Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей; стягнути з [PERSON] на її користь фактично понесені додаткові витрати на малолітню [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі - 9 670 гривень; стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі - 3885 гривень для корекції та лікування зору наперед до кінця 2015 року; стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на малолітню [PERSON], [INFO] у розмірі - 75,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на перед на малолітню доньку [PERSON], [INFO] у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь витрати за оплату судового збору у розмірі 487,20 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 вересня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON] Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньок - [PERSON], [INFO] та - [PERSON], [INFO]. Але подружнє життя у неї з відповідачем не склалось із-за повної відсутності порозуміння між ними, між ними постійно виникали сварки, у них різні погляди на життя. Все призвело до того, що з середини березня 2015 року вони не ведуть спільне господарство та не підтримують подружні стосунки та проживають окремо. Після того, як вони з відповідачем почали проживати окремо, діти залишились проживати разом з нею. З березня 2015 року відповідач рідко бачиться з дітьми, не надає кошти на утримання доньок, хоч як батько, повинен приймати участь, як у вихованні дітей, так і у матеріальному їх забезпеченні. Неодноразові спроби врегулювати це питання в досудовому порядку з відповідачем та встановити певну суму коштів, яка буде достатньою для забезпечення дітей всім необхідним та яку відповідач матиме можливість сплачувати, закінчувались повним ігноруванням її відповідачем, а тому на сьогоднішній день, питання аліментів на утримання малолітніх дітей не вирішено, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Вона офіційно працевлаштована та отримує щомісячний дохід, але їй його не вистачає для забезпечення двох дітей всім необхідним, а на харчування, одяг, лікування та інші потреби дітей необхідні кошти. Їй відомо, що відповідач має хороший щомісячний дохід, оскільки займається підприємницькою діяльністю та зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому вважає, що має можливість сплачувати кошти на утримання їхніх малолітніх доньок. Інших утриманців [PERSON] не має. Крім того, їхня малолітня донька [PERSON], 2002 року народження навчається в Гімназії № 191 ім. П.Г. Тичини з 01 вересня 2012 року в м. Києві з поглибленим вивченням іноземних мов, так як дитина має здібності до вивчення іноземних мов. Навчання у вказаній гімназії платне, та щомісячно самостійно, починаючи з 01 вересня 2012 року, без матеріальної участі відповідача, вона сплачує 400,00 гривень за навчання. Тобто, на сьогоднішній день нею фактично було сплачено 400,00 гривень * 37 місяців (з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2015 року включно) = 14 800,00 гривень. Також, у їхньої доньки [PERSON], проблеми із зором, на що вона змушена, також, одноособово нести додаткові витрати, а саме: придбання окулярів 4 рази на рік; окуляри вона вже придбала за 980 гривень; апаратне лікування зору ( 4 рази на рік, донька пройшла лише одне, загальною вартістю 1610 гривень), за що вона заплатила 860 гривень та 750 гривень. Вважає, що відповідач також повинен брати участь у додаткових витратах на навчання доньки, а тому відповідно просить суд, стягнути з відповідача на її користь фактично понесені витрати на навчання дитини у розмірі - 14 800,00 гривень / 2 = 7 400,00 гривень, а також стягнути на навчання доньки у гімназії ? частину коштів - 400,00 гривень / 2 = 200,00 гривень наперед щомісячно та за понесені фактично витрати на лікування зору доньки [PERSON] (2590/2=1295 гривень), а також додаткові витрати на перед на лікування зору 3 процедури апаратного лікування 1610*3=4830 гривень та 3 рази придбати окуляри -2940 гривень, а всього 7770 гривень/2 = 3885 гривень. Також, корекція зору у такому вигляді показана їхній дитині мінімум до 18 років, а тому такі витрати, вона змушена буде нести і в подальшому, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача щомісячно додаткові витрати на ці витрати кошти у сумі - 300 гривень на місяць. Крім того, донька [PERSON], відвідує постійно репетиторів з математики, української мови, що обходиться їй 1800 гривень щомісячно. Малолітня донька [PERSON], 2012 року народження, відвідує Дошкільний навчальний заклад № 274 в м. Києві, який також є платним та коштує щомісяця - 450,00 гривень а також донька займається хореографією у дошкільному навчальному закладі № 577 в м. Києві. Їхній з відповідачем молодшій доньці подобається займатись танцями, вона має до цього здібності, про що повідомляв викладач та відмічав їхню доньку, та вважає, що для дівчинки, для її розвитку є дуже корисним займатись хореографією. Малолітня донька [PERSON], відвідує заняття з хореографії з жовтня 2014 року по теперішній час, що коштує щомісячно 150,00 гривень та вказані кошти вона сплачувала самостійно, без участі відповідача, а тому вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати їй ? частину фактично понесених витрат на заняття донькою хореографією - 150,00 гривень * 13 місяців = 1 950,00 гривень / 2 = 975,00 гривень, а також 75,00 гривень (150,00 гривень / 2) наперед щомісячно. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що на сьогодні вона перебуває з відповідачем у шлюбі, з березня 2015 року вони не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, відповідач не допомагає їй в утриманні доньок. Останній раз ним було надано суму коштів у розмірі 3000 гривень у вересні 2015 року. В той же час, їхні доньки потребують належного утримання. Так, донька [PERSON] відвідує спеціалізовану школу, чотири рази на рік проходить лікування зору із зміною окулярів. Крім того, значні кошти витрачається на репетиторів, різноманітні екскурсії в різні міста. Донька [PERSON] відвідує садок та різноманітні гуртки, за які вона також сплачує кошти. Відповідач же отримує близько 1000 доларів США щомісячно та має змогу допомагати донькам. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що відповідач працює в галузі автотехніки. Проте зараз відповідач продав все своє майно для того, щоб віддати борги. На сьогодні він не веде підприємницької діяльності, проте сподівається, що його справи «підуть в гору», у зв'язку з чим не закриває підприємницьку справу. При цьому, відповідач не відмовляється від сплати аліментів, але в межах своєї фінансової можливості, вважає спроможним до сплати аліментів у розмірі 600 гривень на двох дітей, які вважає достатніми також для покриття додаткових витрат. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2003 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7, 8). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як встановлено судом, малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає окремо від дітей за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про доходи № 19, виданої Управлінням патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, [PERSON] працює на посаді інспектора Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, за період з 01 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року загальний розмір заробітної плати становив 18 231,35 гривень (а.с.9). Згідно довідки, виданої Публічним акціонерним товариством «АТП 13058», [PERSON] дійсно працює в ПАТ «АТП 13058» на посаді майстра малярної дільниці з 10 листопада 2015 року та отримує заробітну плату у розмірі 1800 гривень 00 копійок. Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності - торгівля залізними виробами, фарбами та склом. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований з 01 листопада 2015 року та отримує заробітну плату у розмірі 1800 гривень щомісячно. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 вересня у розмірі 1167 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років з 1 вересня - 1455 гривень. Враховуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, рівність батьків в обов'язку утримання дітей та наданні матеріальної допомоги, враховуючи як матеріальний стан позивача, так і матеріальний стан відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] аліментів у розмірі 728 гривень щомісячно, на утримання доньки [PERSON] - у розмірі 584 гривень 00 копійок, що становить ? частину від встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та буде спроможним до сплати відповідачем. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON], то суд зазначає наступне. Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зі змісту статті 185 СК України вбачається, що сторона, яка звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Як вбачається з консультативного висновку від 21 вересня 2015 року, складеного Медичним центром «Сімейної офтальмології», [PERSON] має діагноз міопія слабкої стадії обох очей (а.с.19). В подальшому, позивачем було здійснено замовлення на купівлю доньці [PERSON] окулярів, що підтверджується рецептом від 21 вересня 2015 року, замовленням від 21 вересня 2015 року та квитанцією від 21 вересня 2015 року про сплату коштів у розмірі 980 гривень (а.с.18). Крім того, позивачем також було сплачено суму коштів у розмірі 750 гривень та 860 гривень, що підтверджується товарним чеком від 13 липня 2015 року та товарним чеком від 16 липня 2015 року (а.с.18). З огляду на викладене, враховуючи понесені позивачем додаткові витрати, викликані захворюванням доньки [PERSON] у розмірі 2590 гривень, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача ? частину понесених нею додаткових витрати на доньку [PERSON] в розмірі 1295 гривень. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення на утримання доньок з відповідача інших додаткових витрат, в тому числі на навчання, подальше лікування, відвідування доньками гуртків, школи, дитячого садка, в тому числі витрат в майбутньому до досягнення дітьми повноліття, то дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з правового аналізу ст. 185 Сімейного кодексу України, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. При цьому, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Як встановлено судом, малолітня [PERSON] навчається у восьмому класі гімназії № 191 ім. П.Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва, малолітня [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 274. При цьому, відвідування дітьми навчальних закладів не являється по своїй правовій природі витратами, пов'язаними з особливими обставинами, а охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, а особливі обставини вказують виключні випадки участі батьків у додаткових витратах на дитину. Посилання ж позивача на те, що остання сплачує за навчання малолітньої [PERSON] в гімназії № 191 ім. П.Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва щомісячно по 400 гривень, про що, на думку позивача, свідчать долучені квитанції (а.с.11-15), не є належними та допустими доказами в розумінні положень 58, 59 ЦПК України. Так, зазначені квитанції (а.с.11-15) сплачені на користь ГО «НАШ ЕРУДИТ». В той ж час, будь-якого договору укладеного з ГО «НАШ ЕРУДИТ», який би визначав напрямок діяльності такої організації та обсяг наданих нею послуг, позивачем долучено не було. Щодо довідок дошкільного навчального закладу №577 від 14 вересня 2015 року та дошкільного навчального закладу №274, якими визначено вартість харчування в дитячому садочку малолітньої [PERSON], то зазначені довідки також не є належними та допустими доказами в розумінні положень 58, 59 ЦПК України, оскільки останнім визначено приблизна вартість харчування малолітньої дитини в місяць, при цьому останні не свідчать, що такі грошові кошти у сумах наведених позивачем у позовній заяві, останньою були сплачені. Крім того, як зазначено вище, такі витрат не зумовлені та пов'язаними з особливими обставинами розвитку дитини. Також, посилання позивача на необхідність проведення курсів апаратного лікування малолітній [PERSON] протягом чотирьох разів на рік та придбання окулярів чотири рази на рік та проведення корекції зору у такому вигляді мінімум до 18 років дитини, у зв`язку з чим позивач просить стягнути такі додаткові витрати на перед у сумі 3885 гривень до кінця 2015 року та в подальшому по 300 гривень щомісячно, не підтверджуються наданим позивачем консультативним висновком МЦ «Сімейної офтальмології» від 21 вересня 2015 року. Також, посилання позивача на відвідування малолітньою [PERSON] репетиторів з математики, української мов та відвідування малолітньою [PERSON] хореографії, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у вигляді додаткових витрат на дітей, то такі вимоги та посилання не обґрунтованими та не доведеним будь-якими доказами. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок, сплачений останньою при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial