Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Київського міського психоневрологічного диспансеру №2 про призначення амбулаторної документальної судово-психіатричної експертизи. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що результати психіатричної експертизи потрібні для ініціювання перегляду рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2013 про поновлення на роботі до фінуправління Шевченківської РДА м. Києва (колишнього фінвідділу Ленінського РВК м. Києва). Позивач в судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити позовні вимоги з наведених у позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фінансового управління виконавчого органу Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві, Київського міського психоневрологічного диспансеру №2, Київської міської психоневрологічної лікарні №2, [PERSON], [PERSON] про зобов'язання змінити причину звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2014 було встановлено, зокрема, позивач [PERSON] працювала на посаді у фінансовому відділі Леніського райвиконкому м. Києва на посадах старшого інспектора, економіста держдоходів з 10.04.1975 по 05.06.1978. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2011 відмовлено у позові [PERSON] до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Фінансове управління КМДА, [PERSON] про зобов'язання змінити причину звільнення з роботи, яке набрало законної сили. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Києві від 30.03.1989 [PERSON] було визнано недієздатною на підставі того, що вона перебувала з 1976 року на обліку в Печерському міжрайонному психоневрологічному диспансері м. Києва із відповідним психічним діагнозом, що також було підтверджено актом судово-психіатричної експертизи від 24.01.1989. Разом із тим, рішенням Ленінського районного суду м. Києва від 16.04.1991 року позивача [PERSON] було поновлено в дієздатності. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2014 було відмовлено в задоволенні позову. (а.с.37-38) Відповідно до пояснень Київського міського психоневрологічного диспансеру №2, [PERSON] вперше звернулась за психіатричною допомогою в КМПНД №2 04.06.1976, була оглянута, встановлено діагноз «галюцинаторно-параноїдний синдром», призначено амбулаторне лікування. Надалі лікувалася в денному стаціонарі КМПНД №2. У 1980 році було встановлено остаточний діагноз «шизофренія параноїдна». Вказаний діагноз хронічного психічного захворювання багаторазово був підтверджений спеціалістами ПНД, ПНЛ, та комісією психіатричною МСЕК. Причин для зняття чи зміни діагнозу не вбачається. На даний час гр. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра Дніпровського району м. Києва. (а.с. 52) Відповідно до ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я для застосування в Україні. Методи діагностики та лікування і лікарські засоби, дозволені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, застосовуються лише з діагностичною та лікувальною метою відповідно до характеру психічних розладів і не можуть призначатися для покарання особи, яка страждає на психічний розлад, або в інтересах інших осіб. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно. Слід зазначити, що в ході судового розгляду справи, позивачем не було надано доказів того, що вона одужала від шизофренії. Напроти, [PERSON] перебуває на консультативному обліку в лікаря-психіатра Дніпровського району м. Києва. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed