Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання, визначення частки у праві спільної власності та визнання права власності на 1/3 ч. квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що зазначена квартира загальною площею 43,5 кв.м за даними КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстрована на праві спільної сумісної власності на ім'я [PERSON], [PERSON] ( після шлюбу [PERSON]) та за нею [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 січня 1995 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради, р. № 9-95-50521. Вони - співвласники - рідні один одному люди на протязі всього життя підтримували добрі родинні стосунки між собою, разом вирішували сімейні проблеми. У [INFO] померла її - позивача - мати [PERSON], після чого стан здоров'я батька - [PERSON] став погіршуватись. З 1996 року батько став страждати на гіпертонічну хворобу, астму в тяжкій формі. На той час позивач вже мешкала та була зареєстрована в [ADDRESS] із своєю сім'єю. У зв'язку з тим, що батько потребував догляду та уваги, вона забрала його до себе. [INFO] р. [PERSON] помер. За життя він не складав заповіту відносно свого майна, тому спадкування має відбуватися за законом. Єдиною спадкоємицею першої черги відповідно ст. 1261 ЦК України являється вона - його донька [PERSON], оскільки як вже зазначено вище дружина спадкодавця померла у [INFO], а інших дітей у нього не було. Вона не зверталась у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично її прийняла і на даний час підтримує технічний стан квартири, сплачує комунальні платежі і про те є відповідні квитанції. У той самий час, вона не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки не визначена частка у квартирі, що є спадщиною, а також оскільки зареєстровані вони зі спадкодавцем за різними адресами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечувала, підтвердила обставини, на які посилається позивач. Представник відповідача - Харківської міської ради Тризна Є.В., в судовому засіданні 18.11.2013 року позовні вимоги не визнав посилаючись на недоказаність позовних вимог в суді, надав суду письмові заперечення. До судового засідання 08.01.2014 року представник Харківської міської ради не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутністю. Суд, вислухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] за даними КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» значиться зареєстрованою на праві спільної сумісної власності на ім'я [PERSON], [PERSON] ( після шлюбу [PERSON]), а також на ім'я позивача - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 січня 1995 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради, р. № 9-95-50521. ( а.с. 6-7 ). Квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 43,5 кв.м. ( а.с. 8-9 ). Законодавство на момент приватизації квартири не визначало частки у праві спільної власності на квартиру, але відповідно до вимог діючого законодавства - ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. То ж, у даному випадку кожному з співвласників за законом належить по 1/3 частині квартири. Як вбачається з наданих суду свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про народження [PERSON], копій свідоцтв про шлюб та пояснень сторін, співвласники квартири є рідними один одному люди, на протязі багатьох років проживали разом, підтримували добрі родинні стосунки між собою, разом вирішували сімейні проблеми. У [INFO] померла мати позивача [PERSON], про що суду надане відповідне свідоцтво ( а.с. 27). Після її смерті стан здоров'я батька позивача - [PERSON] став погіршуватись. З 1996 року він став страждати на гіпертонічну хворобу, астму в тяжкій формі. На той час позивач [PERSON] вже мешкала і була зареєстрована разом із своєю сім'єю окремо - в [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що батько потребував догляду та допомоги, вона забрала його до себе. Саме за цією адресою [PERSON] надавалась медична допомога під час хвороби і це підтверджується наданою на запит юридичної консультації довідкою міської лікарні № 3 № 1250 від 29.10.2013 р. ( а.с.53 ), тут він мешкав з 1996 р. постійно разом з дочкою [PERSON], що підтверджується актом, складеним мешканцями с. Перемога [PERSON], [PERSON], [PERSON], завіреним належним чином ( а.с. 41 ). [INFO] р. [PERSON] помер ( а.с.10), про що надано відповідне свідоцтво про смерть. Як вбачається з відповіді 1-ї ХДНК № 7273/01-16, за життя він не складав заповіту, з заявами про відкриття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилась. То ж, спадкування майна померлого має відбуватися за законом. Єдиною спадкоємицею [PERSON] першої черги відповідно ст. 1261 ЦК України являється позивач у справі - його донька [PERSON] ( а.с. 11-13), оскільки як вже зазначено вище, дружина померлого померла у [INFO], інших дітей у нього не було. Позивач [PERSON] у своєму позові посилається на те, що не зверталась у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але проживала з ним на час його смерті, доглядала за ним, а після смерті поховала. Саме за адресою їх проживання [ADDRESS] була констатована смерть спадкодавця [PERSON] ( таке вбачається з зазначеної вище довідки міської лікарні № 3). Зазначені обставини підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON] Відповідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, ( ст.. 1270 ЦК України), він не заявив про відмову від неї. З оглядом на надані по справі докази, суд доходить до висновку, що [PERSON] постійно проживала однією сім»єю разом з [PERSON] на час його смерті, фактично прийняла спадщину і на даний час підтримує технічний стан квартири, сплачує комунальні платежі і про те суду надані відповідні квитанції ( а.с. 28-40 ). Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними під час судового розгляду, тому задовольняє позов в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved