Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради, у якому просить визнати протиправною відмову виконкому Тернопільської міської ради в передачі у власність [PERSON] , житлової кімнати [ADDRESS] , яка викладена у формі рішення виконкому №727 від 26 вересня 2018 року про затвердження протоколу №9 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків; зобов`язати виконком Тернопільської міської ради передати у власність [PERSON] житлову кімнату [ADDRESS] ; стягнути з Тернопільської міської ради моральну шкоду, спричинену їй протиправною бездіяльністю та бездіяльністю її виконавчого органу в розмірі 91 000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року, визнано за [PERSON] право на приватизацію житлової кімнати [ADDRESS] . Вказаним судовим рішенням було встановлено, що [PERSON] в 2006 році, як працівник ВАТ «Текстерно» була поселена в житлове приміщення гуртожитку по [ADDRESS] , який знаходився на балансі товариства, та в подальшому, в 2008 році [PERSON] уклала із ВАТ «Текстерно» договір найму ліжко-місця у кімнаті гуртожитку, де проживає по даний час. Починаючи з 2008 року відповідач систематично зловживає своїми правами та грубо порушує права позивача на житло, яке до цього часу не передано у власність [PERSON] всупереч нормам законодавства та всупереч зазначеного рішенню суду. Так, відповідач, замість того, щоб у встановленому законодавством порядку дати згоду на реєстрацію [PERSON] у гуртожитку (у період, коли реєстрацію місця проживання здійснювали органи ДМС) або самостійно зареєструвати її місця проживання у вказаному гуртожитку (після передачі функцій з реєстрації місця проживання Управлінню державної реєстрації при Тернопільській міській раді), незважаючи на неодноразові звернення як самої позивачки, так і адміністрації ВАТ «Текстерно» продовжував протиправну бездіяльність, чим спеціально створював перешкоди в отриманні необхідних документів для приватизації житла. До цього часу позивач змушена проживати в незадовільних житлово-побутових умовах, так як не може ризикувати вкладати свої кошти в ремонт орендованого житла, доля якого їй наперед не відома. Фактична відсутність житла впливає на її моральний стан, заважає останній влаштовувати особисте сімейне життя через невпевненість у завтрашньому дні. Позивач не має власного житла, про що неодноразово наголошувала. Позивач відчуває значні моральні страждання через усвідомлення її дискримінації в порівнянні з іншими особами, які вже використали своє право на приватизацію. Моральні страждання викликають усвідомлення [PERSON] своєї вразливості і беззахисності перед державним органом в особі Тернопільської міської ради, яка на її думку, діє всупереч норм права і моралі, вишукуючи формальні підстави, відверто протидіє задоволенню потреби в житлі позивача, яке гарантоване їй Конституцією України (ст. 47), Житловим Кодексом України (ст. 1), Законом України «Про реалізацію житлових прав мешканців гуртожитків» та визнане судовим рішенням, що набрало законної сили. Позивач протягом семи років, (починаючи з 2011 року і до цього часу) безуспішно намагається реалізувати своє право на реєстрацію місця проживання, похідним від якого є цілий ряд інших прав, а також право на житло, яке беззаперечно є у позивача. При цьому Тернопільська міська рада сім разів з тих чи інших незаконних підстав протиправно відмовляла [PERSON] у передачі кімнати в гуртожитку у приватну власність. Оцінюючи розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] , остання виходить з того, що порушення її прав носить довготривалий характер, з 2011 року. Моральну шкоду позивачка визначила, виходячи із тривалості перенесених нею страждань та розчарувань протягом останніх 91 місяців та просить суд стягнути моральну шкоду з розрахунку по 1 000 грн. за кожен місяць обґрунтованих очікувань на справедливе та законне рішення про реєстрацію її проживання та передачу у власність кімнати в гуртожитку. Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, Тернопільська міська рада подали суду відзив (пояснення) на позовну заяву, у якому вважають вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зокрема, позивачем не надано доказу, який би підтверджував звернення [PERSON] та подання останньою визначеного переліку документів про передачу їй кімнати [ADDRESS] до власника гуртожитку в проміжку часу з 2008 по 2016 роки. Рішень судів, рішень інших органів, які б визнавали дії/бездіяльність Тернопільської міської ради, виконавчого комітету, її посадових осіб незаконними/протиправними у відношенні до [PERSON] відсутні. [PERSON] не вказано який саме відповідач неправомірно/незаконно, на думку позивача, відмовив у реєстрації її місця постійного проживання. [PERSON] відповідачу не подано визначеного пакету документів для реєстрації місця постійного проживання за адресою кімната [ADDRESS] . Як зазначає позивач, надавались документи, які вона зібрала, однак він не відповідає інформаційній карточці. Відповідно до пункту 4, Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 27.04.2015р. №84 особи, які проживають у гуртожитку зобов`язані забезпечувати за власний рахунок проведення поточного ремонту приміщення, у якому вони проживають. Таким чином, звинувачення [PERSON] відповідачів у справі в незадовільних житлово-побутових умовах свого проживання, в більшій мірі залежить від позивача. Не можливість проживати позивачу разом із партнером, є надуманим та не підтверджується доказами. З приводу документальних підтверджень звернень [PERSON] зазначає, що представником [PERSON] - Пацулою В.О. не подано до Тернопільської міської ради, її виконавчих органів визначеного пакету документів для реєстрації місця проживання (в квітні 2017 року Пацула В.О. звернувся до органу реєстрації з вимогою провести реєстрацію [PERSON] з дати її поселення - 2006 року, а не датою звернення до органу реєстрації). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2018 р. у справі №607/15122/17 не зобов`язано Тернопільську міську раду, виконавчий комітет вчинити певні дії чи утриматися від них, не визнано дії чи бездіяльність незаконними. На даний час є рішення виконавчого комітету від 26.09.2018 р. №722, яким розглядалося питання [PERSON] про передачу їй кімнати [ADDRESS] , яке є чинним та не скасоване. Твердження позивача про бездіяльність відповідача у передачі [PERSON] кімнати у гуртожитку є передчасним та необгрунтованим. У серпні 2019 р. [PERSON] з питань приватизації кімнати в гуртожитку була на особистому прийомі заступника міського голови, голови комісії з житлових питань. [PERSON] надано роз`яснення порядку приватизації кімнати в гуртожитку. Не можливість подання пакету документів визначений Інформаційною карточкою Н-11.1.-06, зокрема відсутність довідки про склад сім`ї громадянина, що мешкає у кімнаті гуртожитку, довідки з місця проживання про склад сім`ї обумовлена відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Для вирішення питання передачі кімнати гуртожитку в приватну власність, [PERSON] неодноразово зверталась увага на необхідність спершу, зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою, а в подальшому звернутися для передачі житла у якому зареєстрована [PERSON] в приватну власність. Представники позивача [PERSON] - Пацула В.О. , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити із мотивів наведених у позовній заяві. Представник виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, у їх задоволенні просить відмовити. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. За умовами ст. 4 ЦПК України кожна особа, має в порядку встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2018 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання права на приватизацію кімнати у гуртожитку, позов, задоволено. Визнано за [PERSON] право на приватизацію житлової кімнати [ADDRESS] . Як вбачається із вказаного судового рішення, у ньому зазначено «…суд критично оцінює твердження представника відповідача, про те що [PERSON] проживає в кімнаті гуртожитку без правових підстав, не має прописки у гуртожитку, а тому не має права на приватизацію займаного нею житла, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач в 2006 році, як працівник ВАТ «Текстерно» була поселена в житлове приміщення гуртожитку по [ADDRESS] , який знаходився на балансі товариства та в подальшому в 2008 році [PERSON] уклала з ВАТ «Текстерно» договір найму ліжко-місця у кімнаті гуртожитку де проживає по даний час, тому суд вважає, що правомірність (законність) її проживання в зазначеному житловому приміщенні безсумнівна, а відсутність її реєстрації (прописки) в даному гуртожитку не може впливати на встановлене законом право позивача на приватизацію займаної нею кімнати…». У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не підлягає доказуванню право [PERSON] на приватизацію спірного житла, а саме житлової кімнати [ADDRESS] , оскільки зазначені обставини уже встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2018 року. 03 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до Тернопільського міського голови (Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради) із письмовою заявою про реєстрацію місця проживання по [ADDRESS] . Крім цього, представником [PERSON] - Пацулою В.О. в інтересах [PERSON] було подано заяви до Тернопільського міського голови, а саме 15.08.2017 року, 21.09.2017 року про передачу в приватну власність жилого приміщення в гуртожитку, а саме житлової кімнати [ADDRESS] . Як вбачається із інформації, викладеній у листах виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.08.2017 року №2147/08, від 06.11.2017 року №3029/08, адресованій [PERSON] , останній було відмовлено у приватизації спірного житлового приміщення, оскільки заявницею не було подано копію ордеру про надання жилого приміщення [ADDRESS] , довідки про склад сім`ї громадянина, довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію (форма №3). Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25.07.2018 року №549, затверджено протокол №7 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 19.07.2018 р. щодо перенесення справи [PERSON] про передачу у власність займаного жилого приміщення, кімнати [ADDRESS] , для додаткового вивчення та доручено Управлінню правового забезпечення звернутись для надання роз`яснення щодо виконання рішення суду, у справі №607/15122/17 в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. Як вбачається із витягу із протоколу №7 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 19.07.2018 року, у поданих заявницею документах відсутні довідка про склад сім`ї та займані приміщення з ЖЕКу форми №3. 12 липня 2018 року, адвокат Пацула В.О. в інтересах [PERSON] повторно подав заяву до відповідача у якій просив від імені [PERSON] оформити передачу в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність жилого приміщення в гуртожитку, що займає на умовах найму, а саме житлової кімнати [ADDRESS] . Як вбачається із доданого опису документів, які було додано до спірної заяви від 12.07.2018 року, зокрема заявником було надано: 1. Заяву. 2. Копія ордеру про надання жилої площі або копію договору найму жилої площі в гуртожитку. 3.Акт обстеження житлових умов з ЖЕКу. 4. Довідка про включення в списки для приватизації житла та невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду з ВАТ «Державний ощадний банк України». 5.Довідки про наявність чи відсутність зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру) по місту Тернополю на всіх членів сім!ї, включаючи неповнолітніх дітей з ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації».6.Довідки з місця роботи про працевлаштування. 7.Копії трудових книжок. 8.Копії паспортів громадянина України. 9.Копії реєстраційних номерів облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. 10.Квитанція про оплату житлово-комунальних послуг по місцю реєстрації заявника за останній місяць поточного року, що засвідчує відсутність заборгованості. 11. Рішення суду. Ухвалою суду від 30.08.2018 року Тернопільським міськрайонним судом відмовлено Тернопільській міській раді у роз`ясненні рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2018 року. Як вбачається із інформації, викладеній у листі №4478/08 від 27.09.2018 року, виконавчий комітет Тернопільської міської ради повідомляє, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.09.2018 року №722 затверджено рішення міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків щодо відмови у передачі їй у власність кімнати [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю ордера на вселення в дану кімнату гуртожитку, відсутністю реєстрації постійного місця проживання в даній кімнаті гуртожитку, відсутністю встановленого законом тривалого часу проживання в даній кімнаті гуртожитку, відсутністю документів передбачених п.2 інформаційної картки Н-11.1-06, а саме довідки про склад сім`ї громадянина, що мешкає у жилому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку та займані ними приміщення з організації, яка обслуговує гуртожиток, яка встановлює порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні, що не дає права здійснити приватизацію у відповідності до Закону ш України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396. Як вбачається із витягу із протоколу №9 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 20.09.2018 року, у поданих заявницею документах відсутні довідка про склад сім`ї та займані приміщення з ЖЕКу форми №3. Вирішено рекомендувати виконавчому комітету відмовити у передачі у власність займаного жилого приміщення у зв`язку з відсутністю ордера на вселення в дану кімнату гуртожитку, відсутністю реєстрації постійного місця проживання, відсутністю встановленого законом тривалого часу проживання, відсутністю документів, передбачених інформаційною карткою Н-11.1-06, а саме довідки про склад сім`ї громадянина з організації, яка обслуговує гуртожиток, яка встановлює порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні, що не дає право здійснити приватизацію у відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, ограни місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Водночас, частина 5 ст. 129 Конституції України визначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання. Відповідно до ст..5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Згідно із ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, і більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Пунктом 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 26.12.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404 (надалі - Положення), передбачено, що передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). За умовами п. 17 зазначеного Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згідно п. 18 цього Положення, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Відповідно до вимог ч.1 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. До моральної шкоди відноситься: фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевні страждання особи у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї. В силу вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви. Відповідно до п. 3 зазначеної постанови, під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням, під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд, оцінивши та проаналізувавши матеріали даної справи, докази надані сторонами вважає, що позов [PERSON] до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та відшкодувати моральну шкоду слід задовольнити частково. При цьому, суд зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2018 року, яке набрало законної сили, уже визнано за [PERSON] право на приватизацію житлової кімнати [ADDRESS] . Так, зазначеним судовим рішенням було досліджено усі обставини виникнення зазначеного права у [PERSON] , яким зокрема встановлено, правомірність (законність) її проживання у спірному приміщенні, а відсутність реєстрації (прописки) в даному гуртожитку, не може впливати на встановлене законом право позивача на приватизацію займаної нею кімнати. Відтак, суд вважає, що слід визнати протиправною відмову виконавчого комітету Тернопільської міської ради, викладену у рішенні виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26 вересня 2018 року №722 в частині не надання дозволу [PERSON] у приватизації займаного нею житлового приміщення, а саме кімнати № [ADDRESS] . Також, суд вважає за необхідне зобов`язати виконавчий комітет Тернопільської міської ради вчинити дії щодо передачі в порядку приватизації у власність [PERSON] житлової кімнати [ADDRESS] . При цьому, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що позивач при подані заяви про приватизацію житла не надала усіх документів, зокрема у зв`язку відсутністю встановленого законом тривалого часу проживання в даній кімнаті гуртожитку, відсутністю документів передбачених п.2 інформаційної картки Н-11.1-06, а саме довідки про склад сім`ї громадянина, що мешкає у жилому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку та займані ними приміщення з організації, яка обслуговує гуртожиток, яка встановлює порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні, оскільки право на приватизацію позивача спірного житлового приміщення, з урахуванням поданих нею документів та заяви 21 вересня 2017 року про надання у приватну власність спірного жилого приміщення, уже досліджувалось судом, а відсутність реєстрації (прописки) позивача в даному гуртожитку не може впливати на встановлене законом право позивача на приватизацію займаної нею кімнати. Також, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення із відповідачів моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Суд зазначає, що діями відповідачів, які полягали у протиправній відмові позивачу у наданні дозволу на приватизацію спірної житлової кімнати у гуртожитку, у тому числі після ухвалення судом рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.01.2018 року, [PERSON] зазнала моральних страждань через неможливість реалізувати своє право на приватизацію житлового приміщення, протиправної відмови щодо цього, як наслідок неможливістю в подальшому володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. З урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 гривень, яку слід стягнути із відповідача. Судові витрати у вигляді судового збору, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з Тернопільської міської ради в користь позивача, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 768,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial