Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, який в послідуючому уточнила. В обґрунтування позову зазначила, що з 23.01.2009 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06.10.2011 р. між ними розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згодом вона вдруге вийшла заміж за громадянина Данії, неодноразово здійснювала спроби вивезти їх спільного з відповідачем сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач необґрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів, а потім відмовляв. Рішенням виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 19.10.2015 р. визначено спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], однак той рішення суду не виконує, зустрічатися з сином не хоче, не приймає участі у вихованні дитини. За останні сім років відповідач лише 2 рази погодився на зустріч з сином, яка відбулася в листопаді та грудні 2016 року. З метою навчання дитини в Данії вона змушена звернутись до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу та отримати рішення про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька в супроводі матері до Швейцарії на період до 07 липня 2018 року. Вказане рішення ( цивільна справа 211/1295/17) було постановлене 01.08.2017 року. Зараз сина переведено до старшого класу вказаної школи. Син буде навчатись протягом 2018-2019 та 2019-2020 навчальних років. Тому просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON] в Данію терміном дії - до 31 липня 2020 року, для оформлення без згоди батька відповідних проїзних документів на дитину для перетину кордону, а також для перебування неповнолітнього без згоди батька в Данії в супроводі матері [PERSON] Стягнути з відповідача сплачений судовий збір. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, позивач надала суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, вимоги позову підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відзиву не надав. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом, з 23 січня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2011 року між ними розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 03 лютого 2010 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7). Рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 19.10.2015 р. за заявою [PERSON] визначено спосіб участі останнього у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, [PERSON] . 16 грудня 2016 року позивач одружилася з громадянином Данії [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується перекладом витягу з реєстру цивільного стану громадян (а.с. 9-11). Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2017 року надано дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за межі України на період до 07 липня 2018 року в країну слідування - Швейцарію, в супроводі матері [PERSON], без згоди батька [PERSON], з перебуванням неповнолітньої дитини без згоди батька в Швейцарії в супроводі матері [PERSON], а також надати дозвіл [PERSON] на оформлення без згоди батька відповідних проїзних документів на дитину для перетину кордону ( а.с. 23-25 - копія заочного рішення). Позивачем також надано переклад листа підтвердження зі школи та розкладом занять школи на 2018-2019 та 2019-2020 навчальні роки у Датській державній школі в м. Орхус (а.с. 39-44). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-15цс17 від 12 квітня 2017 року, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, Суд враховує визначену статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В зв'язку з цим надати дозвіл позивачу на виїзд дитини без супроводу батька суд вважає необхідним на строк по 31 липня 2020 року в країну слідування - Данію. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст.313 ЦК України, ст.ст.141,157 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231,

Outcome: approved