Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є рідною матір'ю відповідача по справі - [PERSON], [INFO]. [PERSON] одружена із [PERSON], [INFO], від шлюбу у яких народився син - [PERSON], [INFO] року, який є онуком позивача. Починаючи з грудня 2015 року малолітній [PERSON] проживає разом із бабусею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] життям дитини не цікавляться, не виявляють бажання приймати участь у вихованні сина, матеріально його не забезпечують, що свідчить про нехтуванням ними своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи те, що відповідачі участі у вихованні сина не приймають, ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не надають матеріальної допомоги на його утримання, не піклуються про стан здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], призначити її опікуном онука, стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини та судові витрати пов'язані із сплатою судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволені з підстав які викладені в ньому. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з позовом погодилися та не заперечували проти позбавлення батьківських прав по відношенню до їх сина, пославшись на те, що вони в силу об'єктивних обставин позбавлені можливості належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування по Вознесенівському району Запорізької міської ради Панченко І.О. в судовому засіданні не заперечував щодо позбавлення батьківських прав відповідачів та підтримав відповідний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В задоволенні позовних вимог про призначення опікуном позивача у справі просив відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховуватидитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції у м. Запоріжжі 27.07.2004 року, актовий запис № 434, батьками дитини [PERSON], [INFO], є відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] Малолітній [PERSON] проживає разом із позивачем по справі - бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Мати та батько дитини проживають окремо від сина за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. [PERSON], [INFO], є учнем 7 класу Запорізької загальноосвітньої школи № 78 та за місцем навчання характеризується позитивно. Згідно характеристики ЗЗШ № 78 від 02 листопада 2016 року № 114, батько дитини - [PERSON] жодного разу до школи не з'являвся, навчанням сина не цікавиться. Мати - [PERSON] з 2015 року школу не відвідувала, не цікавилася ні успішністю сина ні його поведінкою. Внески батьки не сплачують. [PERSON] проживає разом із бабусею майже рік та за цей час у нього значно підвищилася успішність. Бабуся постійно контролює навчальний та виховний процес дитини, відвідує батьківські збори, постійно телефонує та цікавиться навчанням та поведінкою онука . Згідно листа Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 від 03.10.2016 року № 01-8/1709, батьки малолітнього [PERSON] до дільничного лікаря не зверталися, на прийом хлопчик приходить в супроводі бабусі. Із висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 03.02.2017 року № 01-10/0015, вбачається, що районна адміністрація по Вознесенівському району Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. При вирішенні питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх сина, відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради був здійснений вихід за місцем проживання матері, за результатами якого встановлено, що умови проживання задовільні. Відвідати батька дитини не виявилось можливим через його перебування у лікарні. Під час засідання з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав по відношенню до сина. Допитаний спеціалістами відділу малолітній [PERSON] пояснив, що він проживає разом із бабусею, з якою йому комфортно. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд, дійшов до висновку, що підстави для не прийняття зазначеного висновку до уваги при розгляді вказаної справи, відсутні. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позивачем суду надано достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не цікавляться долею сина, з дитиною зустрічаються рідко, свідомо нехтують всіма батьківськими цінностями щодо дитини і самостійно фактично звільнили себе від виконання батьківських обов'язків. Вказані обставини відповідачами [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання не були спростовані. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження такої винної поведінки відповідачів та свідомого нехтування своїми обов'язками відносно дитини. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення аліментів законними, у зв'язку із чим, такими, що підлягають задоволенню. Проте, суд вважає, що позовні вимоги у частині призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як передбачено до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Подання органу опіки та піклування про призначення позивача опікуном дитини суду не надано, тому суд не має підстав за відсутності вказаного подання задовольнити вимоги позивача в частині призначення саме її опікуном дитини. Вказане питання може бути вирішено у порядку встановленому ст. 63 ЦК України. Отже, за відсутності висновку органу опіки та піклування про можливість [PERSON] виконувати опікунські обов'язки, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про призначення її опікуном онука [PERSON], [INFO], передчасними. При поданні позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією від 14 грудня 2016 року. Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, оскільки такі вимоги відповідають ст. 88 ЦПК України та підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією. При цьому, судові витрати слід розподілити між відповідачами порівну.

Outcome: partial