Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб з позивачем та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в сумі 9000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, діти перебувають на утриманні позивача, відвідують різноманітні гуртки, а тому просить стягнути з відповідача аліменти в сумі 9000грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. \~ Відповідач, в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб\~ 11 березня 2005 року. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Сімейні стосунки між сторонами не склались, шлюбні відносини припинені. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Таким чином, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд задовольняє позов та розриває шлюб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Діти мешкають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, що відповідачем не спростовано. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором\~того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2\~ст. 182 СК України). Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають, перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, а не солідарним. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2\~ст. 184 СК України). Положеннями\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2218 гривень. Доказів праці відповідача не надано, позивачем відповідно до вимог ст.ст.12,81,89\~ЦПК України не доведено та не надано жодних доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 9000 грн. щомісячно. Також позивачем не надано доказів в обгрунтування заявленої суми аліментів. Суд зазначає, що витрати на дитину, які зумовлені зокрема відвідуванням гуртків не враховуються при стягненні аліментів, оскільки є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, які позивачем не заявлялись. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, але в меншому розмірі, який визначила позивач, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, в розмірі 2218 грн. щомісячно на двох дітей (що на даний час становитиме прожитковий мінімум для дитини відповідного віку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до вимог ч.2ст. 182 СК України, починаючи з 02.10.2019 року і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1ст.191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В силу п.1 ч.1ст.430 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати суд стягує відповідно до\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial