Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, виховання дитини. З кінця жовтня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року з [PERSON] в корить позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач не приймає участі в утриманні сина, матеріальної допомоги не надає. На даний час вона з сином проживають в [ADDRESS] . Відповідач мешкає у м.Кам`янське Дніпропетровської області. Дитині забезпечені гідні умови проживання, матеріальна стабільність. Позивач піклується про здоров`я та розвиток дитини. В той самий час відповідач близько трьох років не надає матеріальної підтримки, не виявляє зацікавленості у житті дитини, з сином не спілкується. При цьому батько жодним чином не позбавлений інформації щодо місця перебування дитини, також відсутні і перешкоди для спілкування. Це свідчить про ухиляється від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на викладене позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 31 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 листопада 2021 року о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Представник служби у справах дітей Дубчук Ж. В. в судовому засіданні щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] не заперечила, так як останній дійсно дитиною не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд доходить висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши доводи позивача, представника третьої особи, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2018 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 30 липня 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист у справі № 201/1978/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, який перебуває на виконанні в Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Згідно копії довідки про заборгованість по аліментах від 07.07.2021 року №17969, виданої Заводським відділом ДВС у місті Кам`янське, вбачається, що борг [PERSON] по сплаті аліментів станом на 1 липня 2021 року становить 83090,99 грн. Встановлено також, що на примусовому виконанні в Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває також виконавчий лист №167/881/20 виданий 01 грудня 2020 року Рожищенським районним судом Волинської області на підставі рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 52811,99 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Заборгованість станом на 07.07.2021 року по даному виконавчому листі не сплачена. Таким чином, встановлено, що неповнолітній син [PERSON] , 2011 року народження проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем [PERSON] . З довідки №126 від 31.05.2021 року та характеристики №79 від 31 травня 2021 року, виданих комунальним закладом освіти «Сердня загальноосвітня школа №58» Дніпровської міської ради вбачається, що [PERSON] дистанційно закінчив навчання у 4 Б класі, батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, успіхами дитини у навчанні не цікавиться. Дана обставина підтверджується також характеристикою від 07.06.2021 року, згідно якої вбачається, що [PERSON] є учнем Рожищенської дитячо-юнацької спортивної школи та характеристикою від 01.07.2021 року згідно якої вбачається, що [PERSON] відвідує заняття « Легоконструювання » у студії розвитку дитини Nana Banana , супроводжує дитину на заняття та з занять мати [PERSON] , а також всі матеріальні витрати на потреби дитини здійснює остання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На думку суду, відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого сина, вихованням останнього не займається, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Дана правова позиція узгоджується постановою Верховного суду від 23.01.2020 у справі № 755/3644/19. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. В судовому засіданні встановлено, що позивач самостійно виховує сина [PERSON] , [INFO] та створює належні умови для його навчання та розвитку. Відповідач натомість ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо не цікавиться життям сина. Оцінюючи кожен доказ окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, а тому його слід позбавити батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, згідно клопотання [PERSON] судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: approved