Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON], у якому зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2013 року. Під час перебування у шлюбних відносинах в них з відповідачем народилась донька [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Сімейні відносини між сторонами не склалися, в них різні погляди на сімейне життя, різні характери. Між ними постійно виникають сварки, позивач не бажає щоб дитина була свідком сварок. З серпня 2015 року сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини позивач не бачить. Вважає, що збереження шлюбу між ними неможливе. Спору майнового характеру між ними немає. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Оскільки позивач не працює, займається вихованням дитини, коштів на життя не вистачає, просила суд стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, до досягнення донькою віку трьох років. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні своїх позовних вимог, просила розірвати між ними шлюб, пояснила, що відповідач не приділяє часу їй та дитині, не розуміє, чого вона від нього бажає. Наполягає на стягненні з відповідача аліментів на своє утримання в розмірі 1/4 частини доходу. Відповідач сплачує аліменти на дитину 25% від заробітку. Відповідач в судовому засіданні з позовом про розірвання шлюбу не погодився, тому що у них є дитина. Пояснив, що дружина вже 2 роки мешкає у своєї матері. Позовні вимоги про стягнення аліментів не визнав повністю, оскільки, він знімає квартиру, мешкає сам та взагалі не бажає утримувати дружину. Судом встановлено, що 12 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції Донецькій області між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 286 (а.с. 7). Під час перебування у шлюбі в сторін народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідач здоров, на Д-обліку у лікаря терапевта не перебуває (а.с. 24). Працює електрослюсарем підземним на ВП «Шахта «Димитрова» та за період з червня 2015 року по листопад 2015 року в сумі 33187,67 грн. (а.с. 24, 25). На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08.09.2014 року відповідач сплачує на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини своїх доходів (а.с. 10, 11). Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Судом приймалися заходи щодо збереження сім'ї та відновлення сімейних стосунків, в зв'язку з чим ухвалою Димитровського міського суду від 28 грудня 2015 року сторонам надавався строк три місяці для примирення, однак, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що не розірваний шлюб буде порушувати її особисті інтереси. Відповідно до ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього кодексу в разі, якщо суд, дослідивши фактичні взаємовідносини сторін визнає, що збереження сім'ї неможливо. Судом встановлені фактичні взаємовідносини подружжя, які не дають підстав вважати, що збереження шлюбу між ними можливо. За таких обставин суд не знаходить підстав для відмови в задоволенні позову про розірвання шлюбу. Вiдповiдно до частини другої статті 112 Сiмейного кодексу України, суд постановляє рiшення про розiрвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б iнтересам одного з них, iнтересам їхнiх дiтей, що має iстотне значення. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цієї підстави суд вважає, що позивачу необхідно залишити прізвище «[PERSON]». За змістом статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з вищевикладеним, з урахуванням обставин, викладених в статті 182 Сімейного кодексу України, суд, вважає, що з що з вiдповiдача на користь позивача на її утримання підлягають стягненню аліменти в розмiрi 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною позивача віку трьох років, що буде відповідати принципам виваженості та справедливості. На пiдставi ст.ст.104, 105, 110, 112, 113, 180, 182 Сiмейного кодексу України,

Outcome: partial