Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 26.02.2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано 06.01.2011 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.10.2008 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час їх син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, в зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Як зазначає позивач, на даний час вона перебуває в іншому шлюбі, на її вихованні перебуває ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] , на даний час вона не працює в зв`язку з доглядом за дітьми та їх вихованням. Крім того, син має поганий зір, кожного року проходить обстеження та лікування. Посилаючись на викладені обставини, з метою задоволення потреб дитини, позивач просить задовольнити її вимоги, збільшити розмір аліментів, встановлений на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва, а саме з 200,00 грн. щомісячно до 1700,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.10.2018 року відкрито провадження даній цивільній справі у порядку загального позовного провадження. 19.12.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими і недоведеними. Так, позивачем не надано доказів щодо погіршення матеріального стану, стану здоров`я сина та необхідності проведення медичного обстеження. Відповідач стверджує, що з часу постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів він справно сплачує аліменти, заборгованості не має, навіть має переплату. Однак, скориставшись тим, що ним до органів ДВС не надавались звіти про сплату аліментів, позивач звернулась до виконавчих органів, в результаті чого на нього накладено ряд обмежень (заборона виїзду за кордон, керування транспортним засобом, стягнення 50 % заробітної плати щомісяця) до погашення заборгованості. Маючи певні обмеження, він втратив можливість кар`єрного росту і, як наслідок, збільшення заробітної плати. Відповідач зазначив про те, що на утримання сина ним щомісяця сплачуються грошові кошти в розмірі, не менше 1000 грн., що підтверджується відповідними розписками та роздруківками банківських переказів. Зустрічами з сином він не нехтує, відіграє як батько певну роль у формуванні сина світогляду та світосприйняття. Крім того, він (відповідач), як учасник АТО, та його син мають переважні права у безкоштовному відвідуванні різноманітних гуртків, спортивних секцій, забезпеченні шкільними підручниками, медичними послугами та санаторно-курортним відпочинком і лікуванням. Відповідач вказав і на те, що він офіційно працевлаштований, його розмір заробітної плати складає 5000 грн., інших джерел доходів він не має. Станом на 15.11.2018 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] та має зобов`язання щодо утримання нової родини. Також, він матеріально допомагає своїй матері [PERSON] , [INFO], розмір пенсії якої складає 2240 грн. Посилаючись на викладене, відповідач вважає, що збільшення розміру аліментів до 1700 грн. щомісяця поставить його у вкрай невигідне матеріальне становище, а тому доцільним буде стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, а тому просив в задоволенні позову відмовити та стягнути аліменти у вищевказаному ним розмірі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.01.2019 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. При цьому вказала, що приблизно 800 грн. на місця вона сплачує за навчання дитини, а всього на утримання сина вона витрачає 3-4 тис. грн. Крім того, син потребує комп`ютерного апаратного лікування очей 2 рази на рік. Відповідач в судовому засіданні підтримав свої заперечення проти позову, викладені у відзиві, зазначивши, що дійсно потрібно збільшити розмір аліментів, але він не зможе сплачувати аліменти в розмірі, який просить встановити позивач. При цьому зазначив, що він приймає участь в утриманні дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.02.2005 року по 06.01.2011 року (а.с.4, 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.10.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 200,00 грн., щомісячно, починаючи з 07.08.2008 року і до повноліття дитини. Позивач просить задовольнити позовні вимоги та збільшити розмір аліментів, а саме з 200,00 грн. щомісячно до 1700,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, вказуючи на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дитини, а також на зміну свого матеріального та сімейного стану. Відповідач проти позову заперечував, вважаючи розмір аліментів, який просить стягнути позивач, завищеним, не заперечував проти збільшення розміру аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено підстави для задоволення позову, передбачені ст.192 СК України. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 22.03.2013 року перебуває у новому шлюбі, від якого має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 9), що дає підстави для ствердження про зміну її сімейного та матеріального стану в зв`язку з утриманням ще однієї дитини. Крім того, розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.10.2008 року у розмірі 200,00 грн. є вочевидь недостатнім для задоволення потреб дитини, відтак, зазначений розмір підлягає збільшенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд приходить до висновку про можливість їх збільшення до розміру 1300,00 грн. щомісячно. При цьому, суд враховує пояснення відповідача, викладені ним у відзиві та зазначені під час судового розгляду, з яких вбачається, що ним сплачується на утримання дитини приблизно 1200,00 грн. (200,00 грн. - аліменти за рішенням суду + 1000,00 грн. - добровільна сплата коштів на утримання дитини (а.с.35,36)). Відтак, з урахуванням сімейного стану відповідача, розміру його заробітку, а також розміру фактичних його витрат на утримання дитини, суд вважає, що розмір аліментів в розмірі 1300,00 грн. не є надмірним для відповідача, а тому частково задовольняє позовні вимоги. Оскільки суд частково задовольняє вимоги позивача, а відповідач є особою, яка звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial