Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача та просить розірвати шлюб між сторонами який був укладений 25.11.2008р. в Реклинецькій сільській раді Сокальського району, Львівської області, а неповнолітніх дітей залишити проживати разом із нею. Свої вимоги мотивує тим, що їхнє подружнє життя не склалося через постійні непорозуміння та різні погляди на життя. Все це призвело до втрати взаємних почуттів любові та поваги, за таких обставин не бажає зберігати шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO]., та донька [PERSON], [INFO]. ,які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Позивач забезпечує необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини та посилаючись на норми сімейного законодавства просить в судовому порядку визначити місце проживання дітей разом із нею. В судове засідання позивач не прибула, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового розгляду справи. За таких обставин та зі згоди позивача судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 25.11.2008 року у Реклинецькій сільській раді, Сокальського району, Львівської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], після чого прізвище дружини «[PERSON]», про що зроблено відповідний актовий запис №10. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти - син [PERSON], [INFO]., та донька [PERSON], [INFO]., про що свідчать копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER], які долучені до матеріалів справи. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття. Тривалий час сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Між сторонами втрачено любов та взаємоповагу. Сім'я розпалася остаточно, зберегти її - неможливо. З наведених підстав у суду не виникає сумніву, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, стабільний матеріальний дохід позивача, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Оцінюючи зібрані у справі докази враховуючи, що відповідач не надав суду відзиву на позов та не надав доказів, які б спростовували вимоги позивача а також враховуючи те, що діти можуть бути розлучені зі своєю матір'ю тільки у виняткових випадках, що позивач може забезпечити дітям рівень життя достатній для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку, а тому місце проживання дітей слід визначити з матір'ю - [PERSON] Крім того відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Та згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved