Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому вказала, що її з 31.05.2000 р. було прийнято машиністом крану до цеху графітацїї на ВАТ «Український графіт», де проробила упродовж до 04.08.2017р. та була звільнена за власним бажанням, з підстав ст.38 КЗпП України. Загальний стаж на підприємстві відповідача складає понад 17 років. Під час праці підприємство відповідача неодноразово міняло форму правління. Останнім рішенням загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Український графіт» від 25.04.2017р., з 10.05.2017р. змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Український графіт». Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько- експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.04.2019р. № 634 їй було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами:вібраційна хворобадругої стадії від дії загальної вібрації з вираженими синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією другої стадії з вестибулопатією; та полірадикулоневропатії з враженими статито-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу з пері артрозами ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легенівпершої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). За даними інформаційної довідки про умови праці працівника Головного Управління Держпраці у Запорізькій області № 08/03.2-11/2378 від 13.03.2019р. підтверджено мою працю в умовах підвищеного рівня загальної вібрації,пилу, що вказує на наявність на її робочому місці на підприємстві відповідача за професією машиніст крану шкідливих та небезпечних виробничих акторів, де вона пропрацювала протягом 17 років. Тож як висновок: за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці машиніста крану відноситься до 3 ступеню III класу згідно ГКТ № 4137-86. У зв`язку із чим Криворізьким НДІ промислової медицини встановлено зв`язок її захворювань із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача. Згідно первинного висновку ОМСЕК № 1 від 01.07.2019р. вперше її визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 60% працездатності зі строком переогляду - 01.07.2021р., та рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у лікаря профпатолога, невролога, пульмонологата сімейного лікаря, і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у. При цьому протипоказано важку фізичну працю та стато-динамічні навантаження. Як вбачається із акту розслідування причин виникнення її хронічного професійного захворювання, складеного підприємством 08 травня 2019р., та затвердженого Головою управлінням Держпраці у Запорізькій області від 10.05.2019р., причиною професійно захворювання є наявність на її робочому місті шкідливих виробничих факторів, а саме вуглецю пилу, вібрації локальної та загальної, шуму, які перевищували [PERSON] в декілька разів, тому числі і знаходження у нахиленому положенні більше 30 градусів - 68% зміни при нормі 50%. Тобто актом підтверджено та визнано, що внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача виникло її професій захворювання. Моральна шкода, завдана їй в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як: фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням і якого вона вже ніколи позбутися не зможе; моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, вона стала практично непотрібна ні суспільству, ні на виробництві; у зв`язку із обмеженням щодо працевлаштування з-за своїх захворювань позбавилась можливості працювати та отримувати гідну зарплату, що призводить до душевних страждань, адже їй лише 42 років; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, - своїм часом не може розпоряджатися так, як за потрібно, бо змушена постійно по декілька разів на рік стаціонарно проходити тривалий курс лікування у відділені профпаталогії обласної лікарні; переживання, пов`язані з тим, що не може виконувати свої звичайні, повсякденні обов`язки, оскільки хвороба приносить значні труднощі при виконанні простішої жіночої роботи - прибирання в будинку, приготування їжі, праска, тощо;також позбавлена займатись своїм улюбленими зайняттям спортом, оскільки заважають її професійні захворювання; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності; страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан;відчуття неспокою за своїх рідних, адже в неї малолітній син,2014р.н., якому вона, як матір не може в повній мірі приділити увагу; переживання, пов`язані з порушенням нормальних життєвих зв`язків з подругами та знайомими. Протягом тривалого часу декілька разів проходила стаціонарний курс лікування в Запорізькій обласній лікарні у відділені профпаталогії, останній курс лікування відбувся у квітні 2019р. Ці обставини ще раз підкреслюють неспроможність як хворої людини, перенесення фізичного болю та душевних страждань. Тож як висновок, професійне захворювання, яке складається із двох діагнозів, спричиняє як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль, і страждання невід`ємні один без одного. У зв`язку з цим, всі разом узяті пережиті події, пов`язані з професійним захворюванням, викликали погіршення стану загального самопочуття, призвели до зниження репутації, спричинили зниження життєвої активності, погіршили взаємини з близькими людьми і примусили до часткової зміни звичного устрою і способу життя, а саме постійна боротьба за права хворої людини. Виходячи зі всіх обставин, враховуючи тяжкість та глибину заподіяних фізичних страждань і моральних переживань та їх тривалість, заподіяну моральну шкоду оцінює в суму 60000 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди виходила з принципів розумності, зваженості і справедливості, з врахуванням характеру і об`єму своїх фізичних та душевних страждань, стану свого здоров`я (одночасно три захворювання, які пов`язані з працею), тривалості негативних наслідків які настали для неї, ступеню зниження престижу та ділової репутації і як результат - глибоких моральних переживань та страждань, які перенесла та продовжує переносити. При цьому больові синдроми, у зв`язку із своїми захворюванням, відчуває постійно. Вважає, що саме така сума буде адекватною тій моральній шкоді, яка була спричинена в результаті професійного захворювання, а також достатньою і справедливою для часткового відновлення фізичного здоров`я і приведення її морального стану в норму. Ухвалою від 05.11.2019 року було відкрито провадження по справі, та визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження, з повідомленням та викликом сторін. 27.11.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому вказано, у тому числі, що ПрАТ «Укрграфіт» вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 31.05.2000 року позивачку було прийнято ПрАТ «Укрграфіт» на роботу в цех графітації № 4 машиністом крану. Умови праці машиніста крана цеха графітації № 4 відносяться до III класу 3 ступеню (шкідливі та важкі).04.08.2017 року позивачка звільнилася з ПрАТ «Укрграфіт» за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років. Протягом періоду перебування у трудових відносинах з ПрАТ «Укрграфіт» позивачка двічі знаходилась в відпустці по догляду за дитиною. Також, позивачка була переведена на легку працю (кур`єром) з 26.02.2013 по 11.03.2013 в зв`язку із вагітністю на підставі лікарського висновку. Фактичнопозивачка працювала в умовах впливу певних шкідливих факторів не 17 років, як зазначено в позовній заяві, а 12 років. Відповідно до наданих позивачкою документів, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Укрграфіт» з причини наявності на робочому місці шкідливих та негативних виробничих факторів. ПрАТ «Укрграфіт» не має заперечень щодо наявності на робочому місці позивачки шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи та здатні чинити несприятливий вплив на організм працівника. В той же час не можна повністю погодитися із тим, що перевищення нормативних значень шкідливих факторів виробничого середовища (ГДР, ГДК) є порушенням з боку підприємства. Виконання робіт зі шкідливими та важкими умовами праці допускається діючим законодавством і наявність шкідливих умов праці сама по собі не може визначатися як порушення з боку роботодавця умов охорони праці та не виконання обов`язку із забезпечення здорових і безпечні умови праці. Специфіка ряду робіт на промисловому, тим більше, металургійному підприємстві, визначально передбачає наявність шкідливих факторів, які потенційно можуть несприятливо впливати на здоров`я працівника. Зокрема, вібрації та шум. що виникають при роботі різного виробничого устаткування, машин та механізмів (в тому числі, вантажопідіймального крану), виділення шкідливих хімічних сполук в процесі виготовлення продукції та ін. Факт роботи ПрАТ «Укрграфіт» як промислового підприємства свідчить про виконання обов`язків роботодавця, що стосуються створення належних та допустимих умов праці на робочому місці. їх відповідності вимогам нормативних актів про охорону праці. В іншому випадку, діяльність підприємства мала б бути припиненою на вимогу контролюючих органів Так, фактичні значення шкідливих факторів на робочому місці позивачки перевищують гранично допустимі для роботи в нормальних умовах, проте вони пускаються\~законодавствомдля роботи в шкідливих умовах (професійний ризик). Жодними заходами вдосконалення та модернізації не можливо повністю усунути шкідливі фактори умов праці на металургійному підприємстві, це є в принципі не можливим. ПрАТ «Укрграфіт» постійно проводилося регулярне технічне обслуговування механічного обладнання цеху № 4, в якому працювала позивачка, відповідно до затверджених на кожний рік Графіків технічного обслуговування та ремонтів механічного обладнання. Перелік робіт, що виконуються при технічному обслуговуванні (ТО) та ремонті (ТР, КП) основного технологічного обладнання цеху передбачає комплексну перевірку стану та ревізію всіх вузлів, деталей, кріплень їх ремонт та заміну у випадку зносу. Твердження позивачки щодо умисного не здійснення підприємством вдосконалення технології для безпечної роботи праці та не усунення шкідливих та небезпечних речовин не відповідають дійсності. При цьому, враховуючи специфіку виробництва, жодні заходи вдосконалення та модернізації повністю не дають змоги усунути всі наявні шкідливі фактори умов праці на промисловому металургійному підприємстві. Позивачка ще з 2007 року мала усвідомлювати, що характер праці\~негативно впливає\~на її\~здоров`я,однак не порушувала питання щодо переведення на іншу роботу, в чому їй безумовно не було б відмовлено. При проходженні медогляду в 2012 році позивачка не повідомила лікарів факти наявності певних захворювань та свідомо приховала фактичний стан свого здоров`я. Тим самим позивачка сприяла розвиткові цих захворювань, хоча могла б цьому запобігти, змінивши роботу на таку, що відповідала б стану її здоров`я та не відноситься до шкідливих та важких. Очевидно, що якщо б ПрАТ «Укрграфіт» було відомо про ці факти, в жодному разі не було б допущено продовження роботи позивачки в виробничому середовищі із шкідливими та тяжкими умовами. Не надано жодних доказів на підтвердження інших обставин, про які вказує позивачка в позові, зокрема, щодо неможливості працювати та отримувати заробітну плату. В той же час, згідно довідки серії 12 ААБ № 256122 до акту огляду медико-соціальною експертною комісією їй протипоказана важка праця та статично-динамічні навантаження. Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0035461 від 01.07.2019 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, втрата професійної працездатності позивачки становить 60 %. Отже, позивачка не визнана непрацездатною і її твердження про неможливість продовження трудової діяльності спростовуються наявними у матеріалах справи документами. З 2014 року позивачка фактично не працювала- перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а потім звільнилась одразу після її закінчення в 2017 році за власним бажанням. Наявність професійного захворювання встановлено в липні 2019р., тобто через п`ять років. Жодних доказів на підтвердження неможливості продовжувати трудову діяльність з часу звільнення та дотепер, доказів непотрібності суспільству, а також доказів втрати суспільних зв`язків позивачкою не надано. Доцільно також зауважити, що встановлена позивачу група інвалідності може бути знята в подальшому за результатами переогляду. Шкода здоров`ю позивачки завдана внаслідок тривалої роботи в умовах праці, які мають певні шкідливі виробничі фактори, значення яких строго регламентовані, допускаються на законодавчому рівні та контролюються державними органами. Позивачка свідомо погодилася виконувати працю в цих умовах, знала про погіршення свого здоров`я однак приховала цей факт Виходячи з принципів розумності й справедливості, беручи до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, відсутність конкретних доказів фізичних і моральних страждань позивачки та їх глибини, неможливості продовжувати трудову діяльність, доказів втрати суспільних зв`язків, вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків та ін., наявність умисних дій позивачки щодо приховування від ПрАТ«Укрграфіт» наявних захворювань, що сприяло збільшенню шкоди, вважають, що належним розміром відшкодування моральної шкоди та достатньою сатисфакцією заявлених моральних страждань, спричинених позивачці внаслідок професійного захворювання, є 20000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові, та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача визнала позов частково у розмірі 20000 грн., з мотивів викладених у відзиві. Суд, розглянувши надані документи, вислухавши пояснення, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 31.05.2000 року [PERSON] була прийнята на роботу до ВАТ «Український графіт» до цеху гравітації машиністом крану(а.с. 15 зворот, 37, 38). Наказом ВАТ «Український графіт» за № 115-к від 02.08.2001 року, [PERSON] надана відпустка по догляду за дитиною до 3 років на період з 31.07.2001 року по 14.06.2004 року(а.с. 42, 43). Наказом № 54а від 01.09.2003 року, [PERSON] переведена на іншу роботу(а.с.44). Рішенням загальних зборів акціонерів від 19.04.2012 року з 26.04.2012 року ВАТ «Український графіт» змінило найменування на ПАТ «Український графіт». Наказами № 27 від 11.03.2013 року, № 20 від 25.02.2013 року, № 27 від 11.03.2013 року, [PERSON] переводилась на іншу роботу (а.с. 45 зворот, 46). Наказом ПАТ «Український графіт» за № 1041к від 03.10.2014 року, [PERSON] надана відпустка по догляду за дитиною до 3 років на період з 07.10.2014 року по 03.08.2017 року(а.с. 47). Рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2017 року з 10.05.2017 року ПАТ «Український графіт» змінило найменування на ПрАТ «Український графіт». 04.08.2017\~року на\~підставі наказу\~№ 245\~від 02.08.2017\~року,\~ [PERSON] була звільнена за власним бажання у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до 14 років(а.с. 16, 48). Медичним висновком лікарсько експертної комісії ДУ «Український\~НДІ промислової\~медицини» м.\~Кривий Ріг\~від 09.04.2019\~року за\~№ 634,\~у [PERSON] встановлено захворюванняпрофесійного характеру за останнім місцем роботи в несприятливих умовах праці ПрАТ «Український графіт». Встановлений діагноз:вібраційна хвороба другої стадіївід дії загальної вібрації з вираженими синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторноюенцефалопатією другої стадії з вестибулопатією; та полірадикулоневропатії з враженими статито-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу з пері артрозами ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів(а.с.13-14). Відповідно до\~Акту розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання за\~формою П-4,\~затвердженого 10.05.2019\~року,\~професійне захворювання\~у [PERSON] виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Український графіт», а причиною виникнення професійного захворювання встановлено, наявність на робочому місці шкідливих виробничих факторів, перевищення ГДР, ГДК(а.с.6-8). Згідно Довідки до акту огляду МСЕК від 01.07.2019 року, [PERSON] встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням(а.с. 4). Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 01.07.2019 року, [PERSON] встановлено60% втрати професійної працездатності(а.с. 5). Відповідно до виписки епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №1388/146, [PERSON] у 2019 році проходила стаціонарне лікування с приводу захворювання(а.с. 17, 18). Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача виникло з вини відповідача. Посилання відповідача щодо відсутності його вини в отриманні позивачем професійного захворювання(а.с. 49-89), суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженими документальними доказами, а твердження про наявність в діях позивачки грубої необережності, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. За змістом ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України\~\~відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 1167, 1168 ЦК України. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов`язані з ними фізичні, емоційні переживання і моральні страждання, потреба у лікуванні, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, докладання додаткових зусиль для організації свого життя і наслідків, що наступили, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, із розрахунку 1000 грн. за кожен відсоток втрати професійної працездатності, та приймаючи до уваги встановлення 3 групи інвалідності, тривалості страждань, зменшуючи суму відшкодування до 20000 грн. Оскільки позивач, по даній категорії справ, звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial