Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] на підставі рішення Запорізького районного суду від 29.03.2005 по справі № 2-447/2005. У належному їй житловому будинку зареєстрований її племінник [PERSON] , але за місцем реєстрації він не проживає з 2005 року. Реєстрація відповідача у належному їй будинку чинить перешкоди в оформленні та отриманні субсидії, тому вона вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 30.06.2020 через канцелярію до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про підтримку позовних вимог, розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.03.2005 по справі № 2-447 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок, господарські споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За змістом витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7039661 від 19.04.2005, право власності [PERSON] на означений житловий будинок зареєстроване у Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». За відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 213548083 від 23.06.2020 житловий будинок [ADDRESS] дійсно на праві приватної власності належить [PERSON] . За змістом довідки № 1011 від 05.06.2020, виданої виконавчим комітетом Кушугумської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] проживає і зареєстрована в [ADDRESS] . Також за даною адресою дійсно зареєстрований [PERSON] , який згідно акту обстеження від 03.06.2020 не проживає з 2005 року. У відповідності до акту обстеження фактичного проживання громадянина за адресою його реєстрації від 03.06.2020, складеного комісійно, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2005 року. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів відсутності об`єктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, наявності поважних причин непроживання у спірному житловому будинку більше одного року, наявності якихось домовленостей щодо цього, тобто не спростував обставин на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved