Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~Новопсковського районного\~суду Луганської\~області з\~позовною заявою\~до відповідача,\~в якій\~просить визнати\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~таким,\~що втратив\~право користування\~будинком,\~розташованим за\~адресою:\~ [ADDRESS] . В обґрунтування\~позовної заяви\~позивач зазначає,\~що їй\~на праві\~приватної власності\~належить будинок,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] . У вищезазначеному домоволодінні зареєстрований рідний брат позивача [PERSON] , але він фактично не проживає в будинку з 1980 року. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не має змоги, оскільки фактично проживає в м. Луганськ та приїхати не має можливості. Позивач вважає, що оскільки відповідач постійно проживає в іншому місці, він втратив право користування вказаним вище домоволодінням. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04.03.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 30.03.2020. 30.03.2020 підготовче судове засідання відкладено до 21.04.2020 у зв`язку з неявкою сторін. 21.04.2020 підготовче судове засідання відкладено до 04.05.2020 у зв`язку з неявкою відповідача. УхвалоюНовопсковського районного суду Луганської області від 04.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.05.2020. 15.05.2020\~судове засідання\~відкладено до\~18.06.2020 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення рекомендованих поштових повідомлень, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, заяв про відкладення або розгляд справи без його участі, відзив на позовну заяву та заперечення не надав. Представник третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає задоволенню\~за таких\~підстав.\~ Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 27.02.2018 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальовим А.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 84, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2018, індексний номер витягу 115503299. Згідно довідки № 640, виданої виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області 14.02.2020, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживає. Довідкою № 641, виданою виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області 14.02.2020, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживає з 1980 року. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382\~ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст.\~9\~ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.\~71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст.\~72\~ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] з 1980 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , не є членом сім`ї позивача. Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні. Таким чином позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при поданні позовної заяви, у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved