Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до ТОВ «ВЕНЧУРНІ ІНВЕСТИЦІЙНІ ПРОЕКТИ» і просить стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю «ВЕНЧУРНІ ІНВЕСТИЦІЙНІ ПРОЕКТИ» (код за СДРПОУ 32162871) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем в процесі виконання рішення суду на користь [PERSON], 74 925,42 грн. (сімдесят чотири тисячі дев'ятсот двадцять п'ять гривень 42 коп.), а також стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач будучі зобов'язаний до сплати грошових коштів судовим рішенням від 11.08.2014р. не сплачував належних позивачу коштів, що свідчить про те, що відповідач користувався грошовими коштами позивача без достатньої правової підстави. За користування цими коштами діючим законодавством встановлено нарахування процентів, при цьому не встановлено його розміру. Використовуючи ст. 8 ЦК України позивач просить застосувати аналогію права ,зокрема стягнути розмірі процентів на рівні облікової ставки НБУ згідно ч1 ст.1048 ЦК України. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позивача, посилаючись на обставини викладені у позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача Кадькаленко А.С. вимоги позивача не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказуючи на те, що відсутні обґрунтовані підстави для застосування аналогії, оскільки правовідносини які виникли між сторонами не є кредитними зобов'язаннями, а також не виникли у зв'язку з наданням позики. Отже оскільки відносини, що виникли між сторонами не є подібними тим,. до яких застосовується нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ , застососувати положення ст. 8 ЦК України не можливо. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача Кадькаленко А.С. , вивчивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 11.08.2014 року по справі №369/2934/14-ц було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНЧУРНІ ІНВЕСТИЦІЙНІ ПРОЕКТИ» (далі - Відповідач) на користь [PERSON] (далі - Позивач) грошові кошти 1 205 544 (один мільйон двісті п'ять тисяч п'ятсот сорок чотири) гривні 49 коп. в порядку застосування наслідків недійсності правочину. В силу ч. 1 ст. 223 ЦПК України ухвалене Апеляційним судом м. Києва судове рішення набрало законної сили 11.08.2014 року. У відповідності до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Тобто, на наступний день після набрання законної сили рішенням суду, яким з Відповідача на користь Позивача було стягнуто грошові кошти, Відповідач повинен був в добровільному порядку його виконати, не чекаючи примусового виконання рішення та настанні інших негативних наслідків, що настають для Позивача. В зв'язку з тим, що Відповідач рішення Апеляційного суду Київської області від 11.08.2014 року добровільно не виконував, Позивач була змушена звернутись до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення суду. 10.09.2014 року було відкрите виконавче провадження №44671199 по виконанню виконавчого листа №369/2934/14-ц, виданого 08.09.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області. 30.01.2015року в порядку примусового виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 11.08.2014 року грошові кошти в рамках виконавчого провадження №44671199 були сплачені в повному обсязі на рахунок УДКСУ у Печерському районі м. Києва. Відтак, за період з часу набранням рішенням суду законної сили і до часу реального його виконання - сплати стягнутої судом грошової суми. Відповідач безпідставно користувався грошовими коштами Позивача, безпідставно їх зберігав майже півроку. Згідно ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно абз. 1 ч.І , ч. 2 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що у разі невстановлення договором позики розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно, в силу ст. 1214 ЦК України Відповідач безпідставно зберігав грошові кошти Позивача, користувався такими грошовими коштами, а відтак Позивач має право на отримання процентів з Відповідача за користування такими грошовими коштами. У зв'язку з тим, що розмір процентів за користування грошовими коштами Позивача не встановлений ст. 1214 ЦК України та ст. 536 ЦК України, відтак до даних правовідносин має застосовуватись аналогія права. За аналогією права розмір процентів за користування грошовими коштами у зв'язку з їх безпідставним збереженням визначається на рівні облікової ставки Національного банку України згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Суд вважає вимоги позивача цілком виправданими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в іншому випадку закріплене право особи на отримання процентів за користування належними їй грошовими коштами не буде мати відповідного захисту. Станом на 30.01.2015 року (на дату реального стягнення грошових коштів з Відповідача) розмір процентів, який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, за користування грошовими коштами Позивача становить 74 925,42 грн. Згідно розрахунку складеного стороною позивача сума процентів за користування чужими коштами складає 74 925,42грн. ( з 12.08.2014р. - 12.11.2014р. на рівні облікової ставки 12,50% =38 395,77грн. , з 13.11.2014р. по 30.01.2015р. на рівні 14,00%= 36 529,65грн. Відповідачем достатнє обґрунтування неправильності складеного розрахунку не подавалось . З огляду на те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, понесені витрати - підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved