Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з цивільним позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON], в якому просить постановити рішення яким визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3436 га для ведення особистого селянського господарства серії [NUMBER] від 5 березня 1996 року, реєстраційний № 162 виданого на ім'я [PERSON]; скасувати право власності, що виникло в порядку спадкування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3436 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 5 березня 1996 року, реєстраційний №162, [PERSON] - в частині 1/3 даної земельної ділянки, [PERSON] - в частині 1/3 та [PERSON] - в частині 1/3 даної земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька, який помер у 2002 році, позивачка, у 2004 році враховуючи те, що проживала разом з батьком та вела спільне господарство, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3436 га серії [NUMBER] від 5 березня 1996 року, реєстраційний №162 виданого на ім'я [PERSON], оформила Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.09.2004 року на вказану вище земельну ділянку та відповідно Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3436 га серії [NUMBER]. У 2007 році відповідач [PERSON], звернувся до Пустомитівського районного суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування на майно померлого. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2008 року, визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.09.2004 року на спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 0,3436 га та визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 0,3436 га серії [NUMBER] виданий [PERSON] та визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності по 1/3 ідеальній частині на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка належала покійному [PERSON]. Рішенням від 26 листопада 2009 року, Пустомитівський районний суд Львівської області задовольнив позов [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою 0,3436 га, при цьому виділено кожному із сторін для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку в натурі по 1/3 частці із зазначенням розмірів відповідно до варіанту №1 судової будівельно-технічної експертизи № 2034 від 25.09.2009 року та площею для [PERSON] 1145 кв. м, для [PERSON] площею 1145 кв.м і для [PERSON] площею 1146 кв. м. Під час постановлення цього рішення, з'ясувалося, що площа земельної ділянки яку розподілили між сторонами із зазначенням конкретних площ та меж, в натурі є меншою за площу вказану у державному акті на право приватної власності на землю спадкодавця, в натурі 0,3075-0,3033га - у акті 0,3436 га). Саме цей факт не дозволить виконати постановлене рішення суду. Тому, 22 лютого 2010 року, за апеляційною скаргою позивачки, колегія суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області своєю ухвалою рішення від 26 листопада 2009 рок. Пустомитівського районного суду Львівської області скасувала, а справу направила на новий розгляд. У 2014 році звернувши увагу на те, що в державному акті серії [NUMBER] від 5 березня 1996 року, реєстраційний №162 виданого на ім'я [PERSON] відсутній номер рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки Сокільницькою сільською радою та те, що реєстраційний № 162 збігається з реєстраційним номером іншого державного акту виданого цього самого числа, тобто 5 березня 1996 р. серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування будинку. Відповідно до Архівної довідки № 132 архівного відділу Пустомитівської державної адміністрації у Львівській області від 07.04.2014 року, копію якої позивачці надала Сокільницька сільська рада, орган місцевого самоврядування не тільки не приймав зазначеного у державному акті на право приватної власності на землю рішення від 28 вересня 1994 року, але навіть не розглядав цього питання ні на сесії ні на виконкомі Сокільницької сільської ради. Отже, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3436 га серії [NUMBER] від 5 березня 1996 року, реєстраційний №162 виданий на ім'я [PERSON], який став підставою визнання права власності є фіктивним та таким, що виданий з порушенням чинного законодавства тому він підлягає скасуванню. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеному, просять позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в судове засідання не з'явився однак подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засідання, щодо задоволення позовних вимог заперечили та просили у задоволенні таких відмовити, з підстав викладених письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що по заявах мешканців, сесія Сокільницької сільської ради приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність, однак про відсутність рішення в архіві нічого пояснити не може. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Положеннями ст. 15 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що згідно рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.09.2008 року, яке набрало законної сили 10.10.2008 року визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності по 1/3 ідеальній частці на земельну ділянку площею 0, 5815 га на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 0,3436 га на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області призначену для ведення особистого селянського господарства, які належали покійному [PERSON]. Спірна земельна ділянки площею 0,3436 га розташована на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області призначена для ведення особистого селянського господарства, належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 05.03.1996 року на підставі рішення Сокільницької сільської ради народних депутатів від 28.09.1994 року зареєстрованого за № 162. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], не зареєстрували свого права власності на спірну земельну ділянку у встановлено законом порядку. Положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Так судом встановлено, що у книгах протоколів сесій, засідань виконкому, рішень до них Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області за вересень місяць 1994 рік, прізвище [PERSON] не значиться. Покликання позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на те що на сесії Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, не приймалося та не розглядалося питання про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON], спростовуються, п. 71 рішення Європейського суду з прав людини справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З другого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна позначитися на новому праві, набутому особою, яка покладалась на легітимність добросовісних дій державного органу. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що є неприпустимим позбавлення права власності на земельну ділянку, тому що в архівах відсутнє рішення на підставі якого отримувався державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] виданого 05.03.1996 року. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, зібраних у ній доказів та з урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає заявлений позов необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed