Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що стосунки з відповідачем погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, тому вважає збереження шлюбу неможливим та таким, що буде суперечити їх інтересам. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав . Відповідно до ч. 1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Пунктом 1 ст.28 Договору між Україною та Республікою Узбекистан про правову допомогу та правові відносини у цивільних та сімейних справах (Договір ратифіковано Законом N 238-XIV ( 238-14 ) від 05.11.98) у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подання заяви. У справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28 цього Договору, компетентними є установи юстиції Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви обидва подружжя проживають на території другої Договірної Сторони, тоді компетентними є також установи юстиції цієї Договірної Сторони (п.1 ст.29 Договору). Таким чином, розірвання шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. 06 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб у Житомирському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №839, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 06 червня 2019 року. Спільних неповнолітніх дітей у сторін немає. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, вони втратили почуття взаєморозуміння та любові один до одного, стали чужими людьми. Сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Шлюб існує лише формально. Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частини третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. За таких обставин, суд вважає, що шлюб слід розірвати так, як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки порушує його особисті права та законні інтереси. У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved