Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації у Київської області, про надання дозволу на виїзд за межі території України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, виготовлення та оформлення в'їзних та виїзних документів. Позивач [PERSON] у позовній заяві просить суд: 1)надати їй, [PERSON], як матері дітей, або її офіційному представнику, на виготовлення та оформлення всіх документів, пов'язаних з перетинанням адміністративного кордону між Україною та іншими державами, для виїзду та в'їзду за кордон її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та\\або [PERSON], [INFO], що проживають за адресою: [ADDRESS]; 2)надати їй [PERSON], матері дітей, дозвіл на тимчасовий виїзд(вивезення), за межі України, (за кордон), та в'їзд до України неповнолітніх [PERSON], [INFO], та\\або [PERSON], [INFO], що проживають за адресою: [ADDRESS], без згоди та супроводу батька - [PERSON], строком дії до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку. В обґрунтування позову позивач вказує, що 18.04.2002 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано. Від цього шлюбу в них народилися діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Протягом сімейного життя вона та відповідач за взаємною згодою визначали місця та час поїздок на відпочинок з дітьми, в тому числі і за кордон, піклувались про їх благополуччя, спільно приймали участь у їх вихованні. Після розпаду сім'ї, та припинення між нею та відповідачем шлюбних відносин, взаєморозуміння у вихованні дітей між ними зникло. З часу розірвання шлюбу неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] проживають з нею. Відповідач [PERSON] проживає окремо, має на своєму утриманні нову родину та малолітнього сина від іншого шлюбу, істотної участі в утриманні спільних з нею дітей не приймає. На даний час відносини між нею та відповідачем є вкрай напруженими, через судовий розподіл спільного майна подружжя. Матеріальне становище та дохід дозволяє їй належно утримувати дітей, дбати про їх навчання, та відпочинок, в тому числі за межами України, саме через цю обставину, відповідач всіляко намагається перешкодити їй піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, що за нормами Сімейного Кодексу України є неприпустимим. Згідно законодавства України документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батька. Таким чином, здійснити виїзд за межі України дітей, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, може бути здійснене лише на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, справу просить розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленному законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача до суду, направлена в установленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду за закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до ч.5 ст.75 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації у Київської області, в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як встановлено судом шлюб між сторонами був розірваний. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Протягом перебування у шлюбі сторони за взаємною згодою визначали місця та час поїздок на відпочинок з дітьми, в тому числі і за кордон. Після розпаду сім'ї, та припинення шлюбних відносин, взаєморозуміння у вихованні дітей між сторонами немає. Неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] проживають з позивачкою. Відповідач [PERSON] проживає окремо. Відносини між позивачкою та відповідачем напружені з підстав розподілу спільного майна подружжя. Матеріальне становище дозволяє позивачці належно утримувати дітей, дбати про їх навчання, та відпочинок, в тому числі за межами України. Наслідком напружених відносин між сторонами є відсутність згоди відповідача на виготовлення документів на виїзд, та виїзд дітей за кордон України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. За приписом ст.150 ч.2 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, його фізичне, духовний та моральний розвиток. З встановленого у ст.150 СК України обов'язків батьків щодо дитини, випливають відповідні права дитини на отримання належного фізичного, духовного та морального розвитку від батьків. Якщо мати дитини може забезпечити кращі умови для здійснення належного фізичного, духовного та морального розвитку, у тому числі відвідування іншої країни, то інший з батьків не має права чинити в цьому перешкоду, оскільки в першу чергу треба брати до уваги інтереси дітей. Суд вважає надання дітям можливості відпочинку, у тому числі за кордоном, оздоровлення дітей, можливість розширення світогляду дітей при відвідуванні іншої країни, саме виконанням позивачкою, як матір'ю своїх батьківських обов'язків на підставі ст.150 СК України. За ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 р., підписаною Україною 21.02.1990 р., та ратифікованою 27.02.1991 р., встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, при цьому в ст.141 СК України визначається рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до ст.ст.7,155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved