Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 січня 1999 року вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Новосельна, 32 в с. Новоселівка Талалаївського району. Через відсутність власного житла 27 грудня 1996 року з усного дозволу [PERSON], яка на той час була власником даного будинку, дочка позивача [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] була прописана в будинку. 27 квітня 1998 року [PERSON] померла, після її смерті позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину та належним чином її оформила. 10 липня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В липні 2003 року відповідач поїхав на постійне місце проживання в с. Харкове до своєї сестри [PERSON], де можливо проживає і по даний час. По даний час відповідач у належному позивачу будинку не проживає, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні платежі. Але добровільно виписуватись із будинку відповідач не бажає, хоча позивач неодноразово наполягала на цьому. Тому оскільки відповідач у даному будинку не проживає більше шести місяців, не оплачує комунальні послуги та не несе інші витрати по утриманню майна, не є членом сімї позивача, то він вважається таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала і просила задовольнити. Поскільки відповідач не проживає в даному будинку з 20003 року після того, як шлюб між ним і дочкою позивача було розірвано, членом сімї не являється, витрат по утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не несе, добровільно знятись з реєстрації не бажає, тому позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком. Представник третьої особи Харківської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнала, дійсно, [PERSON] на території сільської ради з 2006 року не проживає, періодично приїжджає до своєї сестри в с. Харкове, де саме він проживає, невідомо. Тому є всі підстави для зняття його з реєстрації у належному позивачу будинку. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в установленому порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України не пізніше ніж за три дні до судового засідання в матеріалах справи є розписка про вручення відповідачу виклику до суду. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомити суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявились в судове засідання, без поважної причини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, своїм процесуальним правом відповідача на подання заперечення на позов не скористався, таким чином причин для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України, не встановлено. Тому суд за згодою позивача ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ч.1 ст. 224 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.1999 року [PERSON] є спадкоємицею майна, зазначеного в заповіті [PERSON], померлої 27 квітня 1998 року. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Новоселівка по вул. Новосельній, буд. № 32, що належить померлій на підставі свідоцтва № 156 про право особистої власності від 04.09.1991 року. Жилий будинок, розмір жилої площі якого становить 30,2 кв.м, біля будинку є надвірні будівлі, вартість спадкового майна становить 17 487 грн. (а.с.6). Відповідно до акту від 25.10.2016 року, комісія в складі сільського голови Харківської сільської ради, депутата сільської ради та сусідки провели обстеження домоволодіння по вул. Новосельна, 32 в с. Новоселівка, на предмет проживання в ньому зареєстрованих осіб. Даною перевіркою встановлено, що [PERSON] не проживає в зазначеному господарстві (а.с.7). Згідно довідки Харківської сільської ради від 21.10.2016 року [PERSON] дійсно зареєстрований [INFO] в . Новоселівка, але за місцем реєстрації не проживає (а.с.8). Згідно копії карточки прописки будинку № 32 по вул. Новосельна в с. Новоселівка відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 07.12.1996 року (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 335499 від 28.05.1975 року [PERSON] народилась 08 травня 1975 року. В графі «Мати» заначено [PERSON] (а.с.15). згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ № 061300 від 10.07.2003 року шлюб і між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.14). Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ч.1 ст. 71 Житлового кодексу України (далі ЖК України), передбачено при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 4ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не відноситься до членів сімї позивача, у будинку не проживає з 2003 року без поважних причин, витрат на його утримання не несе, комунальні платежі не сплачує, тому суд приходить до висновку, що відповідач втратив до житла будь-який інтерес і вважає, що позовні вимоги [PERSON], як власника жила, права якої порушені реєстрацією в будинку відповідача [PERSON], законні і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи, та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до встановленого ст. 7 даного Закону порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі рішення суду, в тому числі, про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому при задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, окремого застереження щодо зняття з реєстраційного обліку за його адресою цієї особи не потребується. На основі викладеного,

Outcome: approved