Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2001 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року, розірваний. Спільне господарства не ведуть, не живуть однією сім»єю з червня 2012 року. Від шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має регулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, які проживають з нею, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, наполягала на їх задоволенні й просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно до їх повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погоджуючись сплачувати аліменти на утримання дітей у частці від його заробітку (доходу), оскільки він є працевлаштованою особою, щомісячно отримує заробітну плату, при цьому, не погоджуючись з мотивами звернення до суду з даним позовом, оскільки кошти щомісячно у добровільному порядку надає позивачці та дітям, окрім того він матеріально забезпечує сім»ю житлом, побутом у ньому, харчуванням тощо. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2001 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року, розірваний (а.с.5). Від шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Сторони з дітьми зареєстровані та проживають за єдиною адресою (а.с.9). Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету з червня 2012 року. З червня 2012 року по квітень 2014 року відповідач у добровільному порядку щомісячно надає позивачці пошти на утримання дітей, приймає самостійну участь у їх утриманні та вихованні, купує продукти харчування, речі тощо, сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за всю сім»ю, що визнається/не спростовується позивачкою. Відповідач працює, має регулярний дохід - щомісячну заробітну плату, частково приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дітей, які проживають разом зі сторонами, інших утриманців, крім синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], він не має. Востаннє кошти на утримання дітей відповідач надава позивачці в 12 квітня 2014 року. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дітей, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якої знаходяться малолітні діти, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, й має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дітей. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно до їх повноліття Суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню та, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей, дійсної участі батька в їх утриманні, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 травня 2014 року, й до досягнення сином [PERSON] повноліття, а потім в ромірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття сина [PERSON], але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки судом встановлено, що відповідач має постійний заробіток та має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі, що є достататніми й можливими, як для стягувача, так й отримувача аліментів. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей 14 березня 2014 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), й, оскільки сторони погодили, що кошти на утримання дітей відповідачем сплачені позивачці за квітень 2014 року, тому аліменти підлягають відрахуванню з 01 травня 2014 року. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1, 91, 84 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial