Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1988 року. Шлюб розірвали 09 серпня 2013 року. Під час спільного проживання ними придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], а також автомобіль Сhevrolet «AVEO» 2007 р.в. Авто зареєстровано в МРЕВ м. Дунаївці. Вона просить визнати за нею право власності 1/2 частину квартири та на 1/2 частину автомобіля «Сhevrolet AVEO». Із зустрічним позовом звернувся відповідач - позивач [PERSON] Він просить розділити спільно отриманий банківський кредит за кредитним договором № HMWWGA00007434 що укладений в інтересах сім'ї, погашення за яким здійснювалось за спільні кошти подружжя, а після розірвання шлюбу позивач погасив залишок за кредитом на суму 5400 доларів США, тому вимагає стягнути на його користь з позивачки 2 700 доларів США, еквівалент яких становить 64 962,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача уточнив заявлені вимоги, він просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної квартири - ідеальну частку та компенсувати їй половину вартості проданого без її згоди чоловіком автомобіля «Сhevrolet AVEO», 2007 року випуску, який оцінено експертом, тобто на користь [PERSON] просить стягнути 50 000 грн. компенсації половини вартості цього автомобіля. Зустрічний позов не визнав, повідомивши, що кредит брався чоловіком для його сестри, ним погашався і не використовувався в інтересах сім'ї і не є боргами подружжя, підверг сумніву показання сестри відповідача-позивача та позицію [PERSON], яка мінялась під час розгляду справи. А саме [PERSON] сам підтвердив, що віддав кошти дружині, коли з її банківської картки було стягнуто їх як з поручителя за несвоєчасне погашення доларового кредиту чоловіком під час шлюбу. [PERSON] у судовому засіданні свої вимоги підтримав, визнав заявлений до нього позов в частині права колишньої дружини на 1/2 частину спірної двохкімнатної квартири. Повідомив, що в цій частині спору ніколи не існувало і він міг бути вирішений в позасудовому порядку, але дружина до нього не зверталась з такою пропозицією. Вимоги про стягнення компенсації за проданий ним автомобіль визнав частково, пояснив, що вимушено продав цей автомобіль за 28 000 грн., що підтвердив довідкою комісійного магазину, оскільки авто було пошкоджено в ДТП, а на його ремонт не було коштів, тому готовий компенсувати дружині 14 000 грн. Після розірвання шлюбу він з дружиною дійшов згоди і добровільно розділив майно і вона за ним залишила вказаний автомобіль. Цей автомобіль вони придбали за кредитні кошти і за кошти сім'ї. Він самостійно погашав взятий банківський кредит, витративши 5 400 доларів США, дотримуючись усної угоди про те, що за ним вона залишає авто і залишається жити в квартирі, але зараз вимагає компенсацію в 2 700 доларів США в гривневому еквіваленті. Дружина неправдиво стверджує про те, що кредит брався для потреб його сестри. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення викладено в ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними. Так, матеріалами справи встановлено, що спірна квартира і автомобіль набуті колишнім подружжям [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому в розумінні ст. 61 СК України вони є об'єктом їх спільної сумісної власності, що сторони не оспорювали. Виходячи із вимог вказаної правової норми та тієї обставини, що сторони дійшли згоди щодо визнання права власності позивачки на 1/2 частину двохкімнатної квартири [ADDRESS], суд задовольняє вимогу позивачки і визнає зазначену ідеальну частку її в цій квартирі. Згідно наявного у справі договору купівлі-продажу, двохкімнатна квартира купувалась чоловіком під час перебування у шлюбі з [PERSON]. Автомобіль «Сhevrolet AVEO» було придбано сторонами в 2007 році під час шлюбу, який розірвано 09 серпня 2013 року, що також не оспорюється. Цей автомобіль відчужено відповідачем без згоди колишньої дружини 02 вересня 2015 року, тобто після розірвання шлюбу. Згідно положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. На момент відчуження автомобіль перебував у сумісній власності подружжя, про що не заперечував чоловік зазначаючи, що він погашав кредит за придбаний автомобіль, а кошти дружини використовувались на сімейні потреби, тому згоду на його відчуження повинна давати позивачка. Згоди на це позивачка не давала, а тому вправі вимагати половину його вартості. Пунктом 30 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 року оговорено, про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В силу ст. 58 ЦПК України не приймається як належний доказ довідка-рахунок надана чоловіком про вартість автомобіля «Сhevrolet AVEO» 28 000 грн., оскільки суду не представлено її оригінал відповідачем-позивачем, а ще тому, що згідно висновку експерта-автотоварознавця середня ринкова вартість автомобіля становить 99133,51 грн. При цьому суд не бере до уваги вартість пошкодженого автомобіля 89 220 грн. через недоведеність того факту, що спірний автомобіль мав механічні пошкодження до його продажу. Тому половину цієї суми 49 566,75грн. (99 133,51 :2) чоловік повинен компенсувати колишній дружині. Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз'яснив абзац 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Саме в інтересах сім'ї повинен використовуватись кредит в 11 000 доларів США за кредитним договором № HMWWGA00007434 від 29.05.2007 року, укладеним [PERSON] у відділенні «ПриватБанку» (а.с.62-64), поручителем по якому виступила колишня дружина (а.с.65) і за яким було передано подружжям в іпотеку Банку їх спільну квартиру (а.с.66-69). Наявність укладання таких договорів сторонами не оспорюється та приймаються судом. Спір в тому, на які потреби використовувався взятий кредит. Представник позивача наголошує, про відсутність доказів, що за ці кошти купувався в 2007 році автомобіль «Сhevrolet AVEO» подружжям, посилаючись на недоведеність того, що [PERSON] обміняв долари США на гривні і сплатив їх на відповідний рахунок через Брокбізнесбанк продавцю за придбаний автомобіль. З таким твердженням суд не погоджується, виходячи з наступного. 29 травня 2007 року укладено кредитний договір № HMWWGA00007434 (а.с.65), а 31 травня 2007 року відбулась проплата коштів за угодою купівлі-продажу зазначеного авто, що підтверджено [PERSON] прийому-передачі автомобіля та квитанцією про сплату 68900 грн. за цей автомобіль, тобто безпосередньо після отримання кредиту подружжя купило автомобіль. Те, що кредитні кошти використані саме на купівлю цього авто підтвердила свідок [PERSON] Вона повідомила, що зі слів [PERSON] вона знає про те, що брат міняв долари на гривні і розрахувався в м. Хмельницькому за автомобіль «Сhevrolet AVEO». До цих грошей він доклав гроші за проданий ним старий автомобіль. В силу ст. 79 ч.1 ЦПК України, суд не бере до уваги письмові пояснення [PERSON] про вказані свідком обставини, оскільки ці докази надані [PERSON] через канцелярію суду, під час судового засідання, що є порушенням вимог ст. 27 ч.2 ЦПК України, але [PERSON] спростовує позицію позивачки про те, що доларовий кредит брався для потреб та в інтересах саме цього свідка. Вона говорить про триваючу 20-річну неприязнь з позивачкою, яка б ніколи не виступила поручителем по доларовому кредиту. Позиція позивача послідовна в тій частині, що кредит брався та використовувався ним в інтересах сім'ї. Про це він повідомляє у зустрічному позові і протягом судового розгляду справи. Про це він надав пояснення [PERSON], про це ж повідомляє його сестра, це ж оговорено в п. 7.3 договору № HMWWGA00007434, що виконання зобов'язання гарантує позивачка договором поруки та договором іпотеки спірної зараз квартири № 22. Стороною позивачки не надано доказів, що кредит доларовий використано чоловіком не в інтересах сім'ї, її версія про використання його для особистих потреб сестрою позивача не знайшло підтвердження. Позиція представника відповідача про заінтересованість свідка [PERSON] чи неправдивість її свідчень безпідставна, виходячи із сукупності проаналізованих судом доказів, які надані сторонами та позиції відповідача-позивача. Він підтверджує слова свідка, що на автомобілі «Сhevrolet AVEO» їздили син та дружина, які мають посвідчення водія. Із аналізу досліджених доказів відповідач довів, що кредит брався та використовувався в інтересах сім'ї - на придбання спірного автомобіля. Після розірвання шлюбу [PERSON] за власні кошти розрахувався з Банком за кредитним договором №HMWWGA00007434, погасивши повністю взяті зобов'язання, що підтвердив квитанціями про сплату двічі по 169 дол. США та одноразово 5062 доларів США в серпні-жовтні 2013 року (а.с.70), після розірвання шлюбу, власними коштами, про що надав договір позики від 30.10.2013 року. Всього [PERSON] сплатив банку 5400 доларів США (169+169+5062), відповідно половину цієї суми ( 2 700 доларів США) слід стягнути з дружини на його користь як компенсацію за угоду, укладену одним із подружжя за згодою іншого, в інтересах сім'ї під час перебування у шлюбі. Те, що згода зі сторони іншого із подружжя на укладання кредитного договору була, підтверджується п.2 договору Поруки. В ньому зазначено, що поручитель відповідає за кредитним договором за його виконання в тому ж розмірі, що і боржник. Свідок [PERSON] підтвердила, що дружина ніколи не погодилась би на укладення кредитним договору для потреб цього свідка, оскільки протягом останніх 20 років перебуває з нею в неприязних стосунках. Частина 2 ст.65 СК України надає право оспорити подружжю укладений договір, про що з 2007 року знала і чим не скористалась [PERSON], а її письмова згода (ч.3 ст. 65 ЦК України) на укладання вказаного правочину висловлена в договорі поруки, і в договорі іпотеки, якими вона не тільки одобрює угоду кредитну, але і поручається за чоловіка особисто перед банком. Описані правовідносини не входять в протиріччя з п.25 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України. на який посилається представник позивачки, та з Постановами Судової палати у цивільних справах ВС України від 19 червня 2013 року та 20 лютого 2013 року, через доведеність цілей, на які використано кредит. Те, що погашення кредиту відбувалось за рахунок зарплати відповідача-позивача, а після розірвання шлюбу в 2013 році за його особисті кошти, не впливає на правовідносини, оскільки відповідачка ставить питання про визнання за нею права на ? частину придбаного у шлюбі авто. Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадку і в порядку встановлених законом, що дає можливість відповідачу просити суд про стягнення 2700 доларів США, оскільки брався валютний кредит, еквівалент якого до гривні на час розгляду справи становить 70 240,50 грн. (2700 за курсом на 25.03.2016 р. 2601,5065 за 100 доларів США). Саме ця сума підлягає компенсації відповідачу позивачкою. Задовольняючи вимоги позивачки-відповідачки за нею визнається право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та в рахунок 1/2 частини від проданого автомобіля їй виділяється 49 566 грн. 75 коп. грошової компенсації. Вимоги відповідача-позивача за зустрічним позовом задовольняються шляхом компенсації на його користь 2 700 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 70 240 грн. 50 коп. шляхом стягнення коштів з [PERSON] в рахунок укладеного в інтересах сім'ї кредитного договору №HMWWGA00007434. Судові витрати, понесені позивачкою становлять 3086,80 грн. (1000+1843,2+243,6), судові витрати понесені відповідачем становлять 649,63 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову їх слід стягнути з протилежної сторони. На підставі викладеного,

Outcome: approved