Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання квартири № 76, що розташована в буд. №53 по вул. Республіканській м. Запоріжжя особистою приватною власністю. В обґрунтування позову зазначено, що з 19.07.2014 року позивач перебувала з відповідачем [PERSON]Ю у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2017 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем [PERSON] за особисті кошти було придбано нерухоме майно - квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], та здійснено державну реєстрацію права власності на ім?я позивача. Але, незважаючи на те, що вказана квартира була придбана за особисті кошти позивача, відповідач претендує на частку цієї квартири, оскільки вона була придбана під час перебування у шлюбі, внаслідок чого позивач вимушена звернутися до суду та просить визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з?явилася. Про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлена своєчасно та в установленому законом порядку, про свідчать розписки в отриманні судової повістки, що маються в матеріалах справи(а.с.64,65). Представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру, надав суду заяву, відповідно до якої просить позов [PERSON] задовольнити, та у зв?язку із визнанням позову відповідачем ухвалити рішення у підготовчому засіданні, яке провести без його участі та участі позивача(а.с.79). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з?явився. Про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлений своєчасно та в установленому законом порядку. Суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, просить справу розглянути без його участі(а.с.76). Також, через канцелярію суду відповідач [PERSON] надав заяву, відповідно до якої просить ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, позовні вимоги визнає в повному обсязі(а.с.77). Відповідно до п.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положеннями ч.3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. В поданому відзиві та своїй письмовій заяві відповідач [PERSON] зазначив, що він позов [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю визнає у повному обсязі. При зазначених обставинах суд, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у зв?язку із визнанням позову відповідачем [PERSON], оскільки у справі наявні законні підстави для задоволення позову, так як визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи з наступного. Згідно свідоцтву про шлюб серії І-ЖС №142155, позивач [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) А.П. та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2014 року(а.с.4). Шлюб між подружжям було розірвано на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2017 року, яке набрало законної сили 20.11.2017 року(а.с.5). З розписки від 17 травня 2014 року вбачається, що позивач [PERSON] взяла у [PERSON], [PERSON] в борг грошову суму у розмірі 170000грн., з яких 150000грн. на придбання квартири і 20000грн. для організації весілля(а.с.9). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №12135, позивач [PERSON] придбала за 150000грн. квартиру [ADDRESS](а.с.6-7). Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Позивач [PERSON] в установленому законом порядку зареєструвала своє право власності на спірну квартиру, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2015 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкту нерухомого майна - квартири № 76, розташованої в буд. 53 по вул. Республіканській м. Запоріжжя відсутні будь-які обтяження(а.с.82-83). Судом встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю позивача [PERSON] стала та обставина, що відповідач [PERSON] претендує на частку квартири [ADDRESS], оскільки ця квартира була придбана під час шлюбу з позивачем [PERSON], у зв?язку з чим позивач на даний час позбавлена можливості розпорядитися на свій розсуд нерухомим майном, яке належить їй на праві власності. Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічні положення містяться у статті 328 ЦК України, відповідно до якої, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором(ч.1 статті 5 ЦПК України). Положення щодо захисту права власності містяться в ЦК України. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Глава 7 Сімейного кодексу України регламентує право особистої приватної власності дружини та чоловіка. Зокрема, положеннями статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, окрім іншого, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто. Глава 8 СК України регламентує право спільної сумісної власності подружжя та відповідно до ст. 60 цього Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку(доходу). Отже, зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у шлюбі існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визнається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Таким чином, для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя визначальним є не лише факт набуття майна під час шлюбу, а і той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час не оспорює право особистої приватної власності позивача [PERSON] на спірну квартиру, право власності на яку зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку, про що зазначено відповідачем у письмовому відзиві на позовну заяву та окремо поданій ним суду письмовій заяві(а.с.76,77). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників(ч.1 ст. 82 ЦПК України). З поданого відповідачем [PERSON] відзиві на позовну заяву вбачається, що він не заперечує проти того, що спірна квартира була придбана позивачем [PERSON] за її особисті кошти(а.с.76). Таким чином, у зв»язку із визнанням відповідачем позову під час підготовчого провадження, будь-яких доказів щодо спростування доводів позивача ним не було надано, а тому суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі, так як у справі наявні законні підстави для його задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved