Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду Дергачівського району Харківської області з позовом, в якому просить виселити відповідача, [PERSON] з квартири [ADDRESS] та звільнити зазначену квартиру від наявних його речей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно договору дарування від 17.09.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Копил В.В. за реєстровим №2-3360, вона є власником квартири [ADDRESS]. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Дергачівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 22.10.2009 року підтверджує, що позивачці на праві приватної власності в цілому належить вищевказана квартира, згідно вищевказаного договору дарування. Відповідач у справі є колишнім чоловіком позивачки. Зі згоди позивача відповідач був зареєстрованій у належній їй квартирі. Як вказує позивач, з серпня 2010 року, відповідач не проживає в її квартирі. Крім того 14.11.2012 року відповідач за місцем проживання позивача допустив стосовно неї рукоприкладство, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження. З даного приводу позивач зверталася до правоохоронних органів. Відповідач відмовляється в добровільному порядку виселитися з належної позивачу на праві власності квартири, в зв'язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення, про що надала суду письмову заяву. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідків або сторін відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно ч.1, 2 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позов [PERSON] до [PERSON] про виселення, зняття з реєстрації та звільнення від наявних речей таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи достовірно встановлено, що згідно договору дарування від 17.09.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Копил В.В. за реєстровим №2-3360, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Дергачівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 22.10.2009 року підтверджує, що [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить вищевказана квартира, згідно вищевказаного договору Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області було розірвано 15.01.2013 року. Зі згоди позивача відповідач був зареєстрований у квартиру [ADDRESS]. Як зазначила позивач з серпня 2010 року, відповідач не проживає у належній їй квартирі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання будинку в належному стані, сплаті за нього комунальних платежів не надає, ніяких контактів з позивачем не підтримує. В добровільному порядку відповідач відмовляється виселитися з належної позивачці на праві власності квартири. На підставі ст.157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так, у відповідності до ч.1 ст. 116 ЖК УРСР - якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному приміщенні залежить від права самого власника і є похідним від нього. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, письмових заперечень щодо поданого позову до суду не надав, тобто використав свої процесуальні права як особи, яка бере участь у справі, на власний розсуд, що не суперечить вимогам ч.2 ст. 11 ЦПК України та не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача стосовно виселення відповідача з житлового будинку обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Що стосується вимоги позивача про звільнення квартири [ADDRESS] від речей відповідача, суд вважає її такою що не підлягає задоволенню оскільки позивачем не зазначено чіткий перелік речей. На підставі викладеного та

Outcome: partial