Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй, на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], в якій є зареєстрованим колишній власник вказаної квартири - відповідач [PERSON] З вересня 2017 року відповідач у вищевказаній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, та, відмовляється у досудовому порядку знятись з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, що змушує позивача звернутись до суду для вирішення даного питання у судовому порядку. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.08.2018р., позивачці, на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки № 001041908 від 13.09.2018р., наданої ТОВ «Оселя», в квартирі за адресою: [ADDRESS], є зареєстрованою відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно Акту №138 від 04.09.2018р., складеного працівниками ТОВ «Оселя», комісія в складі працівників вказаного підприємства встановила, що, відповідач [PERSON], [INFO], з вересня 2017 року за місцем реєстрації не проживає. Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, та підтверджено наявними у справі доказами, що, відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою в квартирі як колишній власник даного житла, відмовляється у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, чим, в свою чергу, порушує права власника вказаного нерухомого майна, який, відповідно до ст. 319 ЦК України, має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд та вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та, відповідно до ст. 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд, вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням спірної квартири, вважає обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, приймаючи до уваги те, що, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, вважає необхідним, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved