Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. 17.07.2004 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Деснянського районному суду м. Києва від 24.07.2015р. У шлюбі сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач не виконує свої обов'язки по матеріальному забезпеченню дитини, не приймає участі у її вихованні та навчанні, інтелектуальному та творчому розвитку. Оскільки донька проживає разом з позивачем, остання забезпечує дитину повноцінним харчуванням, сезонним одягом та взуттям, іграшками, книгами, купляє в разі необхідності ліки, оплачує та забезпечує всім необхідним шкільним приладдям та шкільною формою тощо. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила задовольнити позов. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що він кожного дня приймає участь у житті доньки, оскільки донька після школи, майже кожного дня відвідує його та харчується у нього. Крім того, відповідач також придбає для дитини одяг. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.07.2015р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2004 року, який було розірвано вищевказаним рішенням 24.07.2015р. (а.с.11-13). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.14). В судовому засіданні встановлено, що донька сторін проживає разом з позивачем [PERSON] Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до приписів ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів - 24.10.2017 року. Враховуючи стан здоров?я дітей, матеріальний стан відповідача, а саме те, що він є працездатною особою, інших дітей та зобов?язань по сплаті аліментів не має та поясненні відповідача, який не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 2000,00 грн., суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 2500 грн., щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства до досягнення дитиною повноліття. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1080,00 грн.

Outcome: partial