Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 10 жовтня 2014 року. Шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1505. В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства подружнє життя не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Разом не проживають протягом тривалого часу. Шлюб на даний час існує формально. Переконана, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. А тому, просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила шлюб розірвати. Вказувала на те, що з відповідачем спільно не проживає. Почуття до нього втрачені. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову заперечував. Бажає зберегти шлюб заради дитини. Вказував на те, що в їхні з дружиною стосунки втручається її мама, що і спонукало дружину до розірвання шлюбу. Заслухавши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 жовтня 2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1505 (а.с. 3). В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Статтею 24 СК України установлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Позивач втратили почуття любові до відповідача. Між сторонами відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Судом надавася сторонам строк для примирення, який виявився безрезультатним. Заперечення відповідача та його доводи про можливість примирення і збереження шлюбу не є переконливими, оскільки встановлені судом обставини життя сторін свідчать про формальність вжиття такого заходу. Бажання відповідача зберегти шлюб заради дитини, не може бути підставою для надання строку на примирення чи відмови в задоволенні позову, оскільки, розірвання шлюбу не тягне за собою припинення його батьківських прав і обов`язків щодо дитини. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що мають істотне значення. А тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved