Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 14 лютого 2013 року Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 20. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, різні погляди на життя, що призводило до непорозумінь. Вважає, що на цей час збереження сім`ї суперечить її інтересам та є неможливим. Спір щодо розподілу майна відсутній, прізвище змінювати не бажає. Витрати по сплаті судового збору просить не розподіляти. Ухвалою від 16 вересня 2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 12.00 год. 16 жовтня 2019 року. Належним чином повідомлені сторони у підготовче засідання не з`явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі /а.с.23/. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі /а.с.24/. Судом ухвалено про розгляд справи без участі сторін відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.02.2013 року Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 20 /а.с.14/. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] /а.с.11/, яка проживає з позивачем, що підтверджується відповідним актом /а.с.13/, питання її матеріального утримання позивачем не заявлено. На час подання позову спільне господарство сторони не ведуть. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду. Згідно з положеннями ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.112\~СК України\~при розгляді\~справи про\~розірвання шлюбу\~суд з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено, що шлюбні відносини сторони спільне господарство не ведуть, спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини та її утримання у сторін немає, майновий спір у цій справі не заявлено. Суд враховує, що відповідач позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін, та насамперед - позивача. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому, оскільки відповідач не просить відновити дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого нею судового збору, а інші 50 % - повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved