Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON], про визначення частки у спільному майні, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зазначала, що [INFO] померла її мати, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві 31.01.2004 р., після смерті якої відкрилася спадщина, заведена спадкова справа № 66/2004. Прийняла спадкове майно відповідно до заповіту, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 20.07.1998 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1298. 28.12.2009 р. вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON], державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2697 на спадкове майно, що складається з 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. [INFO]. помер чоловік її матері, - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві 10.08.2014 р. Шлюб між ним та її матір'ю було зареєстровано 19.10.1958р. та тривав до смерті її матері. [PERSON] не був її батьком, тому вона не є його спадкоємицею. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняла [PERSON], його спадкоємиця за заповітом, спадкова справа № 481/2014. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-285, [PERSON] отримала у спадщину квартиру [ADDRESS], що складається з трьох кімнат, загальною площею 72.0 кв.м, жилою площею 41.2 кв.м.. Зазначена квартира була зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 13.01.1999 р., згідно з розпорядженням (наказом) від 07.12.1998 р. за № 767-С та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна і записано у реєстрову книгу за реєстровим № 709/31313 від 26 січня 1999 р.. Ця квартира була придбана [PERSON] у шлюбі з [PERSON], і є їх спільною сумісною власністю подружжя. У липні 2015 р. звернулася до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] після померлої матері. Листами від 06.07.2015 р. № 675/02-14 та від 20.07.2015 р. № 2997/02-14 Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора відмовила у видачі такого свідоцтва у зв'язку з тим, що вказана квартира зареєстрована за [PERSON], чоловіком [PERSON], а також зазначила, що виділити частку померлої [PERSON] у спільному майні подружжя можливо тільки у судовому порядку. Враховуючи те, що спірна квартира була придбана у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, не дивлячись на те, що документи оформлені на одного з подружжя а тому її матері [PERSON] належала ? частина вказаної квартири. Таким чином, вона має право на спадкування 1/2 частини квартири після померлої матері. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене [PERSON], державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 3-285, видане [PERSON] на спадщину - квартиру [ADDRESS], всупереч нормам ЦК України, зокрема, ст. 1218, 1225,1226, 1268, 1270, 1296 ЦК України, ст. 60 СК України, а тому, на підставі частини першої ст. 203, частини першої ст. 215 ЦК України є недійсними. Посилаючись на зазначені обставини просила визначити, що частка померлої [INFO] р. [PERSON], в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], що складається з трьох кімнат, загальною площею 72.0 кв.м, жилою площею 41.2 кв.м., становила 1/ 2 частину; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене [PERSON], державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 3-285, видане [PERSON] на спадщину - квартиру [ADDRESS], що складається з трьох кімнат, загальною площею 72.0 кв.м, жилою площею 41.2 кв.м. У судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому повному підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON], позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі , зазначивши наступне. [INFO] року помер її батько, [PERSON], [INFO], під час свого життя батьком 20.07.2004 р. був складений заповіт, за яким він заповів їй трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], видане їй Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 19.03.2015 р. після померлого батька, [PERSON] відповідає вимогам закону, підстав для визнання його недійсним немає. Немає і підстав для задоволення позову про визначення частки померлої [PERSON] у спільному майні подружжя , оскільки судом не може бути вирішено питання про права осіб , які не є сторонами процесу та узв»язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справі, дослідивши письмові докази у їх сукупності дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.1958 р. (а.с. 11). [PERSON], мати позивачки, померла [INFO] р., про що свідчить свідоцтво про смерть від 31.01.2014 р. (а.с. 6). [INFO] р. помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть від 10.08.2014 р. (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 13 січня 1999 року квартира [ADDRESS] , на праві власності належала [PERSON] (а.с. 10). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Частинами 1 - 3 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (ч. 1 ст. 1241 ЦК України). Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою листом від 06.07.2015 р. було повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після померлого [PERSON] , оскільки вона не є його спадкоємцем за законом (а.с. 12). Черговість спадкування за законом встановлена главою 86 ЦК України. До спадкоємців за законом відповідно до гл. 86 ЦК України після померлого [PERSON] [PERSON] не відноситься. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Обґрунтовуючи позов про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.03.2015 року, виданого Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , після померлого [PERSON], позивачка посилалася на те, що воно суперечить ст. ст. 1218, 1225, 1268, 1270, 1296 ЦК України, ст. 60 СК України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України повинно бути визнано недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону встановлені параграфом 2 глави 16 розділу ІV ЦК України. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] була придбана за час шлюбу [PERSON] і [PERSON] Право власності на квартиру було оформлено на [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 28.12.2009 року власником майна - 32/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], після померлої [PERSON] є її донька [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 66-2004 , заведеної після померлої [PERSON] питання щодо оформлення прав на частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] ні позивачем, ні [PERSON] , ні іншими спадкоємцями не піднімалося (а.с. 42 - 73). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 19.03.2015 року власником майна - квартири [ADDRESS] , після померлого [PERSON] є його донька [PERSON] (а.с. 9). Суд дійшов висновку, що свідоцтво про право на спадщину на зазначену квартиру за заповітом від 19.03.2015 р. було видано [PERSON] відповідно до вимог ЦК України, будь-яких порушень норм ст. 1301 ЦК України при видачі свідоцтва судом не встановлено. До того ж, свідоцтво про право на спадщину не є правочином, а тому підстав для визнання його недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України немає. Не підлягає задоволенню і позов в частині визначення частки подружжя у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, саме: померлої [PERSON], оскільки вирішення питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, статей 27-31 ЦПК України.

Outcome: dismissed