Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його доходу до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, щомісячно, відповідно до віку; стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , за минулий строк з 08 жовтня 2016 року по 08 жовтня 2019 року, в розмірі ј частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму; стягнути судові витрати; судові витрати з оплати судового збору покласти на відповідача. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому 27 серпня 2004 року шлюбі, від якого сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . 21 листопада 2007 року шлюб був розірваний. Позивач зазначає, що [PERSON] деякий час надавав матеріальну допомогу, але з квітня 2014 року виплату коштів припинив, та, як вважає позивач, таким безвідповідальним ставленням до своїх батьківських обов`язків відповідач ставить сина в тяжке матеріальне становище. Згідно змісту позову, відповідач має мікроавтобус і отримує дохід від перевезення меблів від постачальників до магазинів і споживачів, однак конкретне місце його роботи позивачу невідомо. [PERSON] зазначає, що відповідач обіцяв допомагати матеріально, однак аліменти не сплачував, тому, з урахуванням положень частини 2 статті 191 Сімейного кодексу України, вважає, що з останнього слід стягнути аліменти по ј частці доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму за період з 08 жовтня 2016 року по 08 жовтня 2019 року, тобто за три роки в межах позовної заяви. Позивач [PERSON] вказує, що дитина має підлітковий вік, зростає, займається спортом, постійно потребує підсиленого харчування, придбання одягу за віком, у зв`язку із чим позивач змушена відмовляти собі в особистих потребах, щоб забезпечити сина необхідними речами. За викладених обставин позивач і вимушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча судом здійснювалися заходи щодо належного його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] на підставі пояснень позивача та її представника, а також наявних в матеріалах справи документів, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, ним не надано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого повторно 14 червня 2016 року Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, серії [NUMBER] . Також в судовому засіданні встановлено, що на даний час сторони проживають окремо, дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою їх реєстрації, зазначеної у паспорті позивача серії [NUMBER] , а також у довідках про реєстрацію місця проживання особи №31340 від 27 вересня 2019 року, та №31341 від 27 вересня 2019 року: [ADDRESS] . Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено принцип рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України, [PERSON] за власною ініціативою аліменти на утримання дитини не виплачує. Угоди про добровільну сплату аліментів згідно статті 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України, стягнення аліментів може проводитися у визначеній судом частці від заробітку батька (матері) дитини. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного вище, враховуючи надані докази по справі, приймаючи до уваги інтереси дитини, її вік, а також відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання неповнолітньої дитини, повинен бути встановлений в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), у зв`язку із чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В частині позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий час, а саме з 08 жовтня 2016 року по 08 жовтня 2019 року, на утримання дитини, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Згідно частини 2 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Однак, оскільки позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, суд вважає відсутніми законні підстави для задоволення зазначеної вимоги. Окрім того, із зазначених вище підстав, а саме відсутності доказів, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь коштів, понесених на оплату правових послуг, такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позву до суду з підстав, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), та з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial