Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовною заявою до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, а саме просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на утримання у розмірі 52 200 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 вересня 2016 року водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів, зі сторони м. Костопіль Рівненської області у напрямку м. Рівне на 125 км + 110 м вказаної автодороги виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ-21011» [PERSON] загинув на місці пригоди. Станом на дату ДТП автомобіль [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «УПСК». Позивач зазначає, що на утриманні в загиблого [PERSON] перебувала малолітня дочка [PERSON]. Відповідно до п.27.2. ст. 27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. [PERSON] вказує, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати на утримання [PERSON] в розмірі 52 200 грн.,оскільки відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 28.12.2016р. мінімальна заробітна плата станом на дату ДТП становить 1450 гривень (1450 х 36 = 52 200). Позивач зазначає, що ПрАТ «УПСК» відшкодувало моральну шкоду родичам загиблого, однак станом на час подання позовної заяви відповідач не виплатив належне відшкодування витрат на утримання в розмірі 52 200 грн. [PERSON] вважає відмову відповідача виплачувати страхове відшкодування витрат на утримання необгрунтованою, безпідставною та такою, що грубо порушує права позивача на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , а тому просить суд задоволити її позовні вимоги. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, у вказаному клопотання зазначив, що 04.01.2019 року Костопільським судом районним судом Рівненської області було винесено ухвалу відповідно до якої явку позивача визнано обов'язковою, однак [PERSON] не в змозі бути присутньою під час судового засідання, оскільки здійснює догляд за дитиною. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, про розгляд справи за відсутності позивача та його представника за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у відзиві на позов представник відповідача зазначив, що з огляду на обставини справи - відсутність належних та допустимих доказів наявності легального доходу потерпілого [PERSON], положення ст. 27 Закону України № 1961-IV і ст. 1200 ЦК України, якими в якості умов розрахунку страхового відшкодування встановлюється наявність середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, у ПрАТ «УПСК» відсутні правові підстави для здійснення страхового відшкодування, пов'язаного зі смертю потерпілого, а тому просив суд у задоволенні позову [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовити у повному обсязі та розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що 01 вересня 2016 року водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів, зі сторони м. Костопіль Рівненської області у напрямку м. Рівне на 125 км + 110 м вказаної автодороги виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ-21011» [PERSON] загинув на місці пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 27 лютого 2017 року (а.с.25-19). Факт смерті [PERSON] [INFO] року, також підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.09.2016 року (а.с.10). Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 27 лютого 2017 року [PERSON] своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке виразилося в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло тяжке тілесне ушкодження (а.с.25-19). Станом на дату ДТП автомобіль [NUMBER] , яким керував [PERSON] був застрахований в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с.24). Cудом встановлено, що [PERSON], 11.09.2014 року в інтересах якої [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є донькою [PERSON], який загинув внаслідок ДТП [INFO] року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 17.09.2014 року (а.с.9), і яка, відповідно, перебувала на його утриманні та має право на відшкодування шкоди на її утримання. Встановлено, що 03.01.2017 року ТзОВ «Відшкодування» в інтересах [PERSON] (батько загиблого), [PERSON] (мати загиблого), [PERSON] (дружина загиблого), [PERSON] (донька загиблого) подало до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заяву про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 вересня 2016 року і внаслідок якої загинув [PERSON] (а.с.11-12). Зі змісту цієї заяви вбачається, що розмір відшкодування для доньки - [PERSON], який просили виплатити становив 4350 грн. 00 коп. - моральної щкоди, у порядку ст. 27.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) та 52 200 грн. 00 коп. - відшкодування на утримання, у порядку ст. 27.2 Закону. З листа ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» № 2000/18 від 20.06.2017 року вбачається, що заявнику у виплаті страхового відшкодування на утримання [PERSON], доньки померлого [PERSON], відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону було відмовлено, оскільки заявником не було надано документів, що підтверджують розмір середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, у зв'язку з чим ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не може провести розрахунок розміру страхової виплати утриманцям потерпілого (а.с. 15). 04 квітня 2018 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], самостійно звернулися до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 вересня 2016 року і внаслідок якої загинув [PERSON], зокрема зазначаючи розмір відшкодування на утримання для доньки [PERSON], відповідно до ст. 27.2 Закону у розмірі 52 200 грн. (а.с.18). Відповідно до листа ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» № 2377/18 від 17.07.2018 року, відповідачем знову було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на утримання для доньки [PERSON], оскільки заявником не було надано документів, що підтверджують розмір середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, у зв'язку з чим ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не може провести розрахунок розміру страхової виплати утриманцям потерпілого (а.с.20). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Так, ст. 6. цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 та п. 23.1 ст. 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Як визначено пунктами 27.1 та 27.2 статті 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Згідно ч. ч. 2 та 3 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. З наведеного вбачається, що непрацездатним особам, які знаходилися на утриманні померлого і мають право на відшкодування шкоди у зв'язку з його смертю, відшкодування визначається у розмірі середньомісячного заробітку померлого за відрахуванням частки, що припадала на самого померлого і працездатних осіб, які знаходилися на його утримання, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, для визначення суми відшкодування, яку мають право вимагати кожна із непрацездатних осіб, визначених ст. 1200 ЦК України, треба визначити середньомісячний дохід померлого. Згідно з ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. З наведеного вбачається, що для визначення розміру страхового відшкодування утриманцям потерпілого, передбаченого п. 27. 2. ст. 27 Закону та ст. 1200 ЦК Україну, суду потрібно визначити середньомісячний дохід померлого, з урахуванням умов передбачених ст. 1200 ЦК України, у разі ж встановлення факту, що потерпілий на момент загибелі не працював, обчислювати розмір відшкодування виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на утримання доньки померлого [PERSON] в розмірі 52 2000 грн., зазначену суму обґрунтовує тим, що мінімальна заробітна плата на дату ДТП, відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становила 1450 гривень, враховуючи, що загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не можу бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, то сума страхового відшкодування становить: 1450*36=52200. Однак, позивачем не було надано суду жодних доказів, щодо того, що потерпілий [PERSON] на момент загибелі у ДТП не працював. Позовні вимоги, представник позивача у відповіді на відзив, обґрунтував тим, що слід розрізняти відшкодування шкоди в порядку ст. 1200 ЦК України та п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і норми ст. 1200 ЦК України застосовуються лише в тій частині, яка не врегульована нормами Закону, оскільки Законом встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування у розмірі 36 мінімальних заробітних плат, то позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а позиція відповідача про те, що положення про мінімальний розмір страхового відшкодування не підлягає задоволенню, якщо відсутні належні та допустимі докази легального заробітку померлої особи, не має правового обґрунтування. Однак, суд не погоджується з вказаною позицією представника позивача, оскільки, зі змісту п. 27.2. ст. 27 Закону, чітко зазначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, а тому при вирішенні спору про відшкодування шкоди на утримання непрацездатної особи, яка була на утриманні померлого, судам необхідно враховувати п. 27.2. ст. 27 Закону та ст. 1200 ЦК України в їх сукупності. Таким чином, для отримання страхового відшкодування на утримання неповнолітньої [PERSON], яка перебувала на утриманні у померлого [PERSON], у порядку п. 27.2. ст. 27 Закону та ст. 1200 ЦК України, відповідно до розрахунку зазначеного у позовній заяві, позивачу необхідно було довести ту обставину, що на момент загибелі у ДТП, потерпілий [PERSON] не працював. Однак, ні зміст позовної заяви, ні додані до неї додатки, не містять жодних відомостей щодо того, чи потерпілий [PERSON] на момент загибелі у ДТП працював і отримував дохід чи не працював. Зазначені відомості не були надані ні позивачем, ні його представником і під час розгляду справи. 04.01.2019 року судом було винесено ухвалу про обов'язкову участь позивача у справі для надання особистих пояснень, з метою з'ясування всіх обставин справи для прийняття обґрунтованого рішення, однак ні позивач, ні його представник в судове засідання не з'явилися, і скерували до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Згідно до чч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем, не було надано доказів, які б дали можливість встановити факт того, що потерпілий на момент ДТП не працював, що має значення для правильного вирішення справи, і підтверджувало б правильність наведених позивачем розрахунків страхового відшкодування на утримання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому у суду відсутні законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed