Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, згідно якого просить суд ухвалити рішення, яким: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №52165, вчинений 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. щодо щвернення стягнення на грошові кошти; стягнути з відповідача ТОВ «Веллфін» на користь позивача сплачений судовий збір в загальному розмірі 1 589 грн. 00 коп. Вимоги позову мотивовані тим, що державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно - Східного міжренгіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Микитенко А.О. 16 червня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви про примусове виконання виконавчого напису вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Веллфін» суми боргу в розмірі 136 661 грн. 00 коп. В матеріалах виконавчого провадження ВП №65812697, з яким позивач ознайомилась в приміщенні Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно - Східного міжренгіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), наявний кредитний договір №1214466 від 09 березня 2020 року, укладений між ТОВ «Веллфін», при цьому [PERSON] вказує, що з відповідачем вона не мала жодних правовідносин, до даної організації не зверталась, кошти за договорами не отримувала, у зв`язку із чим вважає оспорюваний виконавчий напис таким, що вчинений незаконно і без достатніх правових підстав, за відсутності необхідних документів, визначених законом, якими підтверджується безспірність заборгованості. В той же час, позивач від ТОВ «Веллфін» не отримувала жодних листів з вимогою про усунення порушень стосовно зобов`язання, у зв`язку із чим позивач була позбавлена можливості бути поінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги відповідача. За викладених обставин позивач і звернулась до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 08 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 липня 2021 року вжито заходи забезпечення позову. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак надала суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та вказала, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання представник відповідача, ТОВ «Веллфін», не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що вбачається зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, не надав суду пояснень про причини неявки, відзив на позовну заяву не надавав. Третя особа, приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., в судове засідання не з`явилась, хоча належним повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, не надала суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно - Східного міжренгіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав клопотання, згідно якого просив суд розглянути справу без участі представника відділу державної виконавчої служби, вказав, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача, відповідача, а також третіх осіб на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач та треті особи повідомлялись належним чином про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Суд, приймаючи до уваги думку позивача [PERSON] , думку представника третьої особи, Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно - Східного міжренгіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - Шевченко М., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З наявних матеріалів справи вбачається, що 09 березня 2020 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено договір позики №1214466, за змістом якого позичальник [PERSON] отримала в кредит грошові кошти в розмірі 8 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, позичальник зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за її користування. 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 52165, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за кредитним договором №1214466 від 09 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Веллфін», за період з 09 березня 2020 року по 21 травня 2021 року в розмірі 135 911 грн. 00 коп., а також грошових коштів в розмірі 750 грн. 00 коп. за вчинення виконавчого напису, сплачених стягувачем. На підставі заяви представник ТОВ «Веллфін» від 07 червня 2021 року за вих.№1628/06/21, державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Микитенко А.О. 16 червня 2021 року було відкрито виконавче провадження ВП №65812697 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» боргу в розмірі 136 661 грн. 00 коп. Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Окрім того, суд вважає, що характер правовідносин, що склалась між боржником [PERSON] та ТОВ «Веллфін», жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які розрахунки заборгованості, суду не надано доказів на спростування доводів позивача щодо відсутності в неї заборгованості перед відповідачем. Так, у своїй постанові від 11 жовтня 2018 року у справі №405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд висловив наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Також судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. В матеріалах справи відсутні документи, які були надані нотаріусу, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно статті 12 та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, оскільки до суду не надано жодних підтверджень на те, що нотаріусом виконавчий напис було вчинено правомірно, не підтверджена безспірність стягуваної заборгованості, водночас відповідач ТОВ «Веллфін», будучи достовірно обізнаним про наявність в провадженні суду даної справи, відзиву не надав, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Веллфін» на користь позивача судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп., сплачений нею при зверненні до суду із позовом, а також 454 грн. 00 коп. судового збору, сплачений при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову. Суд звертає увагу на те, що позивач при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову сплатив судовий збір в розмірі 681 грн. 00 коп., однак згідно вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), за подання до суду заяви про забезпечення позову, поданої фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на дату звернення [PERSON] до суду - 454 грн. 00 коп., у зв`язку із чим із відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума судового збору саме в такому розмірі.

Outcome: partial