Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Окрім неї в квартирі зареєстрований відповідач, який є її сином. З 2009 року останній не проживає в квартирі та не приймає участі в її утриманні. Оскільки термін, протягом якого відповідач не проживає у квартирі без поважних причин є більшим від одного року, змушена просити суд визнати його таким, що втратив право на користування нею. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, скерувала до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у її відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через засоби масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.3). Іншим співвласником квартири є громадянин [PERSON]. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 07.07.2014р. (а.с.7), крім позивача в квартирі зареєстрований також її син - відповідач в справі [PERSON]. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд - ч. 1 ст. 319 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З долученого до матеріалів справи акту ЛКП «№ 500» від 02.07.2014р. вбачається, що відповідач в квартирі не проживає з 2009 року. Відповідно, участі в утриманні цієї квартири не приймає. Беручи до уваги наведені вище обставини, оскільки протилежного в судовому засіданні не встановлено, суд приходить до висновку, що вимога про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ґрунтується на законі та підлягає до задоволення, оскільки обов'язкові для цього підстави, які визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік встановлені та доведені зібраними в справі доказами. З наведених вище підстав, суд задовольняє позов в повному обсязі, про що ухвалюється рішення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved