Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод користування житлом, вселення в житловий будинок, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 11 вересня 1989 року було укладено шлюб і вона перейшла проживати до свого чоловіка, відповідача по справі, який проживав із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Після смерті батьків відповідача, останній прийняв спадщину і став власником будинку. 21 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, але позивач залишилася проживати у вказаному будинку, однак відповідач [PERSON] в кінці травня 2016 року змінив замки до вхідних дверей житлового будинку та створює перешкоди їй у користуванні житловим приміщенням, а тому позивач просила суд постановити рішення, яким усунути їй перешкоду в користуванні житловим будинком, який розташований в [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] передати їй ключі від вхідних дверей житлового будинку, вселити її до будинку та стягнути з відповідача судові витрати по справі, сплачені нею при подачі позову до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що позивач проживаючи в його будинку часто залишала відкритими двері, а він боявся щоб хтось не зайшов. Крім того вона раніше коли він був на заробітках в його домі заводила коханців і він не може її бачити в цьому дворі і не хоче щоб вона носила його прізвище. Вона їсти не варить, скандалить, а як він робить їй зауваження то вона показує якусь срамну частину свого тіла. Він вважає, що позивач не має права проживати в його будинку, а повинна знайти собі квартиру. Він не заперечує, що коли вони перебували в шлюбі то поміняли вікна, зробили ремонт в будинку та здійснили добудови. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони представили суду свої докази і суд розглянувши цивільну справу, заслухавши сторони та дослідивши надані письмові докази по справі, судом встановив фактичні обставини справі і відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували 11.09.1989 року шлюб, та постійно проживали в житловому будинку батьків відповідача, що по [ADDRESS] Із довідки, виданої виконкомом Чудейської сільської ради, Сторожинецького району (а.с.6) вбачається, що вже станом на 01.01.1990 року, місце проживання позивача було зареєстроване у вказаному будинку. 21 жовтня 2015 року, рішенням Сторожинецького районного суду (а.с.5), шлюб між сторонами розірвано, але позивач залишилася проживати у вказаному будинку, який належить на праві власності в т.ч. і відповідачу (а.с.9, 10). Беззаперечно, судом, на підставі акту від 30.05.2016 року (а.с.8), також встановлено, що відповідач [PERSON] в травні місяці 2016 року змінив замок до вхідних дверей житлового будинку де проживала також і позивач [PERSON] та створює перешкоди у користуванні житловим приміщенням позивачці, а саме не дає ключі і не дозволяє заходити їй до хати без його дозволу. Вказана обставина не заперечується відповідачем, а тому згідно положень ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Вимоги позивача, на думку суду є обґрунтованими і законними, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст.41, 47 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, кожен має право на житло. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 та 4 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як судом вже встановлено, позивач [PERSON], яка перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], вселилася та зареєструвалася до будинку, співвласником якого є відповідач, в установленому законом порядку і набула прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК України. Суд вважає, що після розірвання шлюбу між сторонами, за позивачем збереглося право користування житлом, яке є її місцем проживання, як за членом сім'ї, який припинив сімейні відносини з власником будинку і вказане не суперечить нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту у випадку порушення прав особи. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Виходячи з цього, суд знаходить, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом задоволення позовних вимог та зобов'язання відповідача до не створювання [PERSON] перешкод у користуванні спірним житловим будинком, передачі ключів від даного будинку та вселення в будинок позивача. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач документально підтвердила понесені нею судові витрати у вигляді судового збору, тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved