Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.09.1997 року у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 20.09.1997 року зроблено запис за №2161. Від шлюбу у сторін є діти: повнолітня донька [PERSON], [INFO], та неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, тому позивач вирішила звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до підготовчого засідання не зявилась, однак зі змісту позову вбачається, що остання просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.2-3). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення останніх, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в підготовчому засіданні достовірно встановлено, що 20.09.1997 року у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 20.09.1997 року зроблено запис за №2161, згідно свідоцтва про одруження серії І-АМ №005886, виданого Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану 20.09.1997 року (а.с.4). Від шлюбу у сторін є діти: повнолітня донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-АМ №251629, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 25.06.2013 року (а.с.6), та неповнолітня донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-АМ №205351, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 27.09.2011 року (а.с.5). З пояснень відповідача вбачається, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують подружніх відносин. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання останнього. А тому, суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище, яким вона користувалась після реєстрації цього шлюбу «Добровольська». Також, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн., понесений позивачем згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0.1124529200.1 від 04.09.2018 року (а.с.1) у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved