Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], громадянина Російської Федерації, в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ([PERSON]), [PERSON], [INFO], стягувати щомісячні аліменти в розмірі 1 /4 частини (25%) усіх його щомісячних доходів, а у випадку, коли встановити щомісячні грошові доходи [PERSON] буде ускладнено, в цей період часу стягувати з нього ті ж аліменти в твердій грошовій сумі по 5600 грн. щомісячно, що відповідає на момент пред'явлення позову приблизній сумі (з округленням) 15000 рублів РФ, причому з індексацією стягнення аліментів в твердій грошовій сумі згідно законодавства РФ щодо індексації грошових доходів населення, але не менше 1 /2 частини прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. В позовній заяві позивач зазначила такі адреси відповідача: остання відома реєстрація місця проживання - [ADDRESS]»; останнє відоме місце фактичного проживання - «[ADDRESS]). Позовні вимоги мотивовані тим, що в офіційно не зареєстрованому шлюбі між [PERSON] та [PERSON] (громадянин) [INFO] народилася «[PERSON]»; згідно її свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 липня 2012 р. Шаховським відділом запису актів цивільного стану Головного управління ЗАЦС Московської області батьками є [PERSON], громадянин Росії, та [PERSON], громадянка України. На час подання позову дитина сторін проживає разом з позивачем на території України В позові [PERSON] покликається на ст.ст. 51, 80, 81, 82,83 СК РФ, ст.ст. 125,126, 141,180,181, 182, 184,191 СК України, ст.ст. 6, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., положення Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та вимагає застосовувати законодавство Договірної сторони, на території якої постійно проживає дитина. Також позивач в позові зазначає, що і позивач, і відповідач - здорові і працездатні. З наявної у позивача інформації, відповідач працює та отримує місячний дохід близько 60000 рублів РФ (це приблизно 26 370,00 гривень України), тобто має дохід у виді отримуваної заробітної плати. Інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних утриманців відповідач (як і позивач), - не мають. Як відомо позивачу, відповідач не має будь-яких фінансових зобов'язань та з нього не провадяться стягнення за виконавчими документами. Дочка сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дитині таку допомогу (аліменти). Судом направлено компетентному суду Російської Федерації через Міністерство юстиції України доручення про вручення документів та доручення про виконання окремих процесуальних дій відповідачу [PERSON], який зареєстрований по [ADDRESS], місце фактичного проживання відповідача: [ADDRESS]. Допит та вручення документів відповідачу було здійснено згідно Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної 22 січня 1993 року, ратифікованої Україною 10.11.1994 р. та у відповідності до вимог ст. 415 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), через Міністерство юстиції України компетентному суду Російської Федерації. З протоколу судового засідання Норильського міського суду району Талнах Красноярського краю (Російська Федерація) від 15.01.2018 року встановлено, що [PERSON] позовну заяву отримав. В судовому засіданні вказав, що позов визнає частково, не оспорює свого обов'язку по утриманню спільної з позивачем доньки [PERSON], однак вважає завищеним розмір аліментів, заявлений позивачем. Згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі, еквівалентному 10000 руб. Також пояснив, що з позивачем разом проживав в м. Москва, після чого вирішив виїхати в райони крайньої півночі для заробітків. Питання про виїзд обговорив з позивачем, вона погодилась. Відповідач першим виїхав в м. Норильськ, щоб облаштуватись, очікував приїзду позивача з дочкою, для чого перед від'їздом оформив дозвіл на виїзд дитини. Однак, позивач з дочкою виїхала за межі РФ і в даний час проживає на території України. Спору щодо місця проживання і виховання дитини між сторонами немає. Відповідач добровільно надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини до лютого 2017 року. Згідно матеріалів виконання судового доручення, відповідач [PERSON] не бажає приймати участь в судовому засіданні, просить розглянути справу в його відсутності. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. 03.08.2018 р. до суду подала заяву, в якій просить без її участі в судовому засіданні позов задовольнити з моменту подачі позовної заяви до моменту виповнення дочці [PERSON] (рос. [PERSON]), [INFO], повноліття, аліменти присудити по 10000 рублів Росії щомісячно, присуджений розмір аліментів також визначити за офіційним курсом рубля Росії до гривні України в гривнях України. До матеріалів справи за заявою представника позивача 24.05.2018р. подана копія нотаріально засвідченого перекладеного з російської на українську мову свідоцтва про народження дитини сторін, за яким прізвище дитини [PERSON], прізвище батька - [PERSON], прізвище матері - [PERSON]. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 липня 2012 р. Шаховським відділом запису актів цивільного стану Головного управління ЗАЦС Московської області, вірність перекладу тексту документа з російської мови на українську засвідчено 25.04.2017 року Приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я. встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] (громадянин Росії) та [PERSON] (громадянка України), актовий запис № 122 від 03.07.2012 р. Відміткою про місце проживання в паспорті [PERSON] серії [NUMBER], виданому Городенківським РВ УМВС 20.06.2007 р. тверджено, що позивач проживає в [ADDRESS]. Малолітня дочка сторін [PERSON] постійно проживає на території держави Україна. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Верховною Радою України 10 листопада 1994 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року, - правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач з лютого 2017 р. коштів на утримання дитини [PERSON] не надає. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 згаданого Кодексу передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, позицію відповідача, який згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі еквівалентному 10000 російських рублів, а також позицію позивача, викладену в заяві від 03.08.2018р., суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з урахуванням частково, стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі, що еквівалентний 10 000 російських рублів. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» - згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги те, що на день ухвалення рішення офіційний курс 10 російських рублів в гривневому еквіваленті становить 4,2216 грн., то розмір стягуваних аліментів з відповідача в користь позивачки на утримання дитини буде становити по 4221,6 грн. щомісячно. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 12.09.2017 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial