Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Державна архітектурно-будівельна інспекція у Вінницькій області, про визнання права власності на нерухоме майно, а саме визнати за нею право власності на нерухоме майно реконструйований громадський будинок будівля торгового центру по вул.Соборній, 96, смт.Тростянець, Тростянецького району Вінницької області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 20.12.2006 року у неї виникло право власності на земельну ділянку площею 0,2763га, кадастровий номер 0524155100:02:013:0006, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою смт.Тростянець, Тростянецького району Вінницької області, вул.Соборна, 96, що підтверджується Державним актом на право власності. 26.01.2010 року позивачка стала власником приміщень за вказаною адресою та згодом зробила реконструкцію приміщення громадського будинку будівлі Торгового центру. Закінчивши будівництво, позивач звернулась до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, однак листом їй було відмовлено у прийнятті в експлуатацію збудованих будівель та споруд, з посиланням на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рекомендовано звернутись із позовом до суду. Згідно із висновками звіту № 29/17 від 30.03.2017 року, проведеного ТОВ «ВІНСТРАТЕГІЯ-БУДЕКСПЕРТИЗА», про проведення технічного обстеження об'єкту будівлі торгового центру по вул.Соборна, 96, смт.Тростянець, Вінницької області, встановлено відповідність об'єкта вимогам державних будівельних норм та можливість її надійної та безпечної експлуатації. При цьому порушень вимог будівельних норм та правил не виявлено. Суміжними користувачами земельних ділянок є відповідач по справі. Згідно норм чинного законодавства України, ст. ст. 375, 376 ЦК України, та фактичних обставин, вказане будівництво є самочинним. Разом з тим, це будівництво виконано без порушення чинних будівельних норм і правил, на земельній ділянці, відведеній під об'єкти торгівлі. Як користувач, позивач має право на забудову на своїй земельній ділянці за умови додержання встановлених архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Тому просила визнати за нею право власності на вказане майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду заяву, в якій він заявлені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та просить справу заслухати у відсутності позивача та його, як представника позивача. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не зявились, надавши заяву, в якій не заперечували проти задоволення позовних вимог за умови відповідності зазначеного майна вимогам нормативно-правових актів. Просили розглянути справу в їх відсутності. Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області в судове засідання не зявились. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останні скористались своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що з 20.12.2006 року у [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку площею 0,2763га, кадастровий номер 0524155100:02:013:0006, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою смт.Тростянець, Тростянецького району Вінницької області, вул.Соборна, 96, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №308244 виданим 20.12.2006 року на імя [PERSON](а.с.17). Технічним паспортом на громадський будинок будівля торгівельного центру, розташований по вул.Соборній 96, смт.Тростянець, Тростянецького району Вінницької області, виготовленим станом на 03.04.2017 року підтверджено наявність даних будівель та розмір даного майна. Дана будівля має наступні технічні характеристики:ПЕРЕПИСАТИ З (а.с.8-11). Закінчивши будівництво, позивач звернулась до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, однак листом їй було відмовлено у прийнятті в експлуатацію збудованих будівель та споруд, з посиланням на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рекомендовано звернутись із позовом до суду. Згідно із висновками звіту від 30.03.2017 року №29/17, проведеного ТОВ «ВІНСТРАТЕГІЯ-БУДЕКСПЕРТИЗА», про проведення технічного обстеження будівлі торгового центру по вул.Соборна, 96, смт.Тростянець, Вінницької області, встановлено відповідність об'єкта вимогам державних будівельних норм та їх готовність до експлуатації. При цьому порушень вимог будівельних норм та правил не виявлено.(а.с.12-14). Відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України. Цивільним, Земельним кодексами України, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності». «Про основи містобудування». «Про архітектурну діяльність», «Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва. Відповідно до ст. 41 ч.2 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно ч. 2\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. В свою чергу ст. 376 ЦК України, врегульовані питання щодо самочинного будівництва. Так, відповідно до змісту ч. 1ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно, вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети, або без відповідно документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За приписами частини п'ятої цієї ж статті, визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вказана правова норма поширюється на осіб, які є власниками або ж користувачами земельних ділянок, за умови, що це не порушує права інших осіб, і створений об'єкт нерухомості є самочинним будівництвом. Вирішуючи питання щодо належності створеного майна (будівель) до категорії самочинного, судом враховано, що будівництво проведено без отримання відповідних документів, перелік яких визначено в ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та затвердженого проекту, тому, за правилами ч.1 ст. 376 ЦК України є самочинним. Крім цього, відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 № 461 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. З огляду на вище зазначені обставини, приписи цивільного законодавства, суд встановив, що збудовані позивачем об'єкти нерухомості відносяться до категорії самовільного будівництва, на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні позивача без порушення прав інших осіб, що узгоджується із позицією викладеною в п. п. 4, 12 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Абз. 3 п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року передбачено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. За приписами\~ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому, даючи оцінку поясненням представника відповідача щодо визнання позову, судом встановлено, що дана позиція не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема тим правовим нормам, які вказані судом вище. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши\~належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що позивач зверталась до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, від якого отримала відмову у такому прийнятті, дані будівлі збудовано без порушень будівельних норм та правил, не порушують права інших осіб, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved