля. На даний час він із сім`єю проживає в квартирі його сестри [PERSON] і з її дозволу, зареєстровані разом із сином за адресою [ADDRESS] . Квартира з достатньою площею 98 кв. м., що дозволило створити необхідні умови для проживання всіх членів родини та умов для розвитку і навчання дітей. Син [PERSON] забезпечений місцем для навчання, окремим ліжком, необхідними навчальними книжками, комп`ютером та іншим приладдям відповідно його віку, інтересів та навчання. На даний час син [PERSON] відвідує середню загальноосвітню школу № 22 та навчається в 6 класі. В школі [PERSON] має добру успішність, має багато друзів та товаришів, завжди приймає активну участь у житті навчального закладу. Він, я як батько піклується про його фізичний розвиток. [PERSON] являється спортсменом відділення «Водне поло» м. Севастополя та тренується в групі початкової підготовки. [PERSON] із задоволенням відвідує тренування, та на даний час [PERSON] вже має спортивний розряд та не збирається полишати спортивну секцію з водного поло. За таких обставин [PERSON] не виявляє бажання до переїзду в м. Скадовськ, проживати разом із [PERSON] . Окрім того зазначив, що він має вищу освіту та постійно працює в ТОВ «Інтербуд» експедитором, має достатню заробітну плату, яка забезпечує добробут сім`ї та належний розвиток дітей. Крім того зазначив що позивачкою [PERSON] не надано доказів, що підтверджують її матеріальний стан та джерела її доходів, на які живе вона, та відсутні відомості щодо стану її здоров`я. 23.07.2018 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області відмовлено у забезпеченні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. 20.08.2018 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні. 20.08.2018 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні. 14.11.2018 до Скадовського районного суду Херсонської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. 14.11.2018 року в судовому засіданні Скадовським районним судом Херсонської області прийнято у провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та об`єднано у одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини. 14.02.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області об`єднано в одному провадженні позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. 11.04.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця приживання дитини із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів за заявою представника [PERSON] залучено третю особу що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Службу в справах дітей Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. 17.07.2019 року до Скадовського районного суду Херсонської області надійшов висновок Служби в справах дітей Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області про визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, просила позов задовольнити з підстав викладених у позові, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Також зазначила, що вона у 2018 році уклала шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Представник Відповідача за зустрічним позовом - адвокат «Половинко А.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та наполягала на задоволенні зустрічного позову з підстав викладених у позові. Крім того зазначила, що під час визначення місця проживання дитини необхідно врахувати думку дитини, яка бажає проживати саме з батьком. Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби в справах дітей Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області в судове засідання не з`явився, до суду надав письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] . Просив розглянути справу за його відсутності Вирішуючи питання за позовом, суд виходить з наступного. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини та стягнення аліментів, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення обох батьків до виконання своїх обов`язків, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема: Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 291 Цивільного Кодексу України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (т.1 а.с.2). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (т.2 а.с.5). Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] . [INFO] одружився з [PERSON] [INFO] , про що 16.08.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Скадовського райуправління юстиції Херсонської області складено актовий запис №75 (т.1 а.с.3). Відповідно до рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 21.02.2018 року по справі №663/56/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (т.2 а.с.6). [PERSON] зверталась 04.07.2019 до Скадовського ВП про те, що 25.04.2018 колишній чоловік заявниці [PERSON] перешкоджає їй спілкуватись і виховувати спільного сина (т.1 а.с.81). Відповідно до відповіді Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області від 27.06.2018 р. № 9674/01/39.3-2018, відносно [PERSON] 02.01.2018 порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, яке було закрито на підставі ст. 284 КПК України. Крім того [PERSON] 21.02.2018 притягувався до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ст. 173 КУпАП (т.2 а .с.8). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що вона проживає у [ADDRESS] з листопада 2017 року разом з матір`ю. Будинок складається з трьох житлових кімнат, коридору, кухні, вбиральні, ванної. В будинку прибрано, чисто, охайно. [PERSON] працює по найму та перебуває по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (т.2 а.с.12). Згідно договору дарування посвідченого 13.03.2012 року приватним нотаріусом Умурзаковим М.А., [PERSON] отримала в дар житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с. 16,17). Згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2013 року [PERSON] придбала садовий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , (а.с.23-24, 25-26). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 24.07.2019 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18.08.2018 року актовий запис №75, та [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] працює в ТОВ «ІнтерСтрой» на посаді експедитора з 01.08.2018 року (т.1 а.с.36, т.2 а.с.79). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 14.09.2018 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.09.2018 року актовий запис №925 (т.2 а.с.70). [PERSON] [INFO] у 2018році відвідує Середню загальноосвітню школу №22 ім. Н.А. Острякова м. Севастополь (т.1 а.с.34,35, т.2 а.с.72). [PERSON] [INFO] є спортсменом відділення «Водне поло», має 3-й спортивний розряд та тренується в групі початкової підготовки (т.2 а.с.72). [PERSON] [INFO] у 2019 році відвідує Краснодарське президентське кадетське училище (т.1 а.с.107,108). Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , він повідомив, що бажає проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи та пояснень, наданих у судовому засіданні як сторонами та їх представниками, вбачається, що син [PERSON] проживав з 2018 року разом з батьком та повністю перебував на його утриманні. При цьому позивачем не доведено він перебував з батьком проти власної волі. Навпроти, позивач у позовній заяві зазначала, що в неї погіршились відносини з сином, як вона зазначила через вплив батька. На теперішній час неповнолітній [PERSON] виявляє бажання проживати разом з батьком, що підтверджується відповідною заявою. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). За таких умов, оскільки дитина більше двох років проживає з батьком, який створив всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку її особистості, він надає дитині житло, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування, виховання та розвиток, це середовище для дитини є звичним та природнім, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, необхідність забезпечення дитини турботою, те що матір`ю дитини не надано належних доказів та обґрунтувань, того що вилучення дитини з її теперішнього звичного середовища та передача матері буде сприяти саме інтересам дитини, враховуючі волевиявлення самої дитини, яка на час розгляду справи досягла чотирнадцятирічного віку, та зазначила про бажання жити з батьком, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити місце проживання його батька [PERSON] , що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її, спілкуватися з нею. Крім того, з урахуванням конкретних обставин, що виникли при розгляді даної справи, слід звернути увагу сторін, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Крім того суд роз`яснює [PERSON] право звернення до суду з позовом про визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Оскільки судом визначено місце проживання дитину, то можливо вирішити вимогу позивача за зустрічним позовом щодо стягнення аліментів. Згідно ст. 180 СК України «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України «Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття» Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , суд бере до уваги, що обов`язок утримувати дітей законом покладено на обох батьків. З урахуванням конкретних обставин справи, що [PERSON] проживає з матір`ю, а [PERSON] проживає з батьком, то суд вважає можливим частково задовольнити заявлені вимогу, починаючи стягувати аліменти з моменту звернення сторонами до суду. У зв`язку з тим, що [PERSON] добровільно не сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , але він зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, надавати йому необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів які сплачуються з усіх видів заробітку (доходу), тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. При цьому, приймаючи до уваги обставини по справі, стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, те що на його утриманні знаходиться інша неповнолітня дитина, та він має постійне працевлаштування та постійний заробіток, суд вважає можливим частково задовольнити заявлені позовні вимоги, та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частці від заробітку в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що [PERSON] добровільно не сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , але вона зобов`язана утримувати неповнолітню дитину, надавати йому необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів які сплачуються з усіх видів заробітку (доходу), тому суд вважає, що з відповідача за зустрічним позовом необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. При цьому, приймаючи до уваги обставини по справі, стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, те що на її утриманні знаходиться інша неповнолітня дитина, суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги, та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючі, що сторони сплатили судовий збір, вимоги про стягнення аліментів задоволені, вирішено вимогу про визначення місця проживання дитини, суд вважає за можливе залишити судові витрати за сторонами.

Outcome: partial