Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом (уточненим 27.07.2017), в якому просить визнати відповідача, [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом [NUMBER] від 24.11.2010 та витягом про державну реєстрацію прав №28834042 від 31.01.2011. За даною адресою крім неї зареєстрована відповідач - її знайома [PERSON], [INFO]. Відповідач фактично не проживає за зазначеною адресою з 01.01.2015, сторони між собою не спілкуються, будь -які відносини щодо реєстрації та проживання відповідача за вказаною адресою відсутні. Відповідач добровільно знятися з місця реєстрації не бажає. У зв'язку з цим вона не може скористатися пільгами, передбаченими законом, та отримати субсидію на комунальні послуги, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 28.08.2017 позовні вимоги [PERSON] в частині зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] залишено без розгляду. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення на розсуд суду. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно позивач [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.11.2010 [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за №1778 (а.с.11); витягом про державну реєстрацію прав №28834042 від 31.01.2011 (номер запису 1134, в книзі -6)(а.с.12); свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.10.1988, зареєстрованим в реєстрі за №1362 (а.с. 24); витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90937870 від 01.07.2017 (а.с.25). Як вбачається з акту підтвердження не проживання, складеного 12.06.2017 депутатом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області [PERSON], за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], не проживає з 01.10.2015, фактично знаходиться за межами України (а.с.14). Зазначене також підтверджується довідкою №2755, виданою 12.06.2017 виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради (а.с.13). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, [PERSON], по теперішній час зареєстрована в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], але за даною адресою не проживає з 01.10.2015, тобто понад шість місяців. ЇЇ фактичне місце проживання невідоме. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS], та була відсутня за даною адресою на час розгляду справи понад 6 місяців, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надала, суд вважає відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем доведено факт непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS], протягом 6 місяців, натомість відповідачем цей факт не спростовано. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, який просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04.07.2017 позивачу відстрочено сплату судового збору, тому згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, що підлягає сплаті при зверненні до суду з позовними вимогами немайнового характеру.

Outcome: approved