Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд 10.12.2018 року із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому вказала, що [INFO] помер [PERSON] , який був її вітчимом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме 44/100 ід.частини житлового будинку по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] , відповідачі: дочка - [PERSON] , син - [PERSON] , який був зареєстрований у будинку спадкодавця та [PERSON] , які подали відповідні заяви до нотаріуса Шевчук Л. М. . Приватним нотаріусом Житомирського МНО Шевчук Л. М. була заведена спадкова справа № 8/2017 від 31.01.2017 р.. Спадкоємцями першої черги згідно закону є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є рідними дітьми померлого від першого шлюбу. [PERSON] є падчеркою померлого спадкодавця, проживала з ним, піклувалася про нього і допомагала матеріально до дня його смерті, а отже вважає себе спадкоємцем четвертої черги згідно ст.1264 ЦК України. Відповідачка [PERSON] є співвласником будинку по [ADDRESS] , рідною тіткою позивачки та теж звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Посилаючись на те, що вона є єдиною, хто проживав із спадкодавцем до дня його смерті позивач вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають бути усунуті від права на спадкування, оскільки вони взагалі не турбувалися про непрацездатного [PERSON] , не цікавилися його життям, не допомагали йому матеріально і не піклувалися про нього під час хвороби і лікування. В зв`язку з викладеним позивач просила: «Ухвалити рішення, яким змінити черговість одержання права на спадкування та визнати [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Усунути [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] від права на спадкування після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] .» В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки не входить в коло спадкоємців. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини до нотаріуса подали: дочка - [PERSON] (а.с.87); [PERSON] (а.с.94), [PERSON] (а.с.99). Відповідач [PERSON] був повідомлений нотаріусом про те, що внаслідок проживання разом безпосередньо перед смертю спадкодавця та на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину (а.с.95). Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1266 Цивільного кодексу України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Цивільним законодавством встановлено п`ять черг спадкоємців за законом. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чиним, у четверту чергу право на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини - за умови, якщо відсутні спадкоємці попередніх черг і четвертого ступеня споріднення. Судом також встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 23.04.2019 року було встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] з померлим [PERSON] , а додатковим рішення від 03 травня 2019 року [PERSON] визнано спадкоємцем за законом четвертої черги. Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасовано рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 23 квітня 2019 року і додаткове рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 03 травня 2019 року та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с.150). Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Вечір відмовлено у встановленні факту проживання з [PERSON] однією сім`єю. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати ) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. В зв`язку з викладеним суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] не довела наявності у неї порушеного права, оскільки судом встановлено, що вона не являється спадкоємицею після смерті [PERSON] , а тому не є належним позивачем у правовідносинах щодо позбавлення права на спадкування дійсних спадкоємців. Крім цього, є безпідставною по суті вимога позивача про усунення відповідачів від права на спадкування. Так, відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до даної статті, доведенню підлягають обставини: перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; потребування допомоги спадкодавцем з сторони спадкоємців; обізнаність спадкоємців в тому, що спадкодавець потребує їх допомоги; ухилення спадкоємців від надання спадкодавцеві необхідної допомоги, при умові, що вони мали можливість її надати. Позивачем, всупереч статті 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Так, з її пояснень, випливає, що відповідач [PERSON] , після того, як дізналася про те, що її батько [PERSON] знаходиться в лікарні, приїхала до нього, і впродовж ночі доглядала його. Суд критично відноситься до посилань [PERSON] на те, що в наслідок поганого догляду [PERSON] за [PERSON] , його стан погіршився і він помер, оскільки на підтвердження цієї обставини суду не надано жодного доказу та не заявлялося клопотань про їх витребування, призначення експертиз, тощо. Також позивачем не надано доказів про те, що спадкоємець [PERSON] був обізнаний про перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік і тяжку хворобу, мав можливість надати допомогу та ухилився від її надання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed