Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.05.2012 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її повному утримані. Як зазначає позивач, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.05.2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн., починаючи з 09.04.2012 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення вона отримала виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в межах виконавчого провадження №45775105. Позивач стверджує, що на сьогоднішній день вказаного розміру аліментів недостатньо для належного утримання дитини. Вона є інвалідом ІІІ групи загального захворювання по зору, в зв`язку з чим має обмеження в роботі за фахом, а тому їй тяжко самостійно фінансово забезпечувати та утримувати сина. Крім того, їх син є дитиною-інвалідом, що підтверджується відповідним висновком ЛКК № 9 від 20.02.2019 року. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що розмір аліментів не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач вважає, що є достатні підстави для зміни раніше визначеного способу стягнення аліментів та стягнення аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, від дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням наведеного, позивач просить задовольнити її вимоги, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.03.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач вказує на те, що обставини, на які посилається позивач у позові, не є новими і вже існували на час ухвалення Деснянським районним судом м.Києва рішення про стягнення аліментів від 04.05.2012 року. Відповідач зауважив, що позивачем приховано інформацію про те, що позивач перебуває у новому шлюбі, у неї народилась друга дитина, вона успішно займається наданням послуг репетитора. Відповідач зауважив, що він ніколи з позивачем не обговорювали додаткові витрати на спільну дитину, позивач не зверталась до нього з проханням про сплату половини вартості за будь-які послуги для дитини, не говорила про необхідність збільшити розмір аліментів у зв`язку з їх недостатнім розміром. Після отримання ним даної позовної заяви він звернувся до позивача з пропозицією укласти нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів, в якому вказати їх більший розмір, проте з незрозумілих причин позивача цей варіант не влаштував. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається і на те, що фактично зі змісту позову слідує, що єдиною підставою для звернення до суду з даним позовом є зміна чинного законодавства в частині збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини. Проте, така зміна не може бути єдиною підставою для зміни розміру аліментів, про що свідчить відповідна судова практика. З урахуванням викладеного, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Одночасно, відповідач повідомив, що за останній час у нього не відбулось значного поліпшення матеріального стану, у 2019 році він уклав новий шлюб, від якого має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Він працює на посаді кур`єра ТОВ «Нова пошта» та отримує заробітну плату в розмірі 4723,00 грн. на місяць, його дружина працює у ТОВ «Перша прокатна компанія» та отримує заробітну плату в розмірі 8000,00 грн. на місяць. Також, він змушений користуватись послугами няні, вартість яких становить 3000,00 грн. на місяць, а також допомагає своїм батькам, які проживають у Київській області, Володарський р-н, с.Логвин. Проте, він намагається вчасно сплачувати аліменти, робити подарунки на свята для спільної з позивачем дитини. Посилаючись на викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 09.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.05.2012 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.05.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.04.2012 року і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили і на його виконання було видано виконавчий лист. Судом також встановлено, що малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Як встановлено судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої спільної з позивачем дитини, визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. З урахуванням встановлених обставин суд, приймає до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину. Так, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та має постійний заробіток. В той же час, позивачу після постановлення рішення про стягнення аліментів у 2016 році встановлено ІІІ групу інвалідності по зору. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів, з урахуванням позиції стягувача аліментів, дає суду підстави дійти висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності у світлі наведених правових норм, суд вважає, що доводи та твердження позивача є обґрунтованими, в той час, як заперечення відповідача на висновки суду не впливають та підстав для відмови в задоволенні позову не дають. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 768,40 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. судові витрати, понесені відповідачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved