Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в якому просить суд визнати дії відповідача протиправними, стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 2094,15 грн., які були списані з карткового рахунку позивача, що був відкритий для отримання державної соціальної допомоги, а також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000,00 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.02.2012 року вона підписала заяву на відкриття картки у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» для отримання коштів при народженні дитини, та ці кошти передбачені законодавством для соціальних виплат, а саме грошових коштів наданих державою, в якості державної соціальної допомоги зі спеціальним режимом використання. Для отримання передбачених законодавством соціальних виплат відповідач відкрив картковий рахунок, та надав позивачу картку [NUMBER]. Але відповідач за період з 08.09.2015 р. по 09.08.2016 р. в порушення вимог закону здійснив неправомірне списання грошових коштів цільового призначення, які надійшли на вищевказаний картковий рахунок позивача на загальну суму 2094,15 грн. У зв'язку з цим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом (а.с.1-3). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надала клопотання в якому просить провести розгляд справи без участі представника та позивача, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.46) Представник відповідача надав письмові заперечення (а.с.28-30) в яких зазначає, що позивач отримала кредитну картку, та має заборгованість перед Банком. Кошти були правомірно списані відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі, розгляд справи провести без участі представника Банку (а.с.37). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є багатодітною матір'ю дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження та довідкою №198 від 04.08.2015 р. про внесення до списку багатодітних сімей (а.с.5,6,7,8). Позивач отримує державні соціальні виплати, які призначені та виплачуються відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми». Для отримання передбачених законодавством соціальних виплат позивачем було відкрито в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» картковий рахунок (номер картки [NUMBER]). Відповідач є банком, який надає банківські послуги позивачу з прийому та видачі їй грошових коштів наданих державою, в якості державної соціальної допомоги зі спеціальним режимом використання. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 08.09.2015 року по 09.08.2016 року в рахунок погашення заборгованості, здійснив в автоматичному режимі списання грошових коштів, які надійшли на картковий рахунок позивача на загальну суму 2094,15 грн. (а.с.10-14). Суд звертає увагу, що відповідач на підтвердження своїх доводів надав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які заповненні [PERSON] 20.02.2012 року. Витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.31-34), та виписку по картці Універсальна [NUMBER] (а.с.51- 60), де зазначено автоматичне списання з коштів, які були зараховані якості державної соціальної допомоги. Так, у заяві на оформленні картки від 20.02.2012р. у графі де записано «бажання клієнта на оформлення картки» зазначено - «ощадкнижка (депозит)2 - «дебетова особиста картка» (а.с.31зв). В матеріалах справи відсутні докази на які посилається відповідач у своїх запереченнях, а саме: заява на відкриття кредитного рахунку (карта універсальна) [NUMBER], [NUMBER] за підписом [PERSON]; оригінал угоди №SAMDN500000062136167 за підписом [PERSON]; доручення про добровільне списання коштів з соціальної карти [NUMBER] на карту універсальну; правила, які підписані [PERSON]. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року, громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: 1) допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; 2) допомога при народженні дитини; 3) допомога при усиновленні дитини; 4) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 5) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 6) допомога на дітей одиноким матерям. Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» від 01.06.2000 року передбачає, що право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України. Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім'ям. Зазначені Закони встановлюють виключне цільове призначення грошових коштів, які надає держава батькам дитини для створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Списання зазначених коштів в якості погашення заборгованості одного з батьків дитини за будь-якими зобов'язаннями останніх є нецільове використання зазначених вище соціальних виплат, що може привести відповідно до вимог законодавства до відмови у виплатах. Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання або використання продукції, яка реалізується на території України для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування, а також на безпеку продукції, право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, відповідно до закону. Відповідно до ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ст.7 Закону України «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що права споживача у будь-якому випадку вважаються порушеними, якщо споживачу реалізовано продукцію, яка є неналежної якості. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, в тому й числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав упостанові від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виробника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Відповідно до ст.4 ч.1 п.5 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, у спорах про захист прав споживачів діюче законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим пошкодженням здоров'я. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував тим, що така шкода заподіяна їй внаслідок незаконного списання коштів, які є державною соціальною допомогою (допомога при народженні дитини), які надає держава батькам дитини для створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання, та не отримані позивачем. [PERSON] не змогла в продовж року надавати дитям належного, повноцінного утримання, чим була заподіяна моральна шкода яка також полягає у душевних стражданнях, викликаних зміною звичайного укладу її та дітей життя. Отже, приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини, а саме: факт незаконного списання коштів, суд визнає, що порушення прав позивача мало місце і це негативно вплинуло на її стан, змусивши змінити спосіб життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини справи, характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення повноцінного утримання дітей та необхідність докладання додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved