Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів - Бейзимівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області та [PERSON] про визнання недійсним рішення сільської ради, скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та визнання за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Як на підставу своїх вимог позивач [PERSON] посилається на наступні обставини: [PERSON] 05.07.2000 року у Бейзимівській сільській раді Чуднівського району Житомирської області склала заповіт, у якому зробила своє розпорядження про те, що на випадок її смерті все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповіла [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року і після її смерті відкрилась спадщина, що складалась із житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] 03.11.2015 року позивач [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса [PERSON], однак, у зв'язку із відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, постановою нотаріуса від 10.11.2015 року їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії. У листопаді 2015 року позивач звернулась до Бейзимівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області із заявою про надання інформації про будинок [ADDRESS] та 09.11.2015 року отримала відповідь про те, що на підставі записів по господарській книзі №6 особовий рахунок [NUMBER] власником вказаного будинку є [PERSON]. Згідно з рішенням виконавчого комітету Бейзимівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області №24 від 18.04.2012 року [PERSON] надано дозвіл на оформлення документів на право особистої власності на ціле домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] Позивач вважає, що дане рішення виконавчого комітету Бейзимівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області №24 від 18.04.2012 року порушує її право на власність, яке відповідно до Конституції України є непорушним. Крім того, посадові особи Бейзимівської сільської ради, приймаючи оспорюване рішення, були обізнані про існування заповіту на даний будинок, посвідченого секретарем цієї ж сільської ради. 18.07.2017 року позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, у якій зазначила відповідачами також свого брата [PERSON] та сестру [PERSON], не змінивши при цьому предмет та підстави позову і виклавши частину позовної заяви, у якій містяться позовні вимоги, у точній відповідності із позовними вимогами первісної позовної заяви. Сторони у судове засідання не з'явились. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, у якій одночасно зазначила, що позовні вимоги позивач підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача - Бейзимівської сільської ради - сільський голова [PERSON] подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, у яких одночасно зазначив, що сільська рада позов визнає повністю (а.с. 85, 115, 136, 146, 175, 223, 245). Відповідач [PERSON] 08.07.2014 року уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище «Пендус» (а.с. 87). Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить залишити без розгляду позов [PERSON] та розглянути справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не повідомили суду причин своєї неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та завчасно. На підставі статей 211, 223 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, але при цьому згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] 05.07.2000 року у Бейзимівській сільській раді Чуднівського району Житомирської області склала заповіт, у якому зробила своє розпорядження про те, що на випадок її смерті все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповіла [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 13). Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України №435-IV від 16.01.2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року (надалі по тексту - ЦК УРСР) виконання заповіту покладається на призначених у ньому спадкоємців. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено судом на підставі довідки №219 від 29.10.2015 року, виданої виконкомом Бейзимівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області [PERSON] дійсно після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, вступила у володіння майном померлої, а саме: доглядала житловий будинок, користувалася присадибною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 59). Отже, з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON], тобто з [INFO] року [PERSON] прийняла спадщину та їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, порушене право власності [PERSON] підлягає відновленню та судовому захисту, а позов є обґрунтованим і його слід задовольнити повністю. Відповідно до п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 30.05.2016 року було вжито захід забезпечення позову - накладено арешт на житловий будинок із господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], який підлягає скасуванню, оскільки чинність арешту на майно зробить неможливим виконання рішення про визнання права власності на це майно. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: approved