Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивувала тим, що, відповідно до договору купівлі-продажу від 13.06.2000 року та свідоцтва про паво на спадщину від 11.08.2015 року, вона є власником будинку №17 по вул.Дружби (колишня Жовтнева) в с.Войниха Лубенського району Полтавської області. Маючи намір укласти договір відчуження даного будинку та звернувшись до сільської ради за інформацією щодо реєстрації осіб у даному будинку, вона дізналась, що у належному їй будинку зареєстрований [PERSON], який фактично у будинку ніколи не проживав і речей своїх там не має, однак, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Реєстрація відповідача у квартирі створює перешкоди та збільшує нарахування комунальних послуг. Позивачка [PERSON] прохає суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку №17 по вул.Дружби в с.Войниха Лубенського району Полтавської області. Також прохає стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON] позов підтримали, прохали його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, разом з тим, суду пояснив, що дійсно, [PERSON] не проживав у [INFO]. Однак, він вважає, що має право на частину даного будинку, який, у свій час, придбав його батько з позивачкою [PERSON], тобто спадщини на цей будинок його позбавили незаконно. Представник третьої особи Засульської сільської ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі (а.с.81). Представник третьої особи Першої Лубенської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду (а.с.47). Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до положень ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.06.2000 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.2015 року з внесенням вказаної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить житловий будинок №17 по вул. Дружби (колишня Жовтнева) в с. Войниха Лубенського району Полтавської області, що підтверджується їх копіями (а.с.5,6). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області за вищевказаною адресою в домогосподарстві, власником якого є [PERSON], зареєстровані остання та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до копії акта обстеження факту проживання виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 27.02.2017 року інших осіб, які б проживали із власницею будинку [PERSON], а також речей (майна) належних цим особам не виявлено (а.с.9). Позивач [PERSON] 15.03.2017 року зверталася до відповідача з письмовою вимогою знятися з реєстрації у належному їй вищевказаному житловому будинку в пятнадцятиденний термін (а.с.8), однак дана вимога залишилася без належного реагування. Представники позивача стверджують, що з цих підстав позивач не може як власник, на власний розсуд розпоряджатися належним їй нерухомим майном у тому числі здійснити його відчуження. Доводи представника відповідача щодо незаконного позбавлення його спадкового майна, зокрема, частини будинку №17 по вул.Дружби (Жовтневій) в с.Войниха Лубенського району не заслуговують на увагу, оскільки до суду щодо порушення його спадкових прав він не звертався, а в даному позові вирішується інше питання. Одночасно, представник відповідача [PERSON] визнав факт того, що [PERSON], будучи зареєстрованим у будинку позиваки ніколи там не проживав і не проживає, не користується даним житлом, не зявляється в ньому, не несе жодних витрат по його утриманню. Письмові твердження відповідача [PERSON] щодо неправомірності видання нотаріусом свідоцтва про право на спадщину і що між його батьком [PERSON] та позивачем [PERSON] мається спір щодо заповіту [PERSON], який являвся чоловіком позивача та одночасно його дідом та батьком [PERSON] (а.с.58-61) також суд не бере до уваги, оскільки вказані спірні правовідносини не стосуються житлового будинку, який розташований за адресою с. Войниха, вул. Дружби, 17, Лубенського району Полтавської області з якого добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, фактично проживаючи за іншою адресою. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що маються підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком в с.Войниха по вул.Дружби,17 Лубенського району, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень (а.с.1). Дані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved