Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявоюдо [PERSON] про нарахування процентів на заборгованість по аліментам, в якій просить суд стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь до [PERSON] (ІПН [NUMBER]) неустойку за прострочення сплати аліментів за період з січня 2016 року по березень 2018 року в розмірі 7 829 гривень 38 копійок. Крім того просить розподілити судові витрати стягнувши з відповідача на її користь 500 гривень 00 копійок витрат на юридичні послуги по складанню позовної заяви. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що 6 жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. 4 лютого 2016 року рішенням Петриківського районного суду з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення ними повноліття, починаючи з 15.01.2016 року. 10 листопада 2017 року рішенням Петриківського районного суду з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до їхнього повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили, 01 березня 2018 року старший державний виконавець Петриківського РВ ДВС ГТУЮ У Дніпропетровській області Кім А.В., видала довідку за № 13.27-50/12 про заборгованість по аліментам. Станом на 01 березня 2018 року заборгованість по аліментам [PERSON] складає 21 988 грн. 97 коп. Позивач посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СК України та на Правову позицію ВСУ у справі № 6-300цс16 просить стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів у вищезазначеному розмірі. Позивач [PERSON] та її представника [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та посилалися на обставини, що зазначені в позовній заяві. Крім позивач зазначила, що у звязку з несплатою відповідачем протягом тривалого часу аліментів її сімя опинилася в скрутному становищі, оскільки діти підростають на потребують додаткових витрат, однак відповідач безпідставно допустив вказану в позовній заяві заборгованість. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. В судовому засіданні визнав, що у нього дійсно існує заборгованість зі сплати аліментів, однак він не згодний сплачувати пеню за прострочення їх сплати, оскільки він доглядав онкохвору матір та не мав можливості сплачувати аліменти. На пропозицію суду надати відповідні письмові докази, які б підтверджували його витрати на лікування матері, суду повідомив, що докази не збереглися. Також повідомив, що окрім нього за хворую матірю опікуються ще два близьких родича. Суд, заслухавши доводи сторін, перевіривши їх наявним в справі доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки від 01.03.2018 року №13.37-50/22 виданої Петриківським районним відділом ДВС, вбачається, що на примусовому виконанні Петриківського районного відділу ДВС перебуває виконавчий лист № 2/0187/84/16 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Борг по аліментам в період за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно складає 21 988,97 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідач в судовому засіданні не оспорював. Так, обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття регламентований ст. 180 СК України, одним із способів якого є сплата аліментів за рішенням суду тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За посиланням Верховного Суду України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання, виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, а її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №6-535цс16. Вказаний позивачем розмір неустойки в сумі 7 829 гривень 38 копійок за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно, суд вважає вірним, оскільки обчислений відповідно до довідки від 01.03.2018 року №13.37-50/22 виданої Петриківським районним відділом ДВС окремо за кожен місяць, виходячи з розрахунку: один відсоток від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліменті в від 15.05.2006 N 3, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так відповідач, обґрунтовуючи відсутність можливості сплати аліментів у звязку з хворобою матері, надав суду копію виписки з історії хвороби стаціонарної хворої [PERSON], яка перебувала на лікуванні з 15.08.2016 по 30.08.2016 року, а також довідку видану Петриківською селищною радою від 05.03.2018, відповідно до якої [PERSON] знаходиться по догляду за онкохворою матірю [PERSON] Разом з тим, сам факт хвороби матері без надання відповідачем доказів розміру понесених ним витрат на її лікування не може слугувати підставою для визнання поважності причини несплати аліментів та для зменшення неустойки за їх несплату, у звязку з чим суд вважає, що встановлена в судовому засіданні неустойка за прострочення сплати аліментів за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно в розмірі 7 829 гривень 38 копійок підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи, що представник позивача [PERSON] не надав суду умов договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не надав підтвердження, що він є адвокатом, суд вважає, що витрати позивача за складання позовної заяви у розмірі 500 грн. мають бути покладені на неї. Оскільки позивач за законом звільнена від сплати судового збору, він відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Outcome: approved