Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] та просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 42 в будинку № 3 по вулиці Українській в смт. Високий Харківського району Харківської області. В обґрунтування позову зазначає, що в житловій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності: в 1/2 частині згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та в 1/2 частині згідно договору дарування, зареєстровані її колишній зять відповідач по справі - [PERSON] та її онука [PERSON]. Вказує, що після смерті її доньки первинної власниці квартири - [PERSON], яка загинула 24 жовтня 2008 року, відповідач [PERSON], з грудня 2009 року, без поважних причин в квартирі не проживає, особисті речі не зберігає, комунальні платежі не сплачує, а житлом користується лише її онука [PERSON] третя особа по справі. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача в зазначеній квартирі порушує її право на володіння та користування власністю, а також унеможливлює несення витрат по оплаті комунальних платежів, позивач просить суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила про те, що квартира № 42, яка розташована в будинку № 3 по вулиці Українській в смт. Високий Харківського району Харківської області в цілому належить їй на праві власності, а саме: в ? частині згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та в ? частині згідно договору дарування. Раніше квартира належала на праві власності її доньці [PERSON], яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Її донька [PERSON] загинула 24 жовтня 2008 року. Колишній чоловік загиблої доньки відповідач по справі [PERSON], зареєстрований в зазначеній квартирі, але з грудня 2008 року там не проживає, особисті свої речі там не зберігає. Крім того, відповідач не сплачує комунальні платежі, а житлом користується лише її онука [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив про те, що перебував у шлюбі з донькою позивача [PERSON]. Колишній дружині на праві власності належала спірна квартира. Після смерті дружини, яка загинула в 2008 році, він не звертався з заявою про прийняття спадщини та за домовленістю з позивачем [PERSON] залишив квартиру та мешкає до теперішнього часу в інших місцях. Третя особа по справі [PERSON] в судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги та пояснила про те, що є донькою відповідача [PERSON] та [PERSON]. Її матері, на праві власності, належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] загинула в 2008 році. Батько [PERSON] залишив її після смерті матері та до теперішнього часу мешкає окремо. Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Викладене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 26 вересня 2009 року на ? частину квартири, реєстровий номер 1-3573 (а.с. 9), та договором дарування ? частини квартири від 04 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1293, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 вересня 2015 року № 43335185 (а.с. 11-12). Судом встановлено, що відповідача [PERSON] зареєстровано в зазначеній квартирі 06 грудня 1993 року, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 13-16). Сторони не заперечували той факт, що відповідач [PERSON], після смерті своєї дружини [PERSON], яка загинула 24 жовтня 2008 року, не проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], тобто більше шести років. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України (в редакції від 05 липня 2012 року) «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав для користування житловим приміщенням. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Системний аналіз наведених та інших норм права, які містить Цивільний та Житловий Кодекси України (зокрема ст. 405 ЦК України, ст.ст. 156, 163 ЖК України) свідчить про те, що ними урегульовані відносини фактичного користування житловим приміщенням членів (колишніх членів) сімї власника будинку або квартири, які, у разі вибуття на інше постійне місце проживання та припинення сімейних стосунків із власником це право втрачають. Таким чином, право члена сімї власника жилого будинку або квартири, який не є співвласником, на користування цими будинком або квартирою, відповідно до ст. 156 ЖК України, обумовлене наявністю сімейних відносин із власником, спільним з ним проживанням в цьому жилому приміщення, веденням із ним спільного господарства. Судом встановлено, та не заперечувалося відповідачем [PERSON], що після смерті його дружити [PERSON], яка була попереднім власником житла, він припинив фактично батьківські стосунки з донькою [PERSON], змінив місце свого постійного проживання та понад шість років в квартирі не мешкає. Крім того, комунальні платежі не сплачував, з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався. Викладене підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснивши про те, що після смерті дружини відповідача [PERSON], яка загинула 24 жовтня 2008 року, відповідач не проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], тобто більше шести років. Крім того, доводи позивача підтверджуються «Актом обстеження квартири [ADDRESS] на предмет проживання в ній громадянина [PERSON]», складеним 28 серпня 2015 року комісією у складі депутата Височанської селищної ради в окрузі № 3 та сусідів. Відповідно до складеного Акту, при обстеженні виявлено, що згідно записів в домовій книзі [ADDRESS] громадянин [PERSON], [INFO], зареєстрован за даною адресою 06 грудня 1993 року, але зі слів сусідів фактично не проживає вже біля шести років в даній квартирі. Особисті речі прописаного відсутні. Отже, відмовившись в грудні 2008 року від свого права користування спірним житлом, відповідач змінив місце свого проживання та понад шість років в квартирі не проживає, за вказаний час витрат по утриманню квартири, оплаті комунальних послуг не ніс, тому суд приходить до висновку, що він добровільно втратив правовий звязок із приміщенням. Оскільки відповідач [PERSON] вільно обрав місцем проживання для себе інше житло, де він проживає протягом тривалого часу, і відповідачем ця обставина визнається, підстави для реєстрації його за іншою адресою, а саме в квартирі [ADDRESS], відсутні. Таким чином, оскільки відповідач понад шість років не проживає в квартирі, яка належить позивачу, а його реєстрація в ній заважає позивачу в повній мірі володіти та користуватись житловою площею у належній їй квартирі, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved