Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном та вселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона отримала у спадщину від своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO], трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Після смерті матері - [PERSON], відповідач - [PERSON] звернувся до неї з проханням пожити у даній квартирі, для чого попросив дозволити йому зареєструватись у ній. На той час вона проживала за іншою адресою, та співчуваючи чоловіку своєї матері, дозволила пожити у спірній квартирі. Відносини з відповідачем у неї на той час були рівні, він нічим не виявляв своїх злих намірів, тож вона не мала підстав відмовити йому в проханні та допомогла безстроково зареєструватись у належній їй квартирі. У 2008році, племінниця, зі своїм чоловіком звернулись до неї з проханням дозволити їм пожити у квартирі. Зважаючи на те, що квартира складається з трьох кімнат, та відповідач проживав там одноосібно, вона не бачила проблеми в тому, щоб дозволити молодій сім'ї зайняти одну з кімнат, про що й повідомила відповідача. Реакція відповідача на це була неочікувана та вкрай різка. Не маючи жодних прав на квартиру, та проживаючи в ній виключно за її доброї волі, відповідач в ультимативній формі повідомив її про те, що нікого в квартиру він не пустить. Після того, як вона залишила квартиру, більше потрапити в неї не може, оскільки відповідачем було змінено замки на вхідних дверях. [PERSON] неодноразово намагалась потрапити до належної їй квартири, та жодного разу це не вдалось. [PERSON] разом зі своїми дочкою та зятем, [PERSON] перешкоджають [PERSON] в її законному праві користування квартирою та не пустили в квартиру навіть в присутності працівників міліції. Останні 5 років, [PERSON] користується спірною квартирою як власною. В якому стані знаходиться квартира, їй не відомо, чи збережено її майно, яке знаходилося в квартирі чи його вже не має, їй також не відомо. Між тим, будь які претензії щодо можливої шкоди майну сусідів, зокрема внаслідок залиття, будуть пред'являтись їй, як власниці квартири. Контролювати стан газових приладів та труб, справність сантехніки вона не має фізичної змоги, у зв'язку з тим, що не може потрапити до квартири. Крім того, зазначила, що 28.02.2013р. Рішення Деснянського районного суду міста Києва, [PERSON] визнано недієздатним та призначено його опікуном [PERSON] А тому вона змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Представник, який представляє інтереси опікуна [PERSON], яка дії від імені та в інтересах підопічного [PERSON], подав зустрічну позовну заяву в якій просить визначити порядок користування квартирою, визнати, що [PERSON] та [PERSON] зобов'язані сплачувати квартирну плату та комунальні послуги у рівних долях по 1/2частині кожен, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму 5619,56грн. половину сплачених житлово-комунальних послуг. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] [PERSON] померла. З 19.10.2004р. [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі постійно. Оскільки між ним та [PERSON] було досягнуто домовленості, яка і була реалізована. Він відмовився від обов'язкової частки у спадщині після смерті [PERSON], а [PERSON] надала йому спірну квартиру у по-життєве володіння і користування. Після того, як [PERSON] продала [ADDRESS] і він став їй фактично непотрібен, то вона почала чинити перепони у користуванні кв. [ADDRESS]. [PERSON] погрожувала вигнати [PERSON] на вулицю. Це стало причиною того, що він звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2частину квартири та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, [PERSON] намагалась вигнати його на вулицю не одразу після того, як отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а лише після того, як сплив строк позовної давності. Як результат йому було відмовлено у поновленні строків позовної давності, а відповідно і у позові. Таким чином, користуючись нормальними довірливими відносинами із [PERSON] [PERSON] позбавила його будь-якого житла на праві власності у м. Києві. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та виселення та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування позов [PERSON] задоволено частково. Суд вирішив виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого приміщення, із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 53грн.65коп. в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.10.2012 року апеляційну скаргу [PERSON], який діє за дорученням [PERSON] задоволено частково. Судом вирішено скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2012р. та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. В решті рішення залишено без змін. Таким чином, позовна вимога визнати [PERSON] таким, що користується квартирою [ADDRESS], без правових підстав не підлягає задоволенню, оскільки Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 11.10.2012 року визначено правову підставу, а саме те, що [PERSON] користується спірною квартирою, як член сім'ї нового власника квартири. Твердження [PERSON], що [PERSON] створює їй перешкоди у користуванні квартирою не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] є особою похилого віку [INFO] народження, який в судовому порядку визнаний недієздатним, а томі він фізично позбавлений можливості чинити перешкоди [PERSON] Постанови міліції, які [PERSON] додала до позовної заяви свідчать не про те, що [PERSON] не впускав її до квартири. Виклики міліції пов'язані з тим, що [PERSON] до рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.10.2012року намагалась силою вигнати свого вітчима [PERSON] з квартири. Тепер коли після рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.10.2012р. [PERSON] не може вигнати [PERSON] з квартири вона вирішила створити нестерпну ситуацію, щоб [PERSON] помер від надмірних емоційних хвилювань. З цією метою [PERSON], яка має вільний доступ до квартири куди неодноразово водила ріелторів, хоче здійснити процедуру примусового вселення зі зламом дверей і викликом міліції. Крім того, весь цей час [PERSON] не несе жодних витрат як власник, оскільки квартплату та всі комунальні послуги сплачує [PERSON] Єдиним способом захистити право [PERSON] на користування квартирою [ADDRESS] є визначення чіткого порядку користування за якого [PERSON] була б позбавлена можливості притискати літню людину, а [PERSON] отримав би зможу спокійно дожити свій вік. На даний час [PERSON] користується кімнатою №2 (відповідно до схеми) в [ADDRESS]. В кімнаті №3 (відповідно до схеми) проживає доглядальниця [PERSON] [PERSON] користується найбільшою кімнатою №7 (відповідно до схеми). Представник [PERSON], вважає, що [PERSON] слід виділити в користування дві кімнати з огляду на наступне. [PERSON] є недієздатною особою і потребує постійного стороннього догляду. У зв'язку з цим одна кімната необхідна для проживання самого [PERSON], а друга кімната необхідна для постійного перебування доглядальниці. Крім того, [PERSON] не зареєстрована і не проживає в [ADDRESS], оскільки має інше постійне місце проживання в м. Києві. В той же час [PERSON] не має іншого постійного місця проживання в м. Києві, оскільки більшу частину свого життя проживає саме в цій квартирі. В зв'язку з викладеними обставинами представник, просить виділити [PERSON] дві найменші кімнати в квартирі [ADDRESS]. Оскільки, [PERSON] як власник має також сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, то відповідно вони повинні сплачуватись порівну по 1/2частині [PERSON] та [PERSON] Оскільки сторони не можуть вирішити дане питання шляхом переговорів, а тому питання оплати квартирної плати і комунальних витрат просять вирішити в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. З зустрічним позовом не погодилась та просили суд відмовити в його задоволенні, оскільки вважає, що він не обґрунтований і не відповідає чинному законодавству. Представник [PERSON], який представляє інтереси опікуна [PERSON], яка дії від імені та в інтересах підопічного [PERSON] в судовому засіданні з первісним позовом не погодився, пояснюючи, що перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] ніхто не чинить, тому просив суд винести рішення про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю. А зустрічний просив задовольнити, яким визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділити в користування [PERSON] кімнату №7 в спірній квартирі, а [PERSON] виділити дві кімнати №2 та №3 в спірній квартирі, визнати порядок оплати квартирної плати та комунальних послуг у рівних долях по 1/2частині кожному, стягнути половину коштів в порядку регресу, які були сплачені [PERSON] за комунально-житлові послуги, в розмірі 5619,56грн. Представник Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування в судовому засіданні, зазначила, що приходячи з планової перевіркою до квартири [ADDRESS], власника [PERSON] в квартирі не бачила. Вважає, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. І тому, просила винести рішення відповідно до чинного законодавства. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.04.1999року [PERSON] склала заповіт, яким вона заповіла все своє майно, яке буде належати їй на час смерті, своїй доньці [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] у встановлений для прийняття спадщини строк, 29.06.2004р. звернулась до 15-ї Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за вказаним заповітом. При цьому зазначила, що є ще один спадкоємець на обов'язкову частину - чоловік [PERSON] Однак [PERSON] відмовився від своєї частки на спадкування. Таким чином, [PERSON] отримала в спадщину квартиру [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.08.2014р. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] другий чоловік померлої [PERSON], був зареєстрований на спірній житловій площі 29.03.1990р., виписаний 17.03.2000р. та був тимчасово зареєстрований у [ADDRESS], де мешкала [PERSON] зі сім'єю. За добровільною згодою [PERSON] і домовленістю, що [PERSON] буде проживати у спірній квартирі довічно та після оформлення [PERSON] право власності на спірну квартиру [ADDRESS], 19.10.2004р. [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі. В судовому засіданні [PERSON] зазначила, що у 2008році, її племінниця, зі своїм чоловіком звернулись до неї з проханням дозволити їм пожити у спірній квартирі. Зважаючи на те, що квартира складається з трьох кімнат, та відповідач проживав там одноосібно, вона не бачила проблеми в тому, щоб дозволити молодій сім'ї зайняти одну з кімнат, про що й повідомила відповідача. Однак [PERSON] не маючи жодних прав на квартиру, в ультимативній формі повідомив її про те, що нікого в квартиру він не пустить. Після того, як вона залишила квартиру, більше потрапити в неї не змогла, оскільки [PERSON] змінив замки на вхідних дверях. [PERSON] неодноразово намагалась потрапити до належної їй квартири, та жодного разу їй це не вдалось. [PERSON] перешкоджає їй в законному праві користування квартирою. 26.02.2009 року [PERSON] звернулась до Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві з заявою з приводу незаконного перешкоджання їй в доступі до її квартири. За матеріалами перевірки її заяви 03.03.2009 р. дільничним інспектором Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві Лобачем М.О. було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. В березні 2012 року [PERSON] в черговий раз мала безрезультатну спробу потрапити до своєї квартири. Після чого 21.03.2012 р. звернулась до Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявою, в порядку ст. 97 КПК України, та просила встановити особу (осіб), що знаходяться в її квартирі, перевірити інформацію щодо наявності в діях вищезазначених осіб ознак злочинів, передбачених ст. 162, ст. 129 КК України. Зазначене звернення було обумовлене тим, що на її чергову спробу потрапити до квартири їй у нецензурній формі відповідала особа (чи особи), голос яких не був схожий на голос [PERSON] Двері їй не відчинили, та «рекомендували» забиратись геть. На її наполегливе прохання відчинити двері та на її адресу лунали погрози фізичної розправи. За результатами перевірки даної заяви 27.03.2012 р. о/у ВКР Деснянського РУ ГУМВС м. Києва Шевчуком Ю.П. було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. У вищевказаній постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.03.2012р. зазначається, що вхідні двері у квартиру [ADDRESS], співробітникам міліції також не відчинили; крім того факт того, що громадянин [PERSON] зі своїми родичами перешкоджають [PERSON] доступу до власної квартири було підтверджено сусідами - [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] дійсно не впускає в квартиру [PERSON], що неодноразово чула, що [PERSON] намагається потрапити до своєї квартири викликаючи правоохоронні органи. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, відповідно до Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28.02.2013р [PERSON], 30.04.1928р. визнано недієздатним, призначено опікуном його дочку [PERSON], [INFO]. Ухвалою Апеляційного суду м.Києві від 05.11.2013р. рішення Деснянського районного суду міста Києва залишено без змін. В судовому засіданні під час допиту свідка, [PERSON], яка є доглядальницею [PERSON], зазначила, що [PERSON] та особисто вона не впускають в квартиру [PERSON] за вказівкою опікуна [PERSON] Таким чином, [PERSON] вже п'ять років не може потрапити до спірної квартири. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України, встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Судом встановлено, [PERSON] та його опікун [PERSON] порушує законні права [PERSON] на володіння, користування та розпорядження квартирою, яка належить їй на праві приватної власності. І тому, суд вважає що позовні вимоги первісного позову про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення підлягають задоволенню, оскільки, встановлено, що відповідач разом зі своїм опікуном чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою, замінює замки на вхідних дверях. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, [PERSON], починаючи з 19.10.2004року, користується спірною квартирою, в силу ст. 64 ЖК України, як член сім'ї нового власника квартири. Та обставина, що вони перестали бути членами однієї сім'єю, в силу ст. 156 ЖК України, не припиняє право [PERSON] користуватись указаною квартирою. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що з 1990р. за спільною згодою всіх членів сім'ї був визначений порядок користування квартирою [ADDRESS], з початку проживання [PERSON] разом з покійною дружиною, користуючись спірною квартирою, а з 2004р. [PERSON] користується кімнатою №2 (відповідно до схеми) в квартирі [ADDRESS] за згодою [PERSON] Суд, ставиться критично до пояснення представника позивача за зустрічним позовом про виділення [PERSON] дві найменші кімнати в квартирі [ADDRESS], так як [PERSON] недієздатний і разом з ним повинен проживати його піклувальник. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що опікун [PERSON] не проживає разом зі своїм підопічним. Має своє власне житло. Отже, у розумінні ч. 5 ст. 29 ЦК України, місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. [PERSON] має всі законні підстави забезпечити доглядом та лікуванням свого підопічного, який є її рідним батьком за місцям свого проживання. І тому, в частині вимоги зустрічного позову [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], суд

Outcome: partial