Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про зобов'язання ПАТ «Банк Михайлівський» видати довідку про закриття кредиту за договором від 22.03.2016 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за умовами кредитного договору від 22.03.2016 року позивачем було отримано споживчий кредит в розмірі - 13 368,92 грн. на купівлю електроніки в магазині. На виконання умов договору позивачка погасила отриманий кредит у повному обсязі за наданими відповідачем реквізитами. 01.07.2016 року позивачка звернулась до банку з проханням про надання довідки про закриття кредиту за цим договором, але відповіді на вказану заяву не надійшло, що стало наслідком звернення до суду із цим позовом. В судовому засіданні позивач та її представник свої вимоги підтримали, просили їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача ПАТ «Банк Михайлівський» в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши суду, що дійсно на виконання умов кредитного договору від 22.03.2016 року позивачкою було внесено в рахунок погашення заборгованості по кредиту грошові кошти, але вказані кошти банк не може зарахувати в рахунок погашення кредиту з огляду на заборону приймати платежі згідно ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.06.2016 року та ліквідації банку рішенням правління НБУ від 12.07.2016 року. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За умовами ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 22.03.2016 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір споживчого кредиту на суму - 13 368,92 грн. на купівлю товару в кредит із строком до 22.09.2017 року. Згідно п.6 вказаного договору загальна вартість товару становить - 15368,92 грн., сума кредиту - 13768,92 грн., а внесена суми готівкою - 1600 грн. Сума кредиту була отримана позивачкою шляхом перерахуванні її рахунок магазину «Єльдорадо» за купівлю товару для позивачка (а.с.11) Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з квитанцій від 15.04.2016 року від 30.05.2016 року, то позивачкою було сплачено в рахунок погашення кредиту грошові кошти в розмірі - 13770 грн. та остання у зв»язку з погашенням кредиту в повному обсязі звернулась до відповідача із заявами про надання їй довідки про погашення кредитної заборгованості в повному обсязі, але відповіді не отримала. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Крім того, суд вважає, що укладаючи Кредитний договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. З дослідження оспорюваних позивачем договорів вбачається, що вони підписані нею, що вказує на її ознайомлення з договором та погодженням нею зі всіма наведеними у них умовами. Зокрема, за умовами підписаного позивачкою графіку платежів по вказаному кредиту, що невід»ємною частиною кредитного договору, визначено плату за надання довідки про відсутність кредитної заборгованості у розмірі - 100 грн. та зазначено про загальну суму платежу - 13868,92 грн. При цьому, плата за надання довідки про відсутність боргу в сумі - 100 грн. включається в суму кредиту згідно підписаної позивачкою довідкою про сукупну вартість кредиту. Так, позивачка, надавши суду докази погашення кредиту в розмірі отриманої суми - 13 368,92 грн., не надала суду квитанцій про погашення кредитної заборгованості у повному розмірі, тобто із врахуванням вказаних - 100 грн. та інших коштів плати за підтвердження проведення платежів за допомогою СМС (щомісячно по 20 грн.), а тому вважати кредит погашений в повному обсязі та про виконання зобов»язання перед банком підстав немає. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.. 599 ЦК України). Пунктом 17 Постанови Пленуму Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що правовідносини сторін кредитного договору не припинились, оскільки заборгованість в повному обсязі погашена не була, а тому вимоги позивача про видачу довідки про закриття кредиту є передчасними і на даний час задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed