Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та надання дозволу на оформлення проїзного документа на право виїзду дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року відповідач сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно. Однак, станом на теперішній час, обставини, що зумовили стягнення аліментів, у визначеному, згідно даного судового рішення, розмірі, перестали існувати. Прожитковий мінімум на дитину відповідного віку неодноразово збільшувався, а тому сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання дитини. Відповідач на даний час працює закордоном та отримує стабільний дохід, однак участі у вихованні дочки не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. [PERSON] вважає, що вона вправі ставити питання про зміну розміру аліментів і просить суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням суду від 30.12.2014 року, визначивши його в твердій грошовій сумі, в розмірі 600 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З метою оздоровлення та розширення світогляду дитини, позивачка має намір поїхати з дочкою за кордон. Проте виготовити нотаріально засвідчене клопотання для оформлення закордонного паспорта чи проїзного документа дитини вона не в змозі, оскільки їй невідоме місце перебування відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії 1-ИД №141835, видане Відділом ДРАЦСу Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області). Неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає із матірю [PERSON], що стверджується довідкою №1323 від 17.05.2016 року, виданою ТОВ «КомЕнерго-Тернопіль-2». 30 грудня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягування із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи із 20 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно Довідки №09 від 13.05.2016 року, [PERSON] відвідує Тернопільський дошкільний навчальний заклад №5, середню групу №2. [PERSON] займається мати. Батька у садочку вихователі жодного разу не бачили, дівчинка про батька нічого не розповідає. Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON], на підставі рішення суду, сплачує на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 500 грн. щомісячно. Розмір аліментів є незначним та не задовольняє мінімальних потреб дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, враховуючи те, що, встановлений рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини в сумі 500 грн. щомісячно, на сьогоднішній день є мізерним, це є підставою для збільшення розміру аліментів, а тому суд, на підставі ст. 182 СК України, із врахуванням стану здоровя та матеріального становища платника аліментів, того, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 06 років, який з 01.05.2016 року становить 1\~228 грн., вважає, що із [PERSON] слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері. Батько [PERSON] дитиною не цікавиться, самоусунувся від виконання батьківського обовязку щодо утримання та виховання дочки та своїми діями перешкоджає можливості їх належного оздоровлення, розвитку та відпочинку. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також в ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що ненадання відповідачем [PERSON] згоди на оформлення проїзного документа дитини шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку. На підставі наведеного та

Outcome: approved