Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Дніпровський» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 11 травня 2016 року на посаді овочівника блоку теплиць. 07 червня 2016 року наказом № 254к її було звільнено з роботи за прогул без поважних причин, але звільнення вважає, що відбулося з порушеннями трудового законодавства. На дату звільнення з роботи вона знаходилась у стані тимчасової непрацездатності, про що повідомила адміністрацію. Окрім цього позивачу внаслідок незаконного звільнення було завдано моральну шкоду. У звязку із зазначеним та з урахування уточнень до позовних вимог, просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 254к від 07 червня 2016 року про звільнення [PERSON] з посади овочівника блоку теплиць ТОВ «ТК «Дніпровський»; поновити її на роботі на посаді овочівника блоку теплиць ТОВ «ТК «Дніпровський» з 07 червня 2016 року; стягнути з ТОВ «ТК «Дніпровський» на її користь з 08 червня 2016 року по 04 квітня 2017 рік середньоденну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 36 597,56 грн.; стягнути з ТОВ «ТК «Дніпровський» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., судові витрати покласти на відповідача; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 1 600 грн. з січня 2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, посилались на обставини викладені в позові, просили суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 254к від 07 червня 2016 року про звільнення [PERSON] з посади овочівника блоку теплиць ТОВ «ТК «Дніпровський»; поновити її на роботі на посаді овочівника блоку теплиць ТОВ «ТК «Дніпровський» з 07 червня 2016 року; стягнути з ТОВ «ТК «Дніпровський» на її користь з 08 червня 2016 року по 04 квітня 2017 рік середньоденну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 36 597,56 грн.; стягнути з ТОВ «ТК «Дніпровський» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., судові витрати покласти на відповідача; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 1 600 грн. з січня 2017 року. У своїх поясненнях посилалась на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Теплічний комбінат «Дніпровський» [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнала посилалась на обставини викладені в запереченні. В судовому засіданні зазначила, що звільнення [PERSON] відбулося із повним дотриманням законодавчо-встановленої процедури. Зазначає, що прогул здійснений позивачем не носить вимушений характер та був здійснений позивачем усвідомлено, не маючи на це жодної поважної причини. Окрім цього, позивач не навела достатніх та обґрунтованих доказів, яким чином їй було спричинено фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації чи інших страждань, отже задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди є безпідставними та незаконними. Вказала, що на час видання наказу про звільнення позивача, який не можна вважати незаконним, відповідач не знав та не міг знати про хворобу позивача. Вважає, що данні в позовній заяві не відповідають дійсності, а тому позовна заява не підлягає задоволенню. Таким чином вважає, що відповідачем при звільнені позивача було дотримано процедури про його звільнення, а тому підстави для задоволення позову відсутні. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що 07 червня 2016 року нею було виявлено порушення трудової дисципліни [PERSON], яка о 9.55 год. самовільно покинула своє робоче місце і до виконання своїх робочих обовязків до кінця робочого часу так й не приступила, про що нею була складена доповідна записка. Їй, як керівнику, позивач [PERSON] не повідомила про намір покинути територію підприємства без бажання виконувати у подальшому свої робочі обовязки. Будь-які скарги на свій стан здоровя від [PERSON] не надходило. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, вона працює інспектором з кадрів відділу персоналу, 07 червня 2016 року їй було повідомлено про порушення трудової дисципліни [PERSON], яка намагалася покинути територію підприємства та те, що остання намагалася винести з території підприємства матеріальні цінності комплект робочого костюму, а також рукавички. У звязку із зазначеним позивачу було запропоновано за угодою сторін розірвати трудовий договір. [PERSON] почала писати заяву, а потім відмовилась. Зазначила, що позивач в цей день почувалася дуже бадьоро, будь-які скарги на свій стан здоровя від неї не надходили. В якості свідка [PERSON] суду зазначила, що вона є головою профспілки ТОВ «ТК «Дніпровський». 07 червня 2016 року до неї надійшло подання щодо розірвання трудового договору зі [PERSON], яка самовільно залишила робоче місце без поважних причин і до кінця робочого часу не приступила до роботи. [PERSON] відмовилась бути присутньою на засідання профкому, про що був кладений акт. Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більш трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Під час судового розгляду встановлене наступне. Позивач [PERSON] працювала на підприємстві відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Теплічний комбінат «Дніпровський» на посаді овочівника блоку теплиць з 11 травня 2016 року, що не заперечується представником відповідача та підтверджується копією трудової книги серії БТ-ІІ № 6591039 від 09 липня 1991 року (а.с.7). Відповідно до копією трудової книги (а.с.7) позивач була звільнена за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України, що не заперечується представником відповідача та підтверджується копією наказу № 254к про звільнення з роботи від 07 червня 2016 року. Зі змісту наказу з особового складу від 07 червня 2016 року № 254к «Про звільнення з роботи» (а.с.9) вбачається, що [PERSON] було звільнено із займаної посади 07 червня 2016 року за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України, та підставою є доповідна записка агронома блоку теплиць № 2 [PERSON], рішення профкому профкому про надання згоди на звільнення № 8 від 07 червня 2016 року, при цьому даний наказ не містить відомостей щодо фактичного прогулу із зазначенням дати, часу тощо. Згідно до докладної записки агронома блоку теплиць № 2 [PERSON] вбачається, що [PERSON] 07 червня 2016 року о 9.55 год. самовільно покинула робоче місце, переодяглася та пішла на прохідну, після затримання, позивач відмовилась продовжити роботу, чим здійснила прогул без поважних причин, тому просить звільнити [PERSON] за прогул без поважних причин. Окрім цього, як вбачаться з протоколу № 8 засідання профкому ТОВ ТК «Дніпровський» від 07 червня 2016 року, члени профспілкового комітету [PERSON], [PERSON], [PERSON] вирішили надати згоду на звільнення овочівника блоку теплиць № 2 [PERSON] по п.4 ст.40 КЗпП за прогул без поважних причин з 07 червня 2016 року. Доповідні записки, акти про відсутність на робочому місці в робочий час, а також акти про вилучення майна складені ТОВ ТК «Дніпровський» щодо позивача [PERSON] (а.с.33, 40) суд критично оцінює з огляду на зміст та характер їх складання. Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Враховуючи вимоги ч.4 ст. 40 КЗпП України, де передбачена підстава розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця, як прогул без поважних причин, де прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом робочого дня, а також відсутність без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнення за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.148-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Тобто за змістом вказаних норм закону, звільнення є крайньою мірою відповідальності працівника за скоєння дисциплінарних правопорушень. Відповідно до вимог ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення. Так, на виконання вимог ст.60 ЦПК України, представник відповідача в судовому засіданні не навела суду підстав застосування до позивача [PERSON] саме крайньої міри відповідальності за скоєння дисциплінарного правопорушення, як звільнення. Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Так, посилання представника відповідача на те, що профком надав згоду на звільнення [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки позивач не є членом цієї первинної профспілкової організації. Окрім цього, необхідно зазначити, що дійсно позивач в період часу з 11.00 год. до 16.00 год. була відсутня на робочому місці, оскільки як вбачається з матеріалів справи в цей час здійснювався процес звільнення останньої, як оформлення актів, доповідних записок, проведення засідання профспілки, відібрання пояснень у позивача, оформлення наказу про звільнення та тощо. Необхідно також зазначити, що згідно до наданого суду листка непрацездатності серії АДБ №246712 (а.с.10), який виданий КЗОЗ «Центр ПТСД № 3 амбулаторії» від 07 червня 2016 року, позивач [PERSON] з 07 червня 2016 року по 10 червня 2017 року знаходилась на лікарняному. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача та враховуючи, що [PERSON] було звільнено у звязку з прогулом на підставі наказу, який не відповідає вимогам до складання даного документу (не зазначені дати та час відсутності працівника на робочому місці), приймаючи до уваги ряд документів, наданих позивачем, які усі у сукупності спростовують посилання відповідача на порушення позивачем трудової дисципліни, а також те, що при звільнені позивача не було ознайомлено з відповідним наказом, суд приходить до висновку про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі позивача [PERSON] на посаді овочівника блоку теплиць [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Дніпровський» з часу звільнення, тобто з 07 червня 2016 року. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більш як одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, у разі вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Позивача [PERSON] було звільнено 07 червня 2016 року, тому для розрахунку середнього заробітку необхідно врахувати її заробіток за травень та червень 2016 рік. Враховуючи довідку [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Дніпровський» про середню заробітну плату [PERSON], в якій зазначено, що заробітна плата [PERSON] травень 2016 року та червень 2016 рік становить 3 452,57 грн., суд врахував середньоденну заробітну плату в розмірі 172,63 грн., тому середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 172,63 грн. х 217 днів, що складає 37 460,71 грн. Суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтовані та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки порушені відповідачем законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи зазначене суд вважає, що моральні страждання позивача будуть відповідати 500 грн. Враховуючи, що при звернені позивача до суду його було звільнено від сплати судового збору та враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 640 грн. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи викладене та

Outcome: partial