Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, шляхом виселення з нежитлового приміщення, загальною площею 29,4 кв. м. по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вона є власником нежитлового приміщення, загальною площею 29,4 кв. м. по [ADDRESS] . Дане майно придбане позивачем на електронних торгах, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Відповідач до цього часу, у добровільному порядку, не звільнила дане приміщення, в якому продовжує здійснювати підприємницьку діяльність, а саме, надання перукарських та інших косметичних послуг під вивіскою «Круїз Краси», використовуючи при цьому майно, яке з вищеназваних підстав їй не належить. На претензію від 22 грудня 2018 року [PERSON] по суті не відреагувала, оскільки як вбачається із її відповіді на претензію, останньою не визнається право власності позивача на майно. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням, шляхом виселення з нежитлового приміщення, загальною площею 29,4 кв. м. по [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у ньому та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником нежитлового приміщення, загальною площею 29,4 кв. м. по [ADDRESS] , яке належить їй на праві власності на підставі свідоцтва від 02.10.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., та на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги, затвердженого начальником Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кузьма П.Г. 20.09.2018 р. Даний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139951415 від 02.10.2018 р. На претензію від 22 грудня 2018 року добровільно звільнити належне позивачу на праві приватної власності нежитлове приміщення, загальною площею 29,4 кв. м. по [ADDRESS] , шляхом виселення з нього та не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні ним,[PERSON] по суті не відреагувала та дій щодо досудового врегулювання спору не вчинила. Як вбачається із відповіді відповідача на претензію нею не визнається право власності позивача на майно. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що відповідач продовжує користуватись нежитловими приміщеннями та чинить перешкоди позивачу. На підставі викладеного позивач у встановленому законом порядку набув право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 29,4 кв. м. по [ADDRESS] ,проте відповідач без законних підстав продовжує користуватись даним нежитловим приміщенням, чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні права володіння та користування нерухомим майном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Проте відповідач без законних підстав продовжує користуватись вищевказаним нежитловим приміщенням, що належать позивачу, чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права володіння та користування вказаним нерухомим майном. Разом з тим, законодавством не передбачено можливості виселення особи із нежитлового приміщення. Тому позовні вимоги не можуть бути задоволені повністю у спосіб, який визначений позивачем. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, а тому, слід усунути [PERSON] перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, загальною площею 29,4 кв. м. по [ADDRESS] , шляхом звільнення [PERSON] нежитлового приміщення, загальною площею 29,4 кв. м. по [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: partial