Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], у якому просить встановити особистий безоплатний земельний сервітут на право користування [PERSON] земельною ділянкою кадастровий номер 6125281700020012579, площею 0,22 га., що розташована по вул. Лісова бічна, 3 в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області на території Великогаївської сільської ради Тернопільської області, яка належить [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2013 року за [PERSON] визнано право власності на будівельні матеріали, з яких складаються незавершені будівництвом господарські споруди по вул. Лісова бічна, 3 в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, а саме: гараж з підвалом та мансардою, та баня з мансардою. Вказане незавершене будівництво господарських споруд знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності відповідачу. Позивач [PERSON] неодноразово намагалася домовитись із [PERSON] про можливість вільного доступу до свого майна (право проїзду транспортним засобом та обслуговування приміщень та саду), однак відповідач необґрунтовано заперечує. Позивачка погоджується оплатити земельний сервітут згідно суми земельного податку та зобовязується влаштувати окремий заїзд зі сторони дороги до належного їй майна за власні кошти. Позивач [PERSON] в судове засідання подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечують. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, встановив Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2013 року у цивільній справі №1915/15019/2012 за [PERSON] визнано право власності на будівельні матеріали, з яких складаються незавершені будівництвом господарські споруди по вул. Лісова бічна, 3 в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, а саме: гараж з підвалом та мансардою, та баня з мансардою. Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №221292, виданого 14.12.2007 р. Управління земельних ресурсів у Тернопільському районі, належить [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу від 28.04.2007 року №2192, є власником земельної ділянки. площею 0,22 га., розташованої по вул. Лісова бічна, 3 в с. Великі Гаї на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення якої землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010764404712. Як вбачається із [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 16.07.2007 р. Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння по вул. Лісова бічна, 3 в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області. Між сторонами по справі виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою площею 0,22 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Лісова бічна, 3 в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, яка належить на праві власності [PERSON] та на якій розміщені незавершені будівництвом господарські будівлі, що належать [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до відповідача з вимогою про встановлення земельного сервітуту. Відповідно до вимог ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, яке здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. Згідно ст. 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. В судовому засіданні встановлено, що, на даний момент, наявний один можливий доступ до господарських приміщень - гаражу та бані, який проходить по існуючому проїзду через земельну ділянку, яка належить [PERSON] (кадастровий номер: 6125281700020012579). Потреба [PERSON] в користуванні вказаною земельною ділянкою, яка забезпечуватиме зокрема проїзд транспортних засобів повязано зокрема з тим, що цільовим призначенням одного з приміщень є гараж для зберігання автомобіля. Тому для використання цього приміщення за призначенням необхідно забезпечити проїзд для автомобілів. Крім того, позивачка повідомила та, на підтвердження долучила фотознімки про те, що для обслуговування належних їй господарських будівель, вона за власні кошти влаштувала дорогу (заїзд до будівель). Відповідно до ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною (сусідньою) земельною ділянкою з метою усунення недоліків власної ділянки. Відповідно до вимог ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом. Відповідно до положень ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Як розяснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, з наступними змінами від 19 березня 2010 року № 2, вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного обєкта і не залежить від власників цих обєктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Виходячи з системного аналізу наведених законодавчих норм, а також провівши аналіз і оцінку доказів, що надали сторони, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, адже позивачем доведена неможливість задоволення власних потреб щодо користування належним їй майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу. На підставі наведеного,

Outcome: approved