Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому зазначила що вона з 09.08.2013 року по 21.06.2016 року мешкала в шлюбі разом з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO].\~Спільне життя з відповідачем не склалося, з боку відповідача була відсутня повага до неї, до дитини він ставився негативно, уваги дитині не надавав, допомоги по утриманню дитини не надавав. З 21.06.2016 року між позивачем та відповідачем шлюб розірваний. На теперішній час дитина мешкає з позивачем. Після розлучення та у звязку з проведенням АТО, постійними обстрілами міста Авдіївка, позивач неодноразово здійснювала спроби вивезти дитину [PERSON] до родичів м. Клин, Московської області, РФ, з метою відвідати дідуся та бабусю, а також оздоровити дитини. Проте відповідач безпідставно не надає згоду на вивіз дитини за межі України, в звязку з чим вона була\~ вимушена звернутися до суду. Просить суд надати дозвіл на тимчасове вивезення до м. Клин Московської області РФ, доньки [PERSON], без згоди батька [PERSON] на строк з червня 2018 року по червень 2019 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.06.2018 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.06.2018 року провадження по зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.08.2018 року по зазначеній цивільній справі продовжено підготовче провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.09.2018 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд у зазначеній справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить суду слухати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав повністю. Представник третьої особи Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно свідоцтва про народження серія І-НО № 718815 від 14.12.2016 року, виданого Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася 18.05.2014 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.05.2017 року, [PERSON], [INFO] перебуває на обліку в сімейній амбулаторії № 2 КЗ «ЦПМСД» м. Авдіївка з діагнозом часто тривало-хворіюча дитина. Згідно виписки із історії хвороби від 21.05.2018 року [PERSON] за період з травня 2017 р. по травень 2018 р. перенесла хвороби: бронхіт з обструктивним синдромом, ОРВІ. Згідно звернення від 05.05.2018 року, [PERSON] зверталась до [PERSON] про надання дозволу на виїзд їх неповнолітньої дитини в м. Клин, Московської області, РФ, для відвідування близьких родичів, отримання медичної консультації та оздоровлення з червня 2018 по червень 2019 року. Згідно рішення № 5 від 22.08.2018 року, військово-цивільна адміністрація м. Авдіївка Донецької області комісія відмовила [PERSON] у наданні висновку щодо доцільності вивезення дитини [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька. Згідно висновку № 01-15/1206 від 20.11.2018 року, комісія з питань захисту прав дитини військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області вважає недоцільним вивезення дитини за межі України без згоди батька. Судом встановлено, що мати дитини бажає тимчасово вивезти дитину за межі України у звязку з наміром відвідати родичів та з метою оздоровлення дитини, що вимагає надання батьком дитини відповідачем по справі дозволу на виїзд дитини за межі України . Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 64 ч. 1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі\~ст.\~2\~Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на\~ виїзд\~ з України і в'їзд в Україну\~ та посвідчують особу громадянина під час\~ перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини\~ провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд\~ неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В силу п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 1 цих Правил, - паспорт. Згідно п. 20 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. У відповідності з п. 3-5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко\~ визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення\~ оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України виїзд\~ і в'їзд в Україну\~ громадян,\~які не\~досягли 16-річного\~віку у\~супроводі одного\~з батьків\~та при\~відсутності згоди\~другого з\~батьків,\~здійснюється на\~підставі рішення\~суду про\~надання дозволу\~на виїзд\~за межі\~України виїзд\~ з України і в'їзд в Україну\~з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують\~ у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до частин 1 та 2\~ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд критично оцінює доводи позивача в тій частині, що надання дозволу на виїзд дитини за межі України в період з червня 2018 року по червень 2019 року необхідний для відвідування родичів та оздоровлення дитини в м. Клин Московської області Російської Федерації, оскільки позивачем не надано жодного доказу, які б підтверджували необхідність такого виїзду, а саме: позивачем не доведено, що в м. Клин мешкають дід та баба дитини та чи потребує дитина оздоровлення і саме в вказаному місті. У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed