Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування 18/100 часткою квартири, що належить їй на підставі Договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. 22.12.2018 р. за реєстром № 3845, шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням в кв . [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку в цій квартирі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником 18/100 часток квартири [ADDRESS]. Попереднім власником частки цієї квартири була [PERSON] (на час укладення договору дарування - [PERSON] ), що підтверджується договором дарування частини квартири посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. 09.09.2004 за реєстром № 7279. Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] і не є співвласником відчуженої [PERSON] частки квартири. На час набуття [PERSON] вказаної частки квартири і до цього часу в ній залишаються зареєстрованими дві особи: [PERSON] та [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] досягнута домовленість про те, що остання на вимогу [PERSON] вирішить питання звільнення квартири та зняття з реєстрації в позасудовому порядку. Однак [PERSON] в набутій [PERSON] квартирі не проживає. Фактичне місце її реєстрації перебування не відоме. Зі слів [PERSON] її донька залишила цю квартиру з набуттям повноліття. Тому вирішення питання зняття [PERSON] з реєстрації без її участі в позасудовому порядку є неможливим. [PERSON] припинила своє право власності на частку у вищезазначеній квартирі, у зв`язку з її відчуженням. Будь-яких договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як члена її сім`ї, щодо користування набутою [PERSON] квартирою, які давали б підстави для обмеження прав та обов`язків, як власника квартири [PERSON] не має. Позивач набула законного права вимоги позбавлення права користування відповідача житловим приміщенням належної [PERSON] частки квартири та одночасного зняття її з реєстрації, наявність реєстрації відповідача порушує права та інтереси [PERSON] в особистому користуванні квартирою, її утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг, можливого оформлення субсидії. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, сторонам роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. Позивач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження не отримала, а конверт разом повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Представник позивача [PERSON] - [PERSON] із матерілами справи ознайомився 03 грудня 2019 року, що підтверджується його власноручною розпискою. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримала 25 жовтня 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, відзив на позов не подала. Від представника третьої особи третя особа Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація - В. Шум 23 жовтня 2019 року до суду надійшли пояснення відповідно до ст. 181 ЦПК України, в яких зазначає, що власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 18/100 часток квартири № 3845 від 22.12.2018, яка розташована в [ADDRESS] , є [PERSON] , відповідач [PERSON] не є співвласником квартири. За вимог ст. 319 Цивільного кодексу України держава не втручається у здійснення власником права власності. Просить прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства України. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступного. Судом встановлено, що 22 грудня 2018 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 18/100 часток квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3845, за умовами якого дарувальник передає обдарованій безоплатно, а обдарована приймає у власність 18/100 часток квартири [ADDRESS]. За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , значиться за реєстрованою за адресою проживання: [ADDRESS] . Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] [PERSON] . Щодо заявленої позовної вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку відповідачів за вказаною адресою, то така позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: partial