Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 1,1212 га, розташованої в адмінмежах Червонослобідської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільського господарського виробництва. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини позивач та відповідач звернулися до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О.С. із заявами про прийняття спадщини, однак відповідач подала заповіт в якому мати зробила заповідальне розпорядження на все належне їй майно на сестру [PERSON] , тобто відповідача. Вважає зазначений заповіт недійсним, оскільки померла [PERSON] за віком та станом здоров`я не могла на час його складання належним чином усвідомлювати дії та керувати ними. У відзиві на позов відповідач позов не визнала з тих підстав, що на час посвідчення заповіту, [PERSON] розуміла значення своїх дій та могла ними керувати. Остання дійсно мала певні захворювання в силу свого віку, проте не страждала жодним психічним захворюванням, не перебувала на обліку у лікаря-психіатра . Заповіт від 26 березня 2018 року [PERSON] власноручно підписала, без сторонньої допомоги, що свідчить про розуміння та значення своїх дій. Просила у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26 лютого 2019 року на 15-30 год. 07 червня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті на 16 червня 2019 року на 09-00 год. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , який посвідчений 26 березня 2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 504. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, повідомлялась, належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються відповідною копією свідоцтва про смерть (а.с.10). Факт родинних відносин позивачки з померлою підтверджується копією свідоцтва про народження, відповідно до якого [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] , змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] ( а.с. 9) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 1,1212 га, розташованої в адмінмежах Червонослобідської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільського господарського виробництва. У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, позивач звернулась до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О.С. із заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви була заведена спадкова справа № 62778844. При звернення до приватного нотаріуса дізналася, що [INFO] [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В., та зареєстровано в реєстрі за № 504. [PERSON] є її рідною сестрою. Вважає, що в момент посвідчення заповіту мати була у вкрай тяжкому фізичному та психічному стані, оскільки на той час приймала заспокійливі ліки. Так, після перенесеного в 2015 році мікроінсульту, перебувала в депресивному стані, проявляла агресію, забувала події, а з 2017 року [PERSON] вже не могла за собою постійно доглядати, потребувала сторонньої допомоги. Згідно положень частини 1 статі 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 293 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені ( ст. 225 ЦК України ). Згідно роз`ясень, які містяться у п.п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений особою до визнання її недієздатною, не може бути змінено чи скасовано її опікуном. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Для визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними . Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Під час розгляду справи судом було витребувано медичні документи, відносно померлої [PERSON] з Черкаської центральної районної лікарні. На виконання ухвали суду 25.02.2020 року надійшла відповідь за підписом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Черкаська центральна районна лікарня Черкаської районної ради про неможливість виконання ухвали суду, у зв`язку із відсутністю медичних документів в розпорядженні лікарні, так як [PERSON] на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не перебувала (а.с. 114). Також представником відповідача адвокатом Василенко О.В. надано суду відповідь комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» на його адвокатський запит про те, що [PERSON] , [INFO] під наглядом лікаря - психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради не перебувала. ( а.с.56). На запит суду Комунальне некомерційне підприємство « Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради « повідомило про те, що [PERSON] у вказаній лікарні за період з 1983 року на лікуванні не перебувала. (а.с.64) . У зв`язку із відсутністю медичних документів, які б підтверджували доводи позивача про наявність психічних захворювань у померлої, судом відмовлено у призначенні посмертної судово-психіатричної експертизи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які мешкали по сусідству з померлою [PERSON] пояснили суду, що остання до смерті завжди почувалася добре, самостійно рухалася, спілкувалась із сусідами, могла готувати собі їжу, була присутня на поминальних днях на кладовищі весною 2018 року, де спілкувалася з ними. При цьому, суд критично ставиться до показань в судовому засіданні свідка з боку позивача [PERSON] про наявність психічних захворювань у спадкодавця, оскільки вказаний свідок не є спеціалістом в області психіатрії, є донькою позивачки, а її показання є суперечливими і не узгоджуються з іншими доказами у справі. З наведених вище мотивів суд не приймає до уваги і покази свідка зі сторони відповідача [PERSON] який є сином відповідачки. Представником позивача також було заявлено клопотання про допит у судовому засіданні свідка [PERSON] , яка пояснила в судовому засіданні, попередньо ознайомившись із копією медичної картки стаціонарного хворого № 7852 від 27.11.2015 року, долученої до матеріалів справи позивачем, що дійсно [PERSON] була доставлена лікарями швидкої допомоги до Черкаської районної лікарні 27.11.2015 року та перебувала на лікуванні по 04.12.2015 року у зв`язку із гострим порушенням мозкового кровообігу. Так як хвороба викликала короткочасний розлад здоров`я, [PERSON] перебувала в лікарні не значний проміжок часу та була виписана з лікарні. При цьому, хвора лікарем-психіатром не оглядалась. Надаючи пояснення про запис у медичній картці [PERSON] щодо виявлення у неї «психозу» та застосування заспокійливих медичних препаратів пояснила, що даний запис міститься під записом про виклик до [PERSON] лікаря хірурга. Згідно записів, які були зроблені нею, порушення та зниження пам`яті, адекватність хворої [PERSON] , нею, як лікарем не перевірялась. В подальшому з кінця 2015 року і до дня смерті, [PERSON] до лікувального закладу не зверталась та медична допомога їй не надавалась. Оскільки суду не було надано оригінал зазначеної медичної картки, та отримано інформацію з лікувального закладу про відсутність картки у Комунальному некомерційному підприємстві «Черкаська центральна районна лікарня» суд відхиляє докази позивача (записи у копії медичної картки померлої) щодо встановлення діагнозу - сильний психоз та застосування психотропних препаратів, як на підтвердження факту не усвідомлення [PERSON] своїх дій та можливість ними керувати. Припущення позивача, що певні особи, скористались хворобливим станом її матері, яка не могла самостійно поїхати до нотаріуса, спростовується заявою [PERSON] про те, що нею самостійно прочитано заповіт і власноручно нею підписано (а.с. 13). Приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В. особу [PERSON] яка підписала заповіт, встановлено, її дієздатність перевірено. Таким чином, враховуючи те, що під час складання та посвідчення оспорюваного заповіту заповідач могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому обставини, на які послався позивач не знайшли свого підтвердження в ході її розгляду, підстав для визнання його недійсним немає. Тому розпорядження на випадок смерті [PERSON] відповідало її внутрішній волі з приводу бажання того, щоб належне йому майно перейшло у власність доньки [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 76, 77, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, адже підстав вважати, що [PERSON] в момент складання заповіту перебувала у стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними немає. Отже, у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсними заповіту від 26.03.2018 року слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed