Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить визнати недійсною довіреність громадянина Французької республіки [PERSON] Пєра [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі № 260, 261. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона була одружена з відповідачем [PERSON] Пєр [PERSON], і їх шлюб було розірвано Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Між нею та її колишнім чоловіком тривають судові спори у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області під час яких інтереси [PERSON] Пєра [PERSON] представляє відповідач [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності. 29.08.2013 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] було посвідчено оспорювану довіреність. Вважає, що дана довіреність є недійсною так як метою представництва по даній довіреності є здійснення юридичних дій [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] Пєра [PERSON]. Дії, які здійснюються представником, є власними, самостійними вольовими діями, які створюють, змінюють або припиняють цивільні права та обов'язки[PERSON] Пєра [PERSON]. Основний зміст відносин доручення складають повноваження представника. Вважає, що дії відповідача щодо видачі вказаної вище довіреності, як і сама довіреність, є недійсною, виходячи з вимог ст.202, 215, 216, 237 ЦК України. Рукописний текст та підпис в оспорюваній довіреності не належать [PERSON] Пєру [PERSON], є підробленими, рукописний текст у довіреності не належить перекладачу [PERSON]Г.О., документів, які б підтверджували право перекладача здійснювати переклад із французької мови на українську мову не існує, а тому остання не уповноважена була здійснювати такий переклад. В усному перекладі оспорюваної довіреності не точно передано зміст оригіналу оспорюваної довіреності, не точно передана термінологія, яка міститься в ній, не точно передано зміст з точки зору граматики і пунктуації, стиль перекладу довіреності не відповідає мовним нормам та контексту. В порушення ч. 2 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» прізвище, імя, по батькові [PERSON] Пєра [PERSON] написано не повністю, а також не повністю написано його місце проживання та ідентифікаційний номер за даними державного реєстру фізичних осіб платників податків. Крім цього вказує, що нотаріус [PERSON] не посвідчувала справжність підпису перекладача [PERSON]Г.О., не посвідчувала вірність перекладу довіреності із французької мови на українську, не викладала на спеціальному бланку нотаріальних документів оспорювану довіреність. [PERSON] Пєр [PERSON] не виконував власноручно свій підпис на спірній довіреності, однак перекладач [PERSON]Г.О. виконала власноручно вій підпис на довіреності від 29.08.2013 року. Текст довіреності не був перекладений а ні нотаріусом, а ні перекладачем ні в усній, а ні в письмовій формі. [PERSON] Пєр [PERSON] не звертався до нотаріуса про посвідчення перекладу спірної довіреності. Одночасно приватний нотаріус [PERSON] не отримала від перекладача документу, що встановлює його особу, та її кваліфікацію. Переклад оскаржуваної довіреності не вміщений поруч з текстом документу на одній сторінці, не розділений вертикальною рискою таким чином, щоб оригінальний текст розташовувався з лівого боку, а переклад з правого. Переклад з оскаржуваної довіреності не зроблений з усього тексту документу, під текстом оригіналу та перекладу довіреності відсутній підпис перекладача, посвідчувальний напис не виконаний під текстом документу і перекладу з нього. Переклад оскаржуваної довіреності не розміщувався на окремому від оригіналу аркуші, не прикріплювався до нього, не прошнуровувався і не скріплювався підписом нотаріуса та його печаткою. Зазначає, що Генеральне консульство Франції у Женеві не видавало 15.06.2012 року паспорт [PERSON] Пєру [PERSON], облікова картка фізичної особи платника податків йому не належить, він не є громадянином [PERSON] Республіки та ніколи не проживав у Швейцарській Конфедерації. Станом на 29.08.2013 року, [PERSON] Пєр [PERSON] не перетинав кордон України, і не міг бути присутнім у нотаріуса під час підписання оспорюваної довіреності, і [PERSON] не мав жодного права вчиняти будь-яких процесуальних дій від імені [PERSON] Пєра [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] Пєр [PERSON], а також третя особа [PERSON]Г.О., яка виступала в якості перекладача відповідача, проти чого не заперечували учасники процесу, не заперечили проти задоволення позовних вимог позивача. Зокрема відповідач [PERSON] Пєр [PERSON] вказав, що з січня місяця 2016 року оспорювана довіреність є недійсною, однак документів про її скасування суду не представив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які скеровувались на його адресу та наявні в матеріалах справи, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подавав. Приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та надала суду копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення нею 29.08.2013 року спірної довіреності. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача[PERSON] Пєра [PERSON], переклад яких здійснювала перекладач [PERSON]Г.О., яка є третьою особою у даній справі, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється,позивач [PERSON] була одружена з відповідачем [PERSON] Пєр [PERSON], і їх шлюб було розірвано Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Між нею та її колишнім чоловіком тривають судові спори у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області. 29.08.2013 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] було посвідчено довіреність якою [PERSON] Пєр [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси та вести від його імені справи у судах усіх інстанцій з усіма правами та обовязками, які надані законом, а також в органах державної виконавчої служби з питань повязаних з виконанням судових та інших рішень, тощо. Підставою припинення представництва за довіреністю в контексті ст. 248 ЦК України є: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Із основних підстав недійсності оскаржуваної довіреності, позивач вказує те, що метою представництва по даній довіреності є здійснення юридичних дій [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] Пєра [PERSON]. Дії, які здійснюються представником, є власними, самостійними вольовими діями, які створюють, змінюють або припиняють цивільні права та обов'язки[PERSON] Пєра [PERSON]. Основний зміст відносин доручення складають повноваження представника. Вважає, що дії відповідача щодо видачі вказаної вище довіреності, як і сама довіреність, є недійсною, виходячи з вимог ст. 202, 215, 216, 237 ЦК України. Рукописний текст та підпис в оспорюваній довіреності не належать [PERSON] Пєру [PERSON], є підробленими, рукописний текст у довіреності не належить перекладачу [PERSON]Г.О., документів, які б підтверджували право перекладача здійснювати переклад із французької мови на українську мову не існує, а тому остання не уповноважена була здійснювати такий переклад. В усному перекладі оспорюваної довіреності не точно передано зміст оригіналу оспорюваної довіреності, не точно передана термінологія, яка міститься в ній, не точно передано зміст з точки зору граматики і пунктуації, стиль перекладу довіреності не відповідає мовним нормам та контексту. В порушення ч. 2 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» прізвище, імя, по батькові [PERSON] Пєра [PERSON] написано не повністю, а також не повністю написано його місце проживання та ідентифікаційний номер за даними державного реєстру фізичних осіб платників податків. Крім цього вказує, що нотаріус [PERSON] не посвідчувала справжність підпису перекладача [PERSON]Г.О., не посвідчувала вірність перекладу довіреності із французької мови на українську, не викладала на спеціальному бланку нотаріальних документів оспорювану довіреність. [PERSON] Пєр [PERSON] не виконував власноручно свій підпис на спірній довіреності, однак перекладач [PERSON]Г.О. виконала власноручно вій підпис на довіреності від 29.08.2013 року. Текст довіреності не був перекладений а ні нотаріусом, а ні перекладачем ні в усній, а ні в письмовій формі. [PERSON] Пєр [PERSON] не звертався до нотаріуса про посвідчення перекладу спірної довіреності. Одночасно приватний нотаріус [PERSON] не отримала від перекладача документу, що встановлює його особу, та її кваліфікацію. Переклад оскаржуваної довіреності не вміщений поруч з текстом документу на одній сторінці, не розділений вертикальною рискою таким чином, щоб оригінальний текст розташовувався з лівого боку, а переклад з правого. Переклад з оскаржуваної довіреності не зроблений з усього тексту документу, під текстом оригіналу та перекладу довіреності відсутній підпис перекладача, посвідчувальний напис не виконаний під текстом документу і перекладу з нього. Переклад оскаржуваної довіреності не розміщувався на окремому від оригіналу аркуші, не прикріплювався до нього, не прошнуровувався і не скріплювався підписом нотаріуса та його печаткою. Зазначає, що Генеральне консульство Франції у Женеві не видавало 15.06.2012 року паспорт [PERSON] Пєру [PERSON], облікова картка фізичної особи платника податків йому не належить, він не є громадянином [PERSON] Республіки та ніколи не проживав у Швейцарській Конфедерації. Станом на 29.08.2013 року, [PERSON] Пєр [PERSON] не перетинав кордон України, і не міг бути присутнім у нотаріуса під час підписання оспорюваної довіреності, і [PERSON] не мав жодного права вчиняти будь-яких процесуальних дій від імені [PERSON] Пєра [PERSON]. Однак, такі твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи та всупереч вимог ст.60 ЦПК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи. Як вбачається із матеріалів нотаріальної справи, яка надана суду приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу [PERSON] на семи аркушах, відповідач [PERSON] Пєр [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси та вести від його імені справи у судах усіх інстанцій з усіма правами та обовязками, які надані законом, а також в органах державної виконавчої служби з питань повязаних з виконанням судових та інших рішень, тощо. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу [PERSON], скріплена підписами [PERSON] Пєр [PERSON] та в ній заначено, що усний переклад тексту даної довіреності з української мови на французьку мову зроблено перекладачем [PERSON]Г.О., де також представлено її підпис. Відтак суд вважає твердження позивача, які викладені в позовній заяві позивача про те, що а ні відповідач [PERSON] Пєр [PERSON], а ні перекладач [PERSON]Г.О., її не підписували хибними, і такими, що не можуть заслуговувати на увагу. Одночасно не можуть заслуговувати на думку суду твердження позивача про інші обставини визнання оспорюваної довіреності недійсною так як вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та спростовуються доданими належно завіреними копіями документів щодо реєстрації оскаржуваної довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей, реєстрації у журналі реєстрації нотаріальних дій у нотаріуса та копіями паспорта, довідки про присвоєння картки платника податків відповідача [PERSON] Пєр [PERSON], які містяться у матеріалах справи щодо посвідчення нотаріусом оскаржуваної довіреності. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З вище викладеного вбачається, що оскаржувана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу [PERSON] не може бути визнана судом недійсною із тих підстав, що зазначені у ст. 203 Цивільного кодексу України. Важливо зазначити й той аспект, що у відповідності до положень статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Більше того, у п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України чітко зазначено, що судове рішення повинно складатися також із мотивувальної його частини із обовязковим зазначенням, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Виходячи із зазначених норм процесуального права очевидним є той факт, що однією із обовязкових підстав для задоволення судом позовних вимог у цивільному процесі повинен мати місце факт порушення прав, свобод чи інтересів позивача у справі (у даному випадку факт порушення прав, свобод чи інтересів позивача [PERSON]М.) Однак, як із позовної заяви [PERSON], так із усіх інших обставин та матеріалів даної цивільної справи, очевидним є той факт, що виданою [PERSON] Пєр [PERSON] оскаржуваною довіреністю, згідно якої він уповноважив представляти його законні права та інтереси в усіх судових процесах не порушила жодних законних прав, свобод та інтересів позивача [PERSON] Одночасно суд критично відноситься до висловленої позиції відповідача в судовому засіданні [PERSON] Пєра [PERSON] щодо визнання ним позовних вимог, оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону, так як встановлено в судовому засіданні, оспорювана довіреність на день розгляду справи судом є чинною, ним не скасована, та відповідачем не представлено доказів про відмову представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] слід відмовити, оскільки заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Outcome: dismissed