Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Завод «Електроважмаш» в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 33 132,97 грн., середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати в сумі 9549,12 грн., судові витрати по справі, а саме витрати на правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 06.12.2010 року позивач була прийнята на роботу до ДП «Завод «Електроважмаш». 12.10.2020 року позивач була звільнена за власним бажанням з ДП «Завод «Електроважмаш». На теперішній час заборгованість по заробітній платі відповідачем перед позивачем не погашена та складає 33\~158,38 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.11.2020 року провадження по справі відкрито, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 21.12.2020 року представником відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача не заперечує наявності заборгованості із заробітної плати перед позивачем у розмірі 33\~158,38 грн. Представник відповідача посилається на невірний розрахунок позивачем розміру середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати, який на думку представника відповідача складає 8119,40 грн. Крім того, представник відповідача посилається на неналежне підтвердження позивачем розміру витрат на правничу допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» в судове засідання не з`явилась, про слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Від представник відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» Дмитрієвої І.В. до суду надійшло клопотання за вихідним № 30276 від 21.12.2020 року про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що наказом «Про встановлення робочого часу у грудні 2020 року та січні 2021 року» дата судового засідання є вихідним днем на підприємстві, отже відсутня можливість забезпечення направлення повноважного представника для представлення інтересів підприємства в суді. З огляду на викладене, суд зауважує наступне, за положеннями ст. 129 Конституції України та ч.1 ст.2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість вирішення спору у відсутність представника відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Позивач [PERSON] з 06.12.2010 року працювала у ДП «Завод «Електроважмаш» у якірному цеху. 15.12.2020 року на підставі наказу № 1107-к від 12.10.2020 року позивача [PERSON] було звільнено з ДП «Завод «Електроважмаш» за згодою сторін на підставі п.3 ст.38 КЗпП України. Викладене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] від 21.05.1998 року (а.с.4-5). Згідно довідки, виданої головним бухгалтером ДП «Завод «Електроважмаш» №1010 від 18.11.2020 року, заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 33\~158,38 грн., а саме серпень 6391,55 грн., вересень 6914,05 грн., жовтень 19\~852,78 грн.; середньоденна заробітна плата складає 405,97 грн. (а.с.14). За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх\~\~випадках\~\~збереження середньої заробітної\~\~плати\~\~провадиться\~\~виходячи\~\~з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані\~\~протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а\~\~у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна)\~заробітна плата\~визначається діленням\~заробітної плати\~за фактично\~відпрацьовані протягом\~двох місяців\~робочі (календарні)\~дні на\~число відпрацьованих\~робочих днів\~(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача [PERSON] та видавши їй трудову книжку, відповідач ДП «Завод «Електроважмаш» свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 33\~158,38\~грн. (відповідно до довідки про розмір заборгованості із заробітної плати виданої відповідачем), так і для застосування до відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки про розмір заборгованості № 1010 від 18.11.2020 року (а.с.14), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 405,97 грн. Розрахунок проведений судом наступним чином: 6391,55 грн. (заробітна плата за серпень 2020 року) + 6914,05 грн. (заробітна плата за вересень 2020 року) = 13305,60 грн.- сума заробітної плати, нарахованої позивачу за два місяці, що передували звільненню. 13305,60 грн. : 32 днів (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у серпні та вересні 2020 року) = 405,97 грн. середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. На день звернення до суду (16.11.2020 року) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 20 робочих днів (з 12.10.2020 року по 16.11.2020 року включно). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні, та, згідно позовних вимог, по день звернення до суду, в сумі 8119,40 грн. Розрахунок проведений судом наступним чином: 20 робочих днів (час затримки розрахунку) х 405,97 грн. (середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню) = 8119,40 грн. В позовній заяві позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 9549,12 грн. Відповідач навів власний розрахунок розміру середнього заробітку за весь час затримки, який збігається із розрахунком проведеним судом. Таким чином, позовна вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 8119,40 грн., що відповідає наведеним розрахункам. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, відповідач як податковий агент згідно вимог Податкового кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори. На підставі до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Щодо позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн., суд зауважує наступне. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: Згідно до ч. 3 даної статті визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу позивачем надано квитанцію №1-11 від 16.11.2020 року, згідно якої позивачем було сплачено адвокату Цимбалюк С.Г. 1500,00 грн за підготовку документів до суду (а.с.7). Інших доказів на підтвердження розміру та обсягу правової допомоги позивачем не надано, як і не надано укладеного договору про надання правової допомоги. Суд, дослідивши надану позивачем квитанцію, приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання адвокатом правничої допомоги, розмір цих витрат, обсягу наданих послуг тощо. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., який був сплачений позивачем, суд зауважує наступне. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 1681,60 грн. (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Сплачений позивачем [PERSON] судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає поверненню позивачу.

Outcome: partial