Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд постановити рішення, яким зобовязати відповідача [PERSON] не чинити їй, [PERSON], перешкоди в користуванні будинком №3/1, що знаходиться на вул.Богомольця академіка в м.Бориславі Львівської області та виселити [PERSON] з житлового будинку №3/1, що знаходиться на вул.Богомольця академіка в м.Бориславі Львівської області без надання іншого житла.. В обґрунтування позову зазначила, що у відповідності до договору дарування від 16 серпня 2017року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №632, [PERSON], є власником житлового будинку №3/1, що знаходиться по вул. Богомольця академіка в м. Бориславі Львівської області. Даний будинок складається з чотирьох житлових кімнат та однієї кухні, житловою площею 95,2 кв.м., загальною площею -179,8 кв.м., та до нього належить гараж, позначений літерою Б, і колодязь. У спірному будинку, який належить позивачу на праві власності зареєстрована з 03 березня 2015року та проживає відповідач у справі [PERSON], [INFO], яка є колишньою невісткою для позивача та не відноситься до членів її сімї. Ставши власником житлового будинку [PERSON] повідомила відповідача [PERSON] про необхідність звільнення будинку, який необхідний їй для особистого проживання, в підтвердження чого через нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала їй письмову заяву від 18 серпня 2017року, в якій просила [PERSON] звільнити від своїх речей належний їй на праві власності житловий будинок №3/1, що знаходиться на вул. Богомольця академіка в м.Бориславі Львівської області, передати їй ключі від будинку та знятись з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]/1, не пізніше 22 серпня 2017 року. А також, у даній своїй заяві [PERSON] повідомила відповідача [PERSON] про те, що у випадку відмови або ухилення її від звільнення належного їй на праві власності житлового будинку та зняття з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, змушена буде звернутись до суду з позовом про примусове виселення [PERSON] з цього будинку. Заява [PERSON] нотаріусом була передана поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням та отримана [PERSON] 23 серпня 2017 року. Однак, відповідь на її заяву від [PERSON] не надійшла, не зважаючи на те, з часу отримання відповідачем письмової вимоги про необхідність виселення із спірного будинку пройшло більше 4-х місяців. Відповідач у справі проігнорувала заяву позивача про необхідність звільнення її будинку та виселення з нього, , передавши їй ключі від нього та знятися з реєстраційного обліку за адресою знаходження її будинку, не бажає, у зв'язку з чим чинить їй, як власнику, перешкоди у користуванні спірним будинком, оскільки вона позбавлена можливості користування своїм житловим будинком. Такими діями відповідача [PERSON] порушено її права власника спірного будинку, визначені ст.41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та ст.383 ЦК України, відповідно до якої власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Оскільки відповідач є її колишньою невісткою, та була членом сімї колишнього власника будинку [PERSON], відтак після відчуження ним спірного житлового будинку та припинення його права житловим приміщенням у її будинку №3/1, що знаходиться на вул. Богомольця академіка в м.Бориславі Львівської області, а тому підлягає виселенню без надання іншого житла. В судовому засіданні позивач [PERSON] не зявилася. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору від 23 березня 2018 року подала до суду клопотання в якому просить суд розгляд цивільної справи розглядати без її участі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце слухання справи. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Проте подала до суду відзив на позовну про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно якого відповідач вважає, що вказаний позов є безпідставним, а, відтак, не підлягає до задоволення. Просить відмовити позивачу - [PERSON] у задоволенні її позову про усунення перешкод в користуванні будинком №3/1, що знаходиться на вул.Богомольця академіка в м.Бориславі Львівської області; про виселення із вказаного житлового будинку без надання іншого житла; про стягнення на користь [PERSON] всіх судових витрат у справі. Оскільки була зареєстрована в спірному житловому будинку з 2010 року та проживала в ньому як член сімї власника [PERSON], з сином якої перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1992 року по 2017 рік, припинення сімейних відносин із сином позивача, в тому числі, як з колишнім власником в тому числі, не позбавляє її права користуватися займаним приміщенням у цьому житловому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору дарування від 16 серпня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №632, [PERSON] є власником житлового будинку №3/1, що знаходиться по вул. Богомольця академіка в м. Бориславі Львівської області. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 березня 2010 року № 300779545 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 частки у праві власності на житловий будинок загальна площа 179,8 (кв.м) до складу якого входять чотири житлові кімнати та одна кухня, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Борислав, вул. Богомольця академіка, буд. 3/1. Як вбачається з довідки про склад сімї № 129 від 15 січня 2018 року виданої малим приватним підприємством «Бескид», за адресою: м. Борислав вул. Богомольця академіка, буд.3/1, зареєстровані- власник [PERSON] [INFO], та колишня невістка [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що існують всі підстави для задоволення даних позовних вимог. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 740,80 грн. на користь позивача.

Outcome: approved