Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з в казаним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 03 квітня 2013 року. Від шлюбу з відповідачем дітей не мають. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені з вересня 2018 через наявність різних поглядів на життя, втрату взаєморозуміння. Оскільки примирення неможливе, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив , відзив на позов не надав, в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 03 квітня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу з відповідачем дітей не мають. Згідно \~ч.\~1\~ст.\~58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст.\~60 Закону України\~«Про міжнародне\~приватне\~право»\~правові наслідки\~шлюбу визначаються\~спільним особистим\~законом\~подружжя,\~а\~за\~його відсутності\~-\~ \~правом держави,\~у\~якій\~подружжя мало\~останнє\~спільне\~місце проживання,\~за\~умови,\~що хоча\~б один\~з\~подружжя\~все ще\~має\~місце\~проживання у\~цій державі,\~а\~за\~відсутності такого\~-\~правом,\~з\~яким\~обидва з\~подружжя\~мають\~найбільш тісний\~зв`язок\~іншим\~чином. \~\~Подружжя,\~яке не\~має\~спільного\~особистого закону,\~може обрати\~право,\~що\~буде\~застосовуватися до\~правових\~наслідків\~шлюбу,\~якщо подружжя\~не\~має\~спільного місця\~проживання\~або\~якщо особистий\~закон\~жодного з\~них не\~збігається\~з правом\~держави\~їхнього\~спільного місця\~проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування\~частини другої\~статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Відповідно до ч.1\~ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянкою України. Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Як вбачається з пояснень, викладених позивачем в позовній заяві, [PERSON] з відповідачем [PERSON] з вересня 2018 року фактично не підтримує шлюбно-сімейні стосунки, через наявність різних поглядів на життя, втрату взаєморозуміння та не бажає їх більше підтримувати. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, на примирення не згодна. Спільне господарство сторони не ведуть. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст.109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення Згідно ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст. 112 СК України, тому позов підлягає задоволенню. Спору про розподіл майна суду не заявлено. На підставі ст. ст. 105, 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved