Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про стягнення грошових коштів за договором безпроцентної позики. Мотивував свої вимоги тим, що він 27 березня 2012 року передав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 153000 гривень. Позивач вказує, що станом на день подачі позову грошові кошти повернуті не були. Як зазначає позивач ним на адресу відповідача було надіслано нагадування з вказівкою про необхідність повернути грошові кошти, однак такі відповідачем були залишені поза увагою. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 153000 гривень. Також позивач збільшивши розмір позовних вимог, без посилань на будь-які норми закону просить суд стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 138873 гривні 70 копійок. Також просить стягнути три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 13656 гривень 82 копійки та борг з урахуванням індексу інфляції, сума якої становить 121884 гривні 29 копійок, а всього просить стягнути 427414 гривень 81 копійку. В свою чергу відповідч [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом у якому просив суд стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу у розмірі 15039 гривень 20 копійок, три процента річних у розмірі 1363 гривні 42 копійки та суму боргу з урахуванням індексу інфляції, яка становить в сумі з боргом 20304 гривні 92 копійки, а всього 21668 гривень 34 копійки. Мотивував свої вимоги тим, що у зв'язку з поставкою товару [PERSON], останній не розрахувався і відповідно виникла заборгованість, суму якої позивач [PERSON] просить стягнути. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви та просила таку задовольнити. В задоволенні вимог зустрічного позову просила суд відмовити. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки вважав що у нього не настало право вимогу, у зв'язку з тим, що в розписці відсутня вказівка на дату повернення грошових коштів, а вимоги про повернення таких на адресу його довірителя не надсилалося. В частині вимог зустрічного позову нічого пояснити не міг, зазначивши, що доказів на обґрунтування вимог зустрічного позову ні у нього ні у його довірителя не має, а тому в частині вирішення вимог зустрічного позову поклався на розсуд суду. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 27 березня 2012 року між [PERSON].(Позичальник) та [PERSON] (Позикодавець) було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 153000 гривень, без зазначення дати повернення таких. Представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо отримання його довірителем вказаного розміру грошових коштів у борг. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вирішуючи даний спір, вважає беззаперечно доведеним факт отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] та враховує наявність додержання сторонами договору позики, під час його укладення правил статті 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Аналізуючи докази надані [PERSON] суд дійшов висновку про те, що останнім не дотримано вимоги правил статті 1049 ЦК України. Суду не надано доказів пред'явлення [PERSON] вимоги про повернення боргу адресованої [PERSON] Суд не бере до уваги наявні в матеріалах справи нагадування про повернення боргу від 27 березня 2013 року (а.с. 74, 75), оскільки з останніх та корінців квитацій приєднаних до таких не вбачається про те, що на адресу [PERSON] надсилалися саме вимоги про повернення боргу. Також [PERSON] не надано доказів вручення [PERSON] таких вимог, або відмова останнього такі отримувати, що надало б суду можливість встановити строк від якого необхідно відраховувати 30-ти денний термін на повернення боргу. В той же час суд бере до уваги наявність між сторонами спору інших взаємовідносин, які не порізані із борговими зобов'язаннями, а також бере до уваги твердження представника [PERSON] про наявність переписки між сторонами спору поза межами спірних правовідносин. При цьому суд враховує пояснення представника [PERSON] про те що нагадування надсилалися на адресу місця реєстрації [PERSON], за якою останній не проживав на момент надіслання таких і її довірителю про це було відомо. За таких обставин суд вважає, що вимоги [PERSON] є такими що пред'явлені передчасно та задоволенню не підлягають. В той же час, суд констатує, що позивачем [PERSON], не надано суду доказів на обґрунтування вимог зустрічного позову і відповідно таких за відсутності доказів задоволенню також не підлягає. Саме по собі пред'явлення вимог [PERSON] про стягненя боргу з [PERSON], без надання будь-яких доказів на підтвердження таких обставин, судом не береться до уваги і відповідно не може бути правовою підставою для задоволення вимог зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити в задоволенні вимог [PERSON] і відповідно неможливість задовольнити вимоги зустрічного позову [PERSON], вважаючи такі необґрунтованими та не доведеними перед судом. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed