Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] стягнути з відповідачів на її користь судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є співвласником житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] і зареєстрована в квартирі з 1981 року. Крім того, в квартирі зареєстровані її донька - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON] (фактично не проживає) та його донька - [PERSON] (фактично не проживає). [PERSON] добровільно у 2007 році залишив жиле приміщення, а [PERSON] тільки зареєстрована і фактично ніколи не проживала, не цікавляться ним та не виконують обов'язки члена сім'ї, передбачені ст. 64 ЖК України, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Будь-яке майно, яке належить відповідачам у квартирі відсутнє. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що відповідач [PERSON] являється її сином. Вона сплачує багато коштів за утримання та обслуговування квартири, а відповідач [PERSON] не допомагає в утриманні квартири, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з позовом, проте він зареєстрував за адресою квартири ще й дитину. З 2003 року відповідач [PERSON] взагалі не проживає у квартирі, [PERSON] також не проживає у квартирі, з народження її ніхто не бачив, вона жила у бабусі. До 2003 року [PERSON] періодично проживав у квартирі сам, вона навіть не знала, що у нього є донька [PERSON]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що спірна квартира на даний час є приватизованою. Про доньку відповідача [PERSON] позивач дізналася у 2006 році. Права доньки [PERSON] - [PERSON] в даному випадку не порушуються, оскільки дитина з самого народження проживала з батьками, а потім з піклувальниками, тобто жодного дня вона не проживала у спірній квартирі. Зазначила, що в 2005 році позивачем було подано позов про визнання втративши права користування квартирою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що спірну квартиру було отримано у 1980 роках і він був включений в ордер на надання права користування квартирою. В даній квартирі йому немає місця для проживання. Він з сім'єю проживає в орендованій квартирі. Він не має ключів від квартири, домофон та дзвінок на дверях вимкнений. Ключі від квартири у нього були рівно тиждень приблизно три роки тому. У квартирі він не проживає з 1987 року. З того часу він то проживав у тещі своєї першої дружини, то у тещі другої дружини. З дружиною та дітьми він не міг прийти проживати у вказану квартиру, тому що йому немає місця там. З даного приводу він розмовляв з матір'ю, але всі спроби були марними. Законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила суду, що малолітня [PERSON] з чотирьохмісячного віку проживає разом з нею та своєю бабусею. В 2010 році батьків [PERSON] було позбавлено батьківських прав. Дитина не мала можливості проживати з чужими для неї людьми. Вони намагалися зв'язати з рідними дитини і через ЖРЕО, але вони навіть не пере телефонували, при цьому знаючи про дитину. Вони ж намагалися встановити спілкування, родинний зв'язок між ними та дитиною. Крім того, також зазначила, що вони не проти сплачувати кошти за утримання квартири, але родичі дитини не виходили з ними на зв'язок. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Пояснив суду, що в 1988 році його рідний брат [PERSON] повернувся з армії, одружився та проживав у своєї дружини, згодом він розлучився та знову одружився. З 2003 року він взагалі не проживає у квартирі. Малолітню [PERSON] він взагалі ніколи не бачив та не знає. Також йому не відомо, коли [PERSON] було позбавлено батьківських прав, про будь-які прохання про допомогу з боку брата він не пам'ятає. Представник органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Ємельяненко О.М. в судовому засіданні проти визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою заперечувала. Пояснила суду, що з 2010 року дитина перебуває на обліку у Службі у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та не може бути позбавлена права на користування квартирою, в якій зареєстрована. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її присутності. Представник третьої особи - Житлово-експлуатаційної дільниці № 414 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі третьої особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільної справи №2-1284/06, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 1981 року на підставі рішення виконкому Дарницької районної Ради народних депутатів від 23 лютого 1981 року за № 154 Виконавчим комітетом Дарницької районної Ради народних депутатів міста Києва на ім'я [PERSON], сім'я якої складається з чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано ордер № 78840 серії № Б на право зайняття трьох кімнат загальною житловою площею 40,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (а.с.20). Згідно довідки форми № 3 від 30 грудня 2015 року, виданої Центром комунального сервісу, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - з 18 червня 1981 року; [PERSON]; [PERSON] - з 10 березня 1988 року; [PERSON] - з 05 серпня 1993 року та [PERSON] (а.с.19). Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року, скасоване. Розпорядженням органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-497 від 28 вересня 2016 року квартиру [ADDRESS] було передано в приватну спільну власність гр. [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON] в рівних долях. В подальшому, 28 вересня 2016 року органом приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації було видано свідоцтво, згідно якого було посвідчено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності гр. [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON] в рівних долях. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Згідно ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до акту від 16 жовтня 2015 року, складеного сусідами по будинку [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженого начальником ЖРЕО № 404, останні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають більше шести місяців. Згідно акту від 20 жовтня 2017 року, складеного сусідами по будинку [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженого начальником ЖРЕО № 404, останні підтвердили те, що [PERSON] та [PERSON] дійсно фактично не проживають з 2003 року по сьогодення за адресою: [ADDRESS]. Будучи допитим в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що працює двірником на протязі дев'яти років з січня 2009 року у Житлово-експлуатаційній організації, яка обслуговує [ADDRESS]. Режим роботи становить двірником з 06-00 години ранку до 14-00 годин в якості двірника та з 14-00 годин обслуговує сходові клітини, працюючи до 15-00 або до 17-00 годин, а інколи в довше. Крім того, також він розносив під підпис квитанції про сплату коштів за комунальні послуги. Останні два роки квитанції він не розносив. Проте, зазначив, що завжди квитанції, які він розносив, отримували позивач та її син [PERSON]. Сина [PERSON] за весь час він ніколи у квартирі не бачив. Разів п'ять він його бачив у дворі будинку, так як останній приходив провідувати власну доньку [PERSON], яка проживає у цьому ж будинку на восьмому поверсі. У позивача він цікавився, де проживає [PERSON], на що йому повідомили, що той проживає у своєї дружини. Про наявність у [PERSON] ще однієї доньки по імені [PERSON] та двох синів, він нічого не знав. [PERSON] він також не знає. Зазначив, що за дев'ять років крім позивача та її сина [PERSON] він нікого у квартирі не бачив. Свідок [PERSON] пояснила суду, що багато років працювала разом з позивачем, з 1981 року також проживає у [ADDRESS]. З позивачем вона тісно спілкується, має спільні з нею інтереси та у спірній квартирі позивача буває кожен день. [PERSON] та [PERSON] у квартирі не проживає Донька позивача [PERSON] також у квартирі не проживає, так як проживає у чоловіка. Більше п'яти років [PERSON] вона взагалі у квартирі не бачила, а [PERSON] ніколи у квартирі не бачила. Поруч з будинком вона бачила відповідача [PERSON] З приводу того, де проживає [PERSON] вона з позивачем не спілкувалася, кількість дітей у [PERSON] їй також не відома. Знає лише те, що у [PERSON] є донька, яка проживає у цьому ж будинку, проте позивач нічого про це не розповідала. Таким чином, з огляду на вищевикладене вбачається, аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, беручи до уваги покази свідків та пояснення відповідача [PERSON], суд приходить до висновку що відповідач [PERSON] з 2003 року не проживає за адресою реєстрації, що не заперечувалося останнім в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом представника [PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2006 року, в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням було відмовлено, зустрічний позов [PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням було задоволено та вселено [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2006 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2006 року було залишено без змін. Вказаним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2006 року було встановлено, що позивачі за первісним позовом під час розгляду вказаної справи не надали доказів на підтвердження своїх доводів, що [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні з 2002 року без поважних причин. Крім того, судом також було встановлено, що позивачу за зустрічним позовом [PERSON] необхідно продовжити встановлений законом шестимісячний строк протягом якого зберігається жиле приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. В той же час, станом на день розгляду даного позову, будь-яких належних доказів того, що відповідач [PERSON] проводив або проводить будь-які дії щодо вселення його у спірну квартиру суду надано не було, враховуючи те, що рішенням суду від 07 серпня 2006 року його було вселено у спірну квартиру, що свідчить про відсутність заінтересованості у проживанні в спірній квартирі. Суд критично відноситься до тверджень відповідача [PERSON] про те, що він не має ключів від квартири та йому просто немає місця для проживання у квартирі, оскільки суду не було надано належних доказів в підтвердження факту чинення йому перешкод у користуванні квартирою, а інші доводи відповідача [PERSON] свідчать лише про наявність непорозумінь та конфліктних відносин між ним та позивачем. Проте, сам по собі факт наявності таких відносин не може свідчити про наявність перешкод у користуванні відповідачем спірним приміщенням та бути поважною причиною його відсутності за місцем реєстрації понад встановлені законом строки. Аналізуючи вищевикладені доводи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Щодо позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] то вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається з свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] року, батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.49). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2010 року, [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] (а.с.44-45). Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 224 від 27 травня 2010 року «Про призначення опіки та піклування над малолітніми і неповнолітніми дітьми», призначено опікуном над [PERSON] гр. [PERSON] (а.с.47). В подальшому, розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 150 від 21 березня 2016 року «Про припинення та призначення піклування над неповнолітніми дітьми», піклування [PERSON] над [PERSON] було припинено та призначено [PERSON] піклувальником над неповнолітньою [PERSON] (а.с.48). Як вбачається з актів обстеження умов проживання від 17 червня 2014 року, 15 грудня 2016 року, при намаганні провести перевірку обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] двері квартири не відчинили, проте було встановлено, що дійсно [PERSON] у спірній квартирі не проживає, а проживає з піклувальником за адресою: [ADDRESS] (а.с.50-52). Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як визначено статтею 71 ЖК УРСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. У цьому випадку, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що батьки [PERSON] позбавлені батьківських прав, а остання проживає за адресою піклувальника, право на користування спірною квартирою [PERSON] не вважається втраченим, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави вважати її такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладене, аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], в інтересах якої діє законний представник [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], Житлово-експлуатаційної дільниці № 414, орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial