Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем з 26 липня 2014 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі. З відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що з вересня 2015 року стосунки між позивачем і відповідачем погіршилися, на теперішній час спільне проживання як одні сім'я припинилося. [PERSON] проживає разом з позивачем, та знаходиться на її повному утриманні, так як матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Вказує, що без належної матеріальної підтримки з боку відповідача по справі повноцінно утримувати сина вона не зможе, а йому необхідне щомісячне матеріальне забезпечення для повноцінного розвитку. Просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18 травня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, взявши до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2014 року, але проживання як одна сім'я припинено. Від даного шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача. Відповідно до домінуючих в українському суспільстві моральних засад для відносин, що складаються в сім'ї, характерною є турбота про малолітніх, неповнолітніх, інших непрацездатних членів сім'ї, надання їм посильної підтримки й матеріальної допомоги. Батьки забезпечують інтереси дитини в житлі, харчуванні, відпочинку, лікуванні тощо. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі, або в частці від заробітку. Оскільки дитина, що потребує допомоги, перебуває на утриманні позивачки, то відповідач зобов'язаний виплачувати на її утримання аліменти. Розмір аліментів, які просить позивачка у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, суд вважає достатнім для забезпечення життєдіяльності дитини. Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, то суд їх задовольняє. Крім того, суд стягує з відповідача і судовий збір в дохід держави, а згідно зі ст. 367 п.1 ЦПК України зазначене рішення підлягає негайному виконанню в розмірі стягнення платежів за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved