Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 07.12.2013 між нею та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року позивач та відповідач перестали проживати як подружжя, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сімя розпалась і зберегти її неможливо, шлюбні відносини з відповідачем не склались, в них різні погляди на сімейне життя, почуття любові та поваги між ними втрачені, спільних інтересів немає, відповідач тривалий час проживає окремо, матеріально сімю не підтримує. Підстави для встановлення строку для примирення відсутні, дитина залишиться проживати з позивачем. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в підготовче засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в підготовче засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, просить розглянути справу за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи підтверджено, що сторони з 07.12.2013 перебувають в зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійськ реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області шлюбі, актовий запис №588; після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (дошлюбне прізвище Рябоконь). Позивач та відповідач мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, з січня 2016 року вони перестали проживати разом та вести спільне господарство; встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; с уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не суперечать закону і не порушують права інших осіб, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved