Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Посилаючись на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] .\~Звідповідачем не може дійти згоди щодо порядку користування даною квартирою, оскільки їй чиняться перешкоди у доступі до квартири, відповідач не бажає з нею укладати будь-яких домовленостей щодо порядку користування даною квартирою. \~ \~ \~ \~У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй у користування 1-а кімнату, житловою площею 13,1 кв. м., 3-а кімнату, житловою площею 19,0 кв. м., балкон 0,9 кв. м., балкон 1,6 кв. м., а відповідачу виділити у користування 2-а кімнату, житловою площею 14,1 кв. м., при цьому, просить залишити в спільному користуванні співвласників квартири кухню, площею 11,5 кв. м., ванну кімнату, площею 3,3 кв. м., вбиральню, площею 2,0 кв. м., коридор, площею 14,8 кв. м., комору, площею 0,8 кв. м., лоджію, площею 2,7 кв. м., вбудовану шафу, площею 2,5 кв. м., та стягнути з відповідача в свою користь судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 83,8 кв. м., житловою площею 46,2 кв. м., належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу [PERSON] в розмірі 1/2 частки, та відповідачу [PERSON] в розмірі 1/2 частки, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 14309802 та договором купівлі продажу нерухомого майна від 10.12.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. Відповідно до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 09.10.2013 р. ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», квартира складається з: 1-а кімнати, житловою площею 13,1 кв. м.; 2-а кімнати, житловою площею 14,1 кв. м.; 3-а кімнати, житловою площею 19,0 кв. м.; кухні, площею 11,5 кв. м.; ванної кімнати, площею 3,3 кв. м., вбиральні, площею 2,0 кв. м., коридору, площею 14,8 кв. м., комори, площею 0,8 кв. м., балкона, площею 0,9+1,6 кв. м., лоджії, площею 2,7 кв. м., вбудованої шафи. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року у справі № 607/22826/19 вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 вересня 2010 року відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1360. У судовому засіданні з`ясовано, що сторони по справі зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] . Однак, після розірвання шлюбу позивач з метою уникнення конфліктних ситуацій планує встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності \~є право особи \~на річ (майно), яке вона здійснює \~відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Згідно \~ст. 319 \~ЦК України, власник \~володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти \~щодо свого майна \~будь-які дії, що не суперечать закону. \~ Відповідно до ч. 1 п. 14\~Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»:- квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов». За правилами \~ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитись про \~порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. \~Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Аналіз вказаної норми права дає підстави стверджувати, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що оскільки право на користування позивачем частиною квартири, яка належить їй на праві власності порушується та враховуючи, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності, тому наявні правові підстави для встановлення порядку користування квартирою. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, пояснивши, що у неї з відповідачем будуть виникати конфліктні стосунки, які склалися на ґрунті того, що вона буде проживати у вказаній квартирі, а тому, самостійно досягти згоди щодо порядку користування даною квартирою вони не можуть. \~ \~ \~ \~Встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір щодо користування спірним майном і самостійно вони його вирішити не можуть. При встановленні порядку користування квартирою кожному із співвласників передається в користування конкретна частина спірного майна, виходячи із його частки в праві спільної власності. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6, 7\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги інтереси кожного із сторін, враховуючи, що відхилення від ідеальних часток не є значним, а також, те, що дана квартира є трьохкімнатна, що порядок користування спірною квартирою, який просить встановити позивач не буде суперечити житловим інтересам відповідача, і відповідати частці позивача у спільному майні, суд приходить до висновку за необхідне виділити у користування кожному із сторін окрему житлову кімнату із врахуванням сімейних відносин та не позбавляти сторін користування, необхідним в такому випадку, інших приміщень квартири, а тому, вважає про можливість часткового задоволення позовних вимог та встановлення наступного порядку користування квартирою [ADDRESS] , загальною площею 83,8 кв. м., житловою площею 46,2 кв. м., між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , наступний: виділити [PERSON] , в користування 1-а кімнату, житловою площею 13,1 кв. м., балкон, площею 0,9 кв. м., 2-а кімнату, житловою площею 14.1 кв. м., яка розташована в квартирі [ADDRESS] ; виділити [PERSON] , в користування 3-а кімнату, житловою площею 19,0 кв. м., балкон, площею 1,6 кв. м., яка розташована в квартирі [ADDRESS] ; залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] , кухню, площею 11,5 кв. м., лоджію, площею 2,7 кв. м., ванну кімнату, площею 3,3 кв. м., вбиральню, площею 2,0 кв. м., комору, площею 0,8 кв. м., коридор, площею 14,8 кв. м., що розташовані в квартирі [ADDRESS] . Щодо вимоги про виділення позивачу житлової кімнати 3-а, площа якої є найбільшою серед інших двох кімнат, які виділені позивачу, суд сприймає критично, оскільки відповідач, як співвласник даного житла, також має право на її користування, а тому, вказана вимога підлягає частковому задоволенню, відтак в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Також, суд зазначає, що сторони не заявляли вимоги про припинення права спільної часткової власності та стягнення матеріальної компенсації. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial