Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом до 1/2 частки майна померлої [PERSON] , порівну зі своїм братом [PERSON] , у якого так само частка успадкованого майна за заповітом становить 1/2. Інші спадкоємці, або треті особи, які претендують на майно померлої відсутні. У якості спадщини після [PERSON] залишилося: житловий будинок з надвірними спорудами і земельна ділянка, площею 0,0999 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 2,5487 га, що знаходиться за адресою: Черкаська обл.., Смілянський р-н в адмінмежах Балаклеївської сільської ради. Між сторонами склалися не надто гарні сімейні відносини. Одним з факторів, зокрема, стало й те, що вони не можуть поділити набуте за волею померлої матері, викладеної в заповіті, майно. Так, відповідач не допускає позивача належним чином до її власності. Чиняться перешкоди у вигляді зміни замків і недопущення позивача на зазначену територію та не надання вільного доступу до користування спільним майном. Примирення поза судовим розглядом неможливе. Позивач неодноразово намагалась усно вирішити конфлікт, проте відповідач не йде на жодні поступки. [PERSON] 12.03.2020 до [PERSON] надіслала листа з пропозицією про укладення мирової угоди. Проте, на листа жодної відповіді надано не було, а тому вказане слід розцінювати як відмову відповідача від виконання як останньої волі померлої матері, так і закону, який прямо вказує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На даний момент вищезазначеним майном користується відповідач. Враховуючи викладене вище, просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні власністю (будинковолодінням), а саме,- житловим будинком з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельною ділянкою, площею 0,0999га, к/н 7110136400:02:078:0005, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - шляхом надання дублікатів ключів та вільного доступу до вказаного будинковолодіння. Судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою суду від 03.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Весеньов Є.В. не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. 12.06.2020 позивачем та її представником подано заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи, викладеної в письмовій заяві від 12.06.2020. Враховуючи думку позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами та Ѕ частки земельної ділянки, площею 0,0999га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Власником інших Ѕ частин будинку та земельної ділянки є [PERSON] . Вказаний факт підтверджується: свідоцтвами про право на спадщину від 10.05.2018 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2018. Крім того, встановлено, що відповідач [PERSON] не допускає [PERSON] до спільного майна, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, площею 0,0999га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач 12.03.2020 зверталася до відповідача з пропозицією про укладення мирової угоди щодо спірного нерухомого майна, але відповіді від відповідача не надійшло. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главами 28, 29 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України). Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 (справа №6-951цс),- суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб (позивача в даному випадку), і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1)договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ст. 11 ЦК України). Стаття 12 ЦК України визначає норми щодо здійснення цивільних прав. За положеннями ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Як передбачено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Слід зазначити, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та, чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Зокрема, порушення цивільних прав може проявлятися і в протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні (ст. 321 ЦК України); безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника (ст. 387 ЦК України); створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України) тощо. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що цивільні права позивача [PERSON] щодо користування нею нерухомим майном (Ѕ частиною житлового будинку з надвірними спорудами та Ѕ часткою земельної ділянки, площею 0,0999га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ), яке перебуває у її власності, порушені відповідачем [PERSON] , і які підлягають захисту в судовому порядку в обраний нею спосіб. Слід зазначити, що під час розгляду справи, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача усунути перешкоди, які він чинить позивачу, як власнику Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами та Ѕ частки земельної ділянки, площею 0,0999га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, відповідачем до суду не надано. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, шляхом зобов?язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у у користуванні власністю (будинковолодінням), а саме,- житловим будинком з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельною ділянкою, площею 0,0999га, к/н 7110136400:02:078:0005, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - шляхом надання дублікатів ключів та вільного доступу до вказаного будинковолодіння. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений за подачу позову 26.03.2020 (квитанція №0.0.1661504825.1) судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved