Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що ій на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач є колишньою дружиною сина позивача. Вказує, що [PERSON]з\~2008\~ року\~у вищевказаній\~квартирі не\~проживає,\~комунальні платежі\~не сплачує,\~в утриманні\~квартири участі\~не бере,\~особистих речей\~останньої в\~квартирі немає.\~Перешкод в\~користуванні житловим\~приміщенням зі\~сторони позивача\~та інших\~членів сімї\~[PERSON] \~не чинили.Вказує, щор відповідача в даній квартирі порушує її права, як власника. Враховуючи наведене, просять визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою 25 у будинку № 11 по вул. Шота Руставелі у м. Луцьку, та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідно до ч.2\~ст.279 ЦПК України\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Станом на 18 жовтня 2018 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти\~розгляду справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження від\~сторін у\~справі не\~надходили. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила задовольнити, не заперечувала щодо постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилась з невідомих на те суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи через розміщення оголошення на офіційному сайті Луцького міськрайонного суду. Згідно\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до\~ст. 223 ч. 4 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2009 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 25 березня 2009 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 5,6). Також судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] НаталіяЯрославівна З копії листа Луцького відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області від 29.08.2018 року вбачається, що під час проведення перевірки та опитування сусідів було встановлено, що [PERSON] за адресою: місто Луцьк вул. Шота руставелі,11\\25 не проживає на протязі декількох років (а.с.11). Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 319 ЦК України\~встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~\~\~ Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.\~\~ За змістом пунктів 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права,не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР\~(далі -\~ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Разом з тим, згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15\~постанови №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як роз'яснено\~у п.10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~деякі питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового Кодексу\~України» №2\~від 12\~квітня 1985\~року,\~з послідуючими\~змінами та\~доповненнями,\~у справах\~про визнання\~наймача або\~члена його\~сім'ї\~таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням\~(ст.71\~ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності: перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо, суд може продовжити пропущений строк. Згідно Правової позиції викладеній у №6-709цс16, що переглядалася Верховним Судом України, аналіз\~статті 391 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки відповідач зареєстрована у спірній квартирі зі згоди попереднього власника даного житла, суд вважає, що право позивача передбачене ст.ст.317,\~319 ЦК України\~як власника житлового приміщення підлягає захисту, а право відповідача на користування чужим майном (житлом) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач [PERSON] втратила інтерес до житла, в якому зареєстровано її місце проживання, оскільки понад рік у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому вона втратила право користування даною квартирою. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин її відсутності понад рік, наявність між нею і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання її такою, що втратила право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням, а саме: квартирою 25 у будинку № 11 по вул. Шота Руставелі у м. Луцьку, визнавши відповідача такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.

Outcome: approved