Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору страхової компанії «Країна» в особі Вінницької регіональної дирекції про відшкодування шкоди (а.с.58-61 т.1), мотивуючи свої вимоги тим, що 28.05.2014 року о 16 год. 30 хв. у м. Вінниці відповідач, керуючи автомобілем «Мерседес Е 320», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по проїзній частині вул. Соборної в м. Вінниці, не дотримавшись безпечної дистанції, допустив наїзд на автомобілі [NUMBER], під керуванням позивача, та ВАЗ-2107, д.н.з.[NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08.07.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. З огляду на те, що автомобіль позивача застрахований за програмою «КАСКО», що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту №44/14-Т/В від 18.02.2014 року, укладеним між страховиком, в особі ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та страхувальником, в особі [PERSON], попередньо встановлений страховиком розмір завданої шкоди в результаті пошкодження автомобіля, що становить 113\~000 грн. Окрім пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала забій черевної порожнини, у звязку з чим була доставлена для обстеження у Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2 з діагнозом загроза передчасних пологів, де її було госпіталізовано для стаціонарного лікування з 28.05.2014 року по 11.06.2014 року. Окрім того, позивачу діагностовано патологію серця плоду. Позивач вважає, що протиправними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду у вигляді психологічних травм та душевних переживань, яку позивач оцінює у розмірі 70\~000 грн., та матеріальну шкоду у вигляді витрат на таксі для пересування, витрат на медичні препарати, які були придбані позивачем у період лікування, що становить 8\~945,46 грн. В процесі судового розгляду представником позивача було збільшено позовні вимоги, відповідно до яких просив стягнути з відповідача на користь позивача 26\~589,59 грн. матеріальної шкоди та 111\~618 грн. моральної шкоди, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 08.02.2016 року (а.с.43 т.2). В послідуючому, представником позивача в усному порядку було зменшено позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, а тому в кінцевому просив стягнути з відповідача на користь позивача 25\~589,59 грн. матеріальної шкоди та 111\~618 грн. моральної шкоди. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2016 року до участі у розгляді справи в якості співвідповідача було залучено ПАТ «Страхова компанія «Країна» (а.с.30 т.2). В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю. Представник відповідача ПАТ «СК «Країна» за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні останніх відмовити (а.с.64-66 т.2). Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 28.05.2014 року о 16 год. 30 хв. у м. Вінниці відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес Е 320», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по проїзній частині вул. Соборної в м. Вінниці, не дотримавшись безпечної дистанції, допустив наїзд на автомобілі [NUMBER], під керуванням позивача, та ВАЗ-2107, д.н.з.[NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, що підтверджується доповненням до протоколу АВ2 №976711 про порушення правил дорожнього руху, що призвело до ДТП (а.с.27 т.1). Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08.07.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.14-15 т.1). Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні автомобіль позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований за програмою «КАСКО», що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту №44/14-Т/В від 18.02.2014 року, укладеним між страховиком, в особі ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», та страхувальником, в особі [PERSON] Встановлений страховиком розмір завданої шкоди (страхового відшкодування) в сумі 116\~335,14 грн. 30.10.2014 року відповідачем ПАТ «СК «Країна» було виплачено ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в порядку регресу у розмірі 49\~500 грн. А тому, у звязку з виплатою позивачу страхового відшкодування страховиком, позивачем не заявлялись вимоги про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу. Разом з тим, позивач та її представник в судовому засідання стверджували, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала забій черевної порожнини, у звязку з чим була доставлена для обстеження у Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2 з діагнозом загроза передчасних пологів, вроджена вада серця плоду, де її було госпіталізовано для стаціонарного лікування з 28.05.2014 року по 11.06.2014 року. А тому, вважають, що протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу було завдано моральну шкоду у вигляді психологічних травм та душевних переживань, яку позивач оцінює у розмірі 111\~618 грн., та матеріальну шкоду у вигляді витрат на таксі для пересування, витрат на медичні препарати, які були придбані позивачем у період лікування, що становить 25\~589,59 грн. Однак, з вищезазначеними думками та твердженнями позивача та його представника в судовому засіданні суд погоджується лише частково з наступних міркувань. Як вбачається з матеріалів справи, а саме відомостей У ДАІ УМВС України у Вінницькій області №9392996 від 28.05.2014 року, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 28.05.2014 року, [PERSON] медична допомога не надавалась, а потерпілі в результаті ДТП відсутні (а.с.67-68 т.2), що також знайшло своє відображення у повідомленні [PERSON] ПАТ «СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду від 29.05.2014 року (а.с.69-70 т.2). Разом з тим, згідно записів щодо перебігу вагітності та пологів вбачається, що 28.05.2014 року, о 16 год. 35 хв., після того, як сталась дорожньо-транспортна пригода, позивач була доставлена до Вінницького міського клінічного пологового будинку №2 каретою швидкої допомоги. Позивач скаржилась на незначний біль внизу живота, прямого удару в область матки не визначає. Ворушіння плоду відчуває добре (а.с.118 т.1). До того ж, 28.05.2014 року ВМКПБ №2 позивачу було здійснено ультразвукове дослідження, що підтверджується протоколом УЗД-ІІІ триместр вагітності №584 від 28.05.2014 року, з якого достовірно встановлено, що гематома не візуалізується, серце плоду ритмічне, плацента нормальна (а.с.104 зворот т.1). А тому, твердження позивача, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала забій черевної порожнини, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Окрім того, матеріалами справи спростовуються твердження позивача та її представника, що дорожньо-транспортна пригода вплинула на розвиток дитини, а саме спровокувала вроджену ваду серця плоду, оскільки згідно відповідей Тиврівської ЦРЛ вих.№177 від 05.02.2016 року (а.с.45-48 т.2), Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні від 05.02.2016 року №01/146 (а.с.49 т.2), Бердичівської центральної міської лікарні від 04.02.2016 року (а.с.50 т.2) на адвокатські запити вбачається, що серцево-судинна система ембріона формується на 5-6 тижні вагітності, в той час, як з матеріалів справи достеменно відомо, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28.05.2014 року, позивач знаходилась на 5 місяці вагітності, а відтак серце та серцево-судинна система її майбутньої дитини сформувалась ще задовго до дорожньо-транспортної пригоди. Натомість, однією з ймовірних причин виникнення вродженої вади серця плоду є спадковість, в той час як згідно змісту ультразвукового обстеження Відділення медицини плода Інституту педіатрії, акушерства і гінекології Національної академії медичних наук України від 16.06.2014 року вбачається, що у чоловіка позивача, тобто батька дитини, ВВС вроджена вада серця (а.с.16 т.1). Окрім того, зі змісту анкети вагітної [PERSON] достовірно встановлено, що мати позивача має захворювання серця (а.с.107 зворот т.1). А тому, з огляду на вищезазначені обставини, наявність вродженої вади серця плоду позивача ймовірно зумовлена саме генетичною спадковістю. До того ж, у Індивідуальній карті вагітної і породіллі №268 Вінницького міського клінічного пологового будинку №2, яка заповнювалась лікарем 12.02.2014 року, тобто під час взяття позивача на облік та задовго до дорожньо-транспортної пригоди, констатовано вроджену ваду роботи серця плоду та загрозу передчасних пологів (а.с.98 т.1). Разом з тим, незважаючи на вік позивача 38 років та перерву між пологами в 15 років, наявність загрози передчасних пологів в анамнезі, про що наголошував представник відповідача в судовому засіданні, суд вважає, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період часу з 28.05.2014 року по 11.06.2014 року з діагнозом загроза передчасних пологів знаходиться в причинно-наслідковому звязку із дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 28.05.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином, з огляду на вищенаведене, керування відповідачем [PERSON] транспортним засобом є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім того, відповідач своїми діями порушив вимоги ПДР України, а саме п.13.1, та останні знаходяться в причинному звязку з наслідками, а саме завданою шкодою позивачу, а тому остання підлягає відшкодуванню саме відповідачем [PERSON] Згідно копії чеків на придбання ліків на суми 105,26 грн. (а.с.84 т.2), 284,23 грн. (а.с.30 т.1), 112,52 грн. (а.с.30 т.1), копії квитанції до прибуткового касового ордеру «Віоламед-10» від 04.06.2014 року на суму 180,00 грн. щодо здійснення ультразвукового дослідження (а.с.30 т.1) позивач понесла витрати на лікування та діагностику у розмірі 682,01 грн. Разом з тим, представником позивача позовні вимоги в цій частині було підтримано лише на 500,00 грн., а тому суд вважає, що саме 500 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування завданої шкоди. Окрім того, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1 073,24 грн. за комфортне перебування позивача у Вінницькому міському клінічному пологовому будинку №2, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1724 від 10.06.2014 року (а.с.31 т.1). Натомість, надана позивачем копія квитанції №2 від 28.05.2014 року свідчить про сплату [PERSON] закладу охорони здоровя благодійного внеску у розмірі 70,00 грн. (а.с.26 т.1), що за своєю природою свідчить про добровільність сплати останнього, а відтак сума даного внеску ніяким чином не може бути стягнута з відповідача. Згідно довідки від 10.10.2014 року, наданої ФОП [PERSON], вбачається, що [PERSON] ФОП [PERSON] в період часу з 03.06.2014 року по 24.08.2014 року було надано послуги з внутрішніх перевезень всього на загальну суму 16 832,52 грн. (а.с.43 т.1). Разом з тим, стороною позивача надано чеків до позовної заяви на суму 7\~567,62 грн. (а.с.12-13 т.1, 84 т.2), а тому суд вважає за можливе стягнути саме 7\~657,62 грн. в рахунок відшкодування витрат на послуги з внутрішніх перевезень, що зумовлені вибуттям автомобіля позивача з її користування на певний час та використання останнього як засобу пересування. Таким чином, з огляду на вищевикладене, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 9\~140,86 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а тому позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 111 618 грн., то у відповідності до вимог ст.1167 ЦК України суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2015 року у даній справі було призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області (а.с.200-201 т.1). На вирішення судовому експерту судом було поставлено наступні запитання, а саме: чи була дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 28.05.2014 року з вини [PERSON] та учасником якої була [PERSON], психотравмуючою подією для [PERSON]; чи викликала згадана вище дорожньо-транспортна пригода моральні страждання (моральну шкоду) у [PERSON], якщо так, то яким може бути орієнтовний розмір її відшкодування. Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №64п від 23.11.2015 року, складеного головним судовим експертом з мистецтвознавчих та психологічних видів досліджень у сфері інформаційних технологій Вінницького НДЕКЦ МВС України [PERSON], встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 28.05.2014 року з вини [PERSON] та учасником якої була [PERSON] є психотравмуючою подією для [PERSON], викликала моральні страждання та спричинила моральну шкоду [PERSON], орієнтовний розмір якої складає 81 мінімальна заробітна плата, розмір якої установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду» (а.с.118-225 т.1). Проте, суд звертає увагу, що висновок експерта несе в собі рекомендаційний характер та не є обовязковим для суду при прийнятті законного та обґрунтованого рішення. А тому, суд вважає за необхідне залишити поза увагою вищезазначений висновок експерта, оскільки зазначені в ньому обставини в тій чи іншій мірі знайшли своє відображення в результаті монологічного інтервю підекспертної [PERSON], в той час як судовим експертом не було належним чином досліджено матеріали справи та медичну документацію, яка в них містилась, зокрема щодо патології плоду позивача, яку діагностовано ще задовго до дорожньо-транспортної пригоди, а відтак дана обставина ніяким чином не є психотравмуючою для позивача та не може бути врахована при визначенні наявності моральної шкоди та визначенні її вартості. Окрім того, свідчення друзів [PERSON] не можуть лягати в основу висновку експерта, оскільки психологічна експертиза може бути об'єктивною лише за умов автотентичних показань, тобто таких, які не залежать від будь-якого стороннього впливу. Тоді як друзі позивача є зацікавленими особами, останні не допитувались судом в ході судового розгляду, а наявні письмові пояснення друзів та родичів позивача, що містяться в матеріалах справи (а.с.151-156 т.1), не є належними та допустимими доказами завдання позивачу моральної шкоди. Разом з тим, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявність самого факту дорожньо-транспортної пригоди, що сталась за участі позивача, пошкодження її транспортного засобу, про що свідчить фото пошкодженої машини (а.с.35-42 т.1), перебування позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди на стаціонарному лікуванні в період часу з 28.05.2014 року по 11.06.2014 року у звязку із загрозою передчасних пологів, є психотравмуючою подією для останньої, викликала у позивача моральні страждання у вигляді негативних переживань, неспокою за своє життя та життя дитини, необхідності прикладання зусилля та коштів для відновлення своїх прав протягом тривалого часу та, відповідно, спричинила моральну шкоду позивачу. Відтак, з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, суд вважає розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди, який забезпечить баланс між порушеним правом позивача та інтересами відповідача 10 000 грн., а відтак позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Окрім того, суд вважає за можливе звернути увагу, що визначена судом матеріальна та моральна шкоди підлягають стягненню саме з відповідача [PERSON], а не з відповідача ПАТ «СК «Країна» на користь позивача, з наступних міркувань. Так, дійсно, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ПАТ «СК «Країна», про що свідчить поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/5480245 від 24.07.2013 року (а.с.16 т.2). Згідно даного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоровю становить 100\~000 грн. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Разом з тим, з огляду на вищевикладене, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази завдання виключно фізичної шкоди здоровю позивача за наслідками дорожньо-транспортної пригоди від 28.05.2014 року. Натомість, знаходження позивача на стаціонарному лікуванні у звязку із загрозою передчасних пологів є наслідком пережитої стресової ситуації, що призвело до загрози переривання вагітності, а тому правові підстави для стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоровю з ПАТ «СК «Країна» відсутні. Згідно ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, моральна шкода підлягає виплаті з боку страховика лише у разі виплати страхового відшкодування виключно за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 5% від такої виплати, у разі її здійснення. А відтак, з огляду на відсутність завдання фізичної шкоди здоров'ю потерпілого відсутні й правові підстави для стягнення з ПАТ «СК «Країна» на користь позивача спричиненої моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані із проведенням судових експертиз (ч.3 ст.79 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як вбачається з матеріалів справи правову допомогу позивачу надавав адвокат [PERSON], що підтверджується договором про надання юридичних послуг від 01.08.2014 року (а.с.49 т.1), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №632 від 23.02.2009 року (а.с.50 т.1), та який отримав від позивача винагороду за надання правової допомоги у розмірі 7 800 грн., згідно квитанції від 09.03.2016 року (а.с.85 т.2). Окрім того, представником позивача адвокатом [PERSON] надано розрахунок вартості послуг за надану правову допомогу на суму 7 800 грн., згідно довідки-розрахунку витрат на правову допомогу від 10.03.2016 року (а.с.86-87 т.2) та згідно акту виконаних робіт (а.с.88 т.2) Однак, з урахуванням часткового задоволення позову, а також в силу ч.1 ст.88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 1\~088,12 грн., а також витрати щодо сплати судового збору у розмірі 209,37 грн. (а.с.1, 82 т.1, 42 т.2). Натомість, витрати, повязані із проведенням судової експертизи у розмірі 2\~109,60 грн. не підлягають стягненню з відповідача, оскільки стороною позивача не надано належних та допустимих доказів понесення останніх. На підставі викладеного та

Outcome: partial