Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту батьківства, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . За вказаною адресою позивач проживала разом з [PERSON] однією сім`єю без перебування в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі з 31.08.2012 року до дня його смерті. Вони вважали один одного членами однієї сім`ї, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, усталені відносини, що притаманні подружжю, але не зверталися до державного органу реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію шлюбу. Ведення спільного побуту та сімейного бюджету доводиться тим, що за спільні кошти та за взаємною згодою вони брали участь у витратах на утримання житла, проводили ремонт в кухні, купляли побутову техніку для спільного користування, а також позивач самостійно оплачувала послуги з доступу до мережі Інтернет відповідно до абонентського договору. Крім того, від їхніх стосунків у позивача та [PERSON] [INFO] народилась спільна дитина [PERSON] . Оскільки, позивач та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували в актовому записі про народження дитини відомості про батька записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України (зі слів матері). За життя [PERSON] не подав до органу ДРАЦС заяву про визнання себе батьком дитини, хоча мав такий намір та фактично визнавав себе батьком дитини. Він піклувався про позивача під час вагітності, купував речі для новонародженої, забирав дружину та доньку з пологового будинку, був ініціатором і приймав участь під час обряду хрещення їхньої доньки, постійно проводив відпочинок із дружиною та донькою, забезпечував їх матеріально. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , який помер [INFO] у м. Вінниці, разом із [PERSON] в період з 31.08.2012 року по [INFO]; встановити факт батьківства [PERSON] , який помер [INFO] у м. Вінниці, відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; внести до актового запису про народження за №2322 [PERSON] , [INFO] , яка народилася в м. Вінниці Вінницької області, вчинений Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 30.06.2017 року наступні зміни: прізвище дитини змінити на « [PERSON] », записати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України, місце проживання: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники - адвокати Мишковська Т.М. та Левицька О.І. позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.71-75 т.1). В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Голівський В.В. позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у зв`язку з безпідставністю, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Разом з тим, представником відповідачів - адвокатом Голівським В.В. було надано письмову заяву (клопотання) про визнання ряду письмових доказів неналежними, недопустимими та недостовірними (а.с.122-135 т.2). Також, від відповідача [PERSON] 06.02.2020 року через засоби поштового зв`язку на адресу суду надійшла письмова заява від 05.02.2020 року про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.216 т.2). В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради за довіреністю Бойко М.П. не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині встановлення факту батьківства, що ж стосується іншої частини позовних вимог - покладалась на розсуд суду, своїм правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалась. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. в судове засідання не з`явились, однак від останніх надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, покладаються на розсуд суду при вирішенні даного спору (а.с.195, 207 т.2). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників справи, показання свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , №2322 від 30.06.2017 року, вчиненого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, у відомостях про матір значиться [PERSON] , [INFO] , громадянка України, місце проживання: [ADDRESS] ; у відомостях про батька значиться [PERSON] , громадянин України; підставою запису відомостей про батька стала заява [PERSON] про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №139-16.3-44 від 30.06.2017 року. Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с.14 т.1). Як вбачається з пояснень позивача та її представника в судовому засіданні народженню дитини [PERSON] передувало проживання позивача разом із [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка в період часу з 31.08.2012 року по [INFO], оскільки останні проживали разом, підтримували подружні відносини, вели спільне господарство, придбали рухоме майно, однак без реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Чоловік за життя визнавав себе батьком дитини, любив доньку, піклувався про неї, цікавився її життям, здоров`ям, надав матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини тощо. Проте, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 13.06.2018 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Кам`янка Літинського району Вінницької області, помер [INFO] у віці 55 років у м. Вінниці, про що 13.06.2018 року складено відповідний актовий запис №1702 (а.с.15 т.1). Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України ( далі - СК України). Відповідно до частини другої цієї статті СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно роз`яснень, наданих у пунктах п`ятому, дев`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном ( піклувальником ) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. У пункті 109 рішення від 17.07.2007 року у справі «Євмерович проти Сербії» Європейський суд з прав людини наголосив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод при вирішенні питання про оспорення батьківства суди зобов`язані приділяти особливу увагу якнайкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства («Калачова проти Російської Федерації», №3451/01, рішення від 07.05.2009 року). Про те, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства, і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, також висловився Верховний Суд у своїй постанові від 05.09.2018 року у справі №565/657/16-ц. Тому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2019 року, яка постановою Вінницького апеляційного суду від 17.04.2019 року залишена без змін, у вказаній цивільній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та на вирішення яких були поставлено питання: Чи є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Вінниці, генетичні ознаки якого встановлені з фрагментів органів (некропсійного матеріалу), біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №2322, вчинений Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 30.06.2017 року?Для проведення зазначеної експертизи в розпорядження судових експертів було надано некропсійний матеріал (скельця та блоки) та вологий архів [PERSON] , який помер [INFO] у м. Вінниці, який зберігається у Вінницькому обласному патологоанатомічному бюро, та матеріали цивільної справи (а.с.192-193, 247а-249 т.1). Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15.10.2019 року №493 слідує, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Вінниці, генетичні ознаки якого встановлені з фрагментів органів (некропсійного матеріалу), може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9999% (а.с.9-24 т.2). Сторона відповідачів, як на підставу про відмову в задоволенні позову, стверджувала про порушення експертом методики проведення такої експертизи, порушення порядку відібрання експериментальних зразків, що ставить під сумнів правильність висновку експерта. Однак, такі аргументи сторони відповідачів мають характер суб`єктивного сумніву і не підтверджені будь-якими доказами, тому не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови в задоволенні позову в частині встановлення факту батьківства. Окрім того, варто зазначити, що в матеріалах справи містяться фотокартки, на яких зображена позивач з померлим [PERSON] , на яких прослідковується, що [PERSON] забрав позивача разом із донькою з пологового будинку, був присутній під час таїнства хрещення [PERSON] , проводив спільний час з позивачем та її донькою, а також в колі родичів [PERSON] ; а також фотокартки, на яких зображені позивач, її донька та матір померлого [PERSON] - [PERSON] в гостях у останньої (а.с.22-27 т.1). Вказані фото беззаперечно свідчать, що померлий [PERSON] за життя визнав своє батьківство відносно доньки позивача - [PERSON] , вважав себе батьком останньої, опікувався дівчинкою, проводив свій вільний час з нею тощо. Окрім того, згідно копії титульної сторінки індивідуальної карти вагітної і породіллі [PERSON] №1024/149 від 16.12.2016 року вбачається, що зі слів [PERSON] 16.12.2016 року реєстратором жіночій консультації були зазначені дані про майбутнього батька дитини - [PERSON] , 1963 року народження, зав. продбазою (а.с.20 т.1). А тому, у решті доводи сторони відповідачів як на підставі про відмову в задоволенні позову в частині встановлення факту батьківства не спростовують правильних висновків суду, зроблених на підставі належно досліджених, оцінених наявних у матеріалах справи доказів. Ці доводи у своїй більшості об`єктивно є переоцінкою доказів у справі, свідчать про незгоду з позовними вимогами, зводяться до ствердження обставин, що не є предметом спору. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначає, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт батьківства [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Кам`янка Літинського району Вінницької області, громадянина України, який помер [INFO] у м. Вінниці Вінницької області, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Вінниця Вінницької області, а тому останній підлягає встановленню, а позов в цій частині - задоволенню, оскільки встановлення даного факту обумовлено внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини та, в послідуючому, оформленням пенсії по втраті годувальника та спадкових прав після смерті спадкодавця. Відповідно, підлягають внесенню зміни до актового запису про народження [PERSON] №2322 від 30.06.2017 року, складеного Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, у відомості про батька, зазначивши батьком [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Кам`янка Літинського району Вінницької області, громадянина України, та змінившипрізвище дитини [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Що ж стосується позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , який помер [INFO] у м. Вінниці, разом із [PERSON] в період з 31.08.2012 року по [INFO], то суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з наступних міркувань. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України). Судом встановлено, що ні позивач, ні [PERSON] з 31.08.2012 року по [INFO] не перебували у зареєстрованому шлюбі ні між собою, ні з будь-якими іншими особами. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.10.2011 року у цивільній справі №2-2920/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб між вказаними особами було розірвано (а.с.31 т.1). Сторона позивача, як на підставу про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 31.08.2012 року по [INFO], посилається на довідку ОСББ «Кропивницького 16» від 19.06.2018 року №003, згідно якої вбачається, що остання видана [PERSON] , яка не зареєстрована, але проживає з 31.08.2012 року за адресою: [ADDRESS] , в тому, що вона проживала постійно разом на день смерті [INFO] зі своїм чоловіком [PERSON] , донькою [PERSON] , та вели спільне господарство за вказаною адресою (а.с.17 т.1); а також на акт від 21.06.2018 року, складений головою правління ОСББ «Кропивницького 16» [PERSON] , членом правління ОСББ «Кропивницького 16» [PERSON] , в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого встановлено, що за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] та проживають без реєстрації [PERSON] з 2012 року і по цей час; [PERSON] (а.с.18 т.1). Однак, суд не бере до уваги вищезазначені довідку та акт як належні та допустимі докази, оскільки, як вбачається з правової природи акта, останній являється письмовим документом, що фіксує певну ситуацію, що сталась, засвідчує факт певної події. Однак, станом на момент складання вищезазначеного акту, тобто станом на 21.06.2018 року, [PERSON] не було в живих, оскільки останній помер [INFO] . Вищезазначена довідка також була складена після смерті [PERSON] - 19.06.2018 року та у останній не зазначено на підставі яких офіційних документів ОСББ «Кропивницького 16» дійшло висновку про факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у тому числі з 2012 року. Більше того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСББ «Кропивницького 16» створено та зареєстровано лише 18.05.2018 року, а тому службові особи ОСББ не вправі посилатися на обставини, які існували до його створення, у тому числі з серпня 2012 року (а.с.150-157 т.2). Таким чином, вищезазначений акт та довідка були складені після смерті [PERSON] , а відтак не можуть підтверджувати достовірно факт проживання позивача разом з померлим за адресою: [ADDRESS] , саме з 31.08.2012 року, а тим паче факт проживання саме однією сім`єю з відповідним розподілом прав та обов`язків. Також, варто зазначити, що згідно копії титульної сторінки індивідуальної карти вагітної і породіллі [PERSON] №1024/149 від 16.12.2016 року вбачається, що зі слів [PERSON] її домашня адреса: [ADDRESS] (а.с.20 т.1), тоді як згідно заяви [PERSON] про згоду на комплекс медичних обстежень та виконання рекомендацій лікаря під час вагітності від 16.12.2016 року остання зазначає адресу свого фактичного місця проживання: [ADDRESS] (а.с.21 т.1). Окрім того, в матеріалах справи міститься копія поштового конверту, адресованого [PERSON] на адресу: [ADDRESS] (а.с.33 т.1), а також акт підключення абонента за абонентським договором №138738 від 26.06.2015 року від 01.07.2015 року, складеного між ПрАТ «ДАТАГРУП» та [PERSON] , де адреса останньої зазначена: [ADDRESS] (а.с.38 т.1). Згідно довідки КУ «ТМО «ВОЦЕММДМК» від 30.10.2018 року №06/1235 вбачається, що за результатами перевірки встановлено, що згідно аудіозаписів, зафіксованих системою мовної інформації CDR Reports до [PERSON] з телефонного номеру ( [NUMBER] ) надійшли наступні виклики: 1) 03.02.2017 року о 21 год. 35 хв. в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик до [PERSON] , 31 р. , за адресою: [ADDRESS] , з приводу маткової кровотечі. По прибуттю бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику пацієнтка була обстежена, встановлений попередній діагноз, надана відповідна медична допомога та доставлена до міського клінічного пологового будинку №2; 2) 27.06.2017 року о 03 год. 28 хв. в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик до [PERSON] , 31 р. , за адресою: [ADDRESS] , з приводу пологів. По прибуттю бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику пацієнтка була обстежена, встановлений попередній діагноз, надана відповідна медична допомога та доставлена до міського клінічного пологового будинку №2; 3) [INFO] о 06 год. 16 хв. в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик з телефонного номеру ( [NUMBER] ) до [PERSON] , 55 р. , за адресою: [ADDRESS] , з приводу кровотечі з прямої кишки. По прибуттю бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику пацієнт був обстежений, встановлений попередній діагноз, надана відповідна медична допомога та доставлений у приймальне відділення ВОКЛ ім. М.І. Пирогова (а.с.32 т.1). Проте, зазначені вище докази, так як і наявність у позивача на руках оригіналів свідоцтва про народження, пенсійного посвідчення, посвідчення тракториста-машиніста, посвідчення водія, договору купівлі-продажу квартири, що належали [PERSON] (а.с.28-30, 39 т.1), не можуть свідчить про проживання позивача та померлого спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу на протязі досить тривалого часу, а саме з 31.08.2012 року по [INFO]. Більше того, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу проживання позивача разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , саме з 31.08.2012 року. Також, варто зазначити, що в судовому засіданні позивач [PERSON] не могла суду надати відповідь щодо стану здоров`я померлого [PERSON] , а саме: яку групу інвалідності було призначено померлому за життя, якими хронічними захворюваннями останній хворів та яке отримував лікування. Тоді, як в матеріалах справи міститься лист Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 11.06.2019 року №08-00-019-29400, згідно якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Правобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради як одержувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.10.2014 року та користувався житловою субсидією по квітень 2018 року. Відповідно до відомостей з реєстру об`єднаної територіальної громади м. Вінниці в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] був зареєстрований один (знятий з реєстрації 13.06.2018 року у зв`язку зі смертю [INFO]). 08.12.2014 року [PERSON] звертався до Управління соціального захисту населення (Правобережне) департаменту соціальної політики міської ради з заявою для призначення субсидії з жовтня 2014 року та декларацією про доходи, в якій було зазначено, що він не одружений. Відповідно до наданих довідок про доходи [PERSON] було проведено розрахунок житлової субсидії на опалювальний період 2014-2015 років та призначено з жовтня 2014 року на 1 особу в розмірі 352,69 грн. В подальшому всі перерахунки житлової субсидії [PERSON] були проведені на неопалювальні періоди 2015, 2016, 2017 роки, опалювальні періоди 2015-2016 років, 2016-2017 років, 2017-2018 років без особистого звернення заявника, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого чи рідкого пічного побутового палива» зі змінами та не суперечить чинному законодавству. Протягом опалювальних та неопалювальних періодів були проведені автоматичні перерахунки без звернення заявника у зв`язку з підвищенням тарифів на житлово-комунальні послуги (а.с.160-161 т.2). Також, відсутність у складі його сім`ї [PERSON] впродовж 2014-2018 років будь-яких інших членів підтверджує зміст відповідних протоколів Управління соціального захисту (Правобережне) від 08.12.2014 року, 08.07.2015 року, 27.12.2017 року щодо реєстрації заяв [PERSON] , відповідно до яких його сім`я складається з 1 особи, при цьому контролюючим органом протягом всього терміну надання [PERSON] субсидії не виявлено невідповідностей даних у складі його сім`ї (а.с.163-166 т.2). Що ж стосується фотокарток, які містяться в матеріалах справи та на яких прослідковуєтьсящо [PERSON] забрав позивача разом із донькою з пологового будинку, був присутній під час таїнства хрещення [PERSON] , проводив спільний час з позивачем та її донькою, а також в колі родичів [PERSON] ; а також фото, на яких зображені позивач, її донька та матір померлого [PERSON] - [PERSON] в гостях у останньої (а.с.22-27 т.1), а також фотокартки, згідно яких достеменно вбачається, що померлий за життя спілкувався зі своїми дітьми від попереднього шлюбу, колишньою дружиною, був присутній під час святкування визначних подій в їхньому житті, то останні не являються достатніми доказами для визнання/не визнання факту проживання однією сім`єю [PERSON] разом з [PERSON] , в тому числі як чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї, про що звернув увагу Верховний Суд у своїй постанові від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц. Тоді, як понесення витрат на поховання тою чи іншою стороною не входять до предмету доказування у даній справі, а відтак суд останні взагалі не приймає до уваги та вважає безпідставними (а.с.35-37 т.1, 182-186 т.2). Що ж стосується показань свідків зі сторони позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні, то останні суду показали, що дійсно позивач з померлим спадкодавцем проживали однієї сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2012 року з відповідним розподілом прав та обов`язків. Тоді, як свідки зі сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON] суду показали, що померлий [PERSON] проживав одиноко, вважав себе холостяком. Тому, з огляду на наведене, суд не бере до уваги показання вказаних свідків, оскільки покази свідків зі сторони позивача суперечать показам свідків зі сторони відповідачів і навпаки. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, які б свідчили про проживання позивача з особою, яка померла, однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 31.08.2012 року по [INFO]. Окрім того, в матеріалах справи також відсутні докази ведення спільного господарства, наявності у останніх спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків тощо. Окрім того, варто зазначити, що при зверненні до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, важливе значення має мета встановлення юридичного факту, оскільки саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Проте, позивач у позовній заяві чітко не формулює мету встановлення зазначеного факту. Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3955, померлому [PERSON] належала на праві особистої приватної власності квартира [ADDRESS] , тоді як згідно відмітки та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану квартиру відбулась саме 31.08.2012 року (а.с.39 т.1), тобто, як про те стверджує сторона позивача, з часу проживання померлого з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і, тоді, як наслідок, вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . З пояснень [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що остання при купівлі квартири [ADDRESS] отримала грошову позику на придбання даної квартири, проте у кого та у якому розмірі суду не повідомила; проводила за спільні кошти з померлим ремонт у квартирі, купувала тюлі, штори тощо. Однак, на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано жодного доказу. Тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що виходячи із системного аналізу статті 74 СК України, саме рішення про державну реєстрацію від 31.08.2012 року слугувало однією із істотних підстав для звернення позивача до суду із вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме з 31.08.2012 року по день смерті спадкодавця. Окрім того, позивач також автоматично набула б статусу спадкоємця за законом четвертої черги відповідно до положень статті 1264 ЦК України. Разом з тим, позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , який помер [INFO] у м. Вінниці, разом із [PERSON] в період з 31.08.2012 року по [INFO], не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак в задоволенні останніх слід відмовити у зв`язку з безпідставністю. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. Окрім того, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача судовий збір у розмірі 1 409,60 грн. (за дві вимоги немайнового характеру), понесений позивачем відповідно до квитанції №56004 від 06.11.2018 року на суму 2 114,40 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial