Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із даним позовом до відповідача [PERSON] про визнання спадкового договору недійсним, свої вимоги мотивує тим, що вона із батьком відповідача [PERSON] проживали однією сім»єю, вели спільне господарство і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю з грудня 1995 року. Зазначає, що 04.07.2008р. вони офіційно зареєстрували шлюб. 23.02.2007р. позивач із [PERSON] придбали однокімнатну квартиру в м. Сокаль по вул. Героїв УПА, 3/30 вартістю 5631грн. та зробили у ній ремонт. Чоловік позивачки [PERSON] помер 20.09.2013р. Після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка як спадкоємиця чоловіка за заповітом звернулася у нотаріальну контору для прийняття спадщини, де нотаріусом їй повідомлено, що чоловік уклав спадковий договір, згідно якого він відчужив на користь свого сина [PERSON] однокімнатну квартиру в м. Сокаль по вул. Героїв УПА, 3/30. Вважає, що даний спадковий договір є недійсним. Згідно п. 7.1 спадкового договору, [PERSON] зобовязувався надати довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді харчування, догляду і необхідної допомоги. Спадковий договір укладено 18.02.2009р. Зазначає, що з лютого 2009р. і до дня смерті чоловіка, жодної матеріальної допомоги ніхто крім неї йому не надавав. Крім цього, спадковий договір укладений чоловіком є недійсним та таким, що не був спрямований на реальне настання правових наслідків із сторони набувача [PERSON] на надання відчужувану будь-якої допомоги як матеріальної у вигляді харчування та матеріального забезпечення. Просить суд визнати недійсним спадковий договір укладений померлим [PERSON] на користь [PERSON]. В запереченні на позовну заяву відповідач зазначив, що 23.02.2007р. його батьком [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 04.07.2008р. між позивачкою та його батьком [PERSON] зареєстровано шлюб, про, що у книзі реєстрації шлюбів ВРАЦС Сокальського районного управління юстиції 04.07.2008р. зроблено актовий запис за № 103. 18.02.2009р. між його батьком [PERSON] та ним укладено спадковий договір за умовами якого батько передав вищевказану квартиру [ADDRESS] після своєї смерті у його власність. Відповідно до п.7.1 спадкового договору за згодою сторін на нього покладено обов'язок надати довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді харчування, догляду і необхідної допомоги. 21.09.2013р. батько відповідача помер у віці 61 рік. В обгрунтування фіктивності спадкового договору в частині покладення на відповідача бовязку надати довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді харчування, догляду необхідної допомоги його батькові, позивачка покликається на невиконання відповідачем договору в цій частині, вказуючи що таке забезпечення його покійному батьку [PERSON] ніхто крім неї не надавав. Із змісту спадкового договору стверджується, що надання довічного матеріального забезпеченню батькові відповідача [PERSON] в натурі у вигляді харчування, догляду і необхідної допомоги, являлось його обов'язком, встановленим п.7.1 спірного спадкового договору. А надання відповідачем йому такого матеріального забезпечення стосується виконання відповідачем як набувачем умов спадкового договору, а не його фіктивності. Тобто, підстав його розірвання на вимогу відчужувана, а не підстав визнання фіктивним і недійсним. При цьому, зазначає, що матеріальне забезпечення батькові ним надавалось і за життя батько після укладення між ними спадкового договору жодного разу не звертався ні в суд, ні в позасудовому порядку з вимогами чи претензіями до нього з приводу невиконання договірних обов'язків. Спадковий договір був укладений з наміром сторін створи обумовлені ним правові наслідки. Зазначає, що позивачкою не представлено доказів наявності у сторін спадкового договору умислу на не створювати обумовлені ним наслідки. Крім того її доводи щодо укладення спадкової договору без наміру створення обумовлених ним правових наслідків у вигляді надань відповідачем матеріального забезпечення батькові спростовуються наявними у справі доказами. Разом з тим, заявляючи вимогу про визнання спадкового договору недійсним з підстав фіктивності, позивачка переслідує також мету встановлення факту її спільного проживання з його батьком однією сім'єю та спільної купівлі ними вищевказаної квартири. Саме з цією метою він вважає в позовній заяві вона покликається на нібито її спільне проживання з його покійним батьком [PERSON] однією сімєю з 1995 р. і нібито наявність між ними усталених відносин, які притаманні подружжю, а також на ніби спільне придбання ними квартири. Зазначає, що позивачка вже зверталась до нього із позовом про встановлення факту її спільного приживання із батьком однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання спадкового договору недійсним в звязку з відсутністю її згоди на його укладення, однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01.03.2016р. у задоволенні її позову відмовлено повністю. Просить у задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, в обґрунтування зіслалися на доводи як і в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, повністю заперечив щодо задоволення позову, підтримав обґрунтування письмового заперечення. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що їм відомо, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Чи надавав матеріальну допомогу син [PERSON] їм нічого не відомо, як і про наявність спірного спадкового договору. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до наступних висновків. Дослідженою копією спадкового договору від 18.02.2009р., встановлено, що такий укладено між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач). Згідно п.1 Договору, [PERSON] передає після його смерті у власність [PERSON] належну йому на праві особистої власності квартиру №30 в будинку №3 на вул. Героїв УПА в м. Сокаль, Львівської області. Пунктом 7.1 Договору на набувача майна покладено обовязок надати довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді харчування, догляду і необхідної допомоги. Крім цього, згідно п.8 Договору, сторони серед іншого підтвердили, що правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №315397, встановлено, що 20.09.2013р. помер [PERSON]. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2014р., виданого Реєстраційною службою Сокальського РУЮ, встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності, на підставі спадкового договору від 18.02.2009р. належить кватира №30 в будинку №3 на вул. Героїв УПА в м. Сокаль, Львівської області. Згідно приписів ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На підставу визнання спірного спадкового договору недійсним, позивач покликається на п.5 ст. 203 ЦК України, а саме: правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В той час, як зазначає позивач такої обовязкової умови виконано не було, так як відповідач в порушення вимог п. 7.1 спадкового договору не надавав довічного матеріального забезпечення в натурі у вигляді харчування, догляду і необхідної допомоги своєму батькові. Згідно ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Як встановлено в ході розгляду справи, ані відчужував за спірним договором, ані набувач не зверталися до суду з приводу його розірвання, що свідчить про належне виконання сторонами його умов. Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами Відповідно до розяснень наданих у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2008р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України в справі №6-197цс14 від 21.01.2015р., які є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Як встановлено судом, на виконання спірного спадкового договору, набувачу [PERSON] передано нерухоме майно, а саме квартира №30 в будинку №3 на вул. Героїв УПА в м. Сокаль, що встановлено із дослідженого вище витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2014р., виданого Реєстраційною службою Сокальського РУЮ. Інших доводів та на їх підтвердження доказів щодо наявності у сторін спадкового договору умислу не створювати обумовлені ним наслідки позивачкою та її представником в ході розгляду справи не представлено, а судом не здобуто. Відтак, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання спадкового договору недійсним.

Outcome: dismissed