Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Кам`янка-Бузька державна нотаріальна контора про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого 43,3 м2, житлова 32,1 м2, допоміжна 11,2 м2, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Заповіт від імені [PERSON] не складався, а після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/1 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно виписки з погосподарської книги на 1990 рік від 07.08.2018 року № 365, яка видана Кулявською сільською радою Жовківського району Львівської області, головою двору була [PERSON] . Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом майна померлої матері. Оскільки померла матір була головою колгоспного двору згідно виписки з погосподарської книги на 1990 рік від 07.08.2018 року № 365, виданої Кулявською сільською радою Жовківського району Львівської області, в подальшому після її смерті було зареєстроване право власності на житловий будинок. Позивач стверджує, що вона як спадкоємець за законом не відмовилася від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері і має намір прийняти таку, однак, не в змозі цього зробити в нотаріальному порядку, що вбачається з листа Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори. А тому просить захистити її право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері та задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Представник відповідача, Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання, в якому просять справу розглядати у відсутності їх представника. Не заперечують проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися, зважаючи на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, крім того від них на адресу суду надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Суд вважає, що наданих доказів достатньо для ухвалення правильного та законного рішення по справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як від відповідача Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання, з якого вбачається, що вони не заперечують проти задоволення позовних вимог, фактично позовні вимоги відповідачем визнано, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З виписок із погосподарської книги Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області за вихідним номером 279 від 22.07.2018 року та № 365 від 07.08.2018 року вбачається, що в [ADDRESS] зареєстрований будинок на ім`я [PERSON] . Номер об`єкта ПГО 604 в погосподарській книзі № 6 відкритий на гр. [PERSON] . Голова двору- [PERSON] - 1/1 частка. Характеристика житлової площі: загальна площа- 43,3 кв.м, житлова- 32,1 кв.м, мешканців- 1 осба. Тип будинку станом на 1990 рік та 15.04.1991 року: колгоспний. Земельна ділянка в особистому користуванні господарства площею 0,35 га. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] та його єдиним членом була [PERSON] , то відповідно їй належав в повному обсязі даний колгосний двір. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Батятицькою сільською радою Кам`янка району Львівської області 29.08.2008 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що цього ж дня зроблено відповідний актовий запис за № 24. З копії довідки № 1337, яка видана виконкомом Батятицької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області вбачається, що від імені [PERSON] у Батятицькій сільській раді Кам`янка-Бузького району Львівської області заповіт не посвідчувався. Наведене та те, що що заповіт від імені [PERSON] , 1923 року народження, не посвідчувався і в нотаріуса, підтверджується копією витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 18749502 від 26.02.2009 року. З даного витягу вбачається, що заповіт посвідчений [PERSON] , 1928 року народження, що свідчить, що такий складено іншою особою. А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається по закону, так як заповіт від її імені не посвідчувався. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 01.04.2008 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.07.1967 рокуу Деревнянській сільській раді Жовківського району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж дня зроблено відповідний актовий запис за № 11. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] . Тобто дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON] . Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.08.1961 року стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] та її матір`ю є [PERSON] . Розбіжність в її імені в одну бувку можна пояснити особливістю написання імен в українській мові. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. А тому [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Із копії довідки № 1336, яка видана виконкомом Батятицької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, вбачається про те, що померла [PERSON] до дня смерті, [INFO] , постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею до дня її смерті постійно проживала і була зареєстрована її дочка [PERSON] , онук [PERSON] , які проживають за даною адресою і по даний час. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. А тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , оскільки проживала з нею на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті та не заявила про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця. Внаслідок подання позивачем 26.02.2009 року в Кам`янка-Бузьку державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після після смерті матері, [PERSON] , а саме на грошові вклади, житловий будинок, землю, було зареєстровано спадкову справу № 57/2009, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18749779 від 26.02.2009 року. Позивачу [PERSON] вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на грошові вклади з відповідними процентами, компенсаційними виплатами після смерті [PERSON] . З матеріалів справи інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не вбачається. Суд бере до уваги, що позивачем не представлено правовстановлюючого документа на житловий будинок [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що позивачу [PERSON] Кам`янка-Бузькою державною нотаріальною конторою Головного управління юстиції у Львівській області листом від 11.12.2018 року № 2747/01-16 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на такий, право власності за життя не було набуте та державна реєстрація права власності не проводилася. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З копії технічого паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що загальна площа будинку [ADDRESS] становить 43,3 м2, житлова 32,1 м2, допоміжна 11,2 м2. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Слід зазначити, що діючою на час будівництва будинку постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності у громадян. Отже право власності на двір [ADDRESS] було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки проживала з нею на день її смерті. В той же час позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, який належав її матері згідно записів в господарській книзі як голові та єдиному члену колгоспного типу двору, через неподання правовстановлюючих документів на майно померлої. В той же час належність даного житлового будинку, який відносився до колишнього колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] [PERSON] підтверджується випискою з погосподарської книги. А тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті матері права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved