Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником вказаного вище житлового будинку. 06 грудня 2000 року у цьому житлі був зареєстрований [PERSON] Протягом останніх шести років відповідач не проживає в даному житловому будинку, його речі та майно відсутні, оплату за комунальні та інші послуги не вносить. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, так як проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не проживає у будинку позивача близько шести останніх років. Останній раз свідок його бачила, коли він приїздив на похорон до бабусі, з того часу не навідувався. [PERSON] підтвердила, що ніхто не чинить відповідачеві перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є сусідом позивача, так як проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідача свідок бачив останній раз шість років тому, на даний час в будинку позивача проживає [PERSON] з сім`єю. Свідок підтвердив, що ніхто не чинить [PERSON] перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS] . Суд, ознайомившись із заявою позивача, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий 13 листопада 2014 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мороз К.В. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку/ осіб № 1047 від 19 вересня 2019 року, виданої Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстрований також відповідач - [PERSON] Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджується також копіями записів у будинковій книзі для прописки громадян. З акту опитування сусідів, складеного 19 вересня 2019 року депутатом виборчого округу Качановським М.П., затвердженого сільським головою Острівської сільської ради Піщатіним Б.П., в будинку в [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає [PERSON] Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] , не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , оскільки останній не проживав у вказаному житловому будинку більше року.

Outcome: approved