Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.07.2018 року їх з відповідачем донька, яка на момент подачі цього позову неповнолітня, є студенткою 3 курсу медсестринського відділення, денної форми навчання КЗ «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж» ДМР, термін навчання складає 3,5 років та закінчується 30.06.2022 року. Через навчання на денній формі їх донька не має можливості працювати та забезпечувати себе самостійно. Станом на теперішній час, вона є онкологічно хворою особою, яка потребує спеціального лікування, тож вона не має можливості її матеріально підтримувати для забезпечення її нормального розвитку, та проживання. Їх донька потребує допомоги, яка виражається у продовженні її матеріальної підтримки для забезпечення їй належного рівня освіти та створення умов для її розвитку, як особистості. Донька досягне повноліття [INFO] , але з огляду на той факт, що вона навчається та потребує матеріального забезпечення, а відповідач по справі може надавати таку допомогу, тому є необхідність у стягненні з відповідача аліментів до досягнення донькою 23 річного віку, у зв`язку із чим, вона вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] на період навчання у розмірі 1/4 частини від усіх його заробітків починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21 травня 2021 року відповідач надав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки донька проживає разом із ним та повністю перебуває на його утриманні. 09 червня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська залучено до участі у зазначену справу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - [PERSON] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила задовольнити у повному обсязі, підтвердила, що донька проживає з відповідачем та перебуває на його утриманні та забезпеченні, зазначила, що вона хворіє на онкологічне захворювання, а позов нею подано для того, щоб не перейматись за матеріальне забезпечення дитини в майбутньому. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , оскільки донька зареєстрована та проживає з ним, отримує належні житлові умови і матеріальне забезпечення з його боку про, що також зазначила позивач під час розгляду справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання зазначила, що проживає з батьком, який її утримує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис № 322 (а. с. 4). Згідно довідки № 150 від 20.04.2021 року [PERSON] навчається на третьому курсі, сестринського відділення, денної форми навчання у Комунальному закладі «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, з періодом навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а. с. 13). Крім того, сторони у справі підтвердили той факт, що дочка [PERSON] проживає разом із відповідачем та знаходиться на його утриманні. Частиною 1 статті 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст.\~5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із ч. ч. 1-3\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 2 статті 51\~Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно із ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1\~ст.\~199\~СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відтак обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження дитиною навчання; потреба дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. У відповідності до\~ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ч. 1\~ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. ч. 1, 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачеві в цьому випадку лежить обов`язок доведення в суді обставин, які мають юридичне значення, зокрема потреби дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, а також можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із відповідачем та знаходиться на повному його утриманні, що не спростовано позивачем у справі. Крім того, позивачем не доведено, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, не підлягають задоволенню. Згідно із ст.\~141\~ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed