Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала на ТОВ\~«Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя на посаді спеціаліста з документообігу з 23.06.2013 по 12.10.2015. Наказом № 01/12-10-ЛС від 12.10.2015 її було звільнено з посади на підставі п.\~1 ст.\~40 КЗпП України в звязку зі скороченням штату та ліквідацією ТОВ «ПФК «Металург-Запоріжжя». З дня звільнення і по день предявлення позову до суду (11.03.2016\~р.) ТОВ «ПФК «Металург-Запоріжжя» в повному обсязі з позивачем не розрахувалося. Зазначає, що рішенням комісії по трудових спорах згідно виданого посвідчення №\~86 від 14.12.2015 було визначено, що ТОВ «ПФК «Металург-Запоріжжя» має заборгованість перед [PERSON] по виплаті заробітної плати в розмірі 8\~276,34 гривень. Документи для примусового стягнення вказаної заборгованості були позивачем до державної виконавчої служби, яка була погашена лише частково. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судове засідання позивач не зявилась, через канцелярію подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» в судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частиною 1 статті 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року N 475/97-ВР , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з статті 6 Конвенція про захист заробітної плати №\~95, ратифікованої Президією Верховної Ради Української РСР від 30.06.1961 року, роботодавцеві забороняється обмежувати будь-яким способом свободу працівника розпоряджатися своєю заробітною платою на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя на посаді спеціаліста з документообігу з 23.06.2014 по 12.10.2015, що підтверджується копію трудової книжки серії АА\~№\~464751 (арк. справи 2-5). Наказом № 01/12-10-ЛС від 12.10.2015 [PERSON] звільнено і займаної посади на підставі п.\~1 ст.\~40 КЗпП України в звязку зі скороченням штату та ліквідацією ТОВ\~«ПФК «Металург-Запоріжжя» (арк. справи 5). Рішенням комісії по трудових спорах ТОВ «ПФК «Металург-Запоріжжя» від 14.12.2015 згідно виданого посвідчення № 86 стягнуто з ТОВ «ПФК «Металург-Запоріжжя» на користь [PERSON] заробітну плату за період з вересня 2015 року по жовтень 2015 року включно у сумі 8\~276,34 гривень (арк. справи 6). Як вбачається з довідки ТОВ «ПФК «Металург-Запоріжжя» від 09.03.2016 №\~16/03-09 про середню заробітну плату (дохід) [PERSON], її заробітна плата за останні два місяці, які передували звільненню (серпень вересень 2015 р.) склала 9\~390,00 гривень (арк. справи 9), що також підтверджується розрахунком середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, складеного позивачем (арк. справи 10). У випадку звільнення працівника з власної ініціативи (ст. 38 КЗпП України), при розірванні трудового договору з ініціативи власника за ст.\~40 КЗпП України працівник має право на виплату йому заробітної плати. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховним Судом України у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року висловлена правова позиція про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Згідно з пунктами 2, 3, 5, 8 Постанови Кабінету Міністрів України №\~100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Відповідно до вимог, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999\~р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки позивач звільнена з роботи 12.10.2015\~р., то на користь [PERSON] має бути стягнуто середній заробіток за час затримки, який виник за період з 12 жовтня 2015 року по 18 квітня 2016 року (день ухвалення рішення). Проте, позивач у позові просить стягнути середній заробіток за період з 13\~жовтня 2015 року по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК\~України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до роз'яснень, які містяться в п.\~20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №\~13, згідно яких, установивши при розгляді справи, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. З урахуванням зазначеного, час затримки розрахунку за період з 13 жовтня 2015 р. по 18 квітня 2016 р. включно складає (6 міс. 6 дн.) 189 днів. Відповідно до вищезазначеної Постанови КМУ, судом взято для розрахунку середньоденну заробітну плату [PERSON] за серпень 2015 р. (31 календ. день) та вересень 2015 р. (30 календ. днів). Середньоденна заробітна плата становить 154,00 гривень. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 29\~106,00\~гривень (189 календ. днів * 154,00\~грн. середньоденна заробітна плата) без вирахування податків і обов'язкових платежів. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку з 18 квітня 2016 року і по день фактичного розрахунку включно, суд зазначає, що зазначені позовні вимоги є фактично вирішенням спору на майбутнє, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Заперечень проти позову відповідач суду не надав. За таких обставин, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольняє позов шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з 1 листопада 2015 року по 11 березня 2016 року у розмірі 20\~328,00 гривень. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial