Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявлю до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів. В обґрунтування доводів позову [PERSON] зазначила, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON], який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року розірвано (справа №127/5982/18). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], та дочка - [PERSON], [INFO]. Також в шлюбі колишнім подружжям було придбано автомобіль марки «Тойота Корола», вартість якого у 2016 році з автосалону складала суму, еквівалентну 18 тисячам доларів США. На даний час позивач оцінює це рухоме майно у 420 тисяч грн., що еквівалентно 15 тисячам доларів США. У зв'язку з тим, що автомобіль фактично поділити неможливо [PERSON] бажає отримати грошову компенсацію половини його вартості в сумі 210 тисяч гривень. Також позивач зазначає, що батьківські обов'язки щодо виховання дітей вона виконує практично сама, діти сторін проживають з матір'ю, у зв'язку з тим, що вони є малолітніми, а тому їм потрібне її особливе піклування. Відповідач на утримання двох дочок надсилає [PERSON] поштовим переказом по дві тисячі гривень орієнтовно з часу отримання судового рішення про розлучення, однак лише за проханням та нагадуванням позивача. Витрати на дітей постійно зростають, а [PERSON] є лікарем анестезіологом Медичної клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та суміщає роботу у двох приватних стоматологічних клініках, керівником і власником однієї з них є батько відповідача, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі, який зазначено позивачем. [PERSON] просить суд врахувати вищенаведені доводи та визнати за нею право власності на ? частку у праві спільної власності на автомобіль марки «Тойота Корола», номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], та зобов'язати останнього компенсувати [PERSON] вартість зазначеного майна в сумі 210000,00 грн.; визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON]; стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в сумі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття; стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в сумі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття; судові витрати покласти на відповідача у справі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 30 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, ухвалити рішення, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] В задоволенні позову в частині поділу майна, а саме визнання за [PERSON] ? частки у праві спільної власності на автомобіль марки «Тойота Корола», номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], та зобов'язання його компенсувати позивачу вартість зазначеного майна в сумі 210000,00 грн. просить відмовити. Відповідач зазначив, що вартість придбаного 12 травня 2016 року автомобіля марки «Тайота Корола» становить 391020,00 грн., про що позивачу відомо. Шлюб між сторонами розірвано 13 квітня 2018 року, однак ще перебуваючи у шлюбі 15 лютого 2018 року даний автомобіль було продано за 350000,00 грн., а кошти від продажу витрачено в інтересах сім'ї. В частині визначення місця проживання малолітніх дітей із матір'ю [PERSON] не заперечує. При стягненні аліментів та визначенні їх розміру просить врахувати наступні обставини: сплата аліментів у розмірі по 3000,00 грн. на кожну житину щомісячно для нього є непосильною. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач добровільно щомісяця перераховує на карточку [PERSON] кошти на утримання дітей в розмірі 2000-2500 грн. [PERSON] працює лікарем-анестезіологом в КНП «Вінницька клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» і його середньомісячна заробітна плата становить 6500,00 грн. Також на утриманні у відповідача є непрацездатний дід [PERSON], якому 90 років, інвалід другої групи, який часто хворіє і [PERSON] змушений багато коштів витрачати на його лікування та придбання ліків, сплачувати комунальні послуги за квартиру. В свою чергу, 05 листопада 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала до суду відповідь на відзив та заяву про зменшення позовної вимоги, в якій просить суд позовну вимогу в частині визнання за [PERSON] ? часток у праві спільної власності на автомобіль марки «Тойота Корола», номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], та зобов'язання його компенсувати позивачу вартість зазначеного майна в сумі 210000,00 грн. зменшити, викладає вимогу як: зобов'язати [PERSON] компенсувати [PERSON] вартість майна в сумі 175000 грн.; в решті вимоги залишає без змін. Зазначила, що про продаж спірного автомобіля позивачу стало відомо тільки з матеріалів відзиву, поданого відповідачем до суду. Щодо стану здоров'я дітей, то вважає за необхідне зазначити, що за період з вересня місяця в обох дітей була вірусна гостра респіраторна інфекція з температурою тіла до 39 градусів, а в другій половині жовтня дочка [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у лікарні з діагнозом «Вегето-судинна дистонія з очним тиском». 21 листопада 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на відзив, в якому просив у задоволенні позову в частині поділу майна подружжя, а саме компенсації [PERSON] вартості автомобіля марки «Тойота Корола», номерний знак [NUMBER] в сумі 175000,00 грн. відмовити, оскільки спірний автомобіль не є спільним майном подружжя та придбаний за його особисті кошти, отримані в дарунок від батьків. Позивач разом із дітьми проживала у квартирі [PERSON] до кінця серпня 2018 року, вона не працювала, тому кошти, виручені від продажу автомобіля протягом лютого-серпня 2018 року витрачалися, у тому числі, на утримання та харчування її та їхніх двох спільних дочок, з цих коштів було також закуплено все необхідне для навчання старшої доньки [PERSON] в школі на 2018-2019 навчальні роки. 05 грудня 2018 року [PERSON] подала до суду додаткові пояснення до позову на спростування заперечень відповідача, в яких зазначила, що викладені у запереченні [PERSON] доводи з приводу дарування коштів та його витрат на сім'ю є неправдивими, оскільки перші кошти на придбання автомобіля марки «ВАЗ» у сумі 3200 доларів США були коштами, подарованими подружжю на їхнє весілля у серпні 2006 року. Сім'ї також допомагала мати позивача [PERSON], яка була з 2008 року на заробітках у Нідерандах, а також вони позичали кошти у сестри матері позивача [PERSON] в сумі 1600 євро. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 05 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та компенсацію вартості майна. Призначено справу до судового розгляду по суті на 26 грудня 2018 року. 26 грудня 2018 року ухвалою суду прийнято відмову позивача від позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про компенсацію вартості майна в сумі 175000,00 грн. Провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про компенсацію вартості майна в сумі 175000,00 грн. закрито. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] Додатково зазначила, що позовну вимогу про визначення місця проживання дітей з матір'ю [PERSON] визнав, про що було зазначено у відзиві. Заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2003 року, який розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року (справа №127/5982/18). Від даного шлюбу у сторін є малолітні дочки - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02 січня 2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, та [PERSON], 11 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 жовтня 2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Враховуючи вік малолітніх дітей, які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, те, що батько дітей - відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги в частині визначення місця їх проживання з матір'ю, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір'ю [PERSON], яка фактично проживає з ними, буде відповідати інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи, що позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Водночас, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця їх проживання з матір'ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дочками та не позбавляється обов'язку турбуватись про дітей, брати участь у їх вихованні. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір'ю не суперечитиме їх інтересам, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] в частині визначення місця проживання дітей. Щодо вимог про стягнення аліментів та визначення їх розміру, суд встановив, що згідно довідки про доходи № 764 від 19 жовтня 2018 року, виданої КПН «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», [PERSON] працює у КПН «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» і займає посаду лікаря-анестезіолога. Загальна сума його доходу за період жовтень 2017 року - вересень 2018 року без урахування аліментів становить 90 352,36 грн. Відповідно до довідки № 47 від 25 жовтня 2018 року, виданої ТОВ Фірма «Вінінтермед-ЛТД», [PERSON] дійсно працює в ТОВ Фірмі «Вінінтермед-ЛТД» з 01 лютого 2013 року (наказ №6-к від 01 лютого 2013 року) і займає посаду лікаря-анестезіолога за сумісництвом. За період з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2018 року його прибуток становить 2400,00 грн. Із долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що [PERSON] періодично перераховує на картковий рахунок [PERSON] кошти на утримання дітей, що визнається учасниками справи та не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Положення ст. 7 СК України передбачають, що учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками матеріального стану, місця проживання, іншими ознаками, а регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] бере участь в утриманні спільних дочок сторін [PERSON] та [PERSON], перераховує на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі по 1000-2000 грн. щомісячно. Відповідач офіційно працює, однак його заробітна плата є незначною, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Таким чином, [PERSON] є працездатним та за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем, може виконувати обов'язки по утриманню дочок. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, [PERSON] звернулася до суду з позовом про їх стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Визначаючи розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дітей і платника аліментів, та вважає, що позов слід задовольнити часткового, стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO], та дочки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одній тисячі п'ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18 вересня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Щодо доводів відповідача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатний дід [PERSON], якому 90 років, інвалід другої групи, який часто хворіє і [PERSON] змушений багато коштів витрачати на його лікування та придбання ліків, сплачувати комунальні послуги за квартиру, то суд їх відхиляє, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в їх обґрунтування [PERSON]не надав та в судовому засіданні таких не здобуто. Довідкою «Житлово-Експлуатаційного Об'єднання» №1013 від 20 жовтня 2018 року підтверджено тільки факт спільного проживання відповідача з [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментіву межах суми платежу за один місяць. В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial