Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить встановити додатковий строк для подання заяви для прийняття спадщини. Посилається на те, що, [INFO] в м.Сквира Київської області помер її батько [PERSON] , місце проживання якого було зареєстровано в житловому будинку [ADDRESS] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, зокрема, житловий будинок в с.Ягнятин Ружинського району Житомирської області та земельні ділянки, які розташовані на територіях Ягнятинської та Березянської сільських рад Ружинського району Житомирської області. Протягом 6-ти місяців з дня смерті батька із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, оскільки зі слів відповідача, який є її рідним братом і якому довіряла, їй було відомо, що батько залишив заповіт, яким заповів все своє майно братові який був зареєстрований в житловому будинку, який належав батькові, часто спілкувався з останнім та здійснював поховання батька. Проте, на початку 2018 року, коли вже пройшов 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини батька, брат повідомив про існування заповіту батька, яким останній заповів своє майно, як на брата, так і на неї. До цього про існування такого заповіту, складеного в тому числі і на її ім`я, вона не знала, так як з батьком разом не проживала, не була членом його сім`ї, спілкувалась з ним рідко і після його смерті всі документи, пов`язані зі спадкуванням (свідоцтво про смерть, правовстановлюючі документи на майно батька, заповіт тощо ) перебували у брата, будь- яких повідомлень від сільської ради чи від нотаріуса про наявність заповіту, складеного на її ім`я, не отримувала. ' З вказаних причин вимушена звертатись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як пропустила строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини. Вважає, строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущеним з поважних причин, в зв`язку із тим, що не знала про наявність заповіту, із-за чого нею фактично був пропущений шестимісячний строк. Просила позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що дійсно [INFO] в м.Сквира Київської області помер її батько [PERSON] , місце проживання якого було зареєстровано в житловому будинку [ADDRESS] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, зокрема, житловий будинок в с.Ягнятин Ружинського району Житомирської області та земельні ділянки, які розташовані на територіях Ягнятинської та Березянської сільських рад Ружинського району Житомирської області. Протягом 6-ти місяців з дня смерті батька із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, оскільки зі слів відповідача, який є її рідним братом і якому довіряла, їй було відомо, що батько залишив заповіт, яким заповів все своє майно братові який був зареєстрований в житловому будинку, який належав батькові, часто спілкувався з останнім та здійснював поховання батька. Проте, на початку 2018 року, коли вже пройшов 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини батька, брат повідомив про існування заповіту батька, яким останній заповів своє майно, як на брата, так і на неї. До цього про існування такого заповіту, складеного в тому числі і на її ім`я, вона не знала, так як з батьком разом не проживала, не була членом його сім`ї, спілкувалась з ним рідко і після його смерті всі документи, пов`язані зі спадкуванням (свідоцтво про смерть, правовстановлюючі документи на майно батька, заповіт ) перебували у брата, будь- яких повідомлень від сільської ради чи від нотаріуса про наявність заповіту, складеного на її ім`я, Коли вони разом з братом звернулись до приватного нотаріуса Ходаківської Л.М.,то вона підтвердила наявність вказаного заповіту, а також роз`яснила, що брат може подати заяву про згоду на те, щоб вона також прийняла спадщину батька. Зі слів брата зрозуміла, що він не заперечує відносно оформлення спадщини на двох, враховуючи при цьому зокрема і те, що брат також не подавав у 6-місячний строк заяву про прийняття спадщини, а прийняв спадщину на підставі довідки сільської ради про те, що він постійно проживав разом з батьком на час його смерті. Однак місце реєстрації батька на час відкриття спадщини та місце його реального постійного проживання не співпадали. Так, місце проживання батька дійсно було зареєстроване в житловому будинку [ADDRESS] , тобто там, де і зареєстроване місце проживання брата, однак це не свідчить про те, що вони проживали разом на час відкриття спадщини, оскільки батько на протязі останніх 10 років перед смертю та на час своєї смерті в с.Ягнятин Ружинського району Житомирської області не проживав, а постійно проживав в іншому населеному пункті - в м.Сквира Київської області у співмешканки, що у випадку необхідності могли б підтвердити свідки і що давало б їй підставу оспорювати прийняття спадщини братом. З врахуванням всіх цих обставин вони з відповідачем домовились, що після зібрання ним всіх необхідних документів знову вдвох поїдуть до нотаріуса уже для оформлення спадщини. До 13.11.2019р. періодично спілкувалась з братом з приводу поїздки до нотаріуса, однак він постійно відкладав це, мотивуючи відсутністю коштів для оплати послуг нотаріуса. 15 листопада 2019 року, коли нарешті разом з братом приїхали до нотаріуса для оформлення спадщини, він неочікувано відмовився подавати заяву про згоду на те щоб влна подала заяву про прийняття спадщини батька. Зазначене підтверджується матеріалами, які містяться в спадковій справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач суду пояснив, що позивачка знала про існування заповіту на її ім`я до спливу шестимісячного строку, так як він її про це повідомляв, крім того про існування заповіту її повідомляв колишній голова Ягнятинської сільської ради [PERSON] .. Позивачка не прийняла спадщину вчасно по тій причині, що зловживала спиртними напоями на протязі тривалого часу. А тому вважає що позивачка пропустила термін на прийняття спадщини свідомо. Крім того це не справедливо, що вона претендує на спадщину, оскільки він з батьком проживав, доглядав, похоронив, а позивачка з батьком не спілкувалася. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач є спадкоємицею по заповіту майна [PERSON] , який помер [INFO] в м.Сквира Київської області, що стверджується: - паспортом серії [NUMBER] , виданим Ружинським РВ УМВС України в Житомирській області (а.с.6); - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.02.1954 року Ягнятинською сільською радою Ружинського району Житомирській області (а.с.8); - свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 18.06.1978 року Ягнятинською сільською радою Ружинського району Житомирській області (а.с.9); - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.03.2017 року Виконавчим комітетом Ягнятинської сільської ради Ружинського району Житомирській області (а.с.31); - заповітом від 25.03.2005 року посвідченого секретарем Ягнятинської сільської ради Ружинського району Житомирської області, та внесеного до реєстру за №8 (а.с.33). Судом встановлено, що у шестимісячний строк після відкриття спадщини свого батька, позивачка [PERSON] не звернулась до нотаріуса, оскільки їй не було відомо про наявність складеного заповіту. З копії заповіту від 25.03.2005 року вбачається, що [PERSON] , склав заповіт, що посвідчений та зареєстрований секретарем виконкому, Ягнятинської сільської ради Ружинського району Житомирської області в реєстрі за №8, відповідно до якого спадкодавець земельну ділянку площею 2,0178 га та 0,8720 га, яка знаходиться на території Ягнятинської та Березянської сільської ради заповів позивачу та відповідачу в рівних долях (а.с.34).. Як вбачається з копії спадкової справи № 64/2017 заведеної приватним нотаріусом Ружинського районного нотаріального округу Ходаківською Л.М., щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , відповідач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлого батька (а.с.26-33). Позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно батька, приватним нотаріусом роз`яснено, що вона пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини і їй необхідно звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.10). Допитаний як свідок за клопотанням представника відповідача, [PERSON] суду пояснив, що має гарні відносини зі сторонами. На момент складення заповіту померлим [PERSON] був сільським головою та знав про волевиявлення померлого. Померлий, після того як вийшов з місць позбавлення волі, проживав у [ADDRESS] разом з своїм сином [PERSON] , який його доглядав та поховав. Іноді батько сторін їздив на кілька днів до якоїсь жінки в м.Свира. Відповідачка не спілкувалася з батьком. Після смерті [PERSON] сам особисто телефонував до позивачки, бачив її та запрошував в сільську раду, щоб повідомити про існування заповіту. Позивачка знала про заповіт. Повідомив її десь після 4-х місяців після смерті батька, тобто до спливу 6-місячного строку для подання заяви для прийняття спадщини до нотаріуса. Повідомляв позивачку усно, листів та повідомлень не писав. Посвідчувала заповіт секретар сільської ради. Причиною, того що позивачка вчано не звернулася до нотаріуса на протязі 6-ти місяців, може бути той факт що вона зловживала спиртними напоями, Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», - вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошенню її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220. 1222. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, нотаріус при заведенні спадкової справи повинен перевірити за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 61-195св21. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Тобто, сільський голова Ягнятинської сільської ради Ружинського району Житомирської області, або секретар вказаної сільської ради , встановивши що відкрилась спадщина на майно померлого [PERSON] , та що спадкодавець залишив заповіт в тому числі і на ім`я позивачки, зобов`язані були здійснити дії щодо повідомлення її про наявність вказаного заповіту. При цьому, що вказані дії повинні бути вчиненні даними посадовими особами відповідно до вимог законодавства, а саме: спадкоємець повинна була бути безпосередньо після виявлення посадовими особами сільської ради заповіту батька, складеного в тому числі і на її ім`я, офіційно письмово повідомлена про наявність вказаного заповіту, або ж офіційно письмово викликана в сільську раду для повідомлення про наявність заповіту та надання їй примірнику чи дублікату заповіту, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Вказане посадовими особами Ягнятинської сільської ради не здійснено, оскільки будь-яких письмових викликів, повідомлень, листів, які б стосувались спадкування майна померлого [PERSON] позивачка не отримувала ні в період 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, ні після того. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] , оскільки вищевказані порушення було допущено саме ним як посадовою особою сільської ради. Посилання відповідача, на те, що сільський голова [PERSON] по телефону повідомив про наявність вказаного заповіту не відповідає дійсності, та нічим не доведено. Так як і не доведено факт зловживання позивачкою спиртними напоями, що стало причиною пропуску прийняття спадщини [PERSON] .. Крім того, вказаний сільський голова повинен був діяти не як приватна особа, ніби то повідомляючи позивача про якісь факти в телефонному режимі, а як посадова особа органу місцевого самоврядування, тобто офіційно викликати її в сільську раду для здійснення повідомлення про наявність заповіту, чи в письмовій формі повідомити про наявність такого заповіту, а також надати примірник вказаного заповіту чи його дублікат. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18). ' ' Оскільки позивачка була необізнана про наявність заповіту [PERSON] на її ім`я, взнала про існування вказаного заповіту в 2018 році, тобто поза межами строку подання заяви про прийняття спадщини, тому суд вважає, що це є поважною причиною пропуску нею вказаного строку. Неправомірна поведінка її брата щодо неповідомлення її про наявність заповіту, складеного в тому числі і на її ім`я, сприяла тому, що вона своєчасно не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, і як наслідок вказаного - спотворила волю спадкодавця, яка викладена в заповіті, стосовно того, щоб після його смерті спадкове майно було розділено між нею та відповідачем. На підставі вищевикладеного суд задовольняє позовні вимоги позивача визначає їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини батька. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved