Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до заповіту від 22.12.2016 року, серії [NUMBER] , посвідченого приватним нотаріусом Годованним О.В., [PERSON] заповіла належну її квартиру [ADDRESS] , та все належне їй майно на час смерті, позивачу. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1870 від 23.10.2002 року, виданого державним нотаріусом третьої Херсонської державної нотаріальної контори Лисенко Л.П. Відповідно до законодавства України право власності на вищезазначене нерухоме майно було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації. 26.12.2016 року [PERSON] померла. 27.01.2017 року позивач звернулася до нотаріуса з заявою про відкриття спадкової справи. Нотаріусом була відкрита спадкова справа, про що позивачу було видано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Однак, [PERSON] стало відомо, що 04.01.2017 року державним реєстратором Буглак Ю.О. було винесено запис про те, що власником зазначеної квартири став [PERSON] , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу №2175, виданий 04.12.2002 року Херсонською товарно-сировиною біржею «Легіта». Як виявилося в подальшому, договір купівлі-продажу №2175, виданий 04.12.2002 року Херсонською товарно-сировиною біржею «Легіта» нотаріально не посвідчений. Позивач вважає, що рішення державного реєстратора Буглак Ю.О., щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] , за [PERSON] є протиправним та суперечить нормам законодавства. Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири №2175 від 04.12.2002 року, Херсонської товарно-сировиної біржі «Легіта», [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м. Зазначена квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-1670 від 23.10.2002 року, виданого державним нотаріусом Третьої Херсонської нотаріальної контори Лисенко Л.П. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №79056334, сформованої 27.01.2017 року вбачається, що 04.01.2017 року державним реєстратором Херсонської міської ради Херсонської області Буглак Ю.О. проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру загальною площею 45,3 за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 18644551. В даному випадку державну реєстрацію вчинено на підставі договору купівлі-продажу №2175, виданого 04.12.2002 року Херсонською товарно-сировиною біржею «Легіта». Відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) житлового будинку, іншого нерухомого майна. Отже, оскільки договір купівлі-продажу №2175 нотаріально не посвідчений, він не може бути підставою для внесення даних до реєстру. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Херсонської міської ради Херсонської області Буглак Ю.О. від 04.01.2017 року «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 18644551). Стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 704,80 грн. за рахунок державних асигнувань. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.10.2018 року здійснено перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження з викликом сторін в загальне позовне провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2018 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування державної реєстрації нерухомого майна задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.01.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] за позовом [PERSON] до Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування державної реєстрації нерухомого майна. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача Херсонської міської ради надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені. Договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] є угодою у розумінні ст.41 ЦК УРСР. Укладаючи угоду, сторони вільно обрали контрагент, встановили умови договору та узгоджували форму такої угоди, що повністю відповідає діючому законодавству. В договорі, що був поданий для проведення реєстраційних дій прописано, що право власності на квартиру виникає з моменту реєстрації вказаного договору на біржі. Так, в подальшому договорі прописано, що договір, згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на товарній біржі в журналі реєстрації біржових угодами, реєстраційний №2175 четвертого грудня 2002 року. Тобто, з огляду на законодавство, що діяло на час укладення договору право власності на квартиру виникло. Пунктом 9 договору зазначено, що договір належить зареєструвати в БТІ. Тобто, БТІ вносило відповідні записи у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності. З поданої позовної заяви незрозуміло як саме право чи інтерес позивача порушений, визнається чи оспорюється та яким чином це порушення, невизнання чи оспорювання впливає на права чи інтереси позивача. Заява №20476999 подана 04.01.2017 року через Центр надання адміністративних послуг м.Херсона, про що свідчить підпис та печатка адміністратора відділу адміністративних послуг. Разом із паперовою формою заяви подані: квитанцію про сплату адміністративного збору за проведення реєстраційних дій №1008478837 від 04.01.2017 року та квитанцію про сплату за надання інформації з Державного реєстру №1008478843; копію паспорта суб`єкта права, паспорт представника за довіреністю; довіреність; договір купівлі-продажу; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Оригінали документів, подані разом із заявою долучені до електронної заяви шляхом їх сканування та зберігаються постійно у Державному реєстрі прав. Реєстраційну справу сформовано з оригіналів документів, що зберігаються в електронній формі, копій документів, що зберігаються в паперовій формі, а також документів, сформованих за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Державним реєстратором під час розгляду заяви, перед прийняттям рішення, зроблені відповідні пошуки, сформовані за цими пошуками документи, а саме пошук заяв у базі даних, пошук за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом права. Оскільки під час перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості щодо об`єкта нерухомого майна були відсутні, здійснено запит до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради з метою отримання інформації з паперових носіїв. Тобто державним реєстратором, при розгляді поданої заяви здійснено всі необхідні дії, передбачені ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для прийняття обґрунтованого рішення. Крім того, зазначив, що позов про скасування рішення державного реєстратора пред`явлено до неналежного відповідача. Херсонська міська рада не є суб`єктом державної реєстрації, прав та їх обтяжень позивачем оскаржується індивідуальна дія державного реєстратора, а тому ці позовні вимоги повинні бути пред`явленні саме до державного реєстратора. Третя особа [PERSON] надала до суду письмові пояснення, в якому просила відмовити в задоволені позову. Позов вважає таким, що не підлягає задоволенню. Позивач зазначає, що оскаржене рішення державного реєстратора було прийнято на підставі договору купівлі-продажу №2175, виданого 04.12.2002 року Херсонською товарно-сировинною біржею «Легіта», укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який є чинним і дійсним відповідно до умов законодавства, яке діяло на той час. При цьому, підставою для скасування рішення державного реєстратора, на думку позивача, є ч.4 ст.1, ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в порушення яких вказаний договір не було нотаріально посвідчено. Квартира, яка є предметом договору купівлі-продажу, та який зареєстрований оскаржуваним рішенням, не охоплюється правовим регулюванням статті 227 ЦК УРСР. Таким чином рішення про держану реєстрацію, яке оскаржується позивачем ухвалено державним реєстратором правомірно. 16.09.2019 року [PERSON] , поданий від імені та в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Херсонської міської ради про визнання права власності. Вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] зазначає, що оскаржене рішення державного реєстратора було прийнято на підставі договору купівлі-продажу №2175, виданого 04.12.2002 року Херсонською товарно-сировинною біржею «Легіта», укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який є чинним і дійсним відповідно до умов законодавства, яке діяло на той час. При цьому, підставою для скасування рішення державного реєстратора, на думку позивача, є ч.4 ст.1, ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в порушення яких вказаний договір не було нотаріально посвідчено. Житловий будинок та квартира є різними об`єктами права власності, отже положення статті 227 ЦК УРСР до угод та правочинів щодо купівлі-продажу квартир, укладених на біржі, не можуть бути застосовані. [PERSON] набула право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №1428. [PERSON] отримала право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , правомірно, а отже її право власності на належну їй нерухоме майно підлягає захисту шляхом його визнання, оскільки її право власності на квартиру не визнається позивачем та оспорюється. Позовна заява подається з метою визнання, а не набуття права власності на квартиру. Просить визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м. Стягнути з відповідача судові витрати в сумі 768,40 грн. Ухвалою Херсонського\~міського суду\~Херсонської області\~від 19.12.2019\~року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов [PERSON] , поданий від імені та в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] , до [PERSON] , Херсонської міської ради про визнання права власності. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Зазначили, що належним відповідачем вважають Херсонську міську раду, оскільки державний реєстратор є посадовою особою Херсонської міської ради. Зазначили, що позов заявлений в порядку ЦПК, оскільки впливає на право позивача успадкувати майно [PERSON] за заповітом. Позов третьої особи не визнають, просили відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю. Не заперечували ту обставину, що право власності [PERSON] на спірну квартиру не визнається стороною позивач та оспорюється. Представник відповідача Херсонської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що позов про скасування рішення державного реєстратора пред`явлено до неналежного відповідача. Херсонська міська рада не є суб`єктом державної реєстрації прав та обтяжень, позивачем оскаржується індивідуальна дія державного реєстратора, а тому ці позовні вимоги повинні бути пред`явленні саме до державного реєстратора. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, просив відмовити з підстав, зазначених у поясненнях третьої особи. Зазначили, що позов [PERSON] пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки Херсонська міська рада не є суб`єктом державної реєстрації, прав та обтяжень. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у його задоволенні позову [PERSON] , а позов третьої особи - задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину №1-1870 від 23.10.2002 року, виданого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Лисенко Л.П., [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до заповіту серії [NUMBER] від 22.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Годованним О.В., [PERSON] заповіла належну її квартиру [ADDRESS] , та все належне їй майно на час смерті, [PERSON] . Згідно актового запису про смерть №898, складеного 27.12.2016 року Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] померла [INFO] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №79056334, сформованої 27.01.2017 року вбачається, що 04.01.2017 року державним реєстратором Херсонської міської ради Херсонської області Буглак Ю.О. проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру загальною площею 45,3 за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №2175, виданого 04.12.2002 року Херсонською товарно-сировинною біржею «Легіта». Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року позовну заяву [PERSON] до державного реєстратора Херсонської міської ради Херсонської області Буглак Ю.О. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 04.01.2017 року разом з доданими документами повернуто позивачу з тих підстав, що [PERSON] оскаржує у адміністративному позові рішення посадової особи органу місцевого самоврядування, то суд дійшов висновку про те, що дана справа, відповідно до п.1 ч.1 ст.18 КАС України, предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду, а не Херсонському окружному адміністративному суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2017 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до державного реєстратора Херсонської міської ради Херсонської області Буглак Ю.О. про визнання протиправним та скасування державної реєстрації нерухомості майна з тим підстав, що спір який виник між сторонами не є публічно-правовим, а випливає з цивільних відносин і має вирішуватися за правилами ЦПК. Державна реєстрація прав здійснюється на підставах і в порядку встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV). Реєстрація здійснюється державним реєстратором, який самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. (стаття 10 Закону №1952-IV). Відповідно до частини 3 статті 10 Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєєстрації, чи його дубліката. Принцип свободи договору на сьогодні прямо передбачений статтею 627 ЦК України, де зазначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Цивільним кодексом УРСР (далі ЦК УРСР) від 18.07.1963 року прямо не встановлювався зазначений принцип, однак, згідно зі статтею 6 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникли, зокрема з угод, передбачених законом порядку, а також з угод, хоч і не5 передбачених законом, але таких, які йому не суперечили. Відповідно до ст.41 ЦК УРСР від 18.07.1963 року угодами визнавалися дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Угоди могли бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Тобто, договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] є угодою у розумінні ст.41 ЦК УРСР. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Договір купівлі-продажу №2175, виданий 04.12.2002 року Херсонською товарно-сировинною біржею «Легіта», укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. Державним реєстратором, при розгляді заяви про державну реєстрацію права власності, здійснено всі необхідні дії передбачені ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для прийняття обґрунтованого рішення. Таким чином рішення про державну реєстрацію ухвалено правомірно. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Херсонської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] про визнання протиправним та скасування державної реєстрації нерухомого майна задоволенню не підлягає. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. Щодо позову [PERSON] , поданий від імені та в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] , до [PERSON] , Херсонської міської ради про визнання права власності, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Алпеєвої Т.В., [PERSON] набула права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності зареєстровано 01.11.2018 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143647550 від 01.11.2018 року. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Право власності третьої особи не визнається позивачем [PERSON] та оспорюється. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У розумінні наведених положень позов про визнання права власності у порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України, пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Об`єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення або невизнання наявного права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником, а відповідач - будь-яка особа, яка має сумнів у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч.2 ст.76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України, у всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів, та статті 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, з`ясуванню судом, зокрема, підлягає те, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. До викладеного слід додати, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах. Водночас, права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що позивач [PERSON] має законне право на визнання права власності на квартиру, оскільки остання набула право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №1428, а отже її право власності на належне їй нерухоме майно підлягає захисту шляхом його визнання. Крім того, потреба в такому способі захисту права власності виникає, коли право власності не визнається іншими особами або ними оспорюється. В даному випадку право власності третьої особи не визнається позивачем [PERSON] та оспорюється. Відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 гривень. Разом з цим, у відповідності до ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Ухвалою суду від 19.10.2018 року за заявою представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання протиправним та скасування державної реєстрації нерухомого майна задоволенню не підлягає, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 19.10.2018 року підлягають скасуванню.

Outcome: approved