Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась у суд з позовом до відповідача, ПАТ «Фідобанк, про визнання договору іпотеки від 07.12.2007р. недійсним з моменту підписання . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що: в момент укладання договору не володіла в повному обсязі дієздатністю, оскільки була вагітна та постійно обстежувалась лікарями; підписання договору не було проявом її внутрішньої свободи; підписання договору поставило у важке матеріальне становище її дітей. Відповідач - ПАТ «Фідобанк», у поданих заперечення просить суд у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що оспорюваний договір іпотеки укладений у відповідності до вимог ст. 203 ЦК України. Також просив застосувати строк позовної давності у три роки. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного. Суд зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, що 07.12.2007р. між сторонами був укладений договір іпотеки, який забезпечує виконання зобов'язань за договором кредиту №348-п/07. Предметом договору є квартира [ADDRESS]. Договір підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №33. Суд зазначає, що відповідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено вимоги до правочинів, зокрема: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Виходячи з положень ст.ст. 36,39 ЦК України визнання фізичної особи після вісімнадцяти років - обмежено дієздатною або недієздатною можливо лише у судовому порядку. Рішення суду про визнання позивачки обмежено дієздатною або недієздатною - відсутні. Наявність вагітності під час укладання договору іпотеки не впливає на дієздатність. Також, підписання договору іпотеки, свідчить про вільне волевиявлення позивачки та відповідність її внутрішній волі на укладання договору іпотеки, доказів відсутності вказаних обставин суду не надано. З наданих суду документів також вбачається, що власником предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], на момент укладання договору є позивачка (не оспорюється), її дочка - [PERSON], [INFO], на час укладання договору право користування квартирою не мала, оскільки була зареєстрована за іншою адресою: [ADDRESS]. Інша дочка - [PERSON], народилась лише у [INFO], після укладання оспорюваного правочину. Таким чином, доказів того, що оспорюваний правочин порушує інтереси малолітніх або неповнолітніх дітей, суд не надано. За недоведеністю позивачем невідповідності оспорюваного правочину вимогам ст. 203 ЦК України, підстави для застосування строку позовної давності відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed