Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 04.09.2005 року по 23.09.2010 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилась дочка [PERSON]. 23.09.2010 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав з квартири, в якій вони проживали протягом спільного сімейного життя. При цьому вони з [PERSON] домовились про необхідність спільного утримання дочки, однак відповідач свої зобов'язання не виконує. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва з відповідача на її користь на утримання дочки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, однак відповідачем рішення суду не виконується. Крім того, на її неодноразові прохання про надання дозволу для виїзду дочки за кордон - м.Батумі (Грузія), для оздоровлення останньої, відповідач, діючи всупереч інтересів дочки, відмовляв. Оскільки вихованням та утриманням [PERSON] займається лише позивачка, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки. Сторони, представник позивача та представник третьої особи в судове засідання не з'явились. До розгляду справи по суті вимог від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач на своїх вимогах наполягає, відповідач у нотаріально завіреній заяві від 29 березня 2018 року не заперечив проти позову, а представник третьої особи - просить прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вищезгаданих учасників судового процесу на підставі наявних доказів. Дослідивши докази в справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Згідно з ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 04.09.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]). 23.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві шлюб між сторонами було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]). Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва 20 січня 2006 року, актовий запис №90. На даний час сторони проживають окремо, батько ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дитини. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва з відповідача на користь позивача на утримання дочки стягнуто аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Однак, як свідчить довідка-розрахунок заборгованості по аліментам [PERSON] на утримання дочки [PERSON] від 27.03.2018 року, видана Шевченківським РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, відповідачем рішення суду не виконується, суму заборгованості на даний час за період з 2010 року по 2017 рік складає 149085 грн. 25 коп. Згідно висновку Оболонської районної ради в місті Києві державної адміністрації від 29.03.2018 року (№104-2797) про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що дівчинка проживає разом з матір'ю в орендованій трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Як свідчить акт обстеження умов проживання, складений службою у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації 28.03.2018 року, в зазначеній квартирі створені всі умови для належного навчання, виховання та проживання дитини. На засіданні Комісії, яке відбулось 29.03.2018 року, мати дитини підтвердила своє бажання позбавити батьків дитини батьківських прав. [PERSON] повідомив, що участі у вихованні дочки він не приймає, її здоров'ям та навчанням не цікавиться, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно останньої. Враховуючи викладене Оболонська районна в місті Київ державна адміністрація, як орган опіки та піклування, в своєму висновку рекомендує позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дочки, не забезпечує її матеріально, не спілкується з неї, тобто фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вирішуючи даний спір, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї малолітньої дочки, фактично переклавши цей обов'язок на позивача та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, передбаченими ст.150 СК України. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], що сприятиме захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий в сумі 640,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн., яка підтверджується наданим позивачем розрахунком надання правової допомоги згідно з укладеним договором від 20.09.2017 року.

Outcome: approved