Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою і просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти за договором про намір укласти угоду від 22.10.2020 року у розмірі 55800 грн та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 22.10.2020 року між нею і ТОВ «Атланта», [PERSON] був укладений договір про намір укласти угоду № 121/16, згідно з умовами якого вона і відповідач зобов`язуються в майбутньому, в термін, встановлений п. 2.5. Договору, укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження, відповідно до якого відповідач відчужить на її ім`я у власність житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (далі - Об`єкт), що належать відповідачу на праві приватної власності, а вона сплатить грошову суму у розмірі 26000 доларів США. Згідно з п. 2.5 Договору, договір відчуження Об`єкта повинен бути укладений між сторонами не пізніше 31.03.2021 року. Для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором вона передала грошову суму відповідачу у розмірі 2000 доларів США. Протягом строку дії зазначеного договору вона захворіла на COVID-19 та через тяжкий перебіг хвороби і її наслідки була позбавлена можливості придбати вказані вище житловий будинок і земельну ділянку, в результаті чого вона звернулася до відповідача та ТОВ «Атланта», з повідомленням про зазначені обставини. При цьому відповідач відмовився повертати грошові кошти, які були сплачені нею для забезпечення виконання зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25.05.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому пояснила, що 22.10.2021 року між нею і [PERSON] був укладений договір, згідно з умовами якого вона гарантувала придбати у відповідача житловий будинок і земельну ділянку, а відповідач був зобов`язаний передати їй зазначену нерухомість після повної сплати грошових коштів, і для забезпечення виконання вказаного договору вона сплатила відповідачу 2000 доларів США. Але у березні вона тяжко захворіла на COVID-19 і на час укладення договору відчуження у неї не було всієї обумовленої суми. Після цього вона звернулася з заявою до ріелтора ТОВ «Атланта» з проханням повернути їй грошові кошти, які вона сплатила за договором про намір укласти угоду від 22.10.2020 року, оскільки вона не в змозі викупити цей житловий будинок і земельну ділянку, але ріелтором їй було відмовлено. Вважає, що вона не порушувала умови договору про намір укласти угоду від 22.10.2020 року, а відповідач повинен повернути їй сплачені грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, оскільки виконати умови договору вона не змогла з поважних причин. Крім того, вважає, що договір, який був укладений 22.10.2021 року, є не договором про наміри, а попереднім договором, при укладенні якого не дотримані вимоги закону щодо його нотаріального посвідчення, тому наявні підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. При цьому пояснив, що договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки не був укладений з вини [PERSON] , так як він підготував всі необхідні документи, але ріелтор повідомив, що [PERSON] відмовляється купувати житловий будинок і земельну ділянку, посилаючись на відсутність коштів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Атланта» - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що у квітні 2021 року, після одужання позивача, була трьохстороння зустріч: позивач, відповідач та представник ТОВ «Атланта», на якій позивач відмовилася укладати договір купівлі-продажу нерухомого майна. Крім того, позивач була обізнана про наслідки відмови від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки договір не був укладений з вини [PERSON] , відсутні підстави для задоволення позову. Після оголошення перерви представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з підстав, викладених у письмовому поясненні, а також просив розглянути справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 22.10.2020 року між сторонами Товариством з обмеженою відповідальністю «Атланта», [PERSON] і [PERSON] був укладений договір про намір укласти угоду № 121/16, відповідно до умов якого позивач та відповідач зобов`язалися у строк, передбачений п. 2.5 договору, укласти нотаріально посвідчений договір відчуження об`єкта, за яким відповідач передає позивачу у власність житловий будинок та земельну ділянку площею 0,176 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , не пізніше 30.03.2021 року (а.с. 9). Відповідно до п. 4.4 зазначеного вище договору, позивач (набувач) гарантує придбання об`єкту у власність в порядку, встановленому Договором, і для забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, відповідно до ч. 2 ст. 546 ЦК України, передала, а відповідач (власник) прийняв «забезпечувальний платіж» - грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 2000 доларів США за офіційним курсом на день укладання цього Договору. Забезпечувальний платіж за взаємною згодою відповідача і позивача буде зарахований в рахунок належних платежів за договором відчуження об`єкту. Укладення угоди було заплановано на 18.03.2021 року, але враховуючи хворобу відповідача, її було перенесено. 30.03.2021 року о 17.00 год, як було обумовлено, позивач до нотаріальної контори не з`явилася. Поважність причин неявки 30.03.2021 року до нотаріальної контори підтверджується молекулярним тестом від 26.03.2021 року, з якого вбачається, що позивач захворіла на COVID-19 (а.с. 10). Разом з цим, оскільки жодна із сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну договору, визначеного п.2.5, не виявила бажання його розірвати, договір вважається таким, що пролонгований на той самий термін і на тих самих умовах (тобто до 06.09.2021 року включно). 15.04.2021 року позивач повідомила про те, що відмовляється купувати вищевказані об`єкти нерухомості. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу не був укладений у зв`язку з відмовою позивача від придбання вказаних об`єктів нерухомості. Позивач заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача грошової суми (забезпечувального платежу), в порядку застосування наслідків нікчемного правочину, оскільки вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою та змістом є попереднім договором. При цьому посилається на абз.1 ч.1 ст.635 ЦК України, згідно якої попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, а сторонами було узгоджено в майбутньому укласти саме договір купівлі-продажу, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тому укладений між сторонами вказаний договір вважає недійсним внаслідок нікчемності останнього. Суд не погоджується з вказаними твердженнями позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Договір, укладений між позивачем і відповідачем, не містить жодного пункту (та/або вказівки чи посилання), у якому б зазначалось про бажання сторін надати йому сили попереднього договору. Договір про наміри лише підтверджує волю сторін до вчинення у майбутньому правочину, у зв`язку з чим сторони взяли на себе зобов`язання вчинити певні дії для можливого укладення договору в подальшому. Так, у п.5.3 Договору сторонами було визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України. Також у вказаному договорі сторонами було визначено, що у разі не укладення договору відчуження об`єкту та нотаріального його не посвідчення у зв`язку з невиконанням набувачем своїх зобов`язань або його відмови від виконання зобов`язань по цьому договору, забезпечувальний платіж залишається у власника, в зв`язку з одностороннім невиконанням (неналежним виконання) зобов`язань набувачем. Також, в такому випадку набувач зобов`язується сплатити агентству штраф у розмірі 5% від ціни об`єкта, зазначеної в п. 2.1. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 4 статті 626 ЦК України встановлено, що до договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Предметом спірного договору є угода сторін про передачу та отримання забезпечувального платежу з метою організації укладання договору відчуження об`єкта, належного на праві власності відповідачу. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що до даних правовідносин необхідно застосовувати ст. 215, 216, 220 ЦК України, оскільки договір не містить дефекту форми і не потребує нотаріального посвідчення. Крім того, згідно ч.1 ст.635 і ст. 657 спірний договір не є попереднім і згідно ч.4.ст.635 ЦК України, спірний договір є договором про наміри, в якому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору. Крім того, у спірному договорі (п.5.3) міститься волевиявлення сторін та їх узгодження стосовно того, що сторонами особисто визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України, а також визначені умови повернення переданого забезпечувального платежу за цим договором. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивач пояснила, що договір відчуження вказаних вище об`єктів нерухомості не було укладено з відповідачем у строк, зазначений в договорі, у зв`язку з тим, що у неї не було грошових коштів. Розділом 4 Договору про намір укласти угоду від 22.10.2020 року сторони передбачили відповідальність за не укладення договору відчуження об`єкта з причин, залежної від набувача (позивача), а саме, що забезпечувальний платіж залишається в розпорядженні власника. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір відчуження об`єкту не був укладений з вини відповідача, позивач суду не надала. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed