Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернула ся 30.03.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. У позовній заяві [PERSON] вказано, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Починаючи з липня 2017 року позивач та відповідач припинили шлюбні відносини та не проживають однією сім`єю. Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу спільна дитина позивача та відповідача залишилася проживати з матір`ю. Відповідач з донькою [PERSON] та позивачем разом не проживає. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що дитина потребує постійної уваги та турботи з боку матері. Позивач вказує, що постійно забезпечує свою доньку всім необхідним, донька має гарний стан здоров`я, знаходиться в постійному контакті із матір`ю і під її постійним батьківським наглядом. За твердженням позивача відповідач повністю усунувся від спілкування зі своєю дитиною. Позивач вказує, що вона має житло, в якому облаштована окрема дитяча кімната із місцем для занять для доньки, крім того, в кімнаті облаштоване місце для відпочинку дитини. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON] просила суд визначити місце проживання спільної доньки [PERSON] , [INFO] разом із нею за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, направила до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі з участю її представника. Представник позивача адвокат Кузьмич Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання 20.07.2021 року не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи не надіслав. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, від представника надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, у клопотанні представник просив прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.02.2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром сім`ї між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 17). Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с. 19). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи позивач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20, 21). У акті обстеження умов проживання жительки квартири [ADDRESS] , [PERSON] вказано, що дитина постійно проживає з матір`ю, для дитини створені належні умови (а.с. 22). Відповідно до акта від 19.10.2020 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та її донька [PERSON] , батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, продуктів харчування для доньки не привозить, до дитини батько не приїжджає і вільний час з донькою не проводить (а.с. 30). Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , підписана за місцем проживання останньої ( [ADDRESS] ) (а.с. 25). Згідно з довідкою Навчально-виховного комплексу №30 «Еконад» (спеціалізована школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов - гімназія) м. Києва, [PERSON] є ученицею цього закладу (а.с. 31). З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] є ученицею Дитячо-юнацької спортивної школи №24 м. Києва, тренується на відділенні Таеквондо ІТФ (а.с. 37, 38). Позивач офіційно працює та отримує дохід (а.с. 26, 27). Участь відповідача [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] визначений розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації №671 від 21.11.2018 року у формі спілкування з дочкою щосуботи з 11 до 19 години (а.с. 43). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №699 від 17.11.2020 року затверджено висновок служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України разом з матір`ю [PERSON] (а. с. 44-45). Згідно з висновком Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце постійного проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, суд приходить до висновку, що місце проживання [PERSON] потрібно визначити разом з її матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Таке рішення буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved