Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 28 квітня 2021 року у Сєвєродонецькому міському відділі ДРАЦС Головного ТУЮ у Луганській області, стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, стягувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трьох років та визначити місце проживання дитини разом з нею. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 квітня 2021 року між нею та відповідачем Сєвєродонецьким міським відділом ДРАЦС Головного ТУЮ у Луганській області було зареєстровано шлюб під актовим записом № 308. Від даного шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між ними фактично припинені з грудня 2019 року через постійні сварки, втрату почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться. Їх сім`я розпалася остаточно. Позивач переконана, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Крім того, після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом з нею. Домовленості щодо розміру аліментів між ними не було. На даний час дитина знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, на даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому не має можливості працювати, щоб забезпечувати своє проживання та проживання дитини. Вона не в змозі самостійно задовольнити матеріальні потреби дитини. Відповідач, в свою чергу, фізично здоровий, працездатний, на даний час перебуває у лавах Збройних Сил України, де отримує заробітну плату, тобто спроможний надавати матеріальну допомогу. Крім того, між ними відсутня домовленість щодо місця проживання дитини. Визначення місця проживання дитини разом з нею, забезпечить якнайкраще інтереси дитини, при цьому відповідач не буде обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування з донькою. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надала письмову заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі. При цьому надала суду заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про визначення місця проживання дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Причина його неявки суду не відома. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 квітня 2018 року, позивач та відповідач з 25 квітня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстровано Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області під актовим записом № 308 (а.с. 52). Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 27.09.2019 (а.с.14). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що подружні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з грудня 2019 року через постійні сварки, втрату почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться. Їх сім`я розпалася остаточно. Позивач переконана, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, заявлені вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, згідно довідки від 17.05.2021, виданої Центром надання адміністративних послуг Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де разом з нею мешкає та зареєстрована їх донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом з нею. Домовленості щодо розміру аліментів між ними не було. На даний час дитина знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова) за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається зі змісту ст.182 СК України та п.17 Постанови при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За таких обставин, оскільки відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , яка проживає разом з позивачем [PERSON] , так як останній добровільно не надає кошти на утримання дитини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] підлягають задоволенню. Кір цього, позивач зазначає, що на даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому не має можливості працювати, щоб забезпечувати своє проживання та проживання дитини. Вона не в змозі самостійно задовольнити матеріальні потреби дитини. Відповідач, в свою чергу, фізично здоровий, працездатний, на даний час перебуває у лавах Збройних Сил України, де отримує заробітну плату, тобто спроможний надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Статтею 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ст. 81 Сімейного кодексу України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також обставини, що мають істотне значення. Суд враховує, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , яка не досягла трирічного віку, та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання матері є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В зв`язку з тим, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, при цьому відповідача звільнено від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 1816,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. У той же час, судом встановлено, що позивач просить залишити позов в частини позовних вимог про визначення місця проживання дитини без розгляду. Враховуючи, що позивач на власний розсуд розпорядилась належним їй суб`єктивним процесуальним правом, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини підлягають залишенню без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: approved