Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що після смерті свого чоловіка [PERSON] вона 26.08.2021 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори, прийняла у спадщину жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На момент прийняття спадщини у вказаному будинку залишилась зареєстрованою відповідач [PERSON] , яка з 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, її місцезнаходження не відомо. Поважних причин, за яких би відповідач залишила будинок, не має. Всі витрати по утриманню будинку несе виключно вона. Реєстрація відповідача за адресою її будинку завдає їй додаткове фінансове навантаження, оскільки оплата за комунальні та інші послуги розраховується з урахуванням кількості зареєстрованих у житлі осіб. Також реєстрація відповідача у належному їй будинку заважає їй продати це майно. З метою усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позові, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] , будучи двічі сповіщеною про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ухвалою судді від 22.09.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Згідно з ухвалою суду від 22.10.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2021, посвідченого державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори Свиридовою А.В., реєстровий № 484. Право власності [PERSON] на цей будинок зареєстровано 26.08.2021, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Цей будинок позивач успадкувала після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с.6-7). \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 07.09.2021 та записами з домової книги у жилому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , з 30.07.2003 зареєстрована відповідач [PERSON] в якості сестри чоловіка позивача (а.с.8-10, 12, 19). Відповідно до акту Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 31.08.2021, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року за вказаною адресою не проживає (а.с.11). Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її мати, яка з 2017 року проживала у шлюбі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зі слів вітчима та його матері [PERSON] , які вже померли, їй відомо, що за цією адресою колись проживала [PERSON] сестра вітчима і донька баби [PERSON] , яка у 2014 році зібрала речі, пішла з дому і більше до нього не поверталася, місце її знаходження нікому не відомо. Особисто вона з [PERSON] не знайома, оскільки ніколи її не бачила. Свідок [PERSON] племінник позивача надав суду аналогічні пояснення. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що право власності на вищевказаний жилий будинок [PERSON] набула після того, як відповідач вже була зареєстрована у спірному жилому приміщенні в якості члену сім`ї попереднього власника вказаного житла. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги те, що відбувся перехід прав і обов`язків попереднього власника будинку до нового власника, у зв`язку з чим збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.9, 156 ЖК УСРС, ст.ст.386, 391 ЦК України,

Outcome: approved