Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя її мати [PERSON] працювала у сільському господарстві і отримала у власність земельну ділянку загальною площею 4,98 га, в тому числі 4,75 га ріллі (кадастровий номер 7425383500:04:001:0075) та площею 0,23 га пасовища (кадастровий номер 7425383500:04:001:0349) на території Староталалаївської сільської ради згідно Державного акту серії ЯЕ № 779561 від 23.05.2008 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці позивачу [PERSON] 14 січня 2017 року [PERSON] померла. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, у встановлений термін подала заяву до нотаріальної контори, але не може оформити спадщину належним чином, так як у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 4,75 га ріллі (кадастровий номер 7425383500:04:001:0075) та площею 0,23 га пасовища (кадастровий номер 7425383500:04:001:0349) на території Староталалаївської сільської ради згідно Державного акту серії ЯЕ № 779561 від 23.05.2008 року в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої 14 січня 2017 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Староталалаївської сільської ради, та представники третіх осіб відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області та Талалаївської РДА - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України (2017 року) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України (2017 року) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 14 січня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 290661 (а.с. 8). Згідно копії заповіту від 13 січня 201 2року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON], [INFO] (а.с.7). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копіє Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 779561 від 23 травня 2008 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельних ділянок площею 4,75 га та 0,23 га на території Сильченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12). У районні газеті «Трибуна хлібороба» за 08 грудня 2017 року поміщено оголошення про те, що втрачений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 779561 від 23 травня 2008 року на імя [PERSON] вважати недійсними (а.с.13). Згідно довідки відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 18.12.2017 року, вартість земельних ділянок на території Староталалаївської сільської ради, що належали [PERSON] станом на 14.01.2017 року згідно Державного акту серії ЯЕ № 779561 загальною площею 4,98 га ріллі становила площею 4,75 га ріллі 138 877 грн. 02 коп., площею 0,23 га пасовища 3 146 грн. 28 коп. (а.с.23). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельні ділянки, дане право підтверджено належним правовстановлюючим документом, оригінал якого було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки, і дане майнове право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Поскільки позивачем не заявлялось клопотання про стягення з відповідач судових витрат, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України. В той час, як в ході судового розгляду була встановлена сума позову 137 023 грн. 30 коп., з якої позивач повинна була сплатити судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, а нею сплачено згідно квитанції 640 грн., тому з позивача на користь держави підлягає до стягення 730 грн. 23 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved