Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В обгрунтування позову зазначає, що вона з 05 березня 1994 року по 07 травня 2014 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами набуто майно, яке підлягає поділу між ними, так як шлюб розірвано, сторони спільного господарство не ведуть, тому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач [PERSON] просить суд виділити їй в особисту приватну власність спільно нажите рухоме майно, а саме - міні-трактор DONGFENG DF - 244 2010 року випуску вартістю 20 000 грн., гребку для сіна вартістю 500 грн., косарку вартістю 1000 грн., картоплекопалку вартістю 500 грн., плуг до трактора вартістю 500 грн., культиватор вартістю 300 грн., борони 4 шт. на суму 1000 грн., причеп до трактора 500 грн., гарбу до трактора для перевезення сіна вартістю 500 грн., гребку для сіна вартістю 700 грн., сівалку вартістю 100 грн., на загальну суму 25 100 грн., а відповідачу [PERSON] виділити в особисту приватну власність автомобіль ВАЗ - 21114 - 110- 01, д.н.з. [NUMBER] вартістю 34 230 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю у вартості частки спільно набутого майна в сумі 9 130 грн. та судові витрати. У судовому засіданні по справі позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити, поскільки сторони під час перебування у шлюбі тримали господарство, городи та продавали сільгосппродукцію, за виручені кошти було придбано автомобіль, трактор та інвентар до трактора - косарку, гребку, культиватор, картоплекопалку. Крім того, сторони за спільно зароблені кошти купляли металолом та робили до трактора причеп, гарбу для сіна, плуг, які також використовувались разом із трактором. Відповідач їздив на заробітки в Москву, а позивач разом з сином обробляла городи, доглядала худобу. Після розірвання шлюбу відповідач забрав все спільне майно собі, хоча син позивачки на даний час навчається в сільськогосподарському коледжі і має намір працювати на тракторі, обробляти землю, тому їм потрібний трактор із усім обладнанням. А відповідач використовує автомобіль для поїздки на заробітки, тому йому він потрібний. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, поскільки сільськогосподарський інвентар до трактора відповідач брав користуватись у [PERSON], так як у нього не було, тому дане майно не можна вважати спільним майном, як підлягає поділу між сторонами. Позивачем не надано підтверджуючих документів про те, що дане майно можна вважати спільно нажитим. Крім того на даний час трактор знаходиться в непридатному розібраному стані, тому його необхідно залишити в користуванні відповідача, а позивачу можна виділити в користування спільно нажитий автомобіль. Також відповідач пропонував позивачу в порядку досудового врегулювання спору грошову компенсацію за частку в майні, але позивач не погоджується. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у його господарстві є саморобний трактор та причіпне навісне обладнання до нього для обробітку землі - косарка, гребка, плуг, причіп. Кожен рік [PERSON] брав у нього це обладнання, щоб користуватись для обробітку землі та перевезення. Свідок знає, що у [PERSON] декілька років є трактор «китаєць» синього кольору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству із будинком, в якому раніше проживали [PERSON]. Їй відомо, що [PERSON] купили трактор синього кольору, він стояв у дворі, також свідок бачила, що садку постійно стояли плуг, причіп, гарба, картоплекопалка, косарка, гребка. Все це належало [PERSON], так як дещо він сам робив, а дещо купляв. Крім того, у них було багато городів, які вони обробляли. Коли [PERSON] їздив в Москву на заробітки, то на тракторі весною працював його син [PERSON], орав городи. Крім того, вони тримали велике господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає на одній вулиці з [PERSON], і бачила, як [PERSON] варив власноручно причіп до трактора, гарбу, робив плуга. Крім того, вони купляли ще обладнання до трактора - косарку, гребку і копалку, яким користувався. Також свідок бачила, як на тракторі працював [PERSON]. Все обладнання до трактора стояло в садку постійно і все було їхнє власне. Свідку також відомо, що трактора [PERSON] купили за виручені гроші за продану картошку, городи обробляла дружина [PERSON] з сином, коли його не було вдома. Свідок [PERSON] в судовому засіданні в присутності матері суду показав, що він разом з батьком їздили в с. Олексинці і купляли там косарку, гребку і культиватор до їхнього трактора. Плуг, причіп і гарбу батько зробив сам, все в них було своє власне, ним і користувались постійно. Батько автомобілем їздив в Москву на заробітки, а він в цей час користувався трактором, обробляв городи. Зараз він навчається в Роменському коледжі Сумського аграрного університету, отримає права, і хоче працювати на тракторі, обробляти землю, доглядати господарство. Суд, заслухавши сторони, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Талалаївського районного суду від 07 травня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON]. Згідно даного рішення шлюб між ними було укладено 05 березня 1994 року. (а.с.8-8зв.) Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.9-10). Згідно повідомлення Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 25.11.2014 року за [PERSON] зареєстровано міні-трактор DONGFENG DF - 244 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER], заводський номер [NUMBER], № двигуна [NUMBER], дата реєстрації 26.10.2010 року (а.с.19-19зв.). Згідно акту прийому - передачі товару № 47 від 16.1.0.2010 року покупцем [PERSON] прийнято товар - трактор DF-244, рама № [NUMBER], двигун № [NUMBER] (а.с.21). Згідно повідомлення Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бахмач, Бахмацького, Борзнянського, Коропського, Талалаївського районів від 03.12.2014 року за [PERSON] значиться зареєстрованим автомобіль ВАЗ - 21114-110-01 д.н.з. [NUMBER] (а.с.20). Судом встановлені наступні правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розуміння вказаної норми процесуального закону наведено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При чому зазначені норми не встановлюють презумпції доведеності позиції ні позивача, ні відповідача, що означає, що кожен з них має довести перед судом переконливість своєї позиції в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). За таких обставин для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу вказаного майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо подружжя не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються. В судовому засіданні належними і допустимими доказами встановлено в межах заявлених уточнених позовних вимог обсяг спільно нажитого сторонами майна, придбаного під час перебування в шлюбі на спільно зароблені сторонами кошти, яке підлягає поділу, і яке становить - автомобіль ВАЗ - 21114-110-01 д.н.з. [NUMBER] та міні-трактор DONGFENG DF - 244 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Щодо іншого майна, яке є предметом позовних вимог - гребку для сіна, косарку, картоплекопалку, плуг до трактора, культиватор, борони 4 шт., причеп до трактора, гарбу до трактора для перевезення сіна, гребку для сіна, сівалку - то у відповідності до ч.2 ст. 59 ЦПК України суд не відносить його до спільно нажитого сторонами під час шлюбу і яке підлягає поділу, так як в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що воно набуто сторонами за час шлюбу та на спільно зароблені кошти. Таким чином, встановлюючи обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, суд приходить до висновку, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу, є автомобіль ВАЗ - 21114 вартістю 34 230 грн. та міні-трактор DONGFENG DF - 244, вартістю 20 000 грн. Вартість майна зазначена позивачем при подачі позову, відповідачем вартість даного майна не оспорюється, тому суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди у вартості спільно нажитого майна. Крім того, сторонами не оспорюється, що дане майно придбане за час шлюбу за спільно зароблені кошти, поскільки позивач вела домашнє господарство, продукцію якого реалізовували, а відповідач періодично працював у м. Москва та заробляв гроші, на дані кошти і було придбане спільне майно, яке підлягає поділу. Тобто, судом встановлена загальна вартість спільно нажитого майна - 54 230 грн. З врахуванням положень сімейного та цивільного законодавства України про рівність часток майна подружжя при поділі, за таких виняткових обставин, коли позивач не бажає отримати вартість частки у спільно нажитому майні, бажає отримати спільно нажитий трактор, щоб на ньому працював син, а відповідач користується спільно нажитим автомобілем для поїздок на заробітки, суд приходить до висновку про виділення у власність позивача [PERSON] міні-трактора DONGFENG зі сплатою їй решти вартості половини спільно нажитого майна, а у власність відповідача [PERSON] - автомобіля ВАЗ - 21114-110-01 та стягнення на користь позивача решти вартості половини спільно нажитого майна, яка становить 14 230 грн. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Положенням ст.ст. 27-30 ЦПК України передбачено, що засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як було встановлено в ході судового розгляду сторони по справі за час спільного проживання за спільні кошти придбали майно - автомобіль ВАЗ - 21114-110-01 д.н.з. [NUMBER] та міні-трактор DONGFENG DF - 244, номерний знак [NUMBER], яке і підлягає поділу між сторонами зі платою відповідачем позивачу різниці у частці спільно нажитого майна для рівності часток, поскільки рівність часток при поділі презюмується законодавством, іншого сторонами не узгоджено, будь-яких угод не укладено. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині поділу спільно нажитого майна подружжя. Крім того, статтею 215 ЦПК України передбачено при винесенні рішення вирішення питання судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Так як в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно до задоволеного позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial