Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: ПАТ «Приватбанк» та просила суд визнати квартиру [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності на 2/3 вказаної квартири, встановити порядок користування квартирою. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 вказаної квартири на користь [PERSON], також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину грошових зобовязань, які були виконані ним під час перебування в шлюбі за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] в розмірі 214\~241, 76 грн. В подальшому, позивачкою залишено без розгляду первісний позов. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] Розділено спільне майно подружжя та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині квартири [ADDRESS]. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] просили закрити провадження в частині поділу спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 вказаної квартири на користь [PERSON], на підставі ст.205 ЦПК України, оскільки є таке що набрало законної сили рішення за аналогічними предметом та підставами. В частині іншої позовної вимоги стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину грошових зобовязань, які були виконані ним під час перебування в шлюбі за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] в розмірі 214\~241, 76 грн, позов підтримали просили задовольнити. В обґрунтування вказаної вимоги вказували, що в період перебування в шлюбі між [PERSON] та ПАТ «Приватбанк» було укладено кредитні договори №CSIPG100000159 та №CSIPG200000159 від 30.07.2007 року, відповідно до яких ним було отримано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 35\~608, 00 доларів США на придбання нерухомості та сплату страхових внесків. Отримані кошти використані в інтересах сімї - спрямовані на придбання квартири [ADDRESS]. Оскільки на виконання вищевказаних кредитних зобовязань [PERSON] за період 30.07.2007 року по 13.06.2014 на користь банку було сплачено 53\~146 доларів США, з яких 25\~486 доларів США були сплачені із особистих коштів, які він отримував від батька та сестри за укладеними з ними договорами дарування, та розписками. Також, [PERSON] в рахунок виконання вказаних кредитів внесла 9508 доларів США, особистих коштів, які вона отримала від продажу своєї частки квартири по вул.Гагаріна. Решта коштів в сумі 17\~599 доларів США сплачені за рахунок коштів подружжя. Позивач за зустрічним позовом вважає, що з урахуванням принципу рівності часток, доля кожного із подружжя у виконані вищевказаних кредитних зобовязань складає 53\~146:2= 26\~573 доларів США, що з урахуванням суми, сплачених за рахунок спільних коштів подружжя складає (53\~146 17 599):2 =17\~773,50 доларів США. Таким чином, з [PERSON] на його користь просив стягнути несплаченою нею різницю від належної їй половини виконаних за кредитними договорами №№CSIPG100000159 та №CSIPG200000159 від 30.07.2007 року в сумі (17\~773,50-9 508) = 8265,50 доларів США що за курсом на момент предявлення позову складає 214\~241, 76 грн. В судовому засіданні відповідачка за зустрічним позовом та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Вказували на нікчемність наданих [PERSON] договорів дарування, оскільки вони не посвідчені нотаріально як цього вимагає ч.5 ст.719 ЦК України, а тому вважали вказані докази в справі недопустимими. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що договори дарування позивач укладав без її відома, про отримання грошових коштів за розписками від батька та сестри вона вперше дізналася у судовому засіданні в цій справі. На вказані обставини позивач не вказував при розгляді судом справи про поділ майна квартири та не просив збільшити його частку в спільній квартирі з урахуванням того, що ним була плачена більша частина кредиту за рахунок особистих коштів. Крім того, зобовязання за кредитними договором були припинені ще під час спільного проживання подружжя у 2014 році, а тому на момент фактичного припинення сімейних відносин відсутні борги подружжя, які підлягають поділу. Просили відмовити у задоволенні позову. Вислухавши думку сторін, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони\~\~ зареєстрували шлюб 06 травня 2006 року. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей, доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2015 року їх шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі 30 липня 2007 року сторонами була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 31,1 кв. м. (договір купівлі-продажу № 4233 від 30.07.2007 року). Право власності на вказану квартиру зареєстровано на [PERSON] Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 12 квітня 2017 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] Розділено спільне майно подружжя та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині квартири [ADDRESS]. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана за кошти, одержані [PERSON] за укладеним в період шлюбу кредитним договором з КБ «Приватбанк» (кредитний договір від 30.07.2007 року). Тобто кредитні кошти були використані в інтересах сімї. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений нотаріально та 30.07.2007 року здійснено його державну реєстрацію.\~ Статтею 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1ст. 15\~Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство у відповідності до статей\~10\~і\~60 ЦПК України\~здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2\~ст. 59 ЦПК України\~передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до виписки по кредитному договору, що також підтвердив представник ПАТ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні, заборгованість за кредитними договорами була сплачена позичальником [PERSON] у червні 2014 року. В судовому засіданні сторони підтвердили, що станом на червень 2014 року вони вели спільне господарство та проживали як подружжя, мали спільний бюджет. Разом з тим, позивач [PERSON] вказує на те, що фактично кошти, за рахунок яких була сплачена більша частина кредиту є особистою його власністю, оскільки отримані ним за договорами дарування та розписками від батька та сестри. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Таким чином, [PERSON] здійснив поділ кредитного зобовязання подружжя, яке існувало з 2007 року по 2014 та виходячи з його розрахунків переплата ним за вказаними зобовязаннями склала 214\~241, 76 гривень, які він просить стягнути з відповідачки [PERSON] Проте суд не погоджується з такими вимогами позивача [PERSON] Оскільки зобовязання за кредитним договором були виконані до припинення сімейних відносин, а в подальшому придбана квартира була визнана спільною сумісною власністю подружжя та визнано право власності за кожним з них на ? частину квартири, то дії [PERSON] щодо пошуку можливих способів виконання спільних зобовязань, які були чинними під час шлюбу, в тому числі за рахунок допомоги родичів, суд розцінює як такі, що вчинені в інтересах сімї та за згодою іншого з подружжя (ст. 65 СК України). Крім того, суд погоджується з твердженням представника відповідача та не бере до уваги договори дарування від 30.07.2007 року, від 27.11.2007 року, у якості підтвердження, що кошти отримані за вказаними договорами є особистою власністю [PERSON], оскільки сторонами вказаних договорів дарування не додержана нотаріальна форма договору, яка передбачена для договорів дарування валютних цінностей (ч.5 ст.719 ЦК України). Виходячи з вищенаведеного, даючи оцінку поясненням та наданим по справі доказам, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed