Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому вказала, що вона з відповідачем з 09.08.2002 року перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави шлюб між подружжям було розірвано. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON]. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити повністю. Додатково пояснила, що вона офіційно не працює, у неї ще є один син-інвалід з дитинства. Відповідач фактично не приймає участі в утриманні сина, було таке, що він купив черевики та оплатив екскурсію. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що син живе з матір'ю в його квартирі; він згоден сплачувати аліменти лише в добровільному порядку, в примусовому порядку - принесе шкоду як йому так і дитині. Він надає матеріальну допомогу на духовний, емоційний розвиток сина, оскільки вважає, що попоїсти це не основне. Відповідач оплачує тренування сина, купив йому флешку, взуття, організував святкування його дня народження. [PERSON] не згоден регулярно щомісяця сплачувати аліменти, тому просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 09.08.2002 року по 25.08.2015 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.25). Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с.2). Сторони разом не живуть, дитина виховується та проживає з матір'ю, що не заперечується сторонами. Батько дитини матеріальну допомогу надає фактично на додаткові витрати, але регулярну, достатню матеріальну допомогу дитина не отримує. Відповідач проживає окремо, працює директором ТБ «Полтавська регіональна біржа нерухомості, отримує дохід в середньому 1378 гривень щомісячно. Позивач не працює, має на утриманні сина-інваліда. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших утриманців, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач офіційно працює і має сталий заробіток, тому аліменти слід стягнути в частці від доходу. Враховуючи те, що відповідач отримує дохід, немає інших аліментних обов'язків, позивачка не працює, має на утриманні ще одного сина-інваліда, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та визначити розмір аліментів - 1/4 частку доходу відповідача щомісячно на користь позивача на утримання сина. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги і можливість надання утримання сина і з боку матері. Що стосується відмови відповідача сплачувати аліменти за рішенням суду, суд зазначає, що фінансування у вигляді разової допомоги не може розцінюватися як постійна, систематична, регулярна матеріальна допомога на утримання неповнолітньої дитини. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved