Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд: - на підставі ст.119 ЗК України визнати за позивачем право користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , що належала гр. [PERSON] ; - зобов`язати Кам`янську міську раду надати згоду на відновлення меж земельної ділянки (дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою: [ADDRESS] ). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, їй, на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Друга частина вказаного будинку належала гр. [PERSON] , яка продала належну їй частину житлового будинку брату позивача - [PERSON] . Після набуття її братом частини будинку, вона стала користуватися часткою земельної ділянки, що належала гр. [PERSON] , та у 2011 році від імені брата сплачувала земельний податок. [INFO] її брат помер, після чого вона продовжувала користуватися вказаною земельною ділянкою. Оскільки, при цьому, вона користувалась земельною ділянкою добросовісно, відкрито і безперервно, вона звернулась до Кам`янської міської ради із клопотанням про надання їй у користування частки земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала гр. [PERSON] . Оскільки відповідач відмовив їй у задоволенні вказаного клопотання, вона була змушена звернутися із даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила про те, що позов підтримує, та, просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, та, ухвалити рішення у справі з урахуванням доводів відповідача, викладених останнім у відзиві на позов. 13.03.2020р. відповідач надав суду відзив на позов, у якому позов не визнав, посилаючись на те, що, позивач, при зверненні до відповідача із вимогою про надання у користування земельної ділянки, не надала останньому документів, визначених ст.123 ЗК України. 23.03.2020р. позивач надала суду відповідь на відзив, у якій зазначила про те, що, на підставі ст.344 ЦК України та ст.119 ЗК України має правові підстави для набуття права користування спірною земельною ділянкою. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. згідно роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, позивач, на підставі ст.344 ЦК України та ст.119 ЗК України, посилаючись на факт добросовісного, відкритого і безперервно користування нею спірною земельною ділянкою, просить суд визнати за нею право користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , що належала гр. [PERSON] , та, водночас, зобов`язати відповідача надати згоду на відновлення меж земельної ділянки (дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою: [ADDRESS] ). Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначено ст. 123 ЗК України, згідно якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідного клопотання особи. Згідно ст.119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Як випливає з матеріалів справи, матеріали справи не містять клопотання позивача, поданого останньою відповідачу з урахуванням вимог ст.123 ЗК України, та, водночас, не містять рішення відповідача, прийнятого останнім на підставі повноважень, визначених ст.123 ЗК України. З огляду на вищевикладене, суд позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача надати згоду на відновлення меж земельної ділянки (дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою: [ADDRESS] ) вважає необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, встановивши, що, матеріали даної справи не містять належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що, зазначена позивачем спірна земельна ділянка на праві власності належала певній особі, зокрема, гр. [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що, вказана земельна ділянка не може бути предметом спору, вирішення якого можливе із застосуванням норм ст.119 ЗК України, та ст.344 ЦК України. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки обов`язок довести суду обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - покладено на сторони по справі, суд, приймаючи до уваги те, що, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, дійшов висновку про те, що, даний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає. Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд,

Outcome: dismissed