overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що 23 квітня 1999 року вона придбала у [PERSON] спірну квартиру. Договір купівлі-продажу квартири було посвідчено в Маловисківському відділенні Української товарної біржі. З 11 травня 1999 року позивач зареєстрована в спірній квартирі і фактично в ній проживає до теперішнього часу. Позивач стверджує, що вона більше 15 років володіє спірною квартирою і вважає себе її власником. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, що дійсно 23 квітня 1999 року між продавцем [PERSON] і покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що підтверджується копією правочину. Відповідно до акту про встановлення факту проживання, громадянка [PERSON] постійно безперервно проживає в спірній квартирі з 1999 року по теперішній час. Відповідно до відомостей з Державних реєстрів іпотек, заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості про квартиру [ADDRESS] в даних реєстрах відсутні. Таким чином, є законні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати за нею право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 6,35 га, яка розташована на території Злинської сільської ради в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], посилаючись на те, що в порядку, передбаченому законодавством, вона прийняла спадщину, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що був втрачений оригінал правовстановлюючого документа. В судовому засіданні позивач підтримала пред'явлений позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку [NUMBER] площею 6,35 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Наведені обставини підтверджуються копіями свідоцтва про смерть та Державного акта на право приватної власності на землю. 10 лютого 1995 року громадянка [PERSON] заповіла все своє майно внучці [PERSON], що підтверджується копією заповіту. Позивач [PERSON] прийняла спадщину у встановленому порядку, але відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно перешкоджає в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно - правомірні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати недійсним договір оренди землі, укладений від її імені з ТОВ «СТОВ «Авангард», посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 10,007 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що вона не підписувала спірний договір, тому вважає його недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є власником земельної ділянки площею 10,007 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0690, яка розташована на території Злинської сільської ради, що не оспорює відповідач. 22 липня 2015 року від імені орендодавця [PERSON] і орендаря ТОВ «СТОВ «Авангард» укладено договір оренди земельної ділянки та проведена державна реєстрація (а.с. 4-6, 16). Відповідно до висновку експерта № 118 від 07.07.2016 року підпис від імені орендодавця [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 7-10). Враховуючи, що позивач [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 22.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати недійсним договір оренди землі, укладений від її імені з ТОВ «СТОВ «Авангард», посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 4,04 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що вона не підписувала спірний договір, тому вважає його недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є власником земельної ділянки № 221 площею 4,04 га, кадастровий номер 3523181600:02:002:0221, яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 11-12). 17 липня 2015 року від імені позивача і орендаря ТОВ «СТОВ «Авангард» укладено договір оренди земельної ділянки та проведена державна реєстрація (а.с. 17-21). Відповідно до висновку експерта № 212 від 09.11.2016 року підпис від імені орендодавця [PERSON] ([PERSON]) у договорі оренди земельної ділянки і акті приймання-передачі виконані не позивачем, а іншою особою. Враховуючи, що позивач [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 17.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати недійсним договір оренди землі, укладений від її імені з ТОВ «СТОВ «Авангард», посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 5,00 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що вона не підписувала спірний договір, тому вважає його недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є власником земельної ділянки № 260 площею 5,00 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0260, яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 7-8). 08 липня 2015 року від імені орендодавця [PERSON] і орендаря ТОВ «СТОВ «Авангард» укладено договір оренди земельної ділянки та проведена державна реєстрація (а.с. 12-14). Відповідно до висновку експерта № 347 від 02.10.2015 року підпис від імені орендодавця [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 15-21). Враховуючи, що позивач [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 08.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати недійсним договір оренди землі, укладений між сторонами, посилаючись на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради. 19 березня 2010 року нею був підписаний проект договору оренди землі, який передбачав розмір орендної плати в 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оранка і культивація городу та ритуальні послуги. Відповідач використовував земельну ділянку, але не надав послуги по оранці і культивації городу. Позивач стверджує, що вона особисто договір не підписувала, а також не надавала нікому доручення на його підписання, тому вважає, що своїми діями відповідач порушує її право вільно володіти та розпоряджатись майном. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Представник відповідач не визнав пред'явлений позов, посилаючись на те, що 19 березня 2010 року позивач підписала проект договору і на протязі 2010 - 2013 років отримувала орендну плату. Інші обставини, які викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Відповідач вважає, що дійсними причинами позову є те, що позивач пропонувала йому придбати земельну ділянку за 70000 гривень, але він відмовив позивачеві у звя'зку з наявною забороною на продаж земельних ділянок. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Підстави для визнання правочину недійсним передбачені ст. 215 ЦК України. Відповідно до змісту позовної заяви, підставами позову є порушення відповідачем обов'язку по наданню послуг оранки і культивації городу, а також оспорювання позивачем свого підпису в договорі оренди землі. Вирішуючи спір суд виходив з того, що порушення відповідачем обов'язків за укладеним договором не є підставою для визнання правочину недійсним. Твердження позивача про те, що вона власноручно не підписувала договір оренди землі від 19.03.2010 року - спростовується висновком експерта № 375 від 2.06.2014 року. Тому, суд не має законних підстав для задоволення пред'явленого позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], посилаючись на те, що після її смерті у позивача виникло право на спадкування за законом як спадкоємця п'ятої черги. Позивач вказала, що вона з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач підтримала пред'явлений позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в с. Хмельове Маловисківського району померла громадянка [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку [NUMBER] площею 4,92 га, яка розташована на території Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Наведені обставини підтверджуються копіями свідоцтва про смерть та Державного акта на право приватної власності на землю. Позивач [PERSON] з поважної причини пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки у спадкодавця на час відкриття спадщини не було спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черги. Позивач [PERSON] в судовому порядку доводила родинні відносини з [PERSON] з метою прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], посилаючись на те, що після його смерті відкрилась спадщина на жилий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Позивач вказала, що вона з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на жилий будинок [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач не оспорює обставини, які викладені в позовній заяві, тому суд дійшов до висновку про те, що позивач [PERSON] з поважної причини пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи витребувати у відповідача належне їй майно, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1999 року, припинивши сімейні відносини на день пред'явлення позову. Позивач зазначила, що вона залишила будинок, в якому знаходиться майно, що належить їй на загальну суму 10100 гривень. Позивач вважає, що відповідач незаконно утримує її речі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Відповідач не визнав пред'явлений позов, посилаючись на те, що з позивачем він не проживав однією сім'єю. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до частини 2 статті 59, частин 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач у повному обсязі не визнав пред'явлений позов, тому за змістом статті 387 ЦК України позивач зобов'язана була надати суду належні і допустимі докази, які підтверджують її право власності на спірне індивідуально-визначене майно за пред'явленим віндикаційним позовом. Між тим, зазначений обов'язок позивачем порушено. З пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що вона проживала з відповідачем [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1992 року; в 1999 році сторони зареєстрували шлюб і припинили спільне проживання лише в листопаді 2014 року. Позивач вказала, що частину майна вона перевезла в будинок з попереднього місця проживання, а іншу - придбала на власні кошти під час спільного проживання з відповідачем, доказуючи зазначену обставину показаннями свідка [PERSON]. Суд не приймає як допустимий доказ показання свідка на підтвердження права власності позивача на спірне майно, враховуючи, що зазначена обставина підтверджується лише певними засобами доказування - платіжними документами на придбання спірного майна, які у позивача відсутні. Тому, суд не має законних підстав для задоволення пред'явленого позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи встановити факт виконання трудових обов'язків вихователя Дитячого навчального закладу № 5 «Чебурашка» в період з 1 січня 1994 року по 19 листопада 2009 року, посилаючись на те, що відсутнє рішення сесії Маловисківської міської ради № 23 від 24.12.1993 року про переведення позивача на цю роботу. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, посилаючись на вищевикладені обставини. Представники відповідачів визнали пред'явлений позов у повному обсязі. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637. Відповідно до записів в трудовій книжці, позивач [PERSON] 20 червня 1989 року була прийнята на роботу вихователем дитячого дошкільного навчального закладу Механічної дільниці Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». В період з 1989 року по 2009 рік позивач працювала тільки в цій установі, яка змінювала відомче підпорядкування. 19 листопада 2009 року позивача було переведено з попередньої роботи на посаду завідуючої закладом. Наведені обставини вказують на те, що факт виконання позивачем роботи вихователем Дитячого навчального закладу № 5 «Чебурашка» Маловисківської міської ради Кіровоградської області в період з 01 січня 1994 року по 19 листопада 2009 року - не викликає сумніву.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], з 1/6 до 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач припинив сплату аліментів на доньку Ірину від першого шлюбу, працює на Новокостянтинівській шахті та отримує пенсію. Відповідач [PERSON] визнав позов в повному обсязі, надіславши до суду відповідну заяву. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є законні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved