Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що з 13.02.1998 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] 09 жовтня 2001 року за договором дарування вона отримала у приватну власність квартиру [ADDRESS] (Леніна) в м. Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Нею було зареєстровано право власності на квартиру в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». Разом з відповідачем вона вселилась у квартиру та вони зареєструвалися в ній. З січня 2014 року вони припинили шлюбні стосунки та з того часу відповідач [PERSON] забрав всі свої речі та виїхав з квартири. Наявність реєстрації відповідача перешкоджає позивачу отримати субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просить позов задовольнити. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилась. Надала заяву з проханням справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав заяву з проханням справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що 13 лютого 1998 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 09 жовтня 2001 року згідно договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS] (Леніна) в м. Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Позивачем 26.10.2001 року було зареєстровано право власності на квартиру в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». Отже спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки про склад сімї, виданої «ЄРЦ КП» 16.02.2017 року, в спірному житловому приміщенні зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Згідно акту, складеного техніками КП КМР «УКОЖФ» та сусідами від 11.03.2017 року, [PERSON] з 01 лютого 2014 року за місцем реєстрації не проживає. З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved