Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.03.2018 близько 09-20 год. відповідач керуючи автомобілем «FORD Transit» приїхав до провул. Шевченка в м. Фастові, де залишив його на краю проїзної частини, пішовши по своїх справах. В цей же день, близько 14 год, відповідач керуючи вищевказаним автомобілем, здійснюючи рух заднім ходом та будучи неуважним, здійснив на пішохода [PERSON] , внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Вироком Фастівського міськрайолнного суду Київської області від 27.12.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У даному кримінальному провадженні позивач визнаний потерпілою. Цивільний позов в рамках кримінального провадження не було заявлено тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просить стягнути матеріальні збитки в сумі 11 896,94 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 06.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні письмовою заявою зменшили розмір позовних вимог у зв`язку з виплатою страховиком належної суми матеріальної шкоди та стягнути з [PERSON] на користь позивача лише завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважає, що у позивача були відсутні підстави для подачі позову про стягнення моральної шкоди, а з урахуванням його скрутного матеріального становища, вважає за можливе сплатити позивачу 10 000 гривень. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ст.. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. У даному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 18/д від 20.04.2018: Згідно представленої медичної документації у гр. [PERSON] , [INFO] мав місце закритий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки і медіальної кісточки зліва. Описані ушкодження, утворилися від дії тупого предмета і відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного загоєння переломів необхідно більше, ніж 21 день. Зі змісту вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов не пред`являвся. Як було встановлено судом, відповідач не запропонував позивачу належної підтримки, спроб надання будь-якої допомоги не вчиняв, жодної фінансової допомоги, окрім як накладання гібсу позивачу після ДТП, відповідачем з моменту ДТП і до часу розгляду даної справи, надано не було. Доказів на спростування даних обставин, відповідачем суду надано не було. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В судовому засіданні було встановлено, що матеріальну шкоду [PERSON] виплатила страхова компанія, тому у позивача відпала потреба у повторному стягненні цієї суми коштів з відповідача. Проте, судом встановлено, що позивачу, діями відповідача спричинено моральні страждання. Так, позивач пред`явив вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відносно неї злочину та заподіянні тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. На підставі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, судом встановлено, що відповідач, керуючи автомобілем, здійснюючи рух заднім ходом та будучи неуважним, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Як вбачається з медичної документації позивача, з моменту ДТП, остання протягом 4 місяців перебувала на амбулаторному лікування. Протягом тривалого часу вимушена була витрачати власні кошти на купівлю ліків, втратила роботу, має пригнічений стан, пересувається лише за допомогою палиці і при таких наслідках жодної підтримки від відповідача протягом півтора року так і не отримала. Відповідачем доказів зворотнього , надано суду так і не було. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки внаслідок вчинення злочину, вона зазнала душевних страждань, перенесла стрес, знаходилась тривалий час на лікуванні, втратила роботу. змушена була змінити спосіб життя та повсякденну поведінку. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, а тому позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved