Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з ПрАТ СК «Альфа Страхування» штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема: 3 % річних у розмірі 2 388,00 грн., пені в сумі 22 937,01 грн. та втрат від інфляції у розмірі 9 850,96 грн., а з [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 113 752,04 грн., мотивуючи несвоєчасністю виконання грошового зобов`язання по страховому відшкодуванню виплаченому ПрАТ СК «Альфа Страхування», а відносно [PERSON] перевищенням фактичної вартості відновлюваного ремонту її транспортного засобу над лімітом відповідальності ПрАТ СК «Альфа Страхування». Будучи належним чином повідомленими сторони в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 08 червня 2015 року водій [PERSON] близько 04 год. 20 хв. у місті Києві на перехресті вул. Боричів узвіз та вул. Володимирська узвіз, керуючи автомобілем Opel Vectra д.н.з. [NUMBER] не надав перевагу в русі автомобілю марки MG 350 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній, в результаті чого допустив з ним зіткнення, та в подальшому відбулось зіткнення з автомобілем Chevrolet Lacetti д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 16.11 Правил дорожнього руху, а вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Подільського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року у справі за матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності № 758/3652/16-п і, відповідно до приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. На момент настання дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа - страхування», згідно полісу №АЕ/3603832 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу з 27 червня 2015 року до 26 червня 2016 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн. Згідно договору № 0111-0109-0030 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави від 18 травня 2013 року, майнові інтереси [PERSON] , пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «MG 350», д.н.з. [NUMBER] , були застраховані Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Строк дії договору, за умови повної сплати страхових платежів, встановлений до 19 травня 2018 року. Вартість транспортного засобу оцінена в 124 900,00 грн. 09 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» з повідомленням про настання страхового випадку, однак 19 січня 2016 року їй було повідомлено про відсутність підстав для здійснення регламентної виплати, а відтак не погоджуючись із цим [PERSON] звернулась до суду про стягнення страхового відшкодування. Рішенням апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у справі № 755/82/17, яким задоволено позов та стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 1500,00 грн., пеню у розмірі 2 728,76 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 288,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 325,20 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а всього на загальну суму 57 393,16 грн. та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Постановою Верховного Суду від 27 червня 2018 року рішення апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року скасовано, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року залишено в силі. 27 липня 2018 року на виконання постанови Верхового Суду відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., витрат за проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 1 500,00 грн., пеню у розмірі 2 728,76 грн., три відсотки річних в сумі 288,00, інфляційних витрат за період з 12 жовтня 2016 року по 21 грудня 2016 року у розмірі 2 325,20 грн. та судовий збір 551,20 грн., на загальну суму 57 393,16 грн. Відповідно до частини першої статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини першої ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими. Тобто несплата страховиком страхового відшкодування у повному обсязі у передбачені законодавством строки, є неналежним виконанням грошового зобов`язання, внаслідок чого має місце прострочення виконання такого зобов`язання. Отже, підлягають застосуванню положення ст. 625 Цивільного кодексу України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною другою цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 524 та 533 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. Стаття 625 Цивільного кодексу розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу, зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Вбачається, що правильним є застосування ст. 625 Цивільного кодексу України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання у спорах, що виникають з договорів страхування. Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми (аналіз Верховним Судом України від 30 червня 2011 року судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12). Таким чином, з огляду на те, що страховиком було здійснено виплату по відшкодуванню штрафних санкцій за період з 12 жовтня 2016 року по 21 грудня 2016 року, а фактично їх виплату здійснено 26 липня 2018 року у [PERSON] виникає право вимоги за прострочення виконання грошового зобов`язання, а відтак підлягають стягненню з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» штрафні санкцій за період 22 грудня 2016 року по 26 липня 2018 року, зокрема: 3% річних, пеня та інфляційне збільшення боргу у розмірі 35 175,97 грн., а вимоги позову в цій частині задоволенню. Стосовно вимог позову щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, слід зазначити наступне. На виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у справі № 755/82/17 приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» серед іншого здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн. Зі звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 51547/1 від 10 серпня 2016 року завданого власнику транспортного засобу «MG 350», д.н.з. [NUMBER] вбачається, що: -до настання дорожньо-транспортної пригоди ринкова вартість КТЗ складала 194 464,00 грн.; -після настання дорожньо-транспортної пригоди вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу складає 187 647,33 грн. Утилізаційна вартість транспортного засобу «MG 350», д.н.з. [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди складає 30 711,96 грн., що вбачається зі звіту про утилізаційну вартість КТЗ № 56/22.10.17 від 30 жовтня 2017 року. Отже, різниця між вартістю транспортного засобу до, та після настання дорожньо-транспортної пригоди складає 163 752,04 грн., з яких 50 000,00 грн. на виконання рішення суду відшкодовано на користь позивача. Згідно з п. 32.7 частиною першою ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу є складовою загальної вартості матеріально: збитку відповідно до п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісні: транспортних засобів від 24 листопада 2003 року, затвердженої Наказом Міністерстві юстиції України та Фонду державного майна України, згідно з яким «Вартість матеріально: збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості». І підтверджується також правовою позицією ВСУ у справі № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року, в якій зазначено, що величина втрати товарної вартості автомобілю після дорожньо-транспортної пригоди має враховуватись судами при визначенні фактичного розміру заподіяної шкоди власнику. Відповідно до ч. 2ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Оскільки відповідальність відповідача ПрАТ СК «Альфа Страхування» обмежується розміром страхового відшкодування в сумі 50 000 грн., яка відшкодована позивачу на підставі рішення суду, різниця між фактичним розміром шкоди, завданої позивачу, у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу і страховою виплатою, що складає 113 752,04 грн підлягає стягненню із відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши вищевказані норми права, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного окремого доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі встановлених судом обставин,

Outcome: approved