Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. [PERSON] позов обґрунтовує тим, що з 21.01.1996 року працювала на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи в ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня». Посилалась на те, що рішенням 27-ої сесії Чернівецької обласної ради 7-го скликання від 21.11.2018 року №182-27/18 «Про реорганізацію шляхом перетворення обласної комунальної установи Чернівецька обласна клінічна лікарня в обласне комунальне некомерційне підприємство Чернівецька обласна клінічна лікарня» вирішено реорганізувати юридичну особу ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом перетворення її в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня». Рішенням 33-ої сесії Чернівецької обласної ради від 12.09.2019 року №131-33/19 було внесено зміни до рішення від 21.11.2018 року №182-27/18 та вирішено створити ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та припинити ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом приєднання до новоствореного підприємства. Позивач зазначає, що укладений з нею трудовий договір з 01.01.2020 року був продовжений в повному обсязі на підставі ч.3 ст.36 КЗпП України в реорганізованій ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня». 20.07.2020 року на підставі наказу в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» №58-ЗВ §1 вона була звільнена з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацію підприємства, скорочення її посади із введенням в дію нового штатного розпису згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 «Охорона здоров`я». Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає встановленим вимогам законодавства. Посилаючись на норми трудового законодавства [PERSON] зазначає, що 03.02.2020 року вона отримала попередження про звільнення з 06.04.2020 року із займаної нею посади у зв`язку із реорганізацією, затвердженням нового штатного розпису від 03.01.2020 року та відсутністю в ньому посади, яку вона займає. Вказує, що всупереч вимогам ч.3 ст.49-2 КЗпП України їй не було запропоновано іншу роботу. Після цього вона неодноразово зверталась до в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» з клопотанням ознайомитись з новим штатним розписом від 03.01.2020 року, проте її звернення були проігноровані. Зазначає, що в подальшому, а саме 03.03.2020 року їй був наданий штатний розпис, затверджений 03.01.2020 року, що мав вступити в дію 01.04.2020 року, зі змісту якого вбачалося, що в структурі ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» передбачений поліклінічний підрозділ та його керівник - начальник підрозділу. 31.03.2020 року вона звернулась до керівництва ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» із заявою про її переведення, у зв`язку із скороченням її посади, на посаду начальника поліклінічного підрозділу, оскільки функціональні обов`язки заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи відповідають функціональним обов`язкам начальника поліклінічного підрозділу. При цьому вважає, що її стаж роботи, рівень кваліфікації та неодноразові заохочення в роботі відповідають рівню посади начальника поліклінічного підрозділу. Проте, 01.04.2020 вона отримала ще одне попередження про звільнення із займаної посади з 01.06.2020 року у зв`язку із реорганізацією, скороченням штату і чисельності ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та відсутністю її посади в штатному розписі. Позивач вказує, що одночасно їй було запропоновано переведення на посаду в.о. медичного директора з організаційно-методичної роботи, яка на той час не була вакантною та посаду лікаря терапевта поліклінічного підрозділу. Вважає, що зазначені посади не відповідають рівню її кваліфікації. Натомість згідно наказу №49-К §9 на посаду начальника поліклінічного підрозділу відповідачем було переведено [PERSON] на підставі її заяви, посада якої не змінювалась та не скорочувалась, а саме з посади лікаря гінеколога. Вважає, що подану нею 31.03.2020 року заяву про переведення її на посаду начальника поліклінічного підрозділу, як працівника посада якого скорочується, було безпідставно проігноровано. [PERSON] вважає, що попередивши її про звільнення із займаної посади та свідомо не запропонувавши їй зайняти посаду начальника поліклінічного підрозділу відповідач грубо проігнорував її звернення щодо переведення на цю посаду, як працівника посада якого скорочується, та безпідставно перевів на цю посаду [PERSON] , тим самим не виконавши свій обов`язок по працевлаштуванню працівника, посада якого скорчується, в той час як посада лікаря гінеколога, яку обіймала [PERSON] не скорочувалась. Позивач посилається на те, що за її зверненням до Департаменту охорони здоров`я Чернівецької ОДА було виявлено порушення її трудових прав, складено довідку, яку 22.05.2020 року вказаний орган направив відповідачу та рекомендував вжити комплексних заходів для усунення встановлених недоліків Однак, керівництво ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» не визнало порушення її трудових прав та не вжило заходів щодо їх відновлення. Крім того, вважає, що відповідач порушив вимоги ст.43 КЗпП України, оскільки її звільнення мало відбуватися лише за попередньою згодою профспілкового органу, а також розгляд подання про її звільнення відбулося у її відсутності, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати свої аргументи та заперечення. Про дату розгляду подання про її звільнення вона повідомлена не була, ознайомилась із протоколом засідання профспілкового комітету лише в день її звільнення. Також позивач вважає, що керівництвом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» не було дотримано вимоги ст.ст.42, 49-2 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі працівника з більшою кваліфікацією та продуктивністю праці, оскільки відповідачем не було враховано її стаж на посаді, рівень її кваліфікації, неодноразові заохочення, наявність вищої категорії, а також державні нагороди. В той час вважає, що [PERSON] досвіду організації та управління багатопрофільним поліклінічним закладом не має, оскільки працювала на посаді лікаря гінеколога з 24.01.2005 року. Окрім того, на думку позивача, відповідачем було грубо порушено її переважне право на залишення на роботі та зайняття посади начальника поліклінічного підрозділу як працівника з більшою кваліфікацією, досвідом та продуктивністю праці. Також [PERSON] посилається на те, що скорочення штату чи чисельності працівників ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» із затвердженням 03.01.2020 року не відбулося, натомість штатна чисельність підприємства збільшилась. На підприємстві не відбулось скорочення посади керівника поліклініки та змін в організації виробництва і праці, перепрофілювання підприємства, а по суті відбулася лише зміна назви структурного підрозділу і посади керівника, що є такою формою реорганізації як перетворення, тому не може бути підставою для її звільнення. Вважає, що повинна бути поновлена на своїй посада, яка була перейменована на начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня». Крім того, зазначає, що неправомірними діями відповідача, пов`язаними із порушенням її трудових прав через незаконне звільнення з роботи їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 50000 гривень. Зазначає, що незаконне звільнення з роботи призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Всі ці події зумовили настання хвороб, що підтверджується відповідними доказами. Таким чином, позивач, посилаючись на норми чинного трудового законодавства, роз`яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9, правові позиції Верховного Суду та рішення Європейського Суду з прав людини, просить визнати незаконним та скасувати наказ №58-ЗВ §1 від 20.07.2020 р. в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря з поліклінічного розділу роботи; поновити [PERSON] на роботі у ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на посаді начальника поліклінічного підрозділу; стягнути з ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення до дня прийняття рішення судом із розрахунку 810,29 грн. в день; стягнути з ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на її користь компенсацію заподіяної їй моральної шкоди в сумі 50000 гривень. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.08.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Представником відповідача ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» було подано до суду відзив, в якому останній позов не визнав. Вказував на те, що при проведенні попередження про заплановане звільнення, яке проводилось 03.02.2020 року, позивачу не пропонувалася інша посада та з метою дотримання термінів попередження про скорочення посади заступника головного лікаря з поліклінічного підрозділу роботи, 01.04.2020 року було видано наказ №49-К, яким передбачено скорочення вказаної посади не з 01.04.2020 року, а з 01.06.2020 року. 01.04.2020 року [PERSON] було попереджено про наступне звільнення та запропоновано рівноцінну за кваліфікаційними вимогами посаду, згідно нового штатного розпису: в.о. медичного директора з організаційно-методичної роботи або посаду лікаря-терапевта поліклінічного підрозділу. Однак, від одержання вказаного повідомлення позивач відмовилась. Вважає, що відповідач належним чином виконав вимоги ч.1 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Посилався на те, що оскільки позивач займала посаду заступника керівника, то вона підлягала звільненню без згоди профспілкового комітету. Нова посада начальника поліклінічного підрозділу не є перейменованою та не є рівноцінною посаді головного лікаря з поліклінічного підрозділу, зокрема, заступник головного лікаря мав більше повноважень та безпосередньо підпорядковувався керівнику. Натомість начальник поліклінічного підрозділу безпосередньо підпорядковується медичному директору з лікувальної роботи та Генеральному директору. Просив відмовити в задоволенні позову. Третьою особою [PERSON] було подано до суду письмові пояснення, в яких остання заперечувала проти позову. Зазначила, що на момент попередження [PERSON] про звільнення 01.04.2020 року посада начальника поліклінічного відділення вакантною не була, у зв`язку з чим позивачу було запропоновано вакантні посади в.о. медичного директора з організаційно-методичної роботи та лікаря-терапевта поліклінічного підрозділу. Особа, яка до цього часу обіймала посаду заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи, тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні з важким захворюванням, а тому не змогла б приступити до виконання своїх обов`язків. Тому вважає доводи позивача про те, що їй не були запропоновані усі вакантні посади на підприємстві необґрунтованими. Також вважає, що переважне право [PERSON] на переведення на посаду начальника поліклінічного підрозділу, передбачене ч.1 ст.42 КЗпП України порушене не було, оскільки цим правом наділені працівники, які займають однакові посади. У даному випадку посада начальника поліклінічного підрозділу є відмінною від посади заступника головного лікаря з поліклінічного підрозділу роботи. Обговорення питання про наявність чи відсутність скорочення чисельності штату працівників, його доцільності лежить за межами компетенції суду, а тому вважає своє призначення на посаду начальника поліклінічного підрозділу законним. Представником позивача було подано відповідь на відзив. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що мала переважне право на призначення на посаду начальника поліклінічного підрозділу, однак вказану посаду їй запропоновано не було. Просила позов задовольнити. Представник позивача також позов підтримав. Пояснив суду, що під час попередження [PERSON] про наступне звільнення у лютому 2020 року у зв`язку з скороченням посади їй не було запропоновано жодної вакантної посади. Запропонована 01.04.2020 року позивачу посада в.о. медичного директора з організаційно-методичної роботи вакантною не була. Вважає, що звільнення [PERSON] є незаконним, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у відзиві. Пояснила суду, що на момент скорочення посади [PERSON] посада начальника поліклінічного підрозділу вакантною не була. Позивачу було запропоновано дві вакантні посади для переведення, однак остання відмовилась. Вважає, що наказ від 20.07.2020 року про звільнення [PERSON] ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» був прийнятий правомірно, а тому в задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи [PERSON] позов не визнала. Пояснила суду, що [PERSON] правомірно було призначено на посаду, вона відповідає кваліфікаційним вимогам, визначеним посадовою інструкцією начальника поліклінічного підрозділу. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 1996 року обіймала посаду заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи Чернівецької обласної клінічної лікарні. Зазначена обставина підтверджується копією трудової книжки позивача. Рішенням Чернівецької обласної ради №187-27 від 21.11.2018 року було вирішено реорганізувати обласну комунальну установу «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом перетворення її в обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та встановлено, що підприємство є правонаступником усього майна, прав та обов`язків ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (а.с.108-109). 12.09.2019 року рішенням 33-ої сесії Чернівецької обласної ради №131-33/19 було внесено зміни до рішення від 21.11.2018 року №182-27/18 та вирішено створити ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та припинити ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом приєднання до новоствореного підприємства (а.с.110). Відповідно до витягу наказу в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» [PERSON] №1-К §1 від 01 січня 2020 року «Про продовження дії трудового договору працівників ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня», з 01 січня 2020 року продовжено дію трудового договору [PERSON] - заступнику головного лікаря з поліклінічного розділу роботи із суміщенням 25% лікаря-терапевта обласної консультативної поліклініки в обласному комунальному некомерційному підприємстві «Чернівецька обласна клінічна лікарня» у відповідності до діючого штатного розпису (а.с. 13). Згідно штатного розпису ОКНП ««Чернівецька обласна клінічна лікарня», затвердженого наказом в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» [PERSON] №2-К §8 від 02.01.2020 р., затверджено штат у кількості 1192,75 одиниць, вказаним штатним розписом передбачено посаду заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи (а.с. 36-42). Наказом №3-К §5 від 03.01.2020 року ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» було затверджено штатний розпис лікарні, який вводиться в дію з 01.04.2020 року та яким визначено штат у кількості 1258 штатних одиниць. Посада заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи наявна у штатному розписі, одночасно введено посаду начальника поліклінічного підрозділу (а.с.18-24). Також, наказом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» №3-К §1 від 03.01.2020 року «Про запровадження скорочення штату та чисельності ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» при введенні в дію з 06.04.2020 року структури і штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» було скорочено посаду головного лікаря та 10 посад його заступників, про що [PERSON] ознайомлено під підпис (а.с.113-115). У подальшому, наказом №17-К §1 від 03.02.2020 року, було доручено відділу кадрів підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення з 06.04.2020 року та можливі пропозиції про переведення на вакантні посади працівникам, зокрема: [PERSON] - заступнику головного лікаря з поліклінічного розділу роботи (а.с.118-120). Тоді ж, 03.02.2020 року ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» у зв`язку з реорганізацією закладу було попереджено [PERSON] про звільнення з займаної посади у зв`язку з відсутністю її у штатному розписі з 06.04.2020 року. Будь-яких пропозицій щодо переводу позивача на інші вакантні посади у вказаному повідомленні відсутні. Повідомлення було вручено [PERSON] особисто 03.02.2020 року (а.с.16). Судом також встановлено, що 31.03.2020 р. позивач звернулась до в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» [PERSON] з заявою про переведення її на посаду керівника консультативно-діагностичного підрозділу (поліклініки), так як функціональні обов`язки заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи відповідають зазначеній посаді, а також просила врахувати рівень її кваліфікації, стаж роботи, неодноразові заохочення на роботі, відсутність зауважень щодо роботи (а.с. 25). Відповідно до наказу в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» [PERSON] №49-К §10 від 01 квітня 2020 р. «Про скорочення посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи» скорочено 1,0 посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 01.06.2020 р. (а.с. 131). 01.04.2020р. в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» [PERSON] винесено попередження [PERSON] , в якому зазначено, що на підставі наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 03 січня 2020р. №3-К §1 «Про запровадження скорочення штату та чисельності ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 01.04.2020р. №49-К §10 «Про скорочення посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи» затверджено новий штатний розпис ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», у якому виводиться посада заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 01.06.2020р., яку обіймає [PERSON] . У зв`язку із реорганізацією зазначеного закладу попереджено [PERSON] про звільнення з займаної посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи за п.1 ст.40 КЗпП України з 01.06.2020р., одночасно запропоновано позивачу перевід на посаду в.о. медичного директора з організаційно-методичної роботи або лікаря-терапевта поліклінічного підрозділу (а.с.26). Від підписання зазначеного попередження [PERSON] відмовилась (а.с.134). Згідно до витягу з наказу в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» [PERSON] №49-К §9 від 01 квітня 2020р. «Про переведення працівників на посади у відповідності з штатним розписом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» у зв`язку з набранням чинності з 01.04.2020р. штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», та зміною назви окремих посад та підрозділів згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 «Охорона здоров`я» [PERSON] - лікаря-акушера-гінеколога, з 01.04.2020р. переведено на посаду начальника поліклінічного підрозділу (а.с. 27). За зверненням [PERSON] від 14.04.2020 року посадовими особами Департаменту охорони здоров`я обласної державної адміністрації складено довідку за результатами перевірки інформації щодо порушення її трудових прав керівництвом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (а.с. 28-34). Як вбачається з витягу з протоколу №6 від 21.05.2020 року на засіданні профспілкового комітету ОКПП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» надано попередню згоду на звільнення [PERSON] з 01.06.2020р. на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату ОКПП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та письмової відмови від запропонованих вакантних посад (а.с. 35). Наказом в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» [PERSON] №58-ЗВ §1 від 20.07.2020 р. «Про звільнення» [PERSON] звільнена з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 20.07.2020 р. на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату (а.с. 14). Дослідивши обставини справи суд встановив, що між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). З матеріалів справи вбачається та підтверджується дослідженими судом доказами, у даному випадку мала місце реорганізація юридичної особи шляхом приєднання ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» до ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», 03.01.2020 р. на підприємстві затверджено новий штатний розпис, який вступив в дію з 01.04.2020 р., що супроводжувалось скороченням посади, яку обіймала позивач, проте не відбулось скорочення чисельності працівників підприємства. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою ст.40 Кодексу визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п.1,2,6 ч.1 статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Як передбачено ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Як встановлено судом [PERSON] була двічі попереджена про звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до вищенаведених вимог законодавства, однак лише 01.04.2020 року останній було запропоновано переведення на посаду в.о. медичного директора з організаційно-методичної роботи або лікаря-терапевта поліклінічного підрозділу. [PERSON] із такими діями відповідача не погоджується та вважає, що її права були порушені, оскільки їй не було запропоновано вакантну посаду начальника поліклінічного підрозділу, яка по суті є її перейменованою посадою. Даючи оцінку наведеним аргументам, суд вважає за необхідне проаналізувати кваліфікаційні вимоги до обох посад, а також повноваження визначені посадовими інструкціями посад заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи та начальника поліклінічного підрозділу. Так, посадовою інструкцією заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи, затвердженою головним лікарем ОКЛ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 06 січня 2015 року, передбачено, зокрема, кваліфікаційні вимоги до посади та функціональні права та обов`язки заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи (а.с. 43-45). На посаду заступника головного лікаря по поліклінічній допомозі призначається лікар, який має вищу кваліфікаційну категорію та стаж роботи. До основних завдань заступника віднесено: безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованого йому персоналу, забезпечення організації лікувально-діагностичного процесу, консультативної та профілактичної допомоги населенню, тощо. Посадовою інструкцією начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», затвердженої в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» [PERSON] , передбачено, зокрема, кваліфікаційні вимоги до посади та права, завдання, обов`язки начальника підрозділу (а.с. 46-48). До основних завдань начальника віднесено: керівництво роботою медичного персоналу підрозділу, організація та контроль роботи поліклінічного підрозділу, діяльність якого безпосередньо пов`язана з наданням поліклінічної (консультативно-діагностичної) медичної допомоги населенню, тощо. Окрім того, наказом №49-К §9 від 01 квітня 2020р. «Про переведення працівників на посади у відповідності з штатним розписом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» у зв`язку з набранням чинності з 01.04.2020р. штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», та зміною назви окремих посад та підрозділів згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників було підтверджено, що переведення працівників на посади відбулося у зв`язку зі зміною назви окремих посад, зокрема посади головного лікаря по поліклінічному розділу роботи, яка відсутня в Довіднику професій, натомість введена нова посада начальника поліклінічного підрозділу, яка є рівноцінною посаді, яку займала позивач, по суті перейменована, однак не була їй запропонована. Зазначена обставина була встановлена постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.10.2020 року, яка набрала законної сили (а.с.187-192). Також вказана обставина підтверджена довідкою, складеною Департаментом охорони здоров`я ОДА, відповідно до якої за результатами перевірки встановлено, що керівництвом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» не враховані переваги, які має [PERSON] , згідно ст.42 КЗпПУ. Натомість, позивачу запропоновано посаду т.в.о. медичного директора з організаційно-методичної роботи, яка не є вакантною, а також посада терапевта поліклінічного підрозділу. Аргументи представника відповідача про те, що посада т.в.о. медичного директора з організаційно-методичної роботи була вакантною суд відхиляє, оскільки словосполучення «виконуючий обов`язки» застосовується лише щодо працівника, на якого покладаються обов`язки тимчасово відсутнього працівника. Таким чином, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Проте, відповідач всупереч ст. 49-2 КЗпП України не сприяв можливості реалізувати позивачу права бути переведеною на інші вакантні посади, надаючи переліки таких посад. Позивач займала посаду заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи та згідно основних завдань посадової інструкції здійснювала безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованого їй персоналу, забезпечуючи організацію лікувально-діагностичного процесу консультативної та профілактичної допомоги населенню, організаційно-методичну допомогу амбулаторно-поліклінічним закладам області та у роботі керувалася нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію амбулаторно-поліклінічної допомоги. Вказані функціональні посадові обов`язки скороченої посади відповідають посадовим обов`язкам начальника поліклінічного підрозділу, що відноситься до категорії «керівники» та згідно завдань посадової інструкції організовує та контролює роботу поліклінічного підрозділу, діяльність якого безпосередньо пов`язана з наданням поліклінічної (консультативно-діагностичної) медичної допомоги населенню відповідно до чинного законодавства України. Як було встановлено судом, 31.03.2020 року позивач зверталась до в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» з заявою про переведення її на посаду керівника поліклінічного підрозділу, так як функціональні обов`язки заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи відповідають зазначеній посаді. Однак, посада начальника поліклінічного підрозділу [PERSON] не була їй запропонована, незважаючи на те, що на момент попередження та на момент звернення її з заявою до відповідача про переведення на зазначену посаду така посада не була зайнята і відповідно була вакантна. Згідно ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При звільненні за ч.1 ст.40 КЗпП України роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз працівників щодо залишення на роботі згідно ст.42 КЗпП України. Проте, відповідачем вказаного зроблено не було, що призвело до порушення права [PERSON] на залишення на роботі та переведення на новостворену посаду начальника поліклінічного підрозділу, яка по функціональним посадовим обов`язкам відповідає посадовим обов`язкам скороченої посади, з якої було звільнено позивача. Таким чином, процедура звільнення [PERSON] була порушена, а тому з вищенаведених підстав наказ в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» №58-ЗВ §1 від 20.07.2020 р. про звільнення [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 21.07.2020 року. Разом з цим, суд не бере до уваги доводи позивача щодо незаконності розгляду профспілковим комітетом подання про її звільнення, яке відбулося у її відсутності, з огляду на положення ч.1 ст.43-1 КЗпП України, відповідно до якої розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення заступників керівника підприємства. Щодо позовної вимоги [PERSON] про поновлення її на посаді начальника поліклінічного підрозділу, суд враховує таке: Положеннями статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Процесуальним законом заборонено ухвалення рішення під умовою, у даному випадку поновлення позивача на посаді начальника поліклінічного підрозділу, що пов`язує виконання рішення суду лише з можливістю наявності посади на підприємстві. Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду № 442/61/16 від 7 серпня 2019 року. Отже, поновлення відбувається на посаду за рішенням суду, з якої було звільнено, а подальше просування (переведення, призначення) на посаду є обов`язком власника з дотриманням норм трудового законодавства, а також при відповідності кваліфікаційним вимогам на момент поновлення та за наявності згоди працівника на переведення (призначення) на новоутворену посаду. Суд не може підміняти уповноважену особу, приймаючи замість нього рішення та видавати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції суб`єкта владних повноважень і повинно бути здійснено самостійно з дотриманням трудового законодавства. Враховуючи викладене, в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про поновлення її на роботі у ОКПН «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на посаді начальника поліклінічного підрозділу слід відмовити. Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначені сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Згідно довідки ОКПП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 31.07.2020 р. №1805 середньомісячна заробітна плата [PERSON] станом 01.07.2020 р. складає 14483 грн. 91 коп., а середньоденна заробітна плата складає 810 грн. 29 коп. (а.с.58). Період вимушеного прогулу становить з 21.07.2020 року по 29.10.2020 року, а кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 21.07.2020 по 29.10.2020 року, складає 71 день. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2020 року по 29.10.2020 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із розрахунку: середньоденний заробіток позивача помножений на 71 робочих днів, становить 57530 грн. 59 коп. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду, спричинену незаконним звільненням [PERSON] . Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст. 237-1 КЗпП України). За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вказані норми права та роз`яснення викладені у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якими передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 4000 гривень, який буде відповідати понесеним позивачем моральним стражданням, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з врахуванням конкретних обставини по даній справі і наслідків, що наступили. За вищенаведених обставин та норм права, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: partial