Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття на банківський рахунок позивача, зазначений у позовній заяві; тягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 липня 2013 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалося, стосунки стали холодними та не дружніми. Продовжувати перебувати в шлюбі з Відповідачем неможливо, адже спільне сімейне життя не склалось. Постійно виникають конфлікти, сварки, які пов`язані з відсутністю у відповідача бажання приймати компромісні рішення з питань сімейного життя та знайти роботу, що призвело до взаємного відчуження. Крім того, такі сварки погано впливають на спільну дитину позивача та відповідача. У сторін виявились різні погляди на сімейне життя, з багатьох питань неможливо знайти спільної мови, а тому позивач прийшов до висновку про неможливість подальшого продовження перебування у шлюбних відносинах. За час перебування у шлюбі сторонами не набуто майна на праві спільної сумісної чи часткової власності. Також наразі лише у позивача об`єктивно є можливість надати дитині належні умови для життя та повноцінного розвитку, є кошти для забезпечення дитини усім необхідним, що не позбавляє відповідача як батька обов`язку утримувати дитину до її повноліття при розірванні шлюбу. Позивачу невідомо про існування офіційного місця роботи у відповідача і, водночас, про існування об`єктивних перепон для працевлаштування, непрацездатність відповідача. Тому відповідач не звільняється від обов`язку забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття при розірванні шлюбу. На момент подання цієї позовної заяви до суду, розумним та достатнім розміром для утримання дитини відповідачем, до досягнення дитиною повноліття, є сума в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно на банківський рахунок матері у банку АТ «КБ ПРИВАТЕ АНК» (МФО 305299) -[NUMBER] Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року відкрито провадження у цій цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Зазначила, що із відповідачем не проживає з 24 травня 2018 року та з цього часу не ведуть спільне господарство, спільного бюджету не мають. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає, проти їх задоволення не заперечує. Додатково у заяві зазначив, що з позивачем не проживає з 24 травня 2018 року та з цього часу не ведуть спільне господарство, спільного бюджету не мають. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За нормою п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 13 липня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис №1006. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває повністю на її утриманні. У відповідності до положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 24 травня 2018 року не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, проживають окремо. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому позов [PERSON] в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітньої дитини, суд приходить наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання ним коштів на утримання малолітньої доньки, при цьому, відповідач є особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей. Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги надані суду докази, оцінюючи їх з позиції належності та допустимості, враховуючи визнання позову відповідачем приймаючи до уваги вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, суд приходить висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на її банківський рахунок, то дані вимоги не є компетенцією суду, а порядок стягнення аліментів визначений ЗУ «Про виконавче провадження» та здійснюється державним або приватним виконавцем на виконання у якого буде перебувати відповідний виконавчий лист. Згідно із ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову в частині стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved