Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ворошиловської районної в м.Донецьку ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на наступні обставини. Вона звернулася до Управління житлового господарства з проханням надати прописку у кімнаті [ADDRESS]. Письмом розпорядженням управління житлового господарства від 21 червня 2001 року була надана вказівка щодо надання прописки за даною адресою. 21 червня 2001 року було надано Ордер ЖЕК-1 Ворошиловського району на житлову площу у гуртожитку, а саме кімнату [ADDRESS] розміром 9 м.кв. У зв'язку з рішенням Донецької міської ради від 23.11.2012 № 24/17, про надання дозволу на проведення приватизації житлових та не житлових приміщень в гуртожитках комунальної власності, житловий комплекс комунальної власності територіальної громади міста Донецька набуває статус гуртожитку. Згідно Довідки від 17.12.2012 року № 2938 виданою КП «Службою єдиного замовника Ворошиловського району м. Донецьку» за адресою [ADDRESS] зареєстрована одна людина, а саме [PERSON]. Зазначає, що на протязі усього часу мешкання за вищевказаної адресою нею зроблені істотні поліпшення приміщення. У відповідності до приписів ст.344 ЦК України, просила суд визнати за нею право власності на житлову кімнату [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та просив задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Представник відповідача просила суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом, позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою від 17.12.2012 року № 2938, виданою КП «Службою єдиного замовника Ворошиловського району м. Донецьку». Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до змісту ст. 11, ст. 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений в ст. 16 ЦК України. Тобто власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права, який визначається законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до наказу Управління житлового господарства від 13.12.2012 р. за №282-ос «про проведення приватизації житлових приміщень в гуртожитках комунальної власності» було наказано розпочати приватизацію житлових приміщень в гуртожитках, відповідно до додатку до рішення міської ради від 23.11.2012 р. №24/12. Згідно додатку до рішення міської ради від 23.11.2012 р. №24/12 «Про надання дозволу на проведення приватизації житлових та нежитлових приміщень в гуртожитках комунальної власності», в т.ч. і відносно гуртожитку по [ADDRESS] було надано дозвіл на його приватизацію у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Виходячи з викладеного, задля оформлення своїх прав на кімнату [ADDRESS], [PERSON] повинна була звернутись до компетентних органів з дотриманням процедури, визначеної в Законі України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». При цьому, Ворошиловська районна в м.Донецьку рада не є тим компетентним органом, на якого було покладено функції щодо реалізації житлових прав мешканців гуртожитків. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що права позивача жодним чином не були порушені діями відповідача, а тому підстав для захисту прав, що не були порушені, у суду немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed