Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 28.12.1991 року між її донькою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. З часу реєстрації шлюбу відповідач [PERSON] зареєстрований в належному їй житловому будинку. В 2007 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний і з того часу відповідач забрав свої речі і в житловому будинку не проживає, а проживає за іншою адресою, для того щоб знятися з реєстрації з попереднього місця проживання не вживає жодних заходів. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений за останнім зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без участі представника УДМС України в Запорізькій області за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. 28.12.1991 року між донькою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. З часу реєстрації шлюбу відповідач [PERSON] зареєстрований в належному позивачу житловому будинку як член сім'ї власника будинку. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частина друга статті 64 Житлового кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що рішенням Василівського районного суду від 18.08.1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, після чого відповідач [PERSON] забрав свої речі і тривалий час з 1999 року не проживає в житловому будинку, що підтверджується актом обстеження від 14 лютого 2014 року. Поважних причин відсутності відповідача [PERSON] за вказаною адресою понад один рік судом не встановлено. Відповідач не вживає заходів для того щоб знятися з реєстрації з попереднього місця проживання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область, Василівський район, село Шевченко, вул. Миру, 50, підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч.2 ст.405 ЦК України встановлено, що більш ніж рік відповідач не проживає за місцем реєстрації, підстав для збереження за ним житлового приміщення судом не встановлено, тому він втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved