Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , про встановлення факту, визнання права власності в порядку спадкування за законом, вселення та виселення. У своєму позові [PERSON] , з урахуванням уточнень до позову, просить суд встановити факт спільного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літера А-1, загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м., Б-1 літньої кухні, В-1 гаражу, Г-1 душу, Д-1 сараю, З-1 вбиральні, № 1 огорожі, № 2 огорожі, № 3 огорожі, № 4 воріт з хвірткою, № 5 водопроводу, № 8 зливна ями, І тротуар; вселити [PERSON] у домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , виселити [PERSON] з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що у неї були родичі, які мешкали за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння було збудоване прабабусею позивачки [PERSON] , однак не було зареєстроване. Власниками домоволодіння були [PERSON] та [PERSON] , які є прабабусею та прадідом [PERSON] , дідом та бабою [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] збудоване ними домоволодіння було успадковане [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] мешкали разом із померлими за вказаною адресою, після смерті [PERSON] , поховали її та користувалися як домоволодіння так й речами померлого, тому прийняли спадщину, хоча й не подавали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] померла [INFO] . Її чоловік помер раніше. Після смерті [PERSON] спадкоємцями померлої першої черги були їх діти, а саме [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] , які після їх смерті прийняли спадщину. Тому єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та її рідна тітка [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, посилались на обставини викладені в позові. Просили суд встановити факт спільного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літера А-1, загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м., Б-1 літньої кухні, В-1 гаражу, Г-1 душу, Д-1 сараю, З-1 вбиральні, № 1 огорожі, № 2 огорожі, № 3 огорожі, № 4 воріт з хвірткою, № 5 водопроводу, № 8 зливна ями, І тротуар; вселити [PERSON] у домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , виселити [PERSON] з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник заперечували щодо задоволення позову та просили суд відмовити, у зв`язку з тим, що відсутні підстави для задоволення позову. В судовому засіданні посилались на обставини викладені в запереченні на позов та зазначив відповідач суду, що позивач не надала суду доказів того, що вона на час смерті проживала разом із [PERSON] та чи було зареєстровано право власності на спірне майно. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились та надали суду заяви, де не заперечують щодо задоволення позову та просять суд розглянути справу за їх відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з позивачем навчалася з 2-го класу разом та в інституті. Були подругами. З часу народження позивач весь час проживала за адресою: [ADDRESS] . Факт її проживання вона бачила, тому як вона приходила до неї додому два рази на тиждень. Також в домоволодінні проживала й її бабуся [PERSON] та її тітка [PERSON] . В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачу. [PERSON] була бабусею позивачу [PERSON] , яка проживала в зазначеному будинку все життя до 2016 року, поки не виселив її відповідач. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є позивачу сусідкою та підтвердила факт того, що позивача весь час проживала за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила факт того, що позивач проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] була тіткою позивачу. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила факт того, що позивач проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] була тіткою позивачу. Також в будинку проживала й тітка позивача [PERSON] та бабуся [PERSON] . В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є другом відповідачу з 1991 року. Зазначив, що відповідач проживав в будинку з 1997 року у цивільному шлюбі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де зробив ремонт за свої кошти. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є другом відповідачу близько 20 років. Йому відомо, що в будинку проживала [PERSON] та [PERSON] . Дійсно позивач [PERSON] проживала в будинку деякий час із чоловіком за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду зазначив, що він з 1970 року є товаришем відповідачу [PERSON] , який за свої кошти здійснював ремонт будинку.\~ В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він знайомий із відповідачем з 1975 року, який проживав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що ремонт будинку здійснював відповідач. Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на права власності від 18 червня 1956 року відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів та згідно до рішення виконкому № 238 від 03 квітня 1956 року [PERSON] виділена земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , для будівництва житлового будинку, що не заперечується відповідачем, та вбачається із самого договору.\~ Так, як встановлено в судовому засіданні на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , було зведене домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера А-1, загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м., Б-1 літньої кухні, В-1 гаражу, Г-1 душу, Д-1 сараю, З-1 вбиральні, № 1 огорожі, № 2 огорожі, № 3 огорожі, № 4 воріт з хвірткою, № 5 водопроводу, № 8 зливна ями, І тротуар, що вбачається з наданих суду документів та технічного паспорту, а також не заперечується відповідачем. Згідно до наданих суду документів [PERSON] , якій була виділена земельна ділянка, була бабусею [PERSON] та прабабусею позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача та вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19 серпня 2015 року, де дошлюбне прізвище бабусі [PERSON] було [PERSON] ; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 18 червня 2015 року, де батьком [PERSON] є [PERSON] , свідоцтва про народження позивача, де батьками є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , де батьками є [PERSON] та [PERSON] , а також з довідки про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] та батьками якої були [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , який є батиком позивача, помер [INFO] , що не заперечується відповідачем. Згідно довідки про смерть, яка видана відділом реєстрації актів цивільного стану Баглійського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська, [PERSON] померла [INFO] у віці 71 років. Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР, 1963 року, яка діяла на час смерті [PERSON] , спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мешкали із померлими за адресою: [ADDRESS] , та продовжували користуватися домоволодінням після смерті вказаних осіб. Згідно до свідоцтва про смерть, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 27 вересня 2002 року, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями були її діти [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] , які відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року, також прийняли спадщину.\~ [INFO] померла [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про смерть, яке видане Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1093. Так, з наданих суду документів вбачається, що позивач [PERSON] є племінницею померлій [PERSON] , яка була єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , оскільки фактично прийняла спадщину, проживаючи у спірному будинку та подавши заяву про прийняття спадщини до Першої Дніпродзержинської нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що вбачається з наданих суду документів. Ч.3 ст. 1266 ЦК України передбачає, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом, [PERSON] , який помер [INFO] , проживав також у спадковому будинку на час смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] та є таким, який теж прийняв спадщину разом із [PERSON] , яка теж проживала у спадковому будинку. Так, позивач скористалась своїм право для отримання спадщини та звернулась із заявою до державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус своєю постановою від 02 листопада 2016 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів про право власності на ім`я спадкодавця. Ст.1265 ЦК України визначено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Враховуючи викладене, та те, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , з якою вона на час смерті проживала разом, та відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті своєї тітки, а тому позовні вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім цього, посилання відповідача на те, що позивача не має можливості визнати право власності в порядку спадкування за законом на\~ житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що право власності не було зареєстроване за померлими, суд зазначає наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на забудоване до набрання чинності вказаного закону нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинку, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстроване в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. В п.3.2 Узагальнення ВСС України від 16 травня 2013 року зазначено, що Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Як вбачається з технічного паспорту на спадкове домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , останній був побудований разом із літнею кухнею та гаражем у 1986 році, та відповідно до відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на права власності від 18 червня 1956 року відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів та згідно до рішення виконкому № 238 від 03 квітня 1956 року [PERSON] виділена земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , для будівництва житлового будинку, що не заперечується відповідачем. Таким чином, враховуючи положення Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, затвердженої заступником міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, можливо дійти до висновку, що у разі відсутності правовстановлюючого документа на домоволодіння, [PERSON] згідно до діючого законодавства побудувала та володіла спадковим будинком на праві власності. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємців). Ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільного права, одних з яких визнання права. Враховуючи викладені обставини по справі та той факт, що позивач, як спадкоємець померлих з об`єктивних причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину, її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом встановлення факту прийняття спадщини померлими та визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за законом. Відповідно до вимог ст.235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Ч.2 ст.256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, в судовому засіданні встановлений факт спільного проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем\~ [PERSON] , яка є тіткою позивачу, за адресою [ADDRESS] . Окрім цього, з урахуванням наданих суду доказів та пояснень свідків також судом встановлено й факт прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст.116 ЖК України передбачено, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення,\~ виселяють\~ без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, враховуючи, що право власності відповідача [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було припинено, а тому останній підлягає виселенню відповідно до вимог ст.116 ЦК України без надання іншого жилого приміщення та, відповідно, що позивач була виселена на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано та в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на спірне домоволодіння було відмовлено, позивач підлягає вселенню в спірне домоволодіння. Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, сплачений судовий збір в розмірі 3 291 грн., що документально підтверджено, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved