Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відновлення становища, яке існувало до його порушення, мотивуючи свої вимоги тривалим порушенням її прав з боку відповідача, який протягом тривалого часу ухиляється від укладення основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та не повертає кошти, отримані у якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу. Представник позивача подав заву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду вдзив на позовну заяву, в якій зазначив про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] на суму 834\~650 гривень, а в іншій частині позовні вимог не визнав, мотивуючи свою позицію тим, що позивач отримувала від відповідача суму авансу в грошовій одиниці України гривні, й саме визначену у договорі суму грошових коштів у гривні належить повернути відповідачу у якості отриманого авансу. Суд розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений попередній договір купівлі-продажу, умови якого передбачають зобов`язання відповідача продати в майбутньому в строк до 10.04.2015 року позивачу квартири [ADDRESS] , загальною площею 84,5 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м, яка належить відповідачу на праві власності. Попереднім договором була визначена вартість квартири у розмірі 1 400 000гривень, що еквівалентно 100 000 доларів США, та сума авансу, яку позивач передала відповідачу у розмірі 700 000 гривень, що еквівалентно 50 000 доларів США. Умовами попереднього договору, укладеного між позивачем та відповідачем також визначені штрафні санкції, що можуть бути застосовані до сторони попереднього договору купівлі-продажу у разі невиконання ними своїх обов`язків. Так, пунктом 13 цього договору визначено, що у разі неукладення основного договору купівлі-продажу квартири у строк, зазначений у договорі, продавець повертає отриману суму покупцю та сплачує штраф у розмірі 100 відсотків отриманої суми. Попередній договір купівлі-продажу квартири був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. та зареєстрований в реєстрі за №578. Пункт 8 попереднього договору купівлі-продажу квартири визначає, що на момент укладення цього договору, відчужуване майно знаходиться під забороною за реєстраційним №4257272, яка зареєстрована [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 20.12.2006 року, на підставі іпотечного договору, за реєстровим №1570 від 20.12.2006 року, посвідченого Калінюк Г.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, продавець зобов`язався до укладення основного договору зняти всі заборони та інші обтяження з відчужуваної квартири. 10 листопада 2014 року [PERSON] склав власноручну розписку про отримання від [PERSON] авансу у розмірі 50 000 доларів США за курсом Національного банку України, за належну йому квартиру, що розташована адресою: [ADDRESS] . 09\~квітня 2015\~року приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу Калінюком\~О.Б.\~був засвідчений\~підпис [PERSON] на\~Заяві про\~отримання 10\~листопада 2014\~року від\~ [PERSON] грошових коштів у розмірі 700 000 гривень, що було еквівалентно 50 000 доларів США, за попереднім договором купівлі-продажу квартири, які були надані нею в рахунок виконання основного зобов`язання за договором. 09 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін №1 до попереднього договору купівлі-продажу від 10 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. за реєстровим №578, за умовами якого сторони досягли згоди щодо укладення основного договору купівлі-продажу в строк до 10 липня 2015 року на умовах, визначених попереднім договором. Договір укладений за попередньою згодою дружини відповідача [PERSON] , згідно заяви від 09 квітня 2015 року, посвідченої за реєстровим №230, та за попередньою згодою чоловіка покупця [PERSON] , згідно заяви від 09 квітня 2015 року, посвідченої за реєстровим №229. 09 липня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін №2 до попереднього договору купівлі-продажу від 10 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. за реєстровим №578, за умовами якого сторони досягли згоди щодо укладення основного договору купівлі-продажу в строк до 11 січня 2016 року на умовах, визначених попереднім договором для врегулювання питань з іпотечним договором Договір укладений за попередньою згодою дружини відповідача [PERSON] , згідно заяви від 09 липня 2015 року, посвідченої за реєстровим №377, та за попередньою згодою чоловіка покупця [PERSON] , згідно заяви від 09 липня 2015 року, посвідченої за реєстровим №378. 13 червня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін №3 до попереднього договору купівлі-продажу від 10 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. за реєстровим №578, за умовами якого сторони досягли згоди щодо укладення основного договору купівлі-продажу в строк до 30 липня 2016 року на умовах, визначених попереднім договором. Договір укладений за попередньою згодою дружини відповідача [PERSON] , згідно заяви від 30 червня 2016 року, посвідченої за реєстровим №330, та за попередньою згодою чоловіка покупця [PERSON] , згідно заяви від 30 червня 2016 року, посвідченої за реєстровим №331 30 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін №4 до попереднього договору купівлі-продажу від 10 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. за реєстровим №578, за умовами якого сторони досягли згоди щодо укладення основного договору купівлі-продажу в строк до 30 травня 2017 року на умовах, визначених попереднім договором. Договір укладений за попередньою згодою дружини відповідача [PERSON] , згідно заяви від 30 грудня 2016 року, посвідченої за реєстровим №591, та за попередньою згодою чоловіка покупця [PERSON] , згідно заяви від 30 грудня 2016 року, посвідченої за реєстровим №592. 11 квітня 2017 року [PERSON] надав заяву про отримання ним 134 650 гривень, що еквівалентно 5 000 доларів США, від [PERSON] за попереднім договором купівлі-продажу, посвідченого Калінюком О.Б., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим №578, від 10.11.2014 року, які були надані нею в рахунок виконання основного зобов`язання за договором. Сума авансу за попереднім договором купівлі-продажу станом на 11.04.2017 року становить 1 481 150 гривень 00 копійок, що еквівалентно 55 000 доларів США. Підпис відповідача на Заяві від 11 квітня 2017 року був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстроване в реєстрі за №152. Судом також встановлено, що основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами в строк до 30 травня 2017 року не був укладений, а заборони та інші обтяження з квартири [ADDRESS] відповідачем протягом усього часу дії попереднього договору не були зняті. Позивач [PERSON] відмовилась укладати ще один договір про внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири від 10.11.2014 року відносно строків укладення основного договору та вимагала повернути отримані відповідачем грошові кошти, які відповідач не повернув. Відносини з укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна регулюються ст. 635 ЦК України та параграфом 1 Глави 54 ЦК України. Згідно до ст. 635 ЦК України попереднім є\~договір,\~сторони якого\~зобов`язуються\~протягом певного\~строку (у\~певний термін)\~укласти договір\~в майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором. Істотні\~умови основного\~договору,\~що не\~встановлені попереднім\~договором,\~погоджуються у\~порядку,\~встановленому сторонами\~у попередньому\~договорі,\~якщо такий\~порядок не\~встановлений актами\~цивільного законодавства. Попередній\~договір укладається\~у формі,\~встановленій для\~основного договору,\~а якщо\~форма основного\~договору не\~встановлена,\~-\~у письмовій\~формі. Сторона,\~яка необґрунтовано\~ухиляється від\~укладення договору,\~передбаченого попереднім\~договором,\~повинна відшкодувати\~другій стороні\~збитки,\~завдані простроченням,\~якщо інше\~не встановлено\~попереднім договором\~або актами\~цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Також, за умовами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Суд приходить до висновку про те, що попередній договір купівлі-продажу квартири, укладений між позивачем та відповідачем 10 листопада 2014 року, відповідав вимогам чинного законодавства України та зобов`язання за ним були припинені 30 травня 2017 року у зв`язку із неукладенням основного договору купівлі-продажу у строк, встановлений попереднім договором. Також, на думку суду, позивачем були здійснені усі необхідні дії із збереження зобов`язань за укладеним попереднім договором, шляхом погодження відтермінування укладення основного договору купівлі-продажу, що було здійснено позивачем чотири рази на загальний строк більше двох років. Відповідно до\~ст.\~570\~ЦК України\~ завдатком\~є грошова\~сума або\~рухоме майно,\~що видається\~кредиторові боржником\~у рахунок\~належних з\~нього за\~договором платежів,\~на підтвердження\~зобов`язання\~і на\~забезпечення його\~виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої із сторін, то аванс повертається його власникові. З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, суд приходить до висновку про те, що платіж, переданий [PERSON] . [PERSON] за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові у розмірі 1\~546\~572,5 гривень, що еквівалентно 55\~000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення (1 долар США 28,1195 гривень). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Разом з тим, частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №296/10217/15-ц. Оскільки згідно до попереднього договору купівлі-продажу позивачка передала відповідачу аванс у розмірі 834\~650 гривень, що складає еквівалент 55\~000 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання [PERSON] триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на день\~ухвалення судового\~рішення становить 1\~546\~572,5\~ гривень. Також, суд враховує наявність письмової розписки відповідача, оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні, згідно якої [PERSON] підтверджує, що 10.11.2014 року останній отримав від [PERSON] 50000 доларів США. Згідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки\~може бути\~грошова сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За умовами ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з наведених норм матеріального права, а також враховуючи тривале невиконання відповідачем своїх обов`язків за попереднім договором купівлі-продажу від 10 листопада 2014 року, враховуючи прагнення позивача на укладення основного договору, неодноразове надання відповідачу строку на врегулювання питань з іпотечним договором, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення суми авансу та суми неустойки. За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошових еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Разом з тим, за умовами частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд, перевіривши розрахунок позивача, оцінюючи докази у сукупності, вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення суми неустойки (штрафу) у розмірі 50 відсотків від отриманої суми авансу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За умовами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення цього суду у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33). У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якого суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, та враховує, згідно що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Outcome: partial