Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01.08.2013 року по 13.02.2017 року працювала у відповідача на посаді заступника директора, а з 14.02.2017 року по 30.06.2017 року на посаді заступника директора з навчальної-виховної роботи. 30.06.2017 року була звільнена з закладу відповідача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпПУ. Вказує, що по теперішній час їй не виплачено доплату за період роботи у відповідача в розмірі 10% посадового окладу за наявність учнів, що проживають у гуртожитку навчального закладу, яка належить їй на підставі п.61 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівникам освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 року №102, як заступнику директора. Сума компенсації втрати заробітної плати у вигляді доплати в розмірі 10% посадового окладу за наявність учнів, що проживають у гуртожитку навчального закладу, в звязку з порушенням строків її виплати, за умови, як щоб борг був виплачений на момент звернення до суду з даною заявою складає 5102,50 грн.. Також, зазначає, що у звязку із затримкою розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпПУ позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 19.05.2018 року по день фактичного розрахунку, сума якого по день звернення до суду складає 117407,68 грн.. Тому, позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача доплату в розмірі 10% посадового окладу за період з 01.08.2013 року по 31.12.2013 року включно в сумі 979,50 грн., за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року включно в сумі 1959, 00 грн., за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року включно в сумі 2019,00 грн., за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року включно в сумі 2659,50 грн., за період 01.01.2017 року по 30.06.2017 року включно в сумі 2263,17 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у вигляді доплати до посадового окладу у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 5102,50 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2018 року по 17.01.2019 року в сумі 117407,68 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за 1 місяць в сумі 13709,38 грн.. Ухвалою від 18.01.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В.О. директора ДНЗ «КЦПЩММ» [PERSON] подав до суду відзив, в якому зазначив, що п. 61 Інструкції продубльований позивачем на власний розсуд, а саме додано текст «Без визначення розподілу обовязків заступника, тобто всім заступникам». Чинним законодавством не передбачено обовязку роботодавця здійснювати оплату праці працівнику за роботу, яку він не виконує або не виконав, виходячи з посадових обовязків такого працівника. Звертає увагу суду на те, що наявність в ДНЗ «КЦПОММ» гуртожитку не є і не може бути зобовязанням відповідача сплачувати позивачу 10% так, як такий обовязок не передбачений ні трудовим договором, ні посадовою інструкцією позивача. У звязку з цим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] скористалась правом відповіді на відзив, в якій звернула увагу суду на те, що надані відповідачем документи, а саме, штатний розпис ДНЗ «КЦПОММ», посадові інструкції заступників директора є локальними нормативними актами навчального закладу, які жодним чином не спростовують наявність права позивача, якзаступника директора, заступника директора з навчально-виробничої роботи, на отримання доплати в розмірі 10% посадового окладу за наявність учнів, що проживають у гуртожитку навчального закладу. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, та не оспорюється відповідачем, що [PERSON] з 01.08.2013 року по 13.02.2017 року працювала в ДНЗ «КЦПОММ» на посаді заступника директора (а.с. 23), а з 14.02.2017 року по 30.06.2017 року на посаді заступника директора з навчальної-виховної роботи (а.с. 23, зворот). Згідно свідоцтва про зміну імені 17.01.2018 року позивач змінила прізвище з Упиренко на [PERSON] (а.с. 20). 30.06.2017 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням у звязку з порушенням навчальним закладом законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) (а.с. 23, зворот). Відповідно до ст.43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він погоджується. Згідно ч. 3 ст.\~38\~КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Відповідно дост.98\~КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. \~ \~ \~ \~Пунктом 61 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівникам освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 року №102 (з подальшими змінами) передбачено, що директорам і заступникам директорів вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів, учні яких проживають у гуртожитках, здійснюється додаткова оплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу. З довідок про доходи позивача від 21.12.2018 року №1087 (а.с. 24) та від 19.06.2017 року №263 (а.с. 25) встановлено, що доплата в розмірі 10% посадового окладу за наявність учнів, що проживають у гуртожитку навчального закладу, їй не нараховувалась. Тоді як, згідно з п. 7.8 Статуту ДНЗ «КЦПОММ» має гуртожиток загальною площею 9348,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пл. Домнобудівників, 10/2 (а.с. 45). Вказаний гуртожиток є загальнодержавною власністю на балансі ПТУ №45 Міністерства освіти України (а.с. 46), в якому проживають учні, що не заперечується відповідачем. Наказом від 14.07.2009 року №655 змінено тип та перейменовано професійно-технічне училище №45 м. Кривого Рогу у державний навчальний заклад «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» (а.с. 47). Суд спростовує доводи представника відповідача щодо невиплати позивачу додаткової оплати в розмірі 10% посадового окладу за наявність учнів, що проживають у гуртожитку навчального закладу, тому що це не передбачено в локальних нормативно-правових документах (посадовій інструкції позивача, наказах, договорах) відповідача, оскільки відсутність норми щодо призначення додаткової оплати в розмірі 10% посадового окладу за наявність учнів, що проживають у гуртожитку навчального закладу, заступнику директора [PERSON] в локальних нормативно-правових документах навчального закладу суперечить діючому наказу Міністерства освіти України та свідчить про порушення відповідачем ч.4 ст.97 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці», за нормами яких власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доплату в розмірі 10% посадового окладу за період з 01.08.2013 року по 31.12.2013 року включно в сумі 979,50 грн., за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року включно в сумі 1959, 00 грн., за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року включно в сумі 2019,00 грн., за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року включно в сумі 2659,50 грн., за період 01.01.2017 року по 30.06.2017 року включно в сумі 2263,17 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з ч. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Суд погоджується з розрахунком позивача, згідно якого сума компенсації втрати частини заробітної плати у вигляді доплати до посадового окладу у звязку з порушенням строків її виплати становить 5102,50 грн. (а.с. 12-15). Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233\~Кодексу законів\~про працю\~України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст.\~47\~КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з\~ст.\~117\~КЗпП України\~в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки відповідачем не надано доказів на спростування факту непроведення повного розрахунку з позивачем в день звільнення та не встановлено відсутність вини позивача в цьому, суд приходить до висновку про відповідальність відповідача, відповідно до ст. 117 КЗпП України. Так, судом встановлено, що [PERSON] звільнено з навчального закладу 30.06.2017 року, однак станом на день винесення рішення відповідач не виплатив належну позивачу заробітну плату в розмірі 9880,17 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати в розмірі 5102,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2019 року встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 703,40 грн. (а.с. 36-40). Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 117407,68 грн. (703,40 грн. середньоденна заробітна плата * 167 робочих днів за період з 19.05.2018 року по 17.01.2019 року, з яких у травні 2018 року 8 робочих днів; у червні2018 року 20 робочих днів; у липні2018 року 22 робочі дні; у серпні2018 року 22 робочі дні, у вересні 2018 року 20 робочих днів, у жовтні 2018 року 22 робочі дні, у листопаді 2018 року 22 робочі дні, у грудні 2018 року 20 робочих днів, у січні 2019 року 11 робочих днів. Відповідно до ч.1 ст.\~430\~ЦПК України суд вважає за необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі13709,38 грн., який встановлено рішенням суду по цивільній справі №216/4313/17, що набрало законної сили (а.с. 36-40). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 1323,40 гривень.

Outcome: approved