Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що, відповідно до обмінного ордера № 28, виданого виконкомом Вугледарської міської ради 21.09.1998 року [PERSON] та його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], була надана чотирьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.05.2006 року виділено у користування: [PERSON] - житлову кімнату площею 11,4 кв.м.; [PERSON], [PERSON], неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] - житлові кімнати площею 8,3 кв.м., 14,7 кв.м. та 12 кв.м. - відповідно. Змінено умови договору найму житлового приміщення, укладено договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] площею 11,4 кв.м., де зареєстровані [PERSON] та її дитина, укладено договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS], що складається з кімнат площею 8,3 кв.м., 14,7 кв.м. та 12 кв.м., де зареєстровані [PERSON], [PERSON] та її діти [PERSON] і [PERSON] З 2014 року [PERSON] з дітьми в квартирі не мешкають. Позивачу доводиться нести додаткові витрати на утримання квартири в зв'язку з тим, що розрахунок вартості комунальних послуг ведеться від числа зареєстрованих в будинку осіб. Крім того, рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13.07.2009 року встановлено, що батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що відповідач та її діти без поважних причин не проживають у зазначеній квартирі більше шести місяців та не зверталися до суду з заявою про продовження вказаного терміну. Позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] з 01.01.2014 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному сайті Вугледарського міського суду Донецької області. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Вугледарської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги не підтримав, просив розглянути справу за відсутності представника Органу опіки та піклування Вугледарської міської ради. Відповідно до ст. 281 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що, відповідно до ордеру № 28, виданого виконкомом Вугледарської міської ради 21.09.1998 року [PERSON] та його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], була надана чотирьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.05.2006 року змінено договір найму житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS], виділено [PERSON] житлову кімнату площею 11,4 кв. метри, виділено [PERSON], [PERSON], неповнолітній [PERSON], неповнолітній [PERSON] житлові кімнати площею 8,3 кв. метри, 14,7 кв. метри, 12 кв. метрів. Ванну кімнату, кухню, туалет та інші допоміжні приміщення залишено в загальному користуванні. Зобов'язано житловий орган укласти окремі договори найму зазначеного житлового приміщення з [PERSON] та [PERSON], відповідно до рішення суду (а.с.6-7). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13.07.2009 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну договору найму житлового приміщення на вимогу колишнього члена сім'ї наймача (а.с.8-9). В квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 009 від 26.02.2018 року, виданою ОСББ «Парус-Вугледар» (а.с.11). Відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] однак не проживають в даній квартирі з 2014 року по теперішній час, про що свідчить акт ОСББ «Парус-Вугледар» № 1 від 26.02.2018 року (а.с.10). Відповідно до довідок, наданих ПАТ «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля», Мар'їнським відділенням Красноармійського управління по газопостачанню, КП «Благоустрій». ОСББ «Парус-Вугледар», заборгованості по квартплаті та комунальним послугам за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не має (а.с.12-16). Органом опіки та піклування Вугледарської міської ради було надано висновок від 15.05.2018 року, відповідно до якого, враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає недоцільним надання дозволу на визнання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.32). Згідно з ч. 1-2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване п. 1 ст. 8 Конвенції про права людини 1950 року. У своїй практиці Європейський Суд з прав людини зазначає, що оцінюючи цю пропорційність, необхідно звертати увагу на те, чи було забезпечено справедливий баланс між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту основоположних прав особи. У цьому контексті необхідно мати на увазі важливе значення права на повагу до житла, яке стосується безпеки та добробуту особи, при цьому враховується також сила зв'язку осіб із житлом (рішення від 24.03.1988 року у справі «Олсон проти Швеції», заява № 10465/83). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована, однак не мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2014 року і по теперішній час. Відповідач [PERSON] не надала суду доказів поважності причин не проживання у зазначеній квартирі понад встановлений ст. 71 ЖК України шестимісячний строк. Крім того, [PERSON] не надала доказів, чи вчиняла вона дії, які підтверджують повернення його до квартири для проживання чи захисту цього права, та чи має вона інше житло та інтерес у збережені даного житла. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] Щодо позовної вимоги про визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] суд прийшов до наступного висновку. Щодо позовної вимоги про визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. За положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, забезпечення виконання якої є складовою обов'язків держави України, як суб'єкта міжнародного права, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Відповідно до ч. 1-3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст. 32 ЖК України громадяни самостійно здійснюють право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, а такі, що одружилися або влаштувалися на роботу у передбачених законом випадках до досягнення вісімнадцятирічного віку, - відповідно з часу одруження або влаштування на роботу. Інші неповнолітні (віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років) здійснюють право на одержання жилого приміщення за згодою батьків або піклувальників. Враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає недоцільним надання дозволу на визнання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачем [PERSON] не було надано дозвіл на визнання її дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги щодо визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] в повному обсязі.

Outcome: partial