Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 11.05.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортного засобу №067АІ20120511001, відповідно до змісту якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 166\~410,00 грн., та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 10.05.2019 року (включно), на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобовязується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором. Також, 11.05.2012 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії (на оплату страхових платежів) №067000804INSURANCE1. В забезпечення виконання зобовязань за вказаними договорами між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу від 11.05.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №945, за яким заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту на придбання автомобіля №067АІ20120511001 від 11.05.2012 року та за договором про надання відновлювальної кредитної лінії (на оплату страхових платежів) №067000804INSURANCE1 від 11.05.2012 року транспортний засіб марки Hyundai Elantra, рік випуску 2012, номер шасі (кузов, рама) KMHDH41EBCU412035, д.н.з.[NUMBER], зареєстрований Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України м. Вінниці 08.05.2012 року, що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК №715448, виданого Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області міста Вінниці 08.05.2012 року. Наразі позивач являється власником вказаного автомобіля. 28.08.2016 року належний позивачу автомобіль було затримано працівниками Національної поліції на автодорозі Вінниця-Хмельницький (пост НП біля м. Літин) та поміщено на штрафмайданчик ГУ НП у Вінницькій області, де він і перебуває. При затриманні автомобіля працівники НП повідомили особі, яка керувала транспортним засобом, що авто перебуває у розшуку за постановою державного виконавця Центрального В ДВС м. Вінниці про арешт і розшук автомобіля. Звернувшись до вищезазначеного В ДВС позивач дізналась, що на примусовому виконанні в останнього знаходиться виконавчий напис від 09.06.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №4603, про звернення стягнення на транспортний засіб марки Hyundai Elantra, рік випуску 2012, номер шасі (кузов, рама) KMHDH41EBCU412035, д.н.з.[NUMBER], зареєстрований Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України м. Вінниці 08.05.2012 року, що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК №715448, виданого Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області міста Вінниці 08.05.2012 року, та задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок коштів, вилучених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, в сумі 260\~449,71 грн. Позивач вважає, що згаданий виконавчий напис вчинений із суттєвими порушеннями чинного законодавства України. Сума, яку запропоновано стягнути нотаріусом, не є безспірною. Тому, є всі наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення суду. Представник відповідача, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору до судового засідання не зявились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та її представник не заперечують, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 11.05.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортного засобу №067АІ20120511001, відповідно до змісту якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 166\~410,00 грн., та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 10.05.2019 року (включно), на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобовязується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором (а.с.7-15). Також, 11.05.2012 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії (на оплату страхових платежів) №067000804INSURANCE1 (а.с.16-22). В забезпечення виконання зобовязань за вказаними договорами між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу від 11.05.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №945, за яким заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту на придбання автомобіля №067АІ20120511001 від 11.05.2012 року та договором про надання відновлювальної кредитної лінії (на оплату страхових платежів) №067000804INSURANCE1 від 11.05.2012 року транспортний засіб марки Hyundai Elantra, рік випуску 2012, номер шасі (кузов, рама) KMHDH41EBCU412035, д.н.з.[NUMBER], зареєстрований Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України м. Вінниці 08.05.2012 року, що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК №715448, виданого Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області міста Вінниці 08.05.2012 року (а.с.23-26). 09.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі за №4603, за яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Hyundai Elantra, рік випуску 2012, номер шасі (кузов, рама) KMHDH41EBCU412035, д.н.з.[NUMBER], зареєстрований Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України м. Вінниці 08.05.2012 року, що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК №715448, виданого Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області міста Вінниці 08.05.2012 року. Зазначене рухоме майно передане в заставу [PERSON] за договором застави, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 11.05.2012 року та зареєстрованим в реєстрі за №945, в якості забезпечення зобовязань за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №067АІ20120511001 від 11.05.2012 року та договором про надання відновлювальної кредитної лінії (на оплату страхових платежів) №067000804INSURANCE1 від 11.05.2012 року, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», строк платежу за яким настав 23.03.2016 року. Період, за який здійснюється стягнення, з 17.01.2014 року по 24.03.2016 року. За рахунок коштів, вилучених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 260\~449,71 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом в розмірі 146\~085,10 грн.; сума заборгованості за відсотками в розмірі 65\~089,11 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 17\~107,05 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 14\~378,57 грн.; інфляційні втрати за кредитом в розмірі 8\~448,04 грн.; інфляційні втрати за відсотками в розмірі 9\~341,84 грн. (а.с.155). І, як наслідок, постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця [PERSON] від 25.07.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с.52). Згідно\~ст.18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до змісту\~статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.1.2, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у\~безспірному\~порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують\~ безспірність\~ заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року; безспірність\~заборгованості підтверджують документи, передбачені\~\~Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року\~\~№1172. Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Позивач як на підставу своїх позовних вимог зазначала, що заборгованість за договором кредиту не є безспірною, оскільки рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.07.2015 року у справі №627/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості позов задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 161\~691,59 грн., а також стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 7\~787,00 грн. (а.с.27-29). Згадане рішення третейського суду набуло законної сили в порядку, передбаченому законом. Відповідно, задовольняючи позовні вимоги, суд стягнув заборгованість за період з 11.05.2012 року по 15.08.2014 року, в той час як у оскаржуваному написі нотаріуса зазначено період, за який здійснюється погашення, з 17.01.2014 року по 24.03.2016 року, а тому в результаті сума заборгованості за період з 17.04.2014 року по15.08.2014 року стягнута з позивача двічі. Разом з тим, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року у цивільній справі №755/17315/15-ц за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, в задоволенні заяви було відмовлено. Розяснено учасникам процесу, що після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі виконавчого листа спір між сторонами можу бути вирішений судом у загальному порядку (а.с.91-92). Таким чином, виконавчий лист по справі не видавався, до органів державної виконавчої служби не предявлявся, ухвала суду про відмову у видачі виконавчого листа на підставі рішення третейського суду в апеляційній інстанції не оскаржувалась. Отже, враховуючи, що виконавчий лист по справі не видавався, подвійне стягнення за рішенням третейського суду та виконавчим написом не виникає. Проте, як звертає увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 07.02.2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» сам факт подання нотаріусу заперечень боржника чи іпотеко/заставодавця щодо зобовязання, забезпеченого іпотекою/заставою, а також наявність судової справи про стягнення кредитної заборгованості свідчить про наявність спору між кредитором/заставодержателем і заставодавцем. У звязку з цим вчинення нотаріусом виконавчого напису може слугувати підставою для його оскарження. А тому, лише наявність рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.07.2015 року вказує на спір між сторонами та спірний характер суми заборгованості. Також, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії документів, надісланих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.155-234), які слугували для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, нотаріусом як документ, що підтверджує безспірність заборгованості, було взято наданий банком розрахунок суми заборгованості станом на 24.03.2016 року. Однак, останній не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог кредитора до боржника, оскільки останній є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку. В той час, як належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, можуть бути лише первинні документи, оформленні відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Натомість, нотаріусом під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не досліджувались первинні документи, оскільки з останніх прослідковується, що сума заборгованості за тілом кредиту становить не 146\~085,10 грн., а 143\~854,44 грн. (166\~410,00 грн. (сума отриманого кредиту) 22\~556,56 грн. (сума фактично сплачена в погашення тіла кредиту = 143\~854,44 грн.) (а.с.30-49), що також свідчить про спірність заборгованості. Окрім того, відповідно до абз. 3 п.1.1 договору кредиту детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в Додатку №1 до цього договору, що є його невідємною частиною. До загальної сукупної вартості кредиту за цим договором входять витрати позичальника, необхідні для погашення основної суми кредиту, процентів за його користування, сплати комісій, передбачених цим договором та додатками до нього, а також витрати позичальника на користь третіх осіб повязані з укладанням договорів забезпечення, вартість внесення записів до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вартість страхування та інші сукупні витрати на користь третіх осіб. Одночасно сам договір кредиту не містить детального розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту. Для визначення цих істотних умов договору необхідно керуватись відомостями, викладеними в Додатку №1 до цього договору, що є його невідємною частиною. Як вбачається з матеріалів справи, договір кредиту №067АІ20120511001 від 11.05.2012 року містить два Додатки №1 до цього договору (а.с.15, 15а). При цьому у двох різних Додатках №1 містяться різні відомості щодо розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту. У одному Додатку №1 процентна ставка (річних) становить 16,700%; процентна ставка по лінії на страхування (річних) 24,0%; сума платежу за розрахунковий період 3 396,64 грн.; реальна процентна ставка 35,17%; абсолютне значення подорожчання кредиту 213 018,47 грн.; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку) 17,04%; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку та 3-х осіб) 22,21 %. У іншому Додатку №1 процентна ставка (річних) становить 27,000%; процентна ставка по лінії на страхування (річних) 27,0%; сума платежу за розрахунковий період 4 472,97 грн.; реальна процентна ставка 49,18%; абсолютне значення подорожчання кредиту 303 431,17 грн.; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку) 27,42%; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку та 3-х осіб) 33,76 %. У обох Додатках №1 абсолютно відрізняються суми, зазначені в графах/стовпчиках щодо погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, тощо. З огляду на викладене, будь-яке нарахування сум заборгованості за Договором кредиту №067АІ20120511001 від 11.05.2012 року є спірним, оскільки при такому нарахуванні обовязковим є посилання на зміст двох різних Додатків №1 до договору, а тому визначити точну суму заборгованості за вказаним договором взагалі не вбачається можливим, оскільки даний документ містить суперечливі та протилежні вказівки щодо порядку такого нарахування. Більше того, при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису банком не було надано вищезазначених додатків, які містять детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, та які є невідємною частиною кредитного договору, що свідчить про порушення процедури вчинення оскаржуваного напису. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Отже, вказаний закон є спеціальним законом з питань правого регулювання обтяжень рухомого майна та особливості процедур звернення стягнень на нього. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ч 3 ст.24 даного Закону обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст.26 вказаного Закону обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі і реалізацію заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Частина 2 ст.27 Закону визначає, що повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів реєстрації відповідачем належним чином до початку процедури звернення стягнення в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, також у [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №49743830 від 09.06.2016 року такі відомості відсутні (а.с.228-234). Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач не була належним чином повідомлена про наявність заборгованості та можливе звернення стягнення на заставлене майно, а також початок звернення стягнення на предмет обтяження, а відтак до неї не можуть застосовуватись наслідки, передбачені ч.2 ст.28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Разом з тим, відповідно до ч.3 згаданої статті якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Вказана норма не передбачає у такому випадку альтернативного звернення стягнення, тобто через вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно, нотаріус перед вчиненням виконавчого напису мав перевірити дотримання стягувачем вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», як спеціального закону, що регулює праві аспекти обтяжень рухомого майна та особливості процедур звернення стягнень на нього, однак дані вимоги закону нотаріусом виконані не були. Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2016 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 551,20 грн. судового збору в дохід держави в силу ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved