Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], який за життя 28.12.2015 склав на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] заповіт, за яким останній заповів відповідачам все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося на день його смерті. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим №6003 від 28.12.2016. Сторона позивача вважає, що вищезазначений заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, оскільки на момент складення заповіту психофізичний стан заповідача виключав можливість керувати останнім усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними з огляду на стан здоров'я заповідача. Перебуваючи в лікарні, під час посвідчення заповіту, через свою тяжку хворобу [PERSON] не сприймав дійсності та не міг в повній мірі розуміти свої дії та керувати ними. В судовому засіданні сторона позивача підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та додатково звернула увагу суду на те, що відповідачі скористалися тяжким станом [PERSON], у зв'язку з чим було ним складено заповіт, який не відповідає його вільному волевиявленню волі. Сторона відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Було зазначено, що оскаржуваний заповіт складено [PERSON] добровільно у присутності нотаріуса, яким перевірено дієздатність та свободу волевиявлення заповідача. Третя сторона - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В. Г. в судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час слухання справи повідомлена належними чином, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 01.08.2016 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В. Г., про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 27.03.2017, за наслідками розгляду матеріалів цивільного провадження по суті, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В. Г., про визнання заповіту недійсним, призначено судово-психіатричну експертизу (посмертну), провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 11.02.2019 на адресу Голопристанського районного суду Херсонської області надійшов висновок експерта №595 від 10.12.2018 з вказівкою про неможливість провести експертне дослідження призначене Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 27.03.2017, з підстав зазначених у висновку. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.02.2019, для продовження розгляду даних матеріалів цивільного провадження по суті, поновлено провадження, призначено судове засідання. В судове засідання 11.03.2019 сторони не з'явилися, про місце, дату та час слухання справи повідомлені належними чином, клопотань від сторін до суду не надходило. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та обґрунтування сторін, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть від 04.03.2016 помер [PERSON] Згідно заповіту від імені [PERSON], посвідченого 28.12.2015 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., останній на випадок смерті зробив розпорядження, за яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі свої майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній, про що зроблено відповідний запис в журнал реєстрації нотаріальних дій під номером 6003. Судом встановлено, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] був дієздатною особою, тому що при вчиненні вищевказаної нотаріальної дії, в процесі спілкування нотаріуса з останнім, нотаріус особисто впевнилась, що заповідач розуміє значення своїх дій і може керувати ними, а також встановила його наміри щодо посвідчення заповіту на все належне йому рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не склалось та все те, на що за законом він матиме право. Дану обставину підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були присутні під час посвідчення заповіту. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу). Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed