Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, третя особа: Новоайдарська державна нотаріальна контора. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Факт родинних відносин встановлено рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 15.08.2011 року у справі №1218/2о-31/11, яким встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] р. є матір'ю [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка перебуває у спільній сумісній власності з позивачкою. У встановлений законом строк позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини до Новоайдарської державної нотаріальної контори, але свідоцтво про право на спадщину не отримала, оскільки з'ясувалось, що мати залишила заповіт, у якому заповіла своє майно іншій доньці, відповідачу - [PERSON] Факт звернення до нотаріальної контори з наміром прийняти спадщину встановлено в рішенні Новоайдарського районного суду Луганської області від 15.08.2011 року №1218/2о-31/11, а також у рішенні Новоайдарського районного суду Луганської області від 27.01.2016 року № 419/39/16-ц. Оскільки, позивачка та її сестра [PERSON], яка є відповідачем у справі, не отримали свідоцтва на право власності на спадкове майно, то вони вимушені звертатись за визнанням своїх прав до суду. Таким чином, Новоайдарським районним судом Луганської області задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, третя особа: Новоайдарська державна нотаріальна контора, та прийнято рішення від 27.01.2016 року №419/39/16-ц, яким визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,5814 га., розташовану на території Дмитрівської сільської ради та земельну частку (пай) члена КСП «Україна» с. Дмитрівка Новоайдарського району, розміром 4,37 умовних кадастрових гектарів. В даному рішенні суду встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось й інше спадкове майно, тобто частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та що позивачка - відповідач у справі №419/39/16-ц зверталась до Новоайдарської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Рішенням Новоайдарського районного суду від 27.01.2016 року №419/39/16-ц не встановлено факту звернення [PERSON] за визнанням права власності на частку квартири, тому вона не набула права власності на частку квартири. Оскільки, [PERSON] не зверталась за визнанням права власності на частку квартири, хоча знала про наявність такого спадкового майна та знала про наміри позивачки прийняти спадщину, враховуючи, що іншим особам померла [PERSON] своє майно не заповідала та враховуючи право позивачки на обов'язкову частку спадкового майна, [PERSON] вважає, що має право на спадкування частки квартири, у якій фактично проживає, в порядку спадкування за законом. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Представник третьої особи - завідувач Новоайдарської державної нотаріальної контори [PERSON], у попереднє судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечень з приводу заявлених вимог не виклала. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Факт родинних відносин встановлено рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 15.08.2011 року у справі №1218/2о-31/11, яким встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] року є матір'ю [PERSON] [INFO] (а.с.9). Відповідно до ч 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка перебуває у спільній сумісній власності з позивачкою, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло [NUMBER], виданим Фондом комунального майна від 14.11.1995 року (а.с.10), технічним паспортом на квартиру (а.с.11-12), витягом з реєстру прав на нерухоме майно №32383053, серія СЕВ№726173 (а.с.13). У встановлений законом строк позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини до Новоайдарської державної нотаріальної контори, але свідоцтво про право на спадщину не отримала, оскільки з'ясувалось, що її мати [PERSON] залишила заповіт, у якому заповіла своє майно іншій доньці - [PERSON] Факт звернення до нотаріальної контори з наміром прийняти спадщину встановлено в рішенні Новоайдарського районного суду Луганської області від 15.08.2011 року №1218/2о-31/11 (а.с.9), а також у рішенні Новоайдарського районного суду Луганської області від 27.01.2016 року № 419/39/16-ц (14-15). Оскільки, ані позивачка, ані її сестра [PERSON], яка є відповідачем у справі, не отримали свідоцтва на право власності на спадкове майно, тому вони вимушені звертатись за визнанням своїх прав до суду. Таким чином, Новоайдарським районним судом задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, третя особа: Новоайдарська державна нотаріальна контора, та прийнято рішення від 27.01.2016 року №419/39/16-ц, яким визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,5814 га., розташовану на території Дмитрівської сільської ради та земельну частку (пай) члена КСП «Україна» с. Дмитрівка Новоайдарського району, розміром 4,37 умовних кадастрових гектарів (а.с.14-15). В даному рішенні суду встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось й інше спадкове майно, тобто частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та що [PERSON] - відповідач у справі №419/39/16-ц зверталась до Новоайдарської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Рішенням Новоайдарського районного суду від 27.01.2016 року №419/39/16-ц не встановлено факту звернення [PERSON] за визнанням права власності на частку квартири, тому вона не набула права власності на частку квартири. Оскільки, [PERSON] не зверталась за визнанням права власності на частку квартири, хоча знала про наявність такого спадкового майна та знала про наміри позивачки прийняти спадщину, враховуючи, що іншим особам [PERSON] своє майно не заповідала та враховуючи право позивачки на обов'язкову частку спадкового майна, [PERSON] має право на успадкування частки квартири, у якій фактично проживає, в порядку спадкування за законом. Згідно ч. 1 ст. 1226 Цивільного кодексу України, частка у спільній сумісній власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Відповідно до положень ст. 1241 Цивільного кодексу України, яким встановлено право позивачки на половину частки, яка належала б кожному спадкоємцю у разі спадкування за законом, а також п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», яким встановлено, що при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Вимога позивачки [PERSON] щодо визнання права власності на частину квартири є меншою ніж частина майна, на яке вона має право, проте наміру визнавати право власності на інше майно позивачка не має, оскільки для забезпечення своєї життєдіяльності їй необхідне право саме на квартиру в якій вона фактично проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, часом відкриття спадщини є день смерті особи . Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування». Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідач та третя особа проти задоволення позовних вимог не заперечували. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 16, 328, 392, 1220, 1221, 1222, 1226, 1241, 1261, 1268, 1296 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved