Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 04.09.2018 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви. Здійснити судовий запит до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо отримання судом реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON], [INFO], без якого не можливе виконання судового рішення. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначає, що в шлюбі з відповідачем народилася дитина [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року у них з відповідачем відсутні шлюбно сімейні відносини, відповідач не приймає ніякої участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою. У судове засідання позивача [PERSON] не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву про зменшення розміру аліментів до 1000,00 грн. щомісячно на утримання дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву про часткове визнання позову, не заперечував проти стягнення з нього 1000,00 грн. аліментів щомісячно на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 19 січня 2013 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 19.01.2013 р. зроблено відповідний актовий запис за № 8. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський реєстраційної служби Первомайського міського управління юстиції Харківської області. Державний орган, що видав свідоцтво: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський реєстраційної служби Первомайського міського управління юстиції Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія I ВЛ № 197727 від 19.01.2013 року. [PERSON] народився 25 лютого 2013 року в м. Харкові, про що 19 березня 2013 року складено відповідний актовий запис № 276. Його батьками записані: батько [PERSON], мати [PERSON]. Місце державної реєстрації: Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Орган державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво: Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження серія I ВЛ № 304115 від 19.03.2013 р. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що рішенням суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано, але копію цього рішення суду не надала. Факт проживання спільної сина із позивачем відповідач не заперечував. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обовязку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини, стану здоровя та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обовязку по утриманню дитини. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що позивач зменшила позовні вимоги про стягнення аліментів до 1000,00 грн., а відповідач визнав позов в цій частині, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. На підставі викладеного, враховуючи, положення ст. 430 ЦПК України, наявність зобовязання щодо утримання дитини у обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов належить задовольнити та допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 150, 155, 180 184, 191 СК України,

Outcome: approved