Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON], в обґрунтування позову зазначила, що 08 жовтня 1983 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, який було розірвано 22 липня 2015 року на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області. За час шлюбу з відповідачем ними за спільні кошти було придбано двохкімнатну квартиру [ADDRESS]; нежиле приміщення, приміщення майстерні - магазину, площею 14,6 м2, що розташоване по [ADDRESS]; земельну ділянку для проведення будівництва нежитлових приміщень, розміром 0,0072 га, що розташована по [ADDRESS]. Однак, усе вищевказане нерухоме майно зареєстровано на праві власності за її колишнім чоловіком, який відмовляється в добровільному порядку поділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Тому, вона просить поділити спільне майно між нею та відповідачем та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезгаданого спільного майна. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає просить позов задовольнити. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, роз'яснивши позивачу процесуальні наслідки визнання позову, встановивши, що визнання в даному випадку відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов про поділ спільного майна підлягає до задоволення. Відповідно до ст.ст. 60, 63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вони також мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Судом також встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 22 липня 2015 року, що стверджується рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна підлягають задоволенню шляхом виділення у власність [PERSON] 1/2 ідеальну частину двохкімнатної квартири [ADDRESS]; 1/2 ідеальну частину нежилого приміщення, приміщення майстерні - магазину, площею 14,6 м2, що розташоване по [ADDRESS]; 1/2 ідеальну частину земельної ділянки для проведення будівництва нежитлових приміщень, розміром 0,0072 га, що розташована по [ADDRESS]. На підставі наведеного та

Outcome: approved