Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог вказує, що тривалий час працювала на підприємстві відповідача. Протягом зазначеного терміну, підпадала під шкідливу дію пилу, що перебільшував гранично допустимі концентрації через недосконалість робочих місць. Загальний стаж роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, склала 17 років 5 місяців. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача вона отримала хронічне професійне захворювання. Відповідно до п. 19 акту Форми П-4, професійне захворювання отримано внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, з боку Керівництва КМК «Криворіжсталь», КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ КГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яке не виконувало вимоги щодо забезпечення здорових та безпечних умов праці на її робочому місці. МСЕК 28.02.2012 року їй було визначено ступень втрати професійної працездатності 10% по ХОЗЛ з 20 лютого 2012 року безстроково. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки, позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, вона постійно відчуває больові відчуття, хрип у грудях, сильний кашель, періодично виникаючи головні болі, біль та обмеженість рухів у великих суглобах. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 41730,00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб; та витрати, які позивач планує понести на правову допомогу в розмірі 6531,40 грн. Ухвалою від 11.06.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АМКР» Козаченко Т.О. подала до суду відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовує це тим, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у позивача професійного захворювання. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу , технологію виробництва не порушував. Повсяк час відповідно до вимог законодавства застосовував заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій. Крім того, відповідно ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник несе безпосередньо відповідальність за порушення вимого щодо недбання особистої безпеки і здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Отже, відсутній причинний зв`язок з порушенням відповідачем законодавства про працю та настанням у позивача професійного захворювання. Розмір моральної шкоди визначений позивачем, жодним чином не аргументований та необґрунтований, сума є завищеною та не відповідає тяжкості й характеру шкоди, про яку стверджує позивач. 06.09.2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої останній зазначає про відсутність необхідності часі для складання та подання відповіді на відзив. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З трудової книжки [PERSON] встановлена, що остання тривалий час працювала на підприємстві відповідача (а.с. 35-38). Згідно з п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №5 від 01.02.2012 року, професійне захворювання виникло за тих обставин, що [PERSON] протягом зазначеного часу підпадала під шкідливу дію пилу, що перебільшував ГДК через недосконалість робочих місць. Виконувала роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищували нормативи (а.с. 9-12). Відповідно до п. 17 Акту причина виникнення професійного захворювання пил, середній: 7.1-14.7 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3 (SiO2 до 2%); максимальний: 22,0 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 (SiО2 від 2 до 10%); 22.9 - 33,9 мг/м3 при ГДК 6.0 мг/м3 (SiО2 до 2%) (а.с. 9-12). Відповідно до довідки МСЕК від 28.02.2012 року [PERSON] встановлено 10% втрати професійної працездатності з 20 лютого 2012 року безстроково (а.с. 8). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ПАТ «АМКР» позивач оцінює в розмірі 41730,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримала 10% втрати професійної працездатності. Згідно виписного епікризу, [PERSON] рекомендовано спостереження терапевта, окуліста, уникати переохолоджень, приймати медичні препарати за призначенням лікаря, оздоровлення в профілакторіях, лікування у санаторіях пуль монологічного профілю (а.с. 17-18, 21, 23, 24-25, 26-28, 29-32, 33-34). При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, суд вважає, що сума компенсації від ПАТ «АМКР», спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 30000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 41730,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. В задоволенні вимог позивача щодо стягнення на її користь з відповідача витрати, які вона планує понести на правову допомогу (правничу) в розмірі 6531,40 грн. суд відмовляє з наступних підстав. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, урішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно положеньстатті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1-4 ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що правничу допомогу у справі позивачу [PERSON] надавав адвокат Гузєв І.Г. на підставі договору від 05.06.2019 року (а.с. 55-56). Відповідно до п. 3.1 Договору клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському бюро гонорар (винагороду) в строк передбачений додатковою угодою до договору. Пунктом 3.2 Договору встановлено, що розмір гонорару визначається сторонами шляхом укладення додаткових угод до даного договору (а.с. 56). Відповідно п.п. 2, 3 Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 05.06.2019 року, гонорар клієнт Адвокатському бюро має сплатити не пізніше 30 робочих днів з моменту набрання рішенням законної сили. У разі проведення розрахунку готівкою Адвокатське бюро видає клієнту квитанцію на підтвердження отримання гонорару та відшкодування витрат за фактично надану правову допомогу (а.с. 57). Разом з поданою до суду позовною заявою представник позивача Гузєв І.Г. надав суду договір про надання правової допомоги від 05.06.2019 року; додаткову угоду №1 від 05.06.2019 року до договору про надання правової допомоги; акт надання правової допомоги від 10.06.2019 року; ордер на надання правничої (правової допомоги); та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 55-56, 57-58, 59, 60, 61). Проте, а ні позивач [PERSON] , а ні її представник [PERSON] не надали суду платіжні документи про оплату послуг на правничу допомогу в розмірі 6531,40 грн., які просить стягнути з відповідача на користь позивача. За урахуванням вище викладеного, судвідмовляє в цій частині позовних вимог, внаслідок їх необґрунтованості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з Публічного акціонерного товариства «АМКР» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial