Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] про визнання права власності на будинок, та після уточнення позовних вимог просить суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 42 по вул. Піонерській, в с. Косівка Білгород Дністровського району Одеської області в порядку спадкування після смерті батька. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності та просить суд : визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку № 42 по вул. Піонерській, в с. Косівка Білгород Дністровського району Одеської області. Позивач у судове засідання надала письмову заяву відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує, проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечує. [PERSON] у судове засідання надала письмову заяву, в якій зазначила, що зустрічні позовні вимоги підтримує та не заперечує проти задоволення первісного позову. Представник Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2000 року помер батько позивача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 203240, видане виконавчим комітетом Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 17 травня 2000 року. Той факт, що померлий був батьком [PERSON] та [PERSON] підтверджується маеріалами справи. У відповідності до ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2009 року, яке набрало законної сили 15.06.2009 року встановлений факт прийняття [PERSON], [PERSON] спадщини, що відкрилася після смерті 16 травня 2000 року [PERSON], у вигляді житлового будинку №42, що розташований по вул. Піонерській, в с. Косівка, Білгород-Дністровського району Одеської області за законом. Таким чином вказаним рішенням був встановлений факт належності спірного житлового будинку померлому [PERSON] та прийняття в порядку спадкування вказаного будинку дочками померлого. Однак, зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності на вказаний житловий будинок сторони по справі позбавлені можливості, оскільки спадкодавцем за життя не було здійснено державної реєстрації права власності на будинок, як того вимагає закон. Відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, а саме п.62 Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5 та Інструкції від 31.01.1966 року реєстрації підлягали лише житлові будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Отже, у сільській місцевості оформлення будинків здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на імя забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Приморської сільської ради вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі сільської ради книга №10, номер об'єкта 1060, власником житлового будинку №42, що розташований по вул. Піонерській, в с. Косівка, Білгород-Дністровського району Одеської області був [PERSON]. 05 липня 1996 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все майно заповідав [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Із відповіді нотаріуса вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Спадкові правовідносини, які виникли після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК Української РСР 1963 року. У відповідності до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували будинок після смерті батька в рівних частках, а саме по 1/2 частині. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Таким чином, як вже було встановлено вище [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті батька в рівних частках, а саме по 1/2 частині будинок №42, що розташований по вул. Піонерській, в с. Косівка, Білгород-Дністровського району Одеської області, однак на даний час позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок, оскільки спадкодавець не зареєстрував право власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку, у звязку із викладеним права позивача за первісним та зустрічним позовом підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved