Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до територіальної громади в особі Засульської сільської ради та Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позові вказала, що 27.01.2004 року в с. Засулля Лубенського району Полтавської області померла [PERSON]. За життя [PERSON] 28.07.2003 року склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповідала [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 3,33 гектари з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Засульської (Шершнівської) сільської ради, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №056469 від 03 лютого 2003 року, виданого на підставі рішення 1 сесії 24 скликання Шершнівської сільської ради від 12 квітня 2002 року. Але даний Державний акт було втрачено і коли [PERSON] звернулась до Другої лубенської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, то нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це тим, що не можливо визначити склад спадкового майна. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку вона не має можливості оформити право на земельну ділянку у передбаченому законом порядку. Тому прохала суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку розміром 3,33 гектари з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Засульської (Шершнівської) сільської ради, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №056469 від 03 лютого 2003 року, виданого на підставі рішення 1 сесії 24 скликання Шершнівської сільської ради від 12 квітня 2002 року. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі та без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник Засульської сільської ради у судове засідання не з'явився, в направленому на адресу суду листі проти задоволення позову не заперечував, прохав справу розглядати без його участі. Начальник відділу у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області завернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без участі їх представника, по суті позову покладається на думку суду. Треті особи по справі Друга лубенська державна нотаріальна контора та Лубенська районна державна адміністрація в судове засідання своїх представників не направили, звернулись до суду з заявами в яких прохали справу розглядати без їх участі, при вирішенні позову покладаються на думку суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27.01.2004 року в с. Засулля Лубенського району Полтавської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ №253993, виданого Шершнівською сільською радою Лубенського району Полтавської області. (а.с.7). [PERSON], за життя, 28.07.2003 року склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповідала [PERSON] (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 3,33 гектари з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Засульської (Шершнівської) сільської ради, належної їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №056469 від 03 лютого 2003 року, виданого на підставі рішення 1 сесії 24 скликання Шершнівської сільської ради від 12 квітня 2002 року. Але даний Державний акт було втрачено (а.с.32). Коли позивач [PERSON] звернулась до Другої лубенської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, то нотаріусом 04.07.2017 року було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що не можливо визначити склад спадкового майна (а.с.14). У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку позивач не має можливості оформити право власності на неї у передбаченому законом порядку. Відповідно до п.4.21 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 01.01.2013 року) державна реєстрація прав власності, інших речових прав на земельні ділянки (їх обтяжень) здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, яка проводиться територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України. Так як у разі, якщо право власності на земельну ділянку не зареєстровано в Державному земельному кадастрі, та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і не можливо зареєструвати дане нерухоме майно, то встановити своє право власності можливо в судовому порядку. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Позивач є спадкоємцем за заповітом на майно померлої [PERSON]. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України, документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Оцінивши наявні докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи той факт, що визнання за позивачем права на земельну ділянку в порядку спадкування не порушає нічиїх інтересів та прав, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та вважає за необхідне їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved