Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до дочірнього підприємства «Комунальник-3» господарського товариства з обмеженої відповідальністю «Мрія» про визнання незаконним та скасування наказу №20 «Про дисциплінарну відповідальність» від 10.06.2014р. і стягнення з відповідача на користь позивача 20000,00 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її незаконно притягнули до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме за те, що 06.06.2014р. була відсутня на робочому місці з 12.30 год. до 13.00 год. Позивач працює на посаді бухгалтера у ДП «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» на 0,5 ставки. 10.06.2014р. її на роботі ознайомили із актом від 06.06.2014р. про відсутність на робочому місці та наказом від 10.06.2014р. про оголошення догани. Посилається на те, що керівник ДП «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» не відбирав у неї пояснень з приводу відсутності на робочому місці о 12.30 год. 06.06.2014р. На підприємстві відсутні правила внутрішнього трудового розпорядку. Вказує на те, що покинула робоче місце, пропрацювавши встановлений для неї 4 годинний робочий день, а саме з 8.30 до 12.45 год. Також просить стягнути, завдану їй неправомірними діями відповідача щодо оголошення незаконної догани, моральну шкоду, яка полягає у глибоких стражданнях, втраті впевненості у завтрашньому дні та необхідності прикласти додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, додаткових письмових обгрунтуваннях та наданих усних поясненнях. Представник відповідача проти позову заперечив, надав суду письмове заперечення та усні пояснення суть яких зводиться до того, що позивач була правомірно притягнена до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, у зв'язку із відсутністю на робочому місці в той час, коли робочий день ще не завершився. А саме, на думку відповідача, робочий день позивача триває з 9.00 год. до 13.00 год. Проте, 06.06.2014р. позивач покинула робоче місце о 12.30 год. без жодних пояснень та була відсутня до кінця її робочого дня до 13.00 год. Також стверджує, що позивач не вперше допускає відсутність на робочому місці. Керівником підприємства 05.05.2014р. було встановлено відсутність позивача на роботі більш ніж 1 годину. Окрім того, посилається на те, що позивачем не обґрунтовано заявлено позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, у задоволенні якої слід відмовити. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 08.04.2014р. (по справі за позовом [PERSON] до ДП «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» про поновлення на роботі) позивача [PERSON] поновлено в ДП «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» на посаді бухгалтера. Дане рішення суду виконано, [PERSON] поновлено на посаді бухгалтера в ДП «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» на 0,5 ставки, тобто із зайнятістю пів робочого дня. Дана обставина визнана сторонами та в силу ч. 1 статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Наказом дочірнього підприємства «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» №5 від 02.01.2014р. «Про використання робочого часу» встановлено тривалість робочого часу (дня) - 40 годин на тиждень. Для адмінапарату встановлено 5-денний робочий тиждень з 2-ма вихідними - субота, неділя. Початок роботи з 8.00 год. Перерва на обід з 13.00 год. до 14.00 год. Закінчення роботи 17.15 год. У п'ятницю - 16.00 год. Напередодні святкових і неробочих днів тривалість роботи скорочується на 1 годину. 06.06.2014р. комісією в складі в.о. статиста ДП «Комунальник-3» - [PERSON], гол. бухгалтера - [PERSON], інженера з охорони праці - [PERSON] складено акт про те, що [PERSON] 06.06.2014р. залишила робоче місце о 12.30 год. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підтвердили факт складення даного акта. Повідомили, що були переконані в тому, що у [PERSON] робочий день завершується о 13.00 год., а відтак залишення останньою робочого місця вже о 12.30 год. є порушенням трудової дисципліни. Свідок [PERSON], яка, зокрема, є головою профспілкової організації також повідомила, що на дочірньому підприємстві «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» діє первинна профспілкова організація. Однак, щодо того чи є позивач [PERSON] членом профспілки, не заперечила. Питання надання згоди профкому на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не розглядалось. Наказом дочірнього підприємства «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» №20 від 10.06.2014р. «Про дисциплінарну відповідальність» бухгалтеру [PERSON] оголошено догану. В якості обґрунтування, даний наказ містить інформацію про те, що 06.06.2014р. бухгалтер [PERSON] була відсутня на робочому місці з 12.30 год. до 13.00 год., про що складено акт. 05.06.2014р. після самовільного відлучення з роботи [PERSON] було усно попереджено в.о. директора [PERSON] про недопущення в подальшому порушення внутрішнього розпорядку робочого дня, однак в той же день [PERSON] повторно самовільно покинула своє робоче місце. Вимогу надати письмове пояснення про відсутність на робочому місці було проігноровано. Наказ підписав в.о. директора дочірнього підприємства «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» [PERSON] Повноваження на підписання даного наказу «Про дисциплінарну відповідальність» підтверджуються наказом дочірнього підприємства «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» №19/1 від 02.06.2014р. «Про покладення обов'язків», згідно якого на період відпустки начальника - [PERSON] з 02.06.2014р. по 04.07.2014р. покладено виконання його обов'язків на головного інженера - [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив факт винесення ним оскаржуваного наказу та викладених у ньому обставин. Повідомив, що між позивачем та відповідачем була усна домовленість про робочий день позивача з 09.00 до 13.00 год. При цьому, офіційно згідно наказу №5 від 02.01.2014р. робочий день на підприємстві розпочинається о 08.00 год. Однак, йдучи на зустріч працівникам керівництвом підприємства також застосовують індивідуальні робочі графіки, зокрема у [PERSON] робочий день розпочинався з 09.00 год., у деяких інших з 08.30 год. Підставою для видачі оскаржуваного наказу був лише акт від 06.06.2014р. Інформації щодо розгляду питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності профкомом підприємства він немає. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Відповідно до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно ч. 2 статті 252 КЗпП України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Судом встановлено, що на дочірньому підприємстві «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія» діє наказ №5 від 02.01.2014р. «Про використання робочого часу», яким встановлено початок роботи з 8.00 год. Інших належних і допустимих доказів відповідачем не надано і судом не здобуто. Посилання сторони відповідача про встановлення для позивача індивідуального графіку робочого дня, а саме з 9.00 до 13.00 год. не підтверджене жодними доказами і в силу ч. 4 статті 60 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, судом до уваги не береться. Таким чином, з урахуванням 4-годинного робочого дня, робочий день позивача триває з 8.00 год. до 12.00 год. і притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці після 12.30 год. є безпідставним. Згідно статті 147 КЗпП України, догана оголошується за порушення трудової дисципліни. Відповідно до статті 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати обставини, за яких вчинено проступок. Викладені в оскаржуваному наказі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, порушення трудової дисципліни позивачем не доведено. А відтак, у цій частині позов обґрунтований, оскаржуваний наказ є незаконний (суперечить статтям 147, 149 КЗпП України) та підлягає скасуванню. Також суд погоджується із доводами сторони позивача щодо не належного встановлення трудового розпорядку на дочірньому підприємстві «Комунальник-3» ГТзОВ «Мрія». А саме, відповідачем не дотримано вимог статті 142 КЗпП України щодо затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Судом відхиляється в якості доказу порушення позивачем трудової дисципліни копія табелю обліку використання робочого часу за червень 2014 року, в якому зазначено про відпрацювання позивачем 06.06.2014р. 3,5 години, з огляду на те, що свідок [PERSON], яка складала даний документ, в судовому засіданні визнала, що нею було внесено виправлення в табель з 4 год. на 3,5 год. А також, наявність даного табеля не спростовує вищевказаного висновку про те, що робочий день для позивача розпочинається о 8.00 год. та закінчується в 12.00 год. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що з вини відповідача винесено незаконний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 20000,00 грн., яка полягає у глибоких моральних стражданнях, втраті впевненості у завтрашньому дні та виникненні нав'язливого страху щодо можливості повторного незаконного звільнення, а також необхідності прикласти додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що винесенням незаконного наказу, відповідач наніс позивачу моральну шкоду, однак позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі необґрунтовані. А саме, судом встановлено лише те, що позивач змушена була докласти значних зусиль для визнання даного наказу незаконним. Інші посилання позивача щодо глибоких моральних страждань, втрати впевненості у завтрашньому дні та виникненні нав'язливого страху щодо можливості повторного незаконного звільнення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В ході розгляду даної справи позивачем судовий збір за подання позову, в частині визнання незаконним та скасування наказу, не сплачувався, так як позивач, в силу п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Дана позовна вимога задоволена, отже з відповідача в дохід держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору. За позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. позивачем сплачено 243,60 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Надра» №к111/N/20 від 23.06.2014р. Судом задоволено стягнути із відповідача 1000,00 грн., що складає 5% від суми позову. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5%х243,60=12,80 грн.

Outcome: partial