Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект», в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2019 р. на суму 47 511,10 грн., суми індексації не виплаченої заробітної плати за період з вересня 2015 року по листопад 2015 року у сумі 2532,83 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.09.2015 р. позивача було прийнято до ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на посаду економіста з фінансової роботи І категорії та 20.11.2015 р. її було звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. У зв`язку з тим, що на підприємстві заробітна плата не виплачувалась, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі з 03 вересня 2015 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку виплати заробітної плати за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року, що підлягає виплаті позивачу складає 47\~511,10 грн., компенсація за затримку виплати заробітної плати з урахуванням індексації складає 3146,38 грн. Після звільнення і до теперішнього часу відповідач не здійснив з [PERSON] остаточного розрахунку по заробітній платі, а тому своїми діями також заподіяв позивачу моральної шкоди. Посилаючи на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2019 р. на суму 47 511,10 грн., суми індексації не виплаченої заробітної плати за період з вересня 2015 року по листопад 2015 року у сумі 2532,83 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Ухвалою суду від 17.02.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив не надав. Відповідно до\~ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 03.09.2015 року по 20.11.2015 року [PERSON] працювала у Державному підприємстві «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» та була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗПП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1\~ст. 47 КЗпП\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 116 КЗпП\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено виплату всіх сум, що належать їй від підприємства в день її звільнення. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2018 року стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь [PERSON] суму індексації невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2015 року по листопад 2015 року в розмірі 1639,24 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2016 р. по 31.12.2017 р. у розмірі 31\~835,12 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 21.02.2001 № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Статтею 61 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Перевіривши матеріали справи судом встановлено, що вимога в частині стягнення суми індексації не виплаченої заробітної плати за період з вересня 2015 року по листопад 2015 року задоволенню не підлягає, оскільки\~суд ухвалюючи судове рішення від 02.08.2018 р. вирішив питання про стягнення на користь позивача [PERSON] суми індексації не виплаченої заробітної плати за період з вересня 2015 року по листопад 2015 року, тобто дане питання вже було вирішено судом. Рішення набрало законної сили, в матеріалах відсутні відомості про його зміну чи скасування. Стосовно вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне. Відповідно до ч.4\~ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі\~статтею 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями\~статті 117 КЗпП України\~обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. У відповідності до п.2 Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. У відповідності до п. 3 «Порядку» при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки. У відповідності до п. 8 «Порядку», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою KMN 1398 ( 1398-99-п) від 30.07.99). Враховуючи те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження або спростування викладених у позовній заяві відомостей, суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2019 р. в сумі 47\~511,10 грн. з урахуванням утримання податків та інших обов`язкових платежів. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000, 00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 237-1 КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №\~4\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб її життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. З урахуванням того, що відповідачем не прийнято заходів для повного розрахунку з позивачем, суд вважає, що позивачу завдано моральну шкоду. З урахуванням обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що дані обставини є підставою відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі 1000,00 грн., тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2019 р. у розмірі 47\~511,10 грн., з урахуванням утримання податків та інших обов`язкових платежів, а також моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, а ухвалою суду від 17.02.2020 року позивача було звільнено від сплати судового збору, то суд відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~покладає на відповідача сплату судового збору в сумі 2397,24 грн. пропорційно частці задоволених позовних вимог.

Outcome: partial