Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 13.09.1997 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28.05.2002 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є повнолітній син [PERSON] , [INFO] . На підставі виконавчого листа №АО-35, виданого 21.02.2001 року Замостянським районним судом м. Вінниці, здійснювалось стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 16.02.2001 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, аліментні зобов`язання відповідач виконувати не мав бажання, вирішити мирним шляхом питання надання синові матеріального забезпечення сторони не могли. Відповідач уникав спілкування, не цікавився життям сина, з 2006 року категорично відмовився від сплати аліментів, що стало в подальшому підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду щодо примусового стягнення аліментів з березня 2006 року по квітень 2018 року включно заборгованість складає 107 836,61 грн., згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця станом на 28.02.2018 року. З 2004 року по даний час відповідач є молодою людиною працездатного віку, офіційно не працює, проте утримує дружину та двоє неповнолітніх дітей. Аліменти на утримання сина [PERSON] не сплачує, так як вважає, що після ухвалення рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 27.06.2006 року про позбавлення його батьківських прав відносно син обов`язок утримувати дитину може більше не виконуватися. А тому, позивач вважає, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з вини відповідача. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2004 року по 01.04.2019 року у розмірі 196 510,10 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] - адвокат Чуприна О.М. уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві (а.с.65-71, 106-107), а також відповіді на відзив (а.с.75-77) та письмових поясненнях щодо позову (а.с.79-80). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Цимбал А.А. позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві (а.с.32-36). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засідання достовірно встановлено, що з 13.09.1997 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28.05.2002 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є на даний час повнолітній син [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області 24.04.2000 року (а.с.10). На підставі виконавчого листа №АО-35, виданого 21.02.2001 року Замостянським районним судом м. Вінниці, здійснювалось стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 16.02.2001 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується змістом постанови державного виконавця про прийняття виконавчого провадження від 05.12.2018 року ВП №17234365 (а.с.17). Однак, відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків та виконання рішення суду, так як не сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини, що стало однією із підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] у цивільній справі Замостянського районного суду м. Вінниці №2-2475/2006 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (а.с.15). В матеріалах справи міститься довідка ДВС у Замостянському районі м. Вінниці №2850 від 27.02.2006 року про заборгованість відповідача зі сплати аліментів у помісячному розрізі з жовтня 2002 року по лютий 2006 року включно (а.с.11). Також, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Замостянського В ДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 30.04.2018 року вих.№38765/15.24-25/18 у помісячному розрізі за період з березня 2006 року по квітень 2018 року включно, яка складає 107 836,61 грн. (а.с.12-14). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Верховний Суд України неодноразово змінював підхід до порядку розрахунку пені. У 2018 році Велика Палата Верховного Суду суттєво змінила існуючий підхід та своєю постановою від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц відступила від усталеної практики Верховного Суду України, запропонувавши новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Так, постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч.1 ст.196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. А тому, суд погоджується з розрахунком неустойки (пені), здійсненого стороною позивача, загальний розмір якої за період з 01.01.2004 року по 01.04.2019 року становить 196 510,10 грн. (а.с.67-70). Тоді, як стороною відповідача в установленому законом порядку не спростовано вказаний розрахунок. Також, суд не вважає виправданим не сплату відповідачем аліментних зобов`язань понад 14 років у зв`язку з тим, що йому не було відомо, що позбавлення батьківських прав не звільняє його від обов`язку щодо належного утримання неповнолітньої дитини, оскільки не знання законів не звільняє від відповідальності. Разом з тим, суд звертає увагу на положення частини 2 статті 196 СК України, яка гласить, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. А тому, зважаючи, що відповідач офіційно не працює, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 20.11.2018 року (а.с.44-45), перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 25.06.2005 року (а.с.46), від якого у нього є двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 08.05.2007 року (а.с.47), та [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 08.12.2005 року (а.с.48), стягнення з відповідача на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, починаючи стягнення з 13.05.2019 року і до досягнення кожного із дітей повноліття, згідно судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2019 року у цивільній справі №127/13329/19 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені), стягнувши з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2004 року по 01.04.2019 року у розмірі 90 000 грн. 00 коп., задовольнивши позов частково. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави 900,00 грн. судового збору, від сплати якого звільнено позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial