Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права користування будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. [PERSON] просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування її майном -1/2 частиною будинку, що знаходиться за адресою : м.Чернігів, вул. Кругова, 53/2, шляхом виселення [PERSON] з вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона, відповідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 28.03.1975 року, є власником будинку за адресою: м.Чернігів, вул. Кругова, 53/2. В цьому житловому будинку окрім неї зареєстровані її колишня невістка [PERSON], [INFO], її онук [PERSON], [INFO], її сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] [PERSON] вказує, що як власник будинку будь-якого доступу до будинку вона не має, відповідач [PERSON] змінила замки, ключі від вхідних дверей їй не дає, не впускає до будинку, ображає її нецензурною лайкою, чим порушує її право власності на житловий будинок. Зданого приводу позивачка зверталася до правоохоронних органів, про що було винесено висновки про результати перевірок за її зверненнями щодо неправомірних дій з боку [PERSON] Позивач вважає, що відповідачка своїми протиправними діями робить неможливим проживання з нею в одному будинку, заходи запобігання виявляються безрезультатними, тому [PERSON] має бути виселена з будинку, що перебуває у власності позивача. Представник позивача та позивач позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві. 07.12.2017 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримуються в повному обсязі, при винесенні рішення просить врахувати покази свідків та надані докази в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, повідомлялась в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, причини її неявки в судове засідання суд вважає неповажними. 22.11.2017 року надіслала до суду звернення, в якому зазначила, що не вбачає підстав для її виселення, оскільки вона проживає 19 років на законних підставах, сплачує комунальні послуги, вказує, що [PERSON] не проживає в будинку 14 років, просила судове засідання призначене на 22.11.2017 року проводити без її участі у зязку з тим, що за станом здоровя не може зявитися до суду, доказів на підтвердження цього суду не надано. 05.12.2017 року відповідач до суду надіслала звернення, в якому просила заяву [PERSON] не задовольняти, оскільки вона і її сімя не приносять шкоди її домоволодінню, регулярно платять за комунальні послуги та роблять поточні ремонти, тому вона не вбачає підстав для її виселення. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 28.03.1975 року, Позивач є власником будинку за адресою: м.Чернігів, вул. Кругова, 53/2 (а.с.7-8). За цією адресою з зареєстровані колишня невістка [PERSON] - [PERSON], [INFO], онук [PERSON] - [PERSON], [INFO], сини [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.20). Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснено у п.33 та п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до положень норм статей 16,391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Правовою нормою ч. 1 ст. 116 ЖК України закріплено, що членів сім'ї власника квартири може бути виселено у разі якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. У відповідності до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст.ст. 57, 59 Цивільного процесуального кодексу України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. ( ст.60 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Домовленості відповідача [PERSON] з власником житлового приміщення з приводу користування житловим приміщенням не досягнуто. Власник житлового приміщення неодноразово просила та попереджала відповідача [PERSON] про усунення створених йому перешкод у користуванні житловим будинком та необхідність виселення, зверталася до правоохоронних органів з заявами (а.с.16-18). Як встановлено в судовому засіданні свідок [PERSON] надала свідчення, що [PERSON] проживає в будинку позивачки, замінила там замки та нікого туди не впускає. Відповідачка ніколи не працювала, на будинок ніякого права не має, постійно погрожує позивачці, вчиняє сварки в ході яких погрожує спалити будинок, пише смс-повідомлення в соцмережах з погрозами. Свідок [PERSON] надала свідчення про те, що позивачка є її рідною сестрою, будинок в якому проживає [PERSON], купив батько позивачки і він належить позивачці. Відповідачка доводиться позивачці колишньою невісткою, на даний час проживає з іншим сином позивачки, офіційно вони не перебувають в шлюбі. Між позивачем та відповідачем часто виникають сварки, відповідачка не пускає до будинку нікого, змінила замки. Відповідачка жодного дня не працювала, ніяких ремонтних робіт в будинку не проводила, ремонт робив син позивачки, колишній чоловік відповідачки. Підтвердила, що відповідачка ніяких коштів в ремонт чи оплату будинку не вкладала. Позивач [PERSON], як власник має право на проживання у житловому приміщенні за адресою: м. Чернігів, вул. Кругова, 53/2, та вселення в це житлове приміщення. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору (а.с.1-2). На підставі викладеного,

Outcome: approved