Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що з 30 вересня 2000 року, перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Краснодонським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №225. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Позивач в своїй заяві зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та загальні обовязки з ведення спільного господарства, зявилися постійні суперечки та сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сімя припинила своє існування. Спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Сторони у підготовче судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та просить суд строк для примирення не надавати, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розгляд справи провести за його відсутності (а.с.10, 34). Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, серії 1-ЕД № 071029 від 30 вересня 2000 року, між позивачем та відповідачем, Краснодонським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №225. (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЕД № 183346. (а.с. 9). Як вбачається із позовної заяви, сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося в звязку з тим, що протягом останніх років стосунки між позивачем та відповідачем розладились, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сімя припинила своє існування. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позовній заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Гармашева». У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved