Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача [PERSON], у якій уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: 1)Визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]; 2)Визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]; 3)Стягнути із відповідача [PERSON] на її користь 2/3 вартості проданого відповідачем без її згоди автомобіля марки «Chevrolet Aveo» - 28507 гривень; 4)Стягнути із відповідача [PERSON] на її користь 2/3 вартості проданого відповідачем без її згоди автомобіля марки «DAEWOO LANOS» - 27780 гривень; 5)Усунути їй перешкоди у володінні та користуванні квартирою № 4 в будинку № 7 по вулиці Щербини в і Дніпро. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 01 листопада 1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, під час якого у них з відповідачем народилися діти: [PERSON], [INFO], ГІузінас Крістіна Юріївна, [INFO]. 13 грудня 1997 року вони з відповідачем разом придбали трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], де відразу ж почали мешкати. У цій же квартирі вони з відповідачем були зареєстровані. 14 жовтня 2004 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири вона та відповідач за спільні родинні котити придбали однокімнатні за адресою: м. Дніпро, вулиця Героїв Громадянської війни буд. З, кв.7. Дану однокімнатну квартиру вона та відповідач придбали для проживання у майбутньому їх спільної дитини - [PERSON], котра по досягненню повноліття можливо (при наявності її бажання) переїде до власного невеликого житла. Відповідно до витягу № 5756657 від 08.12.2004 року КП «ДМБТІ» зареєструвало право власності за відповідачем - [PERSON] на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, право власності на нерухоме майне виникає з моменту державної реєстрації даного нерухомого майна, а отже в даному випадку з 08.12.2004 року. Таким чином, відповідно до вимог Законодавства України на час придбання трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] діяв Кодекс про шлюб та сімю України від 1969 року із змінами (необхідно застосовувати положення ст.ст. 22, 28, 29), а при придбанні вже однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. діяв Сімейний кодекс України 2002 року (положення ст.ст. 60, 61, 68-71 СК України). 01 березня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення по справі № 0417/7862/2012, яким шлюб між нею та відповідачем було розірвано (дане рішення набрало законної сили 11.03.2013 року). В судовому засіданні безпосередньо відповідач зазначив, що на теперішній час він не надає можливості позивачці [PERSON] мешкати в будь-якій із двох квартир разом із дітьми, мотивуючи це тим, що це нібито його квартири, чинить перешкоди позивачці у користуванні спільним сумісним майном подружжя. Мирним шляхом вирішити дане питання відповідач відмовляється. 18 вересня 2003 року їхньою родиною спільно був придбаний транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS», 2003 року випуску д/н [NUMBER] за спільні сумісні кошти подружжя. 09 січня 2014 року відповідач [PERSON] не отримавши її згоду як співвласника, продав через представника (вчинив правочин відчуження) придбаний за спільні кошти їхнього подружжя транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS» саме з метою позбавлення її законних прав щодо транспортного засобу, як співвласника даного майна, що підтверджується матеріалами справи. Під час перебування у шлюбі, 25 жовтня 2006 року їхня родина придбала інший транспортний засіб марки «Chevrolet Aveо», 2006 року випуску, д/н [NUMBER]. Даний автомобіль відповідачем було продано (відчужено) відразу ж після ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ рішення про розірвання шлюбу. Даний транспортний засіб відповідач [PERSON] продав без її згоди як співвласника, тим самим порушивши право спільної сумісної власності, шляхом зняття його із обліку та продажу через довідку-рахунок саме 16 квітня 2016 року, та того ж самого дня на отримані кошти придбав інший транспортний засіб марки «SSANG YONG KYRON», 2009 року випуску д/н [NUMBER]. Їхня із відповідачем старша донька [PERSON], [INFO], є студенткою Національної металургійної [PERSON] (термін навчання до 2019 року), а також є інвалідом з дитинства III групи, має слухові та мовні вади. При таких обставинах влітку 2015 року відповідач [PERSON] позбавив її та двох їхніх спільних дітей можливості проживати у квартирі, де вони зареєстровані, а вона має право на частину в праві власності на все набуте під час шлюбу майно. Вона багато разів зверталась із даного питання (з метою усунення перешкод з боку відповідача щодо користування майном (спільним майном)) до правоохоронних органів, але всі відповіді були аргументовані виключено необхідністю звертатися до суду. На даний час вона разом із дітьми мешкає без реєстрації у своїх батьків за адресою: м Дніпро, [ADDRESS], у двокімнатній квартирі, житловою площею 33 кв.м. В одній кімнаті проживають її батьки позивача: мати пенсіонерка [PERSON], [INFO], батько пенсіонер [PERSON] [INFO] (інвалід). В іншій кімнаті проживають вона разом із двома дітьми. Вважає, що є підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя у бік збільшення розміру її частки до 2/3, оскільки існують реальні фактичні обставини, які мають значення і повинні бути враховані судом, а саме: після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу двоє дітей залишилися проживати зі нею і знаходяться на її утриманні, аліментів, котрі надає відповідач не вистачає для мінімального існування малолітньої дитини, для її розвитку та подальшої майбутнього; поведінка безпосередньо відповідача дає підстави обґрунтовано вважати, що він буде всіма способами намагатися ускладнити подальше життя своїх дітей, і її також, створюючи різні перепони та труднощі (це підтверджує й незаконне самостійне та навмисне позбавлення житла її та їх спільних дітей, це й факт продажу двох автомобілів без її дозволу, котрі були придбані під час їх шлюбу, та загальна антисоціальна поведінка відповідача в цілому. Вона вважає, що в даному випадку, при вищевказаних обставинах можливо відійти від принципу рівності в долях майна подружжя, та визнати за нею право на 2/3 частини у всьому спільному майні подружжя, набутому під час шлюбу, а також стягнути із відповідача кошти у розмірі 2/3 від вартості відчуженого відповідачем без її згоди спільного майна, а саме двох придбаних під час шлюбу автомобілів. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали предявлений позов, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просили позовну заяву задовольнити. В обґрунтування позиції посилалися на викладені у позовній заяві обставини. Позивачка зазначила, що відповідач не дає їй можливості користуватися спільним майном, а від продажу належних їхній родині транспортних засобів жодних коштів вона не отримувала. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, посилалися на викладені у письмових запереченнях обставини. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в частині розподілу майна з відступленням від принципу рівності часток, а також просили відмовити в цілому у позовних вимогах щодо розподілу однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Громадянської, 7/3, зауважуючи на тому, що дана квартира була придбана за кошти батьків [PERSON] і для їхнього (батьків відповідача) проживання. Правочин за яким було придбано цю однокімнатну квартиру було оформлено відповідачем із реєстрацією на нього права власності на цю спірну однокімнатну квартиру лише через те, що його батьки мали похилий вік, хворіли, і у майбутньому не бажали, щоб їхній син (відповідач) ускладнював собі життя спадковими питаннями після їхньої смерті. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечувала посилаючись на викладені у своїх письмових поясненнях обставини.. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вислухавши пояснення третьої особи, допитавши свідків та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами було зареєстровано 01 листопада 1996 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис № 764). Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01 березня 2013 року (справа № 0417/7862/2012) шлюб між сторонами було розрізано. Рішення набрало законної сили 11.03.2013 року. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати із позивачкою [PERSON] наразі із позивачкою мешкає лише [PERSON], а [PERSON] у звязку із досягненням повноліття проживає за іншою адресою, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. Відповідач зазначив, що їхня із позивачкою донька [PERSON] проживає із своїм молодим чоловіком окремо від нього та від позивачки. На підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 1997 року укладеного на товарній біржі «Катеринославська» відповідач [PERSON] придбав трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (попереднє найменування вулиці вул. Щербини). 23 лютого 1998 року право власності на вказану квартиру було зареєстроване за відповідачем 23 лютого 1998 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням, долученим до матеріалів справи у копії. Окрім того, відповідачем були придбані транспортні засоби «DAEWOO LANOS», 2003 року випуску д/н [NUMBER] (право власності було зареєстроване за відповідачем 18.09.2003 року), та «Chevrolet Aveо», 2006 року випуску, д/н [NUMBER] (право власності було зареєстроване за відповідачем 25.10.2006 року). Як було встановлено у судовому засіданні, автомобіль «DAEWOO LANOS», 2003 року випуску д/н [NUMBER], було відчужено відповідачем [PERSON] 18 січня 2014 року на користь іншої особи через представника [PERSON], що був уповноважений відповідачем на розпорядження зазначеним спірним автомобілем нотаріально посвідченою довіреністю. Відчуження зазначеного транспортного засобу відбулося за 37170,00 грн. відповідно до довідки-рахунку на вказаний транспортний засіб з транзитним номерним знаком 04ВІ0450, з попереднім зняттям автомобіля з реєстраційного обліку 09 січня 2014 року. Також, відповідачем 16.04.2013 року було здійснено відчуження транспортного засобу «Chevrolet Aveо», 2006 року випуску, д/н [NUMBER], на користь іншої особи. Середня ринкова вартість зазначеного автомобіля станом на 16 квітня 2013 року становила 42760,00 грн. що підтверджено листом № 82/16А судового експерта [PERSON] від 03.06.2016 року. Обставини, що відчуження зазначеного автомобіля відповідачем, а також його ціна, яку повідомив судовий експерт, не заперечувалися сторонами та їхніми представниками у судовому засіданні. У судовому засіданні також було встановлено, що 14 вересня 2004 року батьки відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] продали належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 4522, [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] (попереднє найменування вулиці вул. Героїв Громадянської війни). Право власності за відповідачем на цю квартиру було зареєстроване 08 грудня 2014 року. [PERSON] у судовому засіданні зауважила, що вони із її нині покійним чоловіком (батьком відповідача) були людьми похилого віку, часто і сильно хворіли, у зв'язку із чим вирішили переїхати ближче до сина. Через це вони продали свою квартиру та купили однокімнатну, що знаходиться недалеко від будинку де жили їхній син із своєю дружиною [PERSON] та їхніми дітьми. Право власності на їхню квартиру вони вирішили оформлювати одразу ж на сина, оскільки не мали можливості фізично займатися придбанням квартири та не хтіли завдавати синові клопоту спадковими питаннями, які б виникли після їхньої смерті. У зазначеній однокімнатній квартирі ані їхній син, ані його дружина [PERSON] та їхні діти ніколи не були зареєстровані та не проживали. У зазначеній квартирі жила вона з чоловіком, а після смерті останнього залишилася проживати лише вона одна. Вона особисто сплачує від дня придбання однокімнатної квартири усі комунальні послуги зазначаючи у квитанціях платником її сина, займається утриманням квартири. Сторони до її квартири фактично не мали та не мають жодного відношення. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] зазначили, що відповідач є їхнім другом зі шкільних часів. Їм дійсно відомо, що [PERSON] фактично купила квартиру, щоб бути з чоловіком ближчими до сина - відповідача. Зазначену спірну однокімнатну квартиру [PERSON] купляла за гроші, що належали їй та її нині покійному чоловікові, які вони отримали від продажу попередньої квартири по вул. Уральській у місті Дніпрі. Відповідач [PERSON] та його, на той час, дружина [PERSON] жодної фінансової участі у придбанні однокімнатної квартири де весь час мешкали батьки відповідача, а нині лише матір відповідача, не приймали. Сторони по справі ніколи не проживали у зазначеній однокімнатній квартирі батьків відповідача. Із наданих у судове засідання квитанцій вбачається, що утриманням та оплатою житлово-комунальних послуг за користування квартирою за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, квартира № 7, будинок № 3, займалася [PERSON] та відповідач [PERSON]. Із паспорту [PERSON] вбачається, що вона також була зареєстрованою за адресою спірної однокімнатної квартири. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що позивачка є її донькою. Відповідач вигнав її доньку разом із дітьми з квартири. Після цього її донька прийшла до неї та живе у неї до теперішнього часу. Олена змогла забрати із квартири тільки речі та наразі немає ніякого доступу до квартири, де вони мешкали за час шлюбу із відповідачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позивачка більше уваги приділяла дітям, переймалася їхнім вихованням, навчанням, розвитком, піклувалася і дбала про стан здоров'я дітей. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що він дійсно придбав автомобіль «DAEWOO LANOS», 2003 року випуску д/н [NUMBER], у гр. [PERSON] і [PERSON] Він працював із батьком останньої та через нього йому у 2006 році стало відомо що сторони продають спірний автомобіль. Він купив у відповідача автомобіль та користувався ним до 2014 року, а потім його продав. Сторони удвох продавали зазначений автомобіль, оскільки навіть на СТО дивитися стан автомобіля вони приїздили удвох. Із досліджених у судовому засіданні банківських квитанцій, а також долучених довідок державного виконавця вбачається, що відповідач здійснює перерахування коштів на користь відповідачки та їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За ч.1 ст. 71 СК України, майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, враховуючи, що на момент розгляду і вирішення справи судом спірні автомобілі відповідачем вже було відчужено на користь третіх осіб, доказів того, що спірні автомобілі відчужувалися відповідачем за письмовою згодою позивачки [PERSON] як законного співвласника надано не було, а покази свідка [PERSON] не є достатнім доказом, що свідчив би про те, що позивачка дійсно приймала учать у продажі автомобіля «DAEWOO LANOS» і висловлювала щодо такого правочину свою згоду, позивачці слід присудити за рахунок відповідача грошову компенсацію вартості часток (1/2) спірних автомобілів «DAEWOO LANOS», д/н 38223АЕ, номер кузова [NUMBER], та «SHEVROLET AVEO SF69Y», д/н [NUMBER], номер кузова [NUMBER], а саме відповідні суми у розмірі 18585 грн. та 21380 грн. Згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі, що узгоджується із висновками Верховного Суду України викладеними у Постанові від 12.10.2016 року по справі № 6-1587цс16, у якій також було наголошено на тому, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. Також в порядку розподілу спільного майна подружжя [PERSON] і [PERSON] суд вважає необхідним визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці квартири [ADDRESS] за кожним із них, припинивши їхнє право спільної сумісної власності на цю квартиру. При вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). В судовому засіданні під час розгляду справи не встановлені будь-які істотні для справи обставини, з урахуванням яких у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України суд міг би дійти обґрунтованого висновку про необхідність збільшення частки співвласника [PERSON] під час розподілу спільного сумісного майна їхнього із відповідачем подружжя. У задоволенні позовних вимог в частині розподілу квартири за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 7/3, суд вважає необхідним відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони участі у придбанні зазначеного майна фактично не приймали, у зазначеній квартирі ніколи не проживали, не займалися її утриманням та поліпшенням умов проживання у ній. Натомість, судом встановлено, що у зазначеній квартирі весь час проживали батьки відповідача, та зазначена однокімнатна квартира була придбана через місяць після продажу батьками відповідача власної квартири за адресою: м. Дніпро, вул. Уральська, 30/16, що повною мірою підтверджує покази допитаного у якості свідка відповідача та третьої особи [PERSON] Про наявність таких обставин також зауважили допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] У задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у володінні та користуванні квартирою № 4 в будинку № 7 по вул. Миколи Міхновського в місті Дніпро, суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачкою не обрано належного способу захисту своїх прав та інтересів як співвласника цього майна згідно зі ст. 16 ЦК України, а у відповідності до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та вийти за межі позовних вимог, визначивши позивачці способи усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні спірним нерухомим майном, не має права. У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та у звязку з цим позивачка, в залежності від обставин спору, не позбавлена права та можливості визначити спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів предявивши до відповідача вимоги про вселення до спірної квартири, про визначення порядку користування нею тощо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial