overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вони з відповідачем 21 листопада 1989 року зареєстрували шлюб. Мають спільних дітей, сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і поновити шлюбні стосунки неможливо. У судове засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на доводи аналогічним наведеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. У судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 21 листопада 1989 року відділом ЗАГСу Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №1896, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Майнових суперечок сторони не мають. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.175 УПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально - правові основи шлюбу відсутні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначає, що 07 серпня 2004 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у спільному проживанні народилось двоє дітей: дочку, [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що проживає окремо з відповідачем із квітня місяця 2008 року і відповідач не надає коштів на утримання дітей, не бере участі у їхньому вихованні. Вона змушена сама утримувати дітей, а своїх коштів їй не вистачає. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в уточненій позовній заяві у повному обсязі у стягненні 1/3 частини від усіх видів його заробітку. Відповідач, в судове засідання не з'явився подав заяву заслухати справу без нього позов визнав повністю. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши усі обставини та перевіривши їх доказами суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони зареєстрували шлюб 07 серпня 2004 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського управління юстиції (а.с.3) зроблено запис №1729. Від шлюбу у спільному проживанні народилось двоє дітей: дочку, [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Однак, сторони не домовилися про спосіб виконання обов'язку утримувати дітей, а то-му згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України є підстави присудити кошти на утримання дітей (аліменти) у частці від доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначає, що 14 лютого 2005 року уклала шлюб з відповідачем у виконкомі Скелівської с/ради Старосамбірського району змінивши дівоче прізвище [PERSON]. Від шлюбу у спільному проживанні народилось двоє дітей: дочка, [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Зазначила, що відповідач не надає коштів на утримання дітей, не бере участі у їхньому вихованні. Вона змушена сама утримувати дітей, а своїх коштів їй не вистачає. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не з'явився. Причина неявки суду не відомі. Суд ухвалив прийняти заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши усі обставини та перевіривши їх доказами суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони зареєстрували шлюб 14 лютого 2005 року у виконкомі Скелівської с/ради Старосамбірського району (а.с.3) зроблено запис №1. Від шлюбу у спільному проживанні народилось двоє дітей: дочка, [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями про народження дітей (а.с. 4-5), їхнім батьком є [PERSON]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'яз-ку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Однак, сторони не домовилися про спосіб виконання обов'язку утримувати дітей, а то-му згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України є підстави присудити кошти на утримання дітей (аліменти) у частці від доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення коштів на особисте утримання, мотивуючи його тим, що від спільного проживання сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Оскільки відповідач добровільно не надає допомоги на утримання доньки, позивачка просила суд стягнути з нього на свою користь аліменти на особисте утримання у розмірі 1/4 частки його доходу, щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] трьох років. Позивачка просила суд розглянути справу без її участі. Враховуючи відсутність заперечень від позивача, суд, в порядку ст.ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Розглянувши заяву по суті, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] від спільного проживання мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає з матір`ю [PERSON] . Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи, що позивачка самостійно утримує доньку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь, аліменти на особисте утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, до [INFO] . Відповідно до ст.. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь Держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON], зазначивши, що з 04.09.2012 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому позивач просить суд, шлюб між нею та відповідачем розірвати, неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON] 20.07.2012 року лишити за її місцем проживанням. В судовом засіданні позивачка позовні вимоги підтримала на примирення не згодна. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, на примирення не згодний, стосовно залишення неповнолітніх дітей з матірю не заперечує. В судовому засіданні встановлено, що сторони 04.09.2012 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Хочинської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 5, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.4). Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] (а.с.6) та [PERSON] [INFO] (а.с.7). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.8), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дітей залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 04.11.2006 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між ними виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб та залишити їй теперешнє прізвище «Осипчук». В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримула на примирення не згодна. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав на примирення не згодний. В судовому засіданні встановлено, що сторони 04.11.2006 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Камянської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №8, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, у звязку з чим між ними виникла психологічна несумісність у відносинах, що стало причиною не підтримання шлюбних відносин понад 5 років. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.7), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї суперечить їхнім та дитині інтересам, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 09.12.2005 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки та суперечки, що призвело до взаємного відчуження та роздільного способу життя тому просить суд, розірвати між ними шлюб, залишити дітей за її місцем проживання, та залишити їй прізвище «Закірова». В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, на примирення не згодна. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, на примирення не згодний. В судовому засіданні встановлено, що сторони 09.12.2005 року зареєстрували шлюб за актовим записом № 111 у відділі реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], відповідно до свідоцтв про народження (а.с.6,7). Під час спільного проживання у шлюбі між ними виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги в звязку з чим подружжя веде роздільний спосіб життя. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що вбачається з довідки Олевської ЦРЛ (а.с.8). Неповнолітніх дітей віком до одного року немає. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дітей залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 10.10.2014 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітню дитину [PERSON], 15.08.2015 року залишити за її місцем проживання, залишити їй прізвище «Лагута». В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не зявивсь, повідомлений належним чином. В судовому засіданні встановлено, що сторони 10.10.2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирської області про що було зроблено актовий запис за №2192, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Подружні відносини між ними припинились з грудня 2015 року, відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні сімї, разом не проживають. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дитину залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 11.11.2006 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] залишити за її місцем проживанням, залишити їй теперешнє прізвище, вирішити питання розподілу судових витрат. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнає на примирення не згодний. В судовому засіданні встановлено, що сторони 11.11.2006 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Кам'янської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №9, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] (а.с.6). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.7), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дітей залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 15.11.1997 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] залишити за її місцем проживанням, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнає. В судовому засіданні встановлено, що сторони 15.11.1997 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ярунської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за актовим записом №26, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, проживають окремо. [PERSON] не перебуває на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.8), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дитину залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved