Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 29 січня 2004 року. На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2005 року, вона стала власницею квартири № 54, у будинку №6 на бул.Ю.Гойди в м.Мукачево. Через життєві обставини, відповідач [PERSON] переїхав проживати за іншою адресою та з червня 2016 року не проживає у вказаній квартирі, що стверджується Актом про не проживання від 10 лютого 2017 року. Так, у зв'язку з тим, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, вона змушена сплачувати і за нього розмір відповідних комунальних платежів, і таким чином її зобов'язання, власника нерухомого майна, порушені. Тому на підставі вищенаведеного звертається до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кв.№54, яка знаходиться у будинку №6 на бул.Ю.Гойди в м.Мукачево. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, у поданій позовній заяві просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає і проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про одруження Серії 1-НМ № 113211 виданого виконкомом Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області 29 січня 2004 року, між [PERSON] та [PERSON], укладено шлюб 29 січня 2004 року (а.с.2). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі №ІІ-1283, [PERSON], що діє від свого імені та від імені малолітньої доньки [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.3), що також стверджується Витягом з Державного реєстру правочинів від 07 квітня 2005 року (а.с.4) та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 07 квітня 2005 року (а.с.5). -2- Відповідно до Акту про не проживання від 10 лютого 2017 року, [PERSON], [INFO] не проживає за адресою: м.Мукачево, бул.Ю.Гойди, буд.№6, кв.№54, з червня місяця 2016 року та переїхав на постійне місце проживання за іншою адресою, про що своїми підписами ствердили: [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: м.Мукачево, бул.Ю.Гойди, буд.№6, кв.№56, Закарпатської області; [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: м.Мукачево, бул.Ю.Гойди, буд.№6, кв.№56, Закарпатської області; [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: м.Мукачево, бул.Ю.Гойди, буд.№8, кв.№36, Закарпатської області; (а.с.6), Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори [PERSON], є власником квартири № 54, яка знаходиться в будинку №6, на бул.Ю.Гойди в м.Мукачево. Крім неї, в даній квартирі, також зареєстрований [PERSON], [INFO], але за вищевказаною адресою не проживає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано та визнано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення. Згідно частини 4 статті 174 Цивільно - процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. -3- Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved