Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, зазначивши, що [INFO] помер її брат [PERSON] . Після смерті брата залишилось спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформлення спадкового майна їй стало відомо, що на квартиру у 2005 році Заводським районним судом накладено арешт на нерухома майно. 21 вересня 2006 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Дніпродзержинська винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження, на теперішній час виконавчий документ повернуто стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Тому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] , житловою площею 15,1 кв.м., загальною - 29,6 кв.м., в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] ; зняти обтяження з квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області, скасувавши арешт, накладений постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 21 вересня 2006 року та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові. Відповідач в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області судове засідання в судовому засідання не заперечував в задоволенні позовних вимог. Представник Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження по справі. Вислухавши позивача, відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.16), але [PERSON] [INFO] помер (а.с.7). Позивач [PERSON] є сестрою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5, 12). Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2006 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Дніпродзержинська винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборон на його відчуження (а.с.15). Згідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата [PERSON] , в зв`язку з тим, що на ім?я померлого у 2005 році Заводським районним судом м. Дніпродзержинська накладено арешт та Заводським відділом державної виконавчої служби м. Кам?янське ГТУЮ у Дніпропетровській області запропоновано звернутись до суду про зняття арешту з майна(а.с.9). Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. ст. 1216, 1222, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Враховуючи викладене та те, що вищезазначене нерухоме майно належало померлому на законних та відповідно до вимог ЦК України, позовні вимоги в частині скасування такого арешту підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, де власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS] слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, що права власності на нерухоме майно, оспорюється або не визнається відповідачем.

Outcome: partial