Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову вказала, що вона з відповідачем знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 27.01.2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського МУЮ, актовий запис № 46. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на початку весни 2016 року сімейні відносини стали погіршуватися через різні погляди на сімейне життя. Почуття любові та поваги один до одного втрачено. Сім`я існує формально. Вказує, що проживають окремо. Діти проживають з нею (позивачем). Строк на примирення просить не надавати. Водночас зазначає, що відповідач є працездатною особою та працює у приватному фермерському підприємстві Кіровоградської області, отримує заробітну плату, а тому може і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Інших дітей відповідач не має. Майнового спору між сторонами немає. За таких обставин просить розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання дітей щомісячно у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дітей. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач у підготовче судове засідання надала заяву від 04.12.2019 року за вх. № 29375 зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі, виходячи з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання надав заяву від 30.01.2020 року за вх. № 2608 зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити, розглянути справу за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд визнає за можливе розглянути справу у підготовчому провадженні з винесенням рішення у справі. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.01.2007 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 46, про що видано свідоцтво про шлюб від 27.01.2007 року серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.10.2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис про народження № 2251, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.05.2011 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис про народження № 879, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, спір про місце проживання дітей та поділ майна подружжя між сторонами відсутній, намірів зберегти сім`ю у сторін немає, а також визнання позову відповідачем суд приходить до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За вказаних вище обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та достатніми, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини, що відповідач має змогу надавати таку допомогу, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору щодо задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів, а також 768,40 грн. на користь позивача у відшкодування судового збору в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 114, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved