Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] (далі [PERSON].), [INFO]. Позивач має можливість забезпечити своїй дитині різнобічний культурно-освітній розвиток та оздоровлення за межами України, однак, у позасудовому порядку згоду на виїзд дитини за кордон у її супроводі відповідач не надає. З огляду на викладене, позивач просить суд: 1) надати дозвіл на оформлення проїзного документа для виїзду за кордон, а саме, дитячого біометричного паспорта малолітньому [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON] строком дії до досягнення дитиною 16-тирічного віку; 2) надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України для оздоровлення та відпочинку малолітнього [PERSON], [INFO], до наступних країн: Хорватія, Чорногорія, Болгарія, Греція, Туреччина, Єгипет, Польща, Словаччина, Угорщина, Франція, Італія, Іспанія, Кіпр, Ізраїль, Туніс у супроводі його матері [PERSON], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], без згоди батька [PERSON] строком на два роки, тобто, до 07.08.2019 року. В судове засідання позивач не з'явилась, направивши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до змісту якої підтримала позовні вимоги та просила суд про їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак, конверт із судовою повісткою повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, тому визнає причини його неявки неповажними та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, направивши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. 16.06.2006 року сторони по справі зареєстрували шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №723, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Згідно з копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2011 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). В матеріалах справи міститься довідка про неотримання аліментів від 11.08.2017 року №50679715 та розрахунок заборгованості по аліментам від 08.08.2017 року.. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3 ст. 313 ЦК України). Частиною 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути лише на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабіну Міністрів України від 27.01.1995 р. N 57 зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 Правил). Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників (Підпункт 2 пункту 20). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач зазначає про те, що має намір виїжджати з дитиною за кордон для його відпочинку та оздоровлення. В той же час, для виїзду дитини за межі України необхідно оформити відповідні документи, на що відповідач не надає дозволу. Суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги відповідають наведеним вимогам законодавства, позовні вимоги спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини, оскільки метою заявлених вимог є подальший її відпочинок, оздоровлення та розвиток. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, тобто з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved