Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, вимоги якого було збільшено в процесі розгляду справи. Позов мотивує наступним. 23.11.1996 року сторони по справі зареєстрували шлюб. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось і за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2005 року шлюб було розірвано. Згодом, через декілька років стосунки сторін поновились. [INFO] у сторін народився другий син - [PERSON] Протягом деякого часу сторони продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство, виховували дітей. Однак, за час спільного проживання переконались, що є людьми різних поглядів на сімейне життя, виховання дітей та догляд за ними. Вже довгий період часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують. Старший син сторін - [PERSON] є студентом першого курсу КНУ ім. Т. Шевченка, а тому не має можливості працювати та потребує матеріальної підтримки батьків. Молодший син сторін - [PERSON] є інвалідом з дитинства, за станом здоров'я потребує особливого догляду. Також є постійна потреба у його лікуванні для підтримання здорового стану дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо утримання дітей. Як відомо позивачу, інших дітей на утриманні відповідач не має, хронічними захворюваннями не хворіє, є працездатною особою, має непостійний, мінливий дохід, однак, має можливість надавати грошову допомогу на утримання дітей, а тому позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви про збільшення позовних вимог, до досягнення сином двадцяти трьох років або припинення навчання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі за викладених у позовній заяві обставин та просила їх задовольнити, пояснивши, що, зі слів її довірительки, відповідач нерегулярно утримує дітей, постійного заробітку не має, інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має. Старший син сторін є студентом першого курсу денної форми навчання КНУ ім. Т. Шевченка, молодший син є інвалідом з дитинства, має онкологічне захворювання - рак крові, а тому регулярно потребує лікування та значних витрат на ліки. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила про їх часткове задоволення. Пояснила, що, зі слів її довірителя, відповідач намагається допомагати дітям, спілкуватись з ними, підтримує гарні відносини із синами, періодично з ними зустрічається. Відповідач не заперечує того, що протягом останніх років має нерегулярний дохід, і це впливає на можливість постійно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, однак, від надання такої допомоги не відмовляється. Старший син сторін є дорослим, а тому може працювати. Інших дітей, а також непрацездатних осіб на утриманні відповідач не має. Не заперечує проти задоволення позовних вимог, однак, в меншому розмірі, а саме: 1000 грн. на утримання малолітнього сина [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття та 600 грн. на утримання сина [PERSON] щомісячно до досягнення сином 23 років або припинення навчання. Заслухавши пояснення представників сторін, надані в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 14.05.2015 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 23.11.1996 року, про що у Відділі ДРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві складено актовий запис №767. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2005 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7-8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] народився спільний старший син сторін - [PERSON] (а.с. 20). [INFO] народився малолітній син сторін - [PERSON], згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] молодший син сторін - [PERSON] є інвалідом з дитинства до 18 років (а.с. 10). Діти проживають із матір'ю - позивачем по справі. Згідно копії довідок №14216 від 06.09.2016 року та №14517 від 10.01.2017 року, [PERSON] є студентом першого курсу освітнього рівня «бакалавр» денного відділення факультету комп'ютерних наук та кібернетики КНУ ім. Т. Шевченка. Не отримує стипендію, навчається за контрактом. Закінчує навчання 30.06.2020 року (а.с. 21). З копії довідки №37 від 10.01.2017 року, виданої РУСЗН в м. Києві Деснянського РУПСЗН, вбачається, що позивач дійсно знаходиться на обліку в Деснянському РУПСЗН і за період січень 2016 року - грудень 2016 року отримала державну соціальну допомогу на дитину-інваліда в загальному розмірі 15256 грн. 20 коп. (а.с. 33). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з приписами ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 06 грудня 2016 року. Враховуючи стан здоров?я малолітнього [PERSON], [INFO], матеріальний стан відповідача, а саме те, що він є працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід, інших дітей, а також непрацездатних осіб на утриманні не має, зобов?язань по сплаті аліментів не має, а також те, що малолітня дитина проживає з позивачем та нею доведено необхідність стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням того, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, однак, оскільки має нерегулярний, мінливий дохід, має можливість надавати матеріальну допомогу на його утримання в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення ним двадцяти трьох років або припинення навчання, а також вбачає можливість сина працювати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 грн. щомісячно до закінчення останнім навчання. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191, 199, 200 СК України,

Outcome: partial