Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , посилаючись на те, що після смерті її батька відкрилась спадщина за законом на частку даного житлового будинку. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без участі їх представника за наявними у ній матеріалами, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що [INFO] у віці 72 роки в селі Домаморич Тернопільського району Тернопільської області померла баба позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 17.06.1997 Домаморицькою сільською Радою народних депутатів Тернопільського району, актовий запис № 9. На час смерті [PERSON] разом з нею в будинку [ADDRESS] . Домаморич проживали та були зареєстровані: мати позивача [PERSON] , батько позивача [PERSON] , сестра позивача [PERSON] та позивач [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт в користь своєї дочки [PERSON] , однак спадкоємиця в нотаріальну контору не зверталась, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вказані обставини підтверджено копією заповіту від 28 травня 1997 року, посвідченого секретарем виконкому Домаморицької сільської ради, змістом постанови державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. про відмову у вчиненні, нотаріальної дії від 02 грудня 2020 року №2034/02-31. [INFO] у віці 53 років померла мати позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 23.11.2006 Домаморицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 16. Разом із [PERSON] на час її смерті в житловому будинку [ADDRESS] проживали її чоловік [PERSON] та дві дочки: позивач [PERSON] та [PERSON] , що стверджується довідкою, виданою виконкомом Домаморицької сільської ради № 497 від 18 листопада 2019 року. [INFO] у віці [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 13 липня 2015 року Домаморицькою сільською радою Тернопільського району, актовий запис № 6. 01 квітня 2019 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 139/2019 за заявою [PERSON] , заявою №418 від 01 квітня 2019 року після смерті матері позивача [PERSON] , яка в її свідоцтві про народження записана як [PERSON] . Спадкоємцями, що прийняли спадщину після смергпі [PERSON] був чоловік померлої [PERSON] та діти померлої [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, у 2019 році Тернопільською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за № 140/2019, за заявою позивача [PERSON] , заявою №419 від 01 квітня 2019 року після смерті її батька [PERSON] . Спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] були його діти: позивач [PERSON] та сестра позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, позивач [PERSON] разом із сестрою [PERSON] були спадкоємцями за законом після смерті матері та батька, оскільки прийняли спадщину в силу вимог ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, як спадкоємці, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з відомостями, викладеними у довідці Підгороднянської сільської ради Тернопільського району від 23 листопада 2020 року № 848, вбачається, що спірний житловий будинок [ADDRESS] . Домаморич має статус колгоспного двору, членами якого, станом, на 15.04.1991 року були: голова двору [PERSON] , зять [PERSON] , дочка [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] . Таким, чином, кожен із членів колгоспного двору був власником 1/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно з даними інформаційних довідок № № 1472, 1473, 1474, 1475, виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 10 листопада 2020 року, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] було зареєстровано лише за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 листопада 1989 року та записаного в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 59. За іншими співвласниками вказаного житлового будинку державна реєстрація права власності проведена не була. Викладені обставини підтверджено згаданими інформаційними довідками №№1472-1475 від 10.11.2020, свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 30.11.1989 та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 10.11.2020. Однак, 02 грудня 2020 року державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок та за померлим не проведена державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 грудня 2020 року №2032/02-31. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 з наступними змінами та доповненнями спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на. час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Враховуючи те, що після смерті баби позивача [PERSON] , яка була власником 1/5 частини вищевказаного житлового будинку, спадщину за законом прийняла її дочка [PERSON] , якій як члену колгоспного двору, також належала 1/5 частина цього ж нерухомого майна (1/5+1/5=2/5), спадкоємцями за законом після смерті якої були батько позивача [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] (2/5:3=2/15), відповідно на момент смерті [PERSON] йому, з врахуванням власної та успадкованої після дружини частки, формально належала 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , яка розподіляється в рівних частках між позивачем та її сестрою [PERSON] (1/3:2=1/6), як єдиними спадкоємцями після смерті їхнього батька. У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів та не провів державну реєстрацію вищевказаного житлового будинку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved