Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 1 травня 2000 року та зареєстрований Шупарською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, посилаючись на те, що шлюб виявився невдалим. Вказала, що між нею та відповідачем відсутнє розуміння щодо вирішення сімейних проблем, ведення господарства, виховання та утримання дітей, поведінки кожного у сім»ї. Впродовж останніх років спільного проживання, відповідач зловживав спиртними напоями, в стані сп'яніння вчиняв сварки, бували випадки застосування до неї фізичної сили. Такі дії відповідач вчиняв і в присутності дітей. Останній самоусунувся від виховання дітей, утримання сім»ї. Ставлення до неї стало грубим та нічим неоправданим, що призвело до втрати почуття поваги та любові до відповідача. Не бажаючи терпіти таке приниження, в квітні 2013 року змушена була залишити постійне місце проживання та переїхала з дітьми в Миколаївську область, де проживає її мати. З того часу вони не підтримують жодних шлюбно-сімейних стосунків, шлюб існує лише формально. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві, а також пояснила, що постійне перебування відповідача у стані сп'яніння, влаштування відповідачем суперечок, не бажання останнього працювати, щоб заробляти кошти для утримання сім»ї, а також щоб утримувати домашнє господарство, негативне, грубе ставлення відповідача до неї, призвели до того, що вона в квітні 2013 року забрала дітей, залишила власний будинок та виїхала у Миколаївську область. Там вона влаштувалася на роботу, щоб мати змогу утримувати двох дітей, а її мати допомагає у догляді за дітьми. За рік часу відповідач не змінився, коштів для утримання дітей передав лише в сумі 2100 грн., продовжує зловживати спиртним, ображає її по телефону, погрожує фізичною розправою. З березня 2014 року, з часу, коли вона повідомила відповідачу про намір розірвати шлюб, не спілкуються, не спілкується відповідач і з дітьми, ніде не працює, матеріальної допомоги на дітей не надає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що згоди на розірвання шлюбу позивачу не дасть. Не заперечує тієї обставини, що часто зловживав спиртними напоями. Вказує, що за рік часу зміг передати на утримання дітей 3600 грн. Підтверджує, що з березня 2014 року коли дізнався від позивача про намір розірвати шлюб, з останньою не спілкується, дітей не утримує. Зазначає, що може змінитися, повернутися лицем до сім»ї лише в тому випадку, якщо цього захоче позивач. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти. Сторони уклали шлюб 1 травня 2000 року, актовий запис №2, зареєстрований Шупарською сільською радою Борщівського району Тернопільської області (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER]) та доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER]). У відповідності до ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Між сторонами сімейне життя не склалося. Між подружжям часто виникали непорозуміння та суперечки, що призвело до припинення між ними шлюбних стосунків. Сторони не проживають спільно з квітня 2013 року, не підтримують жодних стосунків, не спілкуються з березня 2014 року. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач з березня 2014 року, дізнавшись про намір позивача на розірвання шлюбу, не зробив жодних заходів для збереження сім»ї, в судовому засіданні не клопотав про надання часу для примирення, не навів жодних заходів, які має намір вчинити для примирення із позивачем. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 СК України). За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. На підставі ст.ст.24,55,56ч.3,105,110,112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved