Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Глибоцької райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO], батьком якого являється відповідач [PERSON] та їх спільний син - [PERSON], [INFO], проживає разом з нею і знаходиться на її матеріальному утриманні і вихованні. Вказує, що відповідач не піклується про сина, вихованням його не займається, не цікавиться навчанням, дозвіллям і здоров'ям дитини матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Вважає, що відповідач самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Просить заявлені вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити. Сторони в судове засідання повторно не з'явилися, будучи відповідно належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не представили. Згідно вимог ст. 158 ч. 2 ЦПК України позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримано в клопотанні в повному обсязі, які просить задовольнити. Заперечень проти позову з боку відповідача в суд не надходило, відповідач в суд подав заяву про визнання позовних вимог і не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини. Третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача службою у справах дітей Чернівецької міської ради в особі його представника Немислостивого О не заперечувалося проти заявлених вимог в інтересах дитини. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Дослідивши письмові матеріали по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що [PERSON], народився [INFO], його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] у відповідності до свідоцтва про народження (а.с.7). Позивач [PERSON] зареєстрована [ADDRESS] (а.с.5). У відповідності до довідки Михайлівської НВК Глибоцької селищної ради Чернівецької області [PERSON], [INFO] навчається у дошкільній групі садочка, за час відвідування садочка його батько жодного разу не відвідував сина (а.с.6). Згідно довідки №113 від 14.03.2017 року Глибоцької селищної ради виданої старостою с.Михайлівка, до складу сім'ї [PERSON], [INFO] входять: син [PERSON], [INFO]; Батько [PERSON], 1944 року народження; брати: [PERSON], 1974 року народження, [PERSON], 1984 року народження, [PERSON], 1971 року народження (а.с.11). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною до трьох років, проживає в будинку 1968 року побудови, загальною площею 72 кв.м., житловою площею 43 кв.м. (а.с.12). З довідки Головного територіального управління юстиції Чернівецької області Глибоцького районного відділу Державної виконавчої служби від 17.03.2017 року, на контролі виконавчі листи про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], [INFO] мешканця м.Чернівці на користь [PERSON], не знаходяться (а.с.10). Висновком органу опіки та піклування Глибоцька районна державна адміністрація Чернівецької області вирішила, вважати за недоцільне позбавлення в судовому порядку батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідач [PERSON] не піклується сином, вихованням не займається, не цікавиться навчанням, дозвіллям, здоров'ям, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, що також підтвердив своєю письмовою заявою, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 155 п. 4 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3 роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов'язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] життям свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] не цікавився, батьківського піклування щодо нього не виявляв та повністю самоусунувся від виконання батьківського обов'язку, з метою соціального захисту неповнолітнього є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно положень ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Outcome: approved