Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя. Позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний актовий запис № 633. Після реєстрації шлюбу [PERSON], присвоєно прізвище «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, 20 вересня 2013 року між [PERSON] «Продавець» та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов договору Продавець продав, а покупець купив однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS], житловою площею 17, 5 кв.м., загальною площею 35, 2 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 925. В п. 12 договору зазначено, що купівля квартири за цим договором вчиняється [PERSON] за згодою його дружини [PERSON]. 20 вересня 2013 року було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON], про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9742983 від 20.09.2013 року, державний реєстратор приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Оскільки квартира була придбана у шлюбі, за сімейні кошти, позивач звернулась до відповідача про виділення кожному частки квартири. Однак відповідач відмовив, посилаючись на те, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9742983 від 20.09.2013 року він є єдиним власником квартири. Згідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Внаслідок того, що квартира була придбана під час шлюбу, то квартиру [ADDRESS], необхідно визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст.355 Цивільного кодексу України Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ст.370 Цивільного кодексу України). За таких обставин, оскільки вищевикладені факти підтверджують, що квартира [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], то суд, вважає за можливе розділити спільне сумісне майно - спірну квартиру, визнавши за [PERSON], право власності на 1/2 частки спірної квартири. У відповідності зі ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, аналіз приведених вище обставин в їх сукупності, є допустимими, достатніми та достовірними, такими, що вказують на наявність підстав для задоволення позову, посилання позивача у позові є обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved