Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 25.09.2010 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №474, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище отримане після одруження «Рябошапко». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 25 вересня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Оформити розлучення шляхом подачі відповідної заяви до органів РАЦС відповідач відмовляється. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення побуту. У звязку з цим шлюбні стосунки між нами були фактично припинені. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Сімя фактично розпалася, в звязку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Спір про спільне майно відсутній. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.11.2017 було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 27.11.2017. 27.11.2017 судове засідання було відкладено до 25.12.2017, у звязку із перебування головуючого судді у відпустці. 25.12.2017 судове засідання не відбулося у звязку з прийняття 25 грудня святковим неробочим днем. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04.01.2018 провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк на примирення терміном три місяці до 04 квітня 2018 року. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04.04.2018 поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 17 травня 2018 року. 17.05.2018 розгляд справи відкладено до 08.06.2018, у звязку з неявкою відповідача. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, за наданий час між сторонами примирення не відбулося, подальше збереження шлюбу вважає не можливим. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд відповідно до ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 25 вересня 2010 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД №119781, виданим 25 вересня 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №474. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач [PERSON] (до шлюбу Потапенко) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу Рябошапко. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, відповідача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved