Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] підприємства Центральна районна аптека №4 про стягнення мінімальної заробітної плати за вимушений прогул. Позовні вимоги мотивує тим, що вона ([PERSON]П.) працює в системі обласного виробничого об'єднання Фармація з1968 року. З 1977 року - завідуюча аптечним пунктом № 1 КП Центральної районної аптеки №4. Так, у 1977 році, вона організувала при поліклінічному відділенні Мукачівської ЦРЛ, згідно вимог МОЗ аптечний пункт, як державне підприємство підрозділу КП ЦРА №4 ОВО Фармація, який діяв до цього часу. 05 січня 2015 року [PERSON] протизаконно звільнила її з роботи, де вона відпрацювала 37 років. 05 березня 2015 року, вона рішенням суду поновлена на роботі, але [PERSON] не виконує вимоги Закону і Конституцію України, трудове законодавство та рішення судів, а навпаки, фальсифікує документи, безпідставно апелюють рішення судів та не виконують такі. Звертає увагу на те, що Наказу про переведення її на 30 годинний робочий тиждень не має і на такий не підписувалась. В ЦРА №4 є табеля обліку робочого часу, які вона здавала, де робочий час визначений як 7 годин 12 хвилин. Так, на даний час згідно довідки Державної виконавчої служби № 13-957 від 07 квітня 2016 року, вона ([PERSON]П.) на роботі не поновлена, а стаття 95 Кодексу законів про працю гарантує виплату з/п не менше мінімальної, а згідно штатного розпису ЦРА №4 м.Мукачево від 03 січня 2015 року мінімальна заробітна плата зав. аптечним пунктом №1, фармацевта = 1 218 грн. Тому на підставі вищенаведеного звертається до суду та просить стягнути з КП ЦРА №4 м.Мукачево на її користь мінімальну заробітну плату за вимушений прогул з 07 грудня 2015 року по 07 травня 2016 року в сумі 4 872 грн. 11 травня 2016 року в судовому засіданні, позивач [PERSON] подала суду клопотання про збільшення позовних вимог і просить стягнути з КП ЦРА №4 м.Мукачево на її користь мінімальну заробітну плату за вимушений прогул з 07 грудня 2015 року по 07 травня 2016 року в сумі 6 090 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.. Позивач - [PERSON] в судовому засідання збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав та просила суд їх задоволити. Відповідач - представник КП Центральна районна аптека №4 [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і в їх задоволенні просила відмовити, оскільки рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 березня 2015 року про поновлення [PERSON] на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом №1 [PERSON] підприємства Центральна районна аптека №4 при міській поліклініці м.Мукачево - виконано, але позивач по справі до виконання своїх посадових обов'язків не приступила і тому не має права на стягнення мінімальної заробітної плати. -2- Заслухавши пояснення позивача - [PERSON], представника відповідача - [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 11 березня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до комунального підприємства Центральна районна аптека №4, [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, Мукачівським міськрайонним судом видано виконавчий лист про поновлення [PERSON] на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 комунального підприємства Центральна районна аптека № 4 при міській поліклініці м.Мукачево. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до комунального підприємства Центральна районна аптека №4, [PERSON], про поновлення на роботі допустити до негайного виконання (а.с.9). Відповідно до копії листа начальника міського відділу Державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області [PERSON] за № 13-957 від 07 квітня 2016 року, станом на 22 лютого 2016 року у відділі знаходиться виконавче провадження № 46884456 відкрите на виконання виконавчого листа №2/303/613/15 виданого 11 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про поновлення [PERSON] на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом №1 комунального підприємства Центральна районна аптека №4 при міській поліклініці м.Мукачево. Вищевказане виконавче провадження перебуває у стадії примусового виконання та станом на 07 квітня 2016 року не закінчене (а.с.3). З копії штатного розпису КП Центральна районна аптека №4 вбачається, що мінімальна заробітна плата у Завідувача аптечним пунктом №1 м.Мукачево фармацевт, складає 1218 грн. (а.с.7). З виконавчого провадження №531/13 внесеного в ЄДРВП за № 46884456, яке перебуває на виконанні у міському відділі державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області вбачається, що виконавчий лист за № 2/303/613/15 виданий 11 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом про поновлення [PERSON] на роботі, де боржник [PERSON] підприємство Центральна районна аптека №4 м.Мукачево Закарпатського обласного виробничого об'єднання Фармаціяна даний час не виконаний, знаходиться в стадії примусового виконання та не закінчено. Так, право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією (ст. 55 Конституції України), яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку на захист порушеного або оспореного права чи охоронюваного законом інтересу (ст.ст. 3, 4 ЦПК України) та можливістю використати передбачені законом процесуальні засоби для здійснення своїх процесуальних прав (ст. ст. 27, 31 ЦПК України). У статті 5-1 Кодексу законів про працю України зазначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до норми частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому в розумінні статті 235 Кодексу законів про працю України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника (переведення на іншу роботу (посаду)) до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі (посаді). У той же час, частина 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. -3- Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина 7 статті 235 Кодексу законів про працю України). З пункту 34 Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів за №9 від 06 листопада 1992 року, вбачається, що стосовно до правил статті 24 Кодексу законів про працю України, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Згідно із частини 4 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 Про практику розгляду судами трудових спорів оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим. У свою чергу у статті 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно з статті 214 Цивільно - процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що праця - цілеспрямована діяльність людей зі створення матеріальних і духовних благ, необхідних для задоволення потреб кожного індивіда і суспільства в цілому, а заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 березня 2015 року поновлено на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом №1 комунального підприємства Центральна районна аптека №4 при міській поліклініці м.Мукачево, яке набрало законної сили, не скасоване і не виконане. Тому суд приходить до висновку, що позивач по справі має повне право на виплату мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу (період з 07 грудня 2015 року по 07 травня 2016 року) і в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] підприємства Центральна районна аптека №4 моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Законодавець статтею 237-1 Кодексу законів про працю України встановив, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі відповідними змінами)роз'яснено, що відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В пункті 5 [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» за № 10-1389/0/4-12 від 27 вересня 2012 року вказано, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають -4- значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова від 25 квітня 2012 р. № 6-23цс12). В свою чергу позивачем [PERSON] не наведено в чому саме полягає спричинена їй моральна шкода внаслідок порушених трудових прав, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги [PERSON] про виплату мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, підлягають до часткового задоволення. Відповідно до частини 3 статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved