Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь кошти за сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 вересня 2004 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. З 26 лютого 2016 року фактично шлюбних відносин не мають. Кожен живе окремо, спільного господарства відповідно не мають, не спілкуються. Подружнє життя зруйновано тим, що 26 лютого 2016 року її чоловік, [PERSON], покинув родину. Він одночасно припинив виконувати свої зобов'язання як батька дитини, так і її чоловіка. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, адже це суперечитиме її інтересам та інтересам їхнього сина. Вона намагалася примиритися з чоловіком, проте він дав зрозуміти, що сімейне життя йому більше не цікаве. Беручи до уваги цей факт, вважає, що примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача, в якому просила суд розглянути справу без її участі. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Зазначила, що сторони не проживають спільно з 26 лютого 2016 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу, проте заперечує щодо підстав, з яких позивач бажає розірвати шлюб. Пояснив суду, що приїхавши додому з відрядження дружина забрала у нього ключі від вхідних дверей квартири та не надавала доступу до квартири. З 26 лютого 2016 року вони з позивачем не проживають спільно. Наразі вони ведуть перемовини щодо врегулювання питання про поділ майна, утримання дитини. Свій обов`язок утримувати дитину, він як батько не припиняв. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтримав надані відповідачем пояснення. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 23 вересня 2004 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 2175 (а.с.3). Сторони від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з лютого 2016 року, з цього часу не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: approved