Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті батька [PERSON], який помер 01 січня 2015 року, вона успадкувала земельну ділянку площею 5,5018 га, кадастровий номер 3523182800:02:001:0052, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Позивач стверджує, що вона не укладала жодних договорів оренди земельної ділянки, маючи намір самостійно обробляти земельну ділянку. 28.09.2016 року вона направила відповідачеві заяву про небажання переукладати договір оренди, але у відповідь отримала копію договору від 03 січня 2015 року, укладений від її імені. Позивач вважає даний договір недійсним. У судовому засіданні позивач підтримала предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що 01 січня 2015 року помер [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 серпня 2016 року після смерті [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 5,5018 га, кадастровий номер 3523182800:02:001:0052, що розташована на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, успадкувала донька [PERSON] (а.с. 6-8). 03 січня 2015 року від імені орендодавця [PERSON] і орендаря ТОВ «Карат» укладено договір оренди землі, обєктом якого є земельна ділянка, яка належна позивачеві (а.с. 11-13). Даний договір зареєстровано 08 вересня 2016 року (а.с. 14-15). Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 17-749 від 26.07.2017 року підпис у договорі оренди землі від 03 січня 2015 року і акті приймання-передачі земельної ділянки виконано не самою [PERSON], а іншою особою (а.с. 79-81). Враховуючи, що позивач [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 03.01.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Тому, для визнання цього договору недійсним є законні підстави. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved