Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником будинку та господарських споруд, що розташовані по [ADDRESS]. У вказаному будинку крім неї зареєстровані її мати - [PERSON], брат [PERSON] та Вітчим [PERSON], [INFO]. Останній в належному їй домоволодінні не проживає з 2007 року, спільним побутом з нею не пов'язаний, взаємних прав та обов'язків з нею, як власником будинку не має, домоволодіння в належному стані не підтримує. Вона як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи Заставнівського РС УДМС в Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, не надав суду відомостей про причини неявки. Згідно відповіді на запит в Адресно-довідкове бюро при УМВс України в Чеірвнецькій області №7711/13-вх від 11.12.2013 року (а.с.19) відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, врахувавши заяву позивача, суд вважає, що позов доведений та обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 29.10.2003 року (а.с. 106), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1849621 серії ВВА №106847 від 29.10.2003 року (а.с.11), технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с. 12-15). У вказаному будинку крім позивача [PERSON] зареєстровані також її мати [PERSON], її брат [PERSON], а також її вітчим відповідач по справі [PERSON], що відповідачі на адвокатський запит №1527 від 03.10.2013 року (а.с.9). Відповідач [PERSON] у домогосподарстві позивача [PERSON] не проживає, спільним побутом з нею не пов'язаний взаємних прав та обов'язків не має, домоволодіння в належному стані не підтримує. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні. Оскільки об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду також відсутні. Угоди про користування спірним житлом не мають. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved