Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області про визначення за собою права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що являється спадкоємцем за законом після померлої [INFO] року її баби [PERSON]. Спадкове майно померлої складається із житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS]. Позивач у встановлений законом термін подала заяву про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину в вигляді вищевказаного спадкового будинку їй було відмовлено нотаріусом через відсутність правовстановлюючих документів на нього на ім'я померлої. В зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦР УРСР та ЦПК України позивач звертається за захистом своїх прав до суду та просить суд визнати її право власності в порядку спадкування на вищевказаний спадковий будинок. Позивач та її представник - адвокат Василенко А.П. в судове засідання не з'явились, надіслали письмові заяви про розгляд справи без їх участі та повне підтримання позовних вимог. Представник відповідача - Шишацької селищної Полтавської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову всіма відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. [INFO] року с. Шишаки Шишацького району Полтавської області помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Шишацькою селищною радою Полтавської області 26 листопада 1991 року (а.с.9). [INFO] року у с. Шишаки Шишацького району Полтавської області померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Шишацькою селищною радою Полтавської області 03 січня 1996 року (а.с.8). До дня смерті [PERSON] проживала [ADDRESS]. Разом з нею проживала невістка - [PERSON], що підтверджується довідкою Шишацької селищної ради за № 78 від 21.05.2014 року (а.с.20). Позивач [PERSON], [INFO] є онукою померлої [PERSON] за батьківською лінією, що підтверджується окремими матеріалами справи в їх сукупності (а.с. 5-7, 11). Відповідно до вимог ст. 528 ЦК УРСР [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON], оскільки батько спадкоємця (син спадкодавця) [PERSON] помер до дня відкриття спадщини, а саме [INFO] року, Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] та 21.11.2000 року державним нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори Голубицькою Н.І. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом АВО № 134947 на спадкове майно померлої, яке складається з права на земельну частку (пай) в КСГП «Шишаки» в розмірі 3,66 умовних кадастрових гектарів (а.с.10). Інші спадкоємці, що прийняли спадщину чи претендують на неї відсутні, що встановлено із Інформаційних довідок зі спадкового реєстру № 38281488 та 38281457 від 04.09.2014 року (а.с.37-38). Спадковий будинок, на якій претендує позивач згідно технічного паспорту ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації та «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 52, реєстровий № 6-779) розташований по [ADDRESS] складається з житлового будинку 1955 року побудови загальною площею з урахуванням літніх приміщень 69,5 кв.м., жилою площею 34,7 кв.м. (літ - А-1), сараїв (літ - Б, В), погребу вхідного (літ. - Г), вбиральні (літ. - Д), огорожі (№ 1), колодязю (№ 2) (а.с.12-16). Згідно довідки виконкому Шишацької селищної ради Полтавської області від 01.09.2014 № 1172 домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 5 (особовий рахунок № [NUMBER]), станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на 01.07.1990 року були: голова двору - [PERSON], син - [PERSON]. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку знаходиться в користуванні. Свідоцтво про право власності на землеволодіння не видавалось (а.с. 40). Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що спадщина [PERSON] відкрилась [INFO] року та була прийнята позивачем відповідно до вимог п. 2 ст. 549 ЦК УСРС, чинного на час відкриття спадщини, суд застосовує до даного цивільного спору положення про спадкування визначені ЦК УРСР. Як встановлено судом із змісту технічного паспорту спадковий будинок разом з господарсько-побутовими приміщеннями були побудовані в період з 1955 по 1983 роки. В зв'язку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується й тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про селищну раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 5, особовий рахунок [NUMBER] Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 40) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок по [ADDRESS], який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1955 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а члени колгоспного двору померли в 1991 та 1995 роках. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті та іншим членам його родини ніким не оспорюєтся. Постановою державного нотаріуса Шишацької районної державної нотаріальної контори Голубицької Н.І. від 12 серпня 2014 року № 214/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я померлої на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.21). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтями 529 та 530 ЦК УРСР визначено дві черги спадкоємців та коло осіб, які входять до кожної з них. Так, згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний будинок по [ADDRESS] належав членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину. Як встановлено судом спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] року не заводилась, заповіту він не залишив, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 38323985 та 38323970 від 10 вересні 2014 року (а.с.42-43). Залишившись проживати у спадковому житловому будинку та не заявивши відмову від спадщини мати померлого [PERSON] відповідно до п.1. ч.1. ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину у вигляді належної померлому [PERSON] за його життя частки у спірного житлового будинку, вступивши у володіння та управління вказаним спадковим майном. Таким чином, успадкувавши після смерті свого сина [PERSON] частку, яка б належала останньому в разі її визначення у спільному сумісному майні у вигляді спірного житлового будинку, з врахуванням частки, яка б належала їй в разі її визначення, спадкодавець [PERSON] на час смерті мала право на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] в цілому. Успадкувавши після смерті [PERSON] належний їй житловий будинок спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлена можливості оформити його на своє ім'я через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця, що є перешкодою для реалізації нею права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved