Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] РДА Одеської області, [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 червня 2007 року померла її бабуся [PERSON], якій за життя згідно сертифікату № 0535945 від 28 січня 1998 року належало право на земельну частку (пай) розміром 7,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) з земель, переданих у колективну власність колишнього ВАТ «Ударний» в смт Тарутине, які складалися з ріллі, багаторічних насаджень та пасовищ, розташованих на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області. Так, померла [PERSON] на підставі зазначеного сертифікату 12 серпня 2004 року отримала у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 7,45 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ОД № 085507. Спадкоємцем майна за законом [PERSON] був батько позивача [PERSON] Ілієвич, який відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2008 року серія ВМА № 555856, виданого державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] отримав у власність земельну ділянку загальною площею 7,45 га, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області. 29 липня 2009 року батько позивача [PERSON] помер. Відповідно до протоколу загальних зборів членів ВАТ «Ударний» №2-1198 року, Указу Президента України від 08.08.1995 р.№720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємством та організаціями», акту робочої комісії по визначенню земельного паю та списком-громадян членів ВАТ «Ударний» Тарутинського району Одеської області серії ОД-23 за № 25, [PERSON] належали земельні ділянки багаторічних насаджень та пасовищ з земель, переданих у колективну власність колишнього ВАТ «Ударний». За життя ані вона, ані батько позивача не встигли оформити правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки. 16 червня 2011 рішенням Тарутинського районного суду Одеської області за позивачем було визнано право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 7,45 га ріллі, розташованої на території [PERSON] селищної ради [PERSON] районного Одеської області, яка за життя належала [PERSON], померлого 29.07.2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 555856 від 03.12.2008 року. При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, позивачу було розяснено про необхідність надання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оскільки позивач не надала документ, що підтверджує право власності [PERSON] на спадкове майно, а саме на вищевказані земельні ділянки: багаторічні насадження - 0,55 га, пасовищ - 0,15 га. При зверненні до [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області з заявою про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,55 га багаторічних насаджень та 0,15 пасовищ, всього 0,70 га, позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до акту робочої комісії про визначення земельного паю ВАТ «Ударний» від 15.01.1998 року розмір земельного паю на кожного члена ВАТ «Ударний» в умовах кадастрових гектарах складає 7,31 га. На момент виготовлення державних актів на право власності на ріллі багаторічні насадження та пасовища не подрібнювались на окремі ділянки у звязку з тим, що земельні ділянки під багаторічними насадженнями повинні використовуватись сумісно до їх розкорчовування. На теперішній час багаторічні насадження списані та розкорчовані. Тому, тільки після проведення робіт з розкорчовування виникла необхідність розпаювання цих земельних ділянок між членами ВАТ «Ударний», а саме багаторічних насаджень по 0,55 га та пасовища по 0,15 га та отримання вищевказаних земельних ділянок в натурі. Враховуючи вищевикладене позивач просить в судовому порядку визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) без визначення меж в натурі у вигляді багаторічних насаджень площею 0,55 га та пасовища площею 0,15 га, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень по справі не має. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 28 січня 1998 року [PERSON] отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай) 0535945 виданий на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації від 12 січня 1998 року №03/98 на право на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Ударний» розміром 7,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї часки в натурі (на місцевості) (а.с. 12). 15 червня 2007 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 099741 (а.с. 8). Відповідно до п. 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 (станом на червень 2001 року) у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) був дійсний до виділення земельної ділянки в натурі та видачі на його підставі відповідного державного акту. Відповідно до протоколу № 2 загальних зборів членів ВАТ «Ударний» від 1998 року, вирішено провести паювання земель колективної власності визначення розміру і вартості земельної частки (паю) без виділення земельної ділянки в натурі (а.с. 23). Згідно акту робочої комісії по визначенню розміру земельного паю від 15.01.1998 року розмір земельного паю в умовах кадастрових гектарах склав 7,31 га, та кількість членів відповідно до державного акту на право колективної власності на землю складає 315 осіб, загальна площа сільськогосподарських угідь в колективної власності -2304 га, з них рілля - 2078 га, багаторічних насаджень -179 га, пасовища - 47 га (а.с 23). Відповідно до списку громадян членів ВАТ «Ударний» Тарутинського району Одеської області до державного акту ОД-23 №25- [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) (а.с. 15-19). Батько позивача [PERSON] був спадкоємцем майна померлої [PERSON] Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2008 року серія ВМА № 555856, виданого державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] отримав у власність земельну ділянку загальною площею 7,45 га, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області та належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 085507 (а.с. 26). 29 липня 2009 року [PERSON] помер (а.с. 9). 16 червня 2011 рішенням Тарутинського районного суду Одеської області за позивачем було визнано право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 7,45 га ріллі, розташованої на території [PERSON] селищної ради [PERSON] районного Одеської області, яка за життя належала [PERSON], померлого 29.07.2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 555856 від 03.12.2008 року (а.с. 27). При зверненні до [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області з заявою про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,55 га багаторічних насаджень та 0,15 пасовищ, всього 0,70 га, позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) №0535945 від 28 січня 1998 року видано на імя [PERSON], яка за життя не встигла розробити технічну документацію на ці земельні частки (а.с. 35). Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1225 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Пункт 23 Постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає про обов'язкову необхідність отримання позивачем відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину до звернення до суду. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач не отримала у нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, постанова нотаріусом не виносилась. Окрім того, з витребуваної судом копії спадкової справи, яка була відкрита після смерті [PERSON] батька позивача, вбачається, що [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 29.07.2009 року, що підтверджується її заявою нотаріуса (а.с. 77). За приписами ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Суд критично ставиться до пояснень позивача про те, що вона відмовилась від прийняття спадщини після свого батька [PERSON] не повністю, а частково, тільки у вигляді житлового будинку, позаяк в силу положень ст. 1268 ЦК не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, більше того, такі доводи позивача спростовуються самою заявою про відмову в прийнятті спадщини взагалі, а не тільки майна у вигляді житлового будинку (а.с. 77). Натомість, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що заява про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] була нею відкликана. Суд зауважує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (статті 12, 13 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, необхідно відмовити повністю у звязку з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed