Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16.10.2019 року вона з відповідачем по справі, зареєстрували шлюб у Хотинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 191. Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, вони не змогли створити міцної сім`ї, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Неприязні стосунки і непорозуміння призвели до припинення подружніх відносин. З квітня 2020 року не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо. Зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливе, це суперечитиме її інтересам. Спільних дітей не мають, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач подав до суду заяву за змістом якої, заявлені вимоги визнав, просив розглядати справу у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.010.2019 р., сторони зареєстрували шлюб у Хотинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 191(а.с.4). Від даного шлюбу у сторін дітей немає, щодо поділу спільного майна у сторін спору нема. У них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, шлюб між сторонами носить формальний характер. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. В силу вимог ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити шлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 840 грн. 80 коп. сплаченого останнім судового збору. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved