Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 27 липня 2002 року. Від спільного подружнього життя [INFO] у них народився син [PERSON]. Спільне життя між ними не склалося у зв'язку з тим, що вони не зійшлись характерами. Відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач не з*явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні своїх вимог. Фактично шлюбні відносини з відповідачем були припинені з 16 вересня 2015 року через створення відповідачем нової родини. Відповідач в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами погодився у повному обсязі. Враховуючи дані, що є в матеріалах справи та позицію учасників процесу, викладену у письмових заявах, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2002 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 158 (арк.спр. 9). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (арк.спр. 10). Із письмових заяв сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення перед судом не порушувалось. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved