Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Миру (колишня вул. Котовського), б. 35 та на земельну ділянку площею 3,02 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 456807, від 05.02.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-09-118, що належали померлому 26.06.2004 року [PERSON] мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що згідно запису в погоспрдарський книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 3 (2001-2005 роки) [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Миру (колишня назва Котовського), 35, що також підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 21.11.2016 року за № 997. Крім цього, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 456807 від 05.02.2003 року, виданого на підставі рішення 21 сесії ХХІІІ скликання Ізмаїльського району Одеської області від 12 жовтня 2001 року № 156, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-09-118, [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,02 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 389128 від 26.06.2004 року, виданого [PERSON] сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 26 червня 2004 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Миру (колишня назва Котовського), 35 та земельна ділянка площею 3,02 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до заповіту від 22.12.2003 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого за № 260, [PERSON], все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і все те, що до дня смерті йому належатиме, заповів [PERSON]. Згідно із вимогами ст. 1241 ЦК України малолітні неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Осіб, які мають право на обовязкову частку після смерті [PERSON] немає. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 31.10.2016 року, за № 938, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 26 червня 2004 року право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Миру (колишня вул. Котовського), б. 35 та на земельну ділянку площею 3,02 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 456807 від 05.02.2003 року. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved