Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в особі представника позивача [PERSON] з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку з погосподарськими будівлями по [ADDRESS] , що підтверджено копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.11.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2015 року. У зазначеному вище житловому будинку зареєстроване місце проживання сина позивача відповідача по справі - [PERSON] . Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09.11.2018 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання на 04.12.2018 р., з якого справу призначено до розгляду по суті на 28 грудня 2018 року. В судове засідання позивач [PERSON] направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтрималав, просила їх задоволити. У разі неявки відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Виходячи з вимог статті 280 ЦПК України суд знаходить можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів та визнає причину неявки позивача поважною. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку з погосподарськими будівлями по [ADDRESS] , згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.11.2015 року (а.с.7) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2015 року (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Власник майна згідно до ст.391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, мають право користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд, що закріплено у ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] більше одного року у вказаному будинку не проживає. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 64, 150 ЖК України, ст.ст.316-321, 391, 405 ЦК України ст.ст. 4, 81, 83, 223, 263-265, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved