Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Немирівського районного суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, вказавши в позові, що 27.01.2014 року між Селянським (фермерським) господарством «Промінь» в особі голови [PERSON] та нею був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п. 1.1 даного договору сторони домовилися про те, що продавець передає нерухоме майно у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає нерухоме майно і сплачує за нього продавцю загалом грошову суму в розмірі 17000 грн. [PERSON] виконала свої зобовязання, вказані в п. 2.2.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.01.2014 року, тобто повністю розрахувалася з продавцем відповідно до п. 1.1 вказаного Договору сплативши грошову суму в розмірі 17000 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера № 7 від 27.01.2014 року та прийняла 27.01.2014 року по акту приймання-передачі нерухомого майна, придбане нежитлове приміщення загальною площею 121,2 кв.м., що знаходиться по вул. Горького, 24, в смт. Брацлав, Немирівського району Вінницької області. Згідно п. 2.1.2 договору, після повного розрахунку продавець взяв на себе зобовязання оформити належним чином документи на право власності покупця, тобто на імя громадянки [PERSON] і звернутися до нотаріуса про їх нотаріальне посвідчення. Але відповідач до цього часу зволікає і ухиляється від виконання пункту 2.1.2 Договору і не оформляє право власності на придбане нерухоме майно на позивача, як того передбачено законодавством України. Відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченні та державній реєстрації. Окрім того, позивач користувалася вищевказаним майном з дати його передачі, підтримувала його в належному стані, проводила поточний ремонт. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з письмових доказів відповідач передав майно позивачу, а позивач прийняв нерухоме майно та розрахувався за нього. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення загальною площею 121,2 кв.м., що знаходиться по вул. Горького, 24, в смт. Брацлав, Немирівського району, Вінницької області. Позивачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, однак надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі та участі її представника, позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить\~її задовольнити. Відповідач голова СФГ «Промінь» [PERSON] в судовому засіданні позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що позивачкою [PERSON] на підтвердження позовних вимог і наявності правового характеру спору (наявності спору про право) до матеріалів справи не додано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що позбавляє дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання прав позивача, тому незрозуміло чому вона звертається в суд. В письмову поясненні відповідача зазначено, що під час передачі документів для нотаріального посвідчення, виявилось що посвідчити нотаріально вищезазначену угоду не можливо, так як вимогу нотаріуса щодо переліку документів які слід надати нотаріусу неможливо виконати, однак будь які заяви щодо звернення до нотаріуса чи відповідь нотаріуса, відсутні. Крім того, договір купівлі продажу виконано не нотаріально, не надано належним чином завірених документів що підтверджують право власності відповідача на вищевказане нерухоме майно. Позивачкою на підтвердження позовних вимог надані лише ксерокопії документів, а саме: ксерокопія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.01.2014 року, ксерокопія акту приймання-передачі нерухомого майна від 27.01.2014 року, ксерокопія квитанції до прибуткового касового ордера від 27.01.2014 року, ксерокопія договору купівлі-продажу від 19.12.1998 року, копія витягу про державну реєстрацію прав, ксерокопія технічного паспорту на виробничий будинок (будівля зернового складу), які ніким взагалі не завірені, оригінали письмових доказів відсутні, а надані ксерокопії документів викликають сумніви у суду щодо їх достовірності. Клопотання про витребування копій документів суду заявлено не було. Тому на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачкою суду не надано жодних належних доказів на підтвердження позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed