Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Татарінової О.А. від 24 листопада 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано на розгляд Городенківському районному суду Івано-Франківської області. Ухвалою судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області Федів Л.М. від 22 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.08.2019. Причиною розірвання шлюбу є те, що позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач не приділяє належної уваги сім`ї. Сторони вже майже рік не підтримують шлюбних стосунків, кожен із них живе своїми інтересами. За таких обставин позивач вважає, що їх шлюб існує лише формально, намірів для примирення не має, а тому просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрати за надання правової допомоги. Сторони в судове засідання не з`явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні; намірів щодо примирення не має. Відповідач позовні вимоги визнає; на розірвання шлюбу згідний. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено та прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 22 серпня 2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис за № 1855 від 22.08.2019, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.08.2019 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 840,80 грн., що стверджується квитанцією № 0.0.1908726709.1 від 17.11.2020. Оскільки судом задоволено позов, то з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору. При вирішенні питання про відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд виходить з того, що згідно ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особа, яка надає таку допомогу, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Однак, позивачем до позовної заяви не надані жодні документи, що свідчать про надання їй правничої допомоги та оплату за неї. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що слід відмовити у стягненні з відповідача витрат за надання правової допомоги позивачу. Така позиція суду відповідає Постанові Верховного суду від 17.10.2018 в справі № 301/1894/17. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial