Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , де третьою особою є Ванчиковецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області про визначення з нею місця проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO] , посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 08 січня 2019 року, який рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 липня 2020 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , який з народження і до даного часу проживає разом з нею. Оскільки дитина зареєстрована по місцю проживання колишнього чоловіка в [ADDRESS] , вона не може зняти його з реєстрації без дозволу відповідача, так як останній перебуває за межами України. Враховуючи інтереси дитини, вважає, що після розірвання шлюбу місце проживання дитини необхідно визначити разом з нею, у зв`язку із чим звернулася з відповідним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак її представник звернувся до суду з письмовою заявою, про те, що вимоги позову підтримує та просить розглядати справу без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що між сторонами по справі відсутній спір щодо місця проживання спільної дитини. Відповідач також не заперечує, щоб син і надалі залишився проживати з матір`ю. Однак заперечує викладені у позовній заяві обставини стосовно його відмови надати позивачу дозвіл на зняття з реєстрації сина і він не проти того щоб дитина була зареєстрована по місцю проживання матері. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 08 січня 2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 серпня 2020 року було розірвано. Також встановлено, що у сторін від даного шлюбу є спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю, на користь якої рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 травня 2019 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: с. Костичани Чернівецького району Чернівецької області, а зареєстрована по місцю проживання його батька відповідача в с. Ванчиківці Чернівецького району Чернівецької області. Так, у статті 8\~Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст.\~7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.\~141\~СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3 ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч. 1 та 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1 ст.\~161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Враховуючи те, що позивач як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини, посилається на те, що вона без згоди батька не може зареєструвати сина по місцю її проживання в с. Костичани Чернівецького району Чернівецької області, при цьому зазначає, що спір про визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Про відсутності спору щодо місця проживання дитини також свідчить зміст рішень суду про розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів, з яких видно що відповідач не заперечував проти того щоб дитина залишилась проживати з матір,ю. Аналіз національного законодавства вказує, що втручання суду у вирішення питання стосовно місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду достатніх доказів наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини. Підстави зазначені позивачем у позовній заяві та встановлені під час розгляду справи в суді за для визначення місця проживання дитини разом з нею, суд розцінює як спробу вирішити на свою користь інший спір щодо реєстрації місця проживання дитини, незважаючи на те, що з такою заявою позивач до Відділу реєстрації місця проживання особи через Центр надання адміністративних послуг не зверталась. Приймаючи до уваги , що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання суд не вбачає, оскільки син фактично проживає з позивачем, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 7, 157, 160, 161 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed