Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина, що складається з земельної ділянки на території Чаруківської сільської ради та права на земельну частку (пай). В серпні 2016 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - на право на земельну частку (пай) нотаріусом було відмовлено, про що винесено відповідну постанову від 06.03.2020. Нотаріус вказала, що спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач зазначає, що сертифікат на земельний пай був втрачений, про що нею було опубліковане оголошення в газеті про згубу. Просила суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 0,0667 умовних кадастрових гектарів (багаторічні насадження), яка знаходиться на території Чаруківської сільської ради Луцького району, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . Ухвалою від 11.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 13.07.2020 до участі у справі залучено в якості співвідповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав викладених в заяві. Від відповідача Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Не заперечували щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позову не заперечувала. Від третьої особи державного нотаріуса надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6), спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . З копії матеріалів спадкової справи № 125/2016 заведеної до майна померлого [PERSON] (а.с. 19-26), встановлено, що [PERSON] звернулася в Луцьку районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розташовану на території Чаруківської сільської ради Луцького району. Інший спадкоємець [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (відділ у Луцькому районі) встановлено, що колишньому сільськогосподарському підприємстві «8 Березня» Луцького району Волинської області [PERSON] мав право на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ВЛ №0144540 виданого Луцького районною державною адміністрацією і зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №588 від 20.06.1997 року (а.с. 11). Відповідно до розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 30.05.1997 №191 «про уточнення грошової оцінки сільськогосподарських земель колективної власності» та розпорядження про зміни від 27.04.2000 №156, розмір земельної частки (паю) в колишньому «8 Березня» в розмірі 2,56 умовних кадастрових гектарів, в тому числі 0,0667 умовних кадастрових гектарів (багаторічні насадження). Тобто, [PERSON] було надано земельну частку (пай) в розмірі 2,56 в умовних кадастрових гектарах в тому числі 0,0667 умовних кадастрових гектарів (багаторічні насадження) (а.с. 12). Отже, за життя спадкодавець [PERSON] мав право на земельну частку, яке в силу вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, входить до складу спадщини та підлягає спадкуванню. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» Заповіт на спадкове майно померлий [PERSON] не складав. А тому, в даному випадку спадкування здійснюється за законом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, першої черги спадкування. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.05.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 3 Указу Президента України від 10.11.1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 ( 720/95 ) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (чинного на момент спірних правовідносин) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини підтверджується доказами наявними в матеріалах спадкової справи № 125/2016 заведеної до майна померлого [PERSON] . Окрім того, судом встановлено, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, на частину спадкового майна. Інша спадкоємиця - [PERSON] на спадкове майно не претендує, про що подала письмову відмову від прийняття спадщини. В ході судового розгляду справи [PERSON] подала заяву про визнання позову та не заперечувала щодо визнання права на земельну частку за позивачем. Отже, враховуючи викладене вище, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] мав право на земельну частку (пай) в СП «8 Березня» Луцького району Волинської області, а позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , в тому числі у вигляді права на вказану земельну частку (пай) площею 0,0667 умовних кадастрових гектарів (багаторічні насадження). Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай) сільськогосподарському підприємстві «8 Березня» Луцького району Волинської області, площею 0,0667 умовних кадастрових гектарів (багаторічні насадження), як на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved