Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за наступними підставами: [PERSON] на підставі договору дарування домоволодіння від 27.01.2011 року належить на праві власності будинок [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] є її батьком, він колишній власник будинку та зареєстрований в ньому, але фактично не проживає з 2010 року. В добровільному порядку не погоджується на зняття з реєстрації, що й спонукало позивача звернутись до суду з зазначеною позовною заявою, так як вона не може розпорядитися своїм майном на власний розсуд і на підставі чого просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 16.12.2019 року по справ відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 21.02.2020 року до суду надійшло заперечення відповідача проти позовної заяви, яке по своїй суті є відзивом на позов. Відповідно до суті зазначеного документу, відповідач заперечує проти задоволення позову та пояснив наступне. Він є колишнім власником будинку. 27.01.2011року він подарував будинок своїй дочці, яка є позивачем по справі. Але при цьому він не збирався змінювати місце проживання та реєстрацію тому що іншого житла у нього немає і він є особою похилого віку та донька має обов`язок піклуватись про нього .Зазначив, що він дійсно не проживає в будинку, але ж тому, що не має змоги зайти до будинку, тому що власником замінені замки. Зазначив, що він має поганий стан здоров`я та донька має піклуватись про нього, а не позбавляти його житла. 01.04.2020 року до суду надійшла відповідь на заперечення, яке по своїй суті є відповіддю на відзив. Позивач заперечувала проти доводів відповідача. Зазначила, що відповідач залишив будинок без наміру повернутись, тому що забрав всі свої особисті речі. За весь час , що він не проживає в будинку він не приймав жодних заходів для вселення. Не звертався ні до неї ні до компетентних органів . Вона з свого боку перешкод для його проживання не чинила. Його хвороба не є підставою не визнавати його втратившим право проживати в її будинку. Позивач вважає що його реєстрація в будинку порушує її право власності, тому що вона вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних платежів , не має змогу оформити субсидію. Ухвалою від 14.05.2020 року справу призначено до розгляду по суті і задоволено клопотання про виклик свідків з боку позивача. Позивач [PERSON] в судовому засідання пояснила, що відповідач по справі є її батьком. В 2011 році батько подарував їй спірний будинок та почав проживати в іншому місті. Відповідач власних речей в будинку не має, житлом не користується, комунальні послуги не сплачує. Батьки розлучились давно, однак деякий час проживали разом в будинку. На даний час в будинку проживає лише її мати [PERSON] . Вона проживає в м. Маріуполі Реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає їй оформити субсидію та буде в майбутньому перепоною у продажу будинку. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засідання підтримав позовні вимоги та зазначив, що відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, про що говориться у ст. 321 ЦК України. [PERSON] не проживає в будинку більше року. Перепон для проживання йому не створювалось, а тому є всі підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2011 році він подарував будинок [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] . На час укладення договору дарування він навіть подумати не міг, що донька вижене його з будинку. Після дарування продовжував проживати в будинку разом з колишньою дружиною. Донька проживала окремо. З колишньою дружиною склались неприязні відносини. В 2011 році в ході сварки колишня дружина вигнала його з будинку та викинула його речі на вулицю. Він вимушений був змінити місце проживання. Вимушений орендувати житло. Проживає за декілька будинків від свого дому. Позивачка в будинку не проживає. Зараз в будинку мешкає лише його колишня дружина. Навесні він приходив до будинку, хотів забрати свої речі для циркулярної пили , але замки навіть на господарських спорудах були інші. Він є безробітним, хворіє , іншого житла не має, а тому просить відмовити в позові. Дослідивши заяви по суті справи, надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування від 27.01.2011 року [PERSON] подарував [PERSON] будинок [ADDRESS] . (а.с.8,9) Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно № 28947611 від 09.02.2011 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . (а.с.10) З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14.09.2013 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області встановлено, що 14.03.2013 року [PERSON] одружився з [PERSON] , [INFO] . Після одруження дружині було присвоєне прізвище « [PERSON] ». (а.с.14) Відповідно до довідки Толинської сільської ради Нікольського району Донецької області [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] . (а.с.22) Згідно копії акту від 16.08.2019 року, складеного головою Тополиської сільської ради Галла К.Г. в присутності депутата сільської ради [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] протягом 6 місяців. (а.с.11) З копії акту від 23.03.2020 року, складеного головою Тополинської сільської ради Галла К.Г. в присутності депутата сільської ради [PERSON] та свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з лютого 2019 року. (а.с.62) Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивача та колишньою дружиною відповідача. Весь час вона проживає в будинку доньки, який подарований їй відповідачем. Відповідач також проживав в будинку. Жили кожен сам по собі. З ним склались неприязні відносини, сварились із-за його неналежної поведінки. Він пішов з будинку, знайшов собі інше житло. Вона та дочка йому не перешкоджали в будинок приходить. Після того як він залишив житло на ворота та на літню кухню поставила замок. Зараз в будинку проживає одна. Вона несе витрати за комунальні платежі та по догляду за будинком. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] подарував дочці будинок. Свідок підтримує дружні стосунки з матір`ю позивача, яка на тепер проживає в будинку. Їй відомо, що відносини між колишнім подружжям не складались, вони сварились і в 2019 році [PERSON] пішов проживати до іншої жінки. При цьому він забрав всі свої речі. Позивачка проживає в м. Маріуполі. В будинку живе лише її мати. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормою ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] в розумінні ст.ст. 64 ч.2, 156 ч.4 ЖК України є членом сім`ї позивача, як власника будинку, в якому відповідач зареєстрований. Згідно ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може буди обмежений у праві користування жилою площею інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що позивач отримала від відповідача право власності на спірний житловий будинок, в якому фактично не проживає. Відповідач не проживає в спірному будинку з початку 2019 року. В будинку проживає мати позивачки та колишня дружина відповідача [PERSON] з якою у відповідача склались неприязні стосунки, що стало приводом для залишення ним будинку. Сторони не заперечують, що іншого права на житло відповідач не має. Свідок [PERSON] визнала в ході судового розгляду, що вона сама продовжує до тепер проживати в будинку доньки, несе всі витрати по його утриманню та на комунальні платежі. Підтвердила, що після залишення відповідачем житла були поставлені замки на ворота та літню кухню. Позивачем нічим не спростовані доводи відповідача про те що були замінені замки на вхідних дверях і що відповідач вимушений був примусово покинути житло внаслідок неприязних стосунків з колишньою дружиною, яка мешкала та продовжує мешкати в будинку та яка викинула з будинку його речі. Суд не приймає доводи позивача про те, що відповідач не звертався до позивача та в органи державної влади про порушення свого права та вселення в будинку, тому що відповідно до ст.19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень та протиправних посягань, а не обов`язок. Порушенням права власника зазначено, що позивач змушений переплачувати за комунальні послуги та нести додаткові витрати на утримання будинку самостійно, але ж судом встановлено, що позивач в будинку не проживає. Із показань свідка [PERSON] , яка проживає в будинку, встановлено, що вона проживає в будинку сама та витрати на утримання будинку та на комунальні послуги несе не позивач а особисто вона. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з початку 2019 року з поважних причин, оскільки його колишня дружина, яка з дозволу позивачки проживає в будинку, чинить перешкоди для проживання відповідача за місцем його реєстрації. Враховуючи, що позивачем не доведено порушення її права володіння користування та розпорядження майном, та не спростовано доводи відповідача про те що він не проживає у спірному житлі з поважних причин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed