Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, як матері дитини. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2015 року проживала із відповідачем у цивільному шлюбі, та від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося та на даний час вони проживають окремо. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку із чим не працює, а її рідні не мають можливості надавати їй допомогу. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, він може надавати допомогу позивачу, як матері з якою проживає дитина, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути із відповідача аліменти на її утримання у розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною 3-х літнього віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що на теперішній час вона не має змоги працювати внаслідок того, що здійснює догляд за дитиною, а відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на її утримання. Також з відповідача за рішенням суду стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] у розмірі ј частки всіх видів доходів відповідача, але він ухиляється і від їх сплати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він сплачує аліменти на утримання дитини, а надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку не має можливості, адже на даний час він не працює. Крім того, він перебуває на обліку у лікаря невропатолога та часто перебуває на лікуванні. Єдиним засобом для існування у нього на теперішній час є соціальні виплати у розмірі 900-1000 грн., які він отримує з Фонду соціального страхування. Особою з інвалідністю він не визнаний, має на праві власності частку квартири. В подальшому відповідач [PERSON] в судове засідання про дату, час та місце якого був повідомлений своєчасно та належним чином, не з`явився по невідомим суду причинам. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, у їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі не перебували в зареєстрованому шлюбі, але проживали разом однією сім`єю з 2015 року без реєстрації шлюбу. Вказана обставина сторонами визнана та не оспорюється. Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] (а.с.3). На даний час сторони проживають окремо один від одного та малолітня дитина проживає разом з позивачем, що також визнано в судовому засіданні сторонами та не оспорюється. Право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, передбачене статтею 91 Сімейного кодексу України(далі - СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У відповідності зі ст. 84 ч. 2, ч. 4 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи працює вона і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Системний аналіз частин другої та четвертої статті 84 СК України, частини другої статті 91 СК України свідчить про те, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Згідно довідки, наданої УСЗН по Заводському району Запорізької міської ради від 19.04.2019 року, [PERSON] перебуває на обліку та отримує допомогу при народженні на дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 88). Відповідно до довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності від 31.08.2011 року, [PERSON] визначено 25% втрати професійної працездатності безстроково. Група інвалідності не встановлена (а.с. 89). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів встановлено, що [PERSON] за 2018 рік отримував доходи у виді заробітної плати в ТОВ «ЗТМК» та ПРАТ «Укрграфіт», а також отримує соціальні виплати у Запорізькому відділені управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування (а.с. 108). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналізуючи надані у справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання, як матері з якою проживає спільна з відповідачем дитина [PERSON] до досягнення ним трьох років, та при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України, на підставі наданих та оцінених доказів, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, з урахуванням того, що в судовому засіданні був встановлений факт того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки він є особою працездатного віку, а тому перешкод для працевлаштування не має, особою з інвалідністю відповідач не визнаний, та на утриманні крім спільної із позивачем дитини більш нікого не має. При цьому, суд також враховує стан здоров`я відповідача, а також ту обставину, що з нього вже стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частки його доходу. Крім того, суд вважає, що позивачем [PERSON] в судовому засіданні не доведена можливість відповідача [PERSON] сплачувати аліменти у на її утримання саме у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), а тому суд прийшов до переконання про необхідність часткового задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Крім того, згідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позов до суду.

Outcome: partial