Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до територіальної громади в особі Станично-Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області, третя особа: Станично-Луганська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до якої увійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕА № 902589, виданого Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 18 липня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №1023. Вказує, що вона спадщину прийняла, так як на день смерті проживала та була зареєстрована разом з померлим, а також є єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Інші спадкоємці, а саме: спільна з [PERSON] донька [PERSON] та син [PERSON] (помер [INFO] ) заяви про прийняття спадщини у визначений Цивільним кодексом України строк - 6 місяців до нотаріуса не подавали, тому є такими, що не прийняли спадщину. 06 лютого 2020 року позивач звернулась до державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, проте нотаріусом було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі того, що у свідоцтві про смерть померлого [PERSON] , його прізвище записане як « [PERSON] », що відрізняється від запису в свідоцтві про право на спадщину за законом та інформаційній довідці на об`єкт нерухомого майна, в яких прізвище власника нерухомого майна вказано як « [PERSON] ». Вказує, що в свідоцтві про про право на спадщину за законом, виданому [PERSON] Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 18 липня 2001 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1023, на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , була допущена помилка з тих причин, що запис у цьому свідоцтві робився із старого паспорта, в якому нерозбірливо було написане його прізвище. Зазначає, що новий паспорт громадянина України із вірним написанням свого прізвища [PERSON] отримав вже після видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - 10 вересня 2001 року, у позивача наявні лише копія паспорту, оригінал був вилучений під час видачі свідоцтва про смерть [PERSON] , і внести зміни до правовстановлюючого документу не надається можливим. А тому, оскільки позивач не може оформити спадкові права у позасудовому порядку, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти позовних вимог не мають. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 08 лютого 1967 року Станично-Луганським Палацом Щастя Луганської області, підтверджується, що за актовим записом № 10, позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганської області, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕА №902589, виданого Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 18 липня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1023, слідує, що власником домоволодіння, яке розташоване за адресою - [ADDRESS] , записаний [PERSON] . Як вбачається із копії інформаційної довідки на об`єкт нерухомого майна, виданої позивачці 13 січня 2020 року КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації», власником житлового будинку, розташованого за адресою - [ADDRESS] , записаний [PERSON] . Підстава виникнення права власності \-- свідоцтво про право на спадщину за законом серії АЕА № 902589, видане Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 18 липня 2001 року, зареєстроване в реєстрі за № 1023 В складеному КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» 11 липня 2001 року технічному паспорті № [NUMBER] на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , власником вказаний [PERSON] . Складеним 03 грудня 2019 року КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» за № 982 технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , підтверджується, що замовником технічної інвентаризації була позивач по справі [PERSON] . З копії домової книги б/н від 03 лютого 2009 року встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2001 року Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області, вбачається, що померлий [PERSON] мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 12 листопада 1998 року до часу смерті. На день смерті і на протязі шести місяців після його смерті за вказаною адресою мешкала його дружина [PERSON] , що слідує з копії її паспорту серії [NUMBER] , виданого 09 вересня 1997 року Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області. Зі спадкової справи вбачається, що позивач 06 лютого 2020 року звернулася до державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та 06 лютого 2020 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №59307695 від 06 лютого 2020, згідно якого після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 51/2020, за номером у спадковому реєстрі 65467552, та видано свідоцтво про право на спадщину № 65467622. Отже, з наведеного слідує, що оскільки позивач постійно проживала зі спадкодавцем та звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06 лютого 2020 року, вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки в свідоцтві про право на спадщину за законом, Інформаційній довідці на об`єкт нерухомого майна та свідоцтві про смерть прізвище померлого записано по-різному , як « [PERSON] » та « [PERSON] », відповідно, та вказана розбіжність не дає можливості видати правовстановлюючий документ. А тому, суд приходить до висновку про відсутність умов у позивача для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про спадщину з вищенаведених об`єктивних причин. Відповідно до п.3.1 Листа спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, оскільки позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, але не може отримати правовстановлюючий документ на житловий будинок, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. На підставі викладеного,

Outcome: approved