Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтовання своїх вимог вказує, що вона є власниками житлового будинку з посподарськими та побутовими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Крім неї, в даному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] , який являється її колишнім чоловіком. Фактично з грудня 2017 року та по даний час [PERSON] в даному будинку не проживає, участі в його утриманні не бере, комунальні послуги не сплачує. Вважає, що відповідач порушує її права, як власника будинковолодіння та створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном. Покликаючись на те, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин тривалий час, тому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, суду надана заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду надана заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи, зокрема копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.04.2008 року судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями в [ADDRESS] (а.с.6). Встановлено також, що після розірвання шлюбу 23.01.2018 року з [PERSON] , позивач змінила прізвище на Конюх, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до вимог ч.1 ст.319, ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України). З доводів позивача, відповідач з грудня 2017 року не проживає в житловому будинку. Дана обставина підтверджується також актами №792 від 22.11.2018 року та №547 від 25.09.2019 року Носачевичівської сільської ради Рожищенського району, згідно яких вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично не проживає з грудня 2017 року (а.с.4, 5). Таким чином встановлено, що останній понад рік без поважних причин відсутній за місцем реєстрації, між сторонами не було укладеного угоди про користування спірним житловим приміщенням, і відповідно його реєстрація в будинку позбавля є позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а тому суд вважає, що відповідач втратив право користування даним жилим приміщенням. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю в цьому будинку понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (а.с.1). Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, то за таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: approved