Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому прохає розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] зареєстрований 01 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №186. Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2013 року і є батьками дітей - [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Одруження виявилось невдалим. Сторони мають різні погляди на життя, шлюб та взаємовідносини у сім`ї, на грунті чого між сторонами постійно виникають непорозуміння, які переростають у скандали, під час яких відповідач вживає нецензурну лексику та не контролює свою поведінку. Сторони неодноразово робили спроби примиритися, однак такі заходи позитивних наслідків не дали, оскільки відповідач продовжує застосовувати до позивача психічне насильство, часто у присутності малолітніх дітей сторін. Вказана обставина остаточно переконала її у тому, що відновлення подружніх стосунків з відповідачем неможливе, оскільки спільне проживання з відповідачем негативно впливає на виховання малолітніх дітей сторін. Позивач [PERSON] у ході судового розгляду позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві і прохає його задовольнити. Позивач, додатково пояснила, що відновлення подружніх стосунків між сторонами неможливе, оскільки відповідач не бажає змінювати свого ставлення до сімейних цінностей. Перебування сторін у шлюбі є обтяжливим для її та для дітей як у матеріальному плані, так і психологічному. Відповідач безпідставно продовжує її ображати. З огляду на підстави позову вважає, що рішення про розірвання шлюбу не потягне негативних наслідків для неповнолітніх дітей сторін. За таких обставин, наполягає на розірванні шлюбу, а судові витрати прохає стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав , не заперечує щодо розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Факт реєстрації шлюбу між сторонами 01 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №186, доводиться відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.10.2013 року та серії [NUMBER] від 06 січня 2016 року доводиться, що сторони є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік повинен утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Чоловік і жінка зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. У ході судового розгляду встановлено, що шлюб між сторонами існує лише формально. Сторони упродовж тривалого часу не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства. Змінювати своєї поведінки відповідач не бажає. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У ході розгляду справи суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи, що подальше перебування сторін у шлюбі є обтяжливим для позивача, яка вимушена самостійно нести тягар матеріального забезпечення сім`ї в цілому та малолітніх дітей сторін зокрема, рішення суду про розірвання шлюбу не потягне негативних наслідків для малолітніх дітей сторін. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. На підставі ст. ст. 12-13, 19, 141,247,206, 258-259,264, 265 ЦПК України, ст. ст55-56, 110, 112 Сімейного кодексу України,суд -,

Outcome: approved