Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що з 19 листопада 2010 року перебуває з відповідачем в шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, втрату поваги один до одного. Відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, викликає поліцію, що негативно впливає на виховання дитини. Сім`я перестала існувати. Тому позивач просила шлюб розірвати, сина залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 12 березня 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.9). Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні сторони суду не надавали. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Інші заяви по суті справи та клопотання сторонами суду не подавалися. В день розгляду справи позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. У заяві також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 листопада 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач в позовній заяві просить шлюб розірвати, зазначає, що на примирення вона не згодна. На час розгляду справи вона позов підтримує та просить задовольнити. Шлюб просить розірвати. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на відносини, що винили між сторонами, відсутність згоди позивача на примирення з відповідачем, збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох з подружжя. Тому суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка у шлюбі змінювала прізвище, просить залишити їй прізвище [PERSON] . Вказані вимоги також підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про залишення дитини з матір`ю суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, [PERSON] . Батьками не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дитини, і спір з цього питання між ними відсутній. Сторони проживають окремо. Відповідно до ч.1, 2 та 3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. На вказаній відмінності визначення місця проживання дитини при наявності спору між батьками від залишення дитини з одним із батьків при відсутності спору наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, провадження № 61-14859св19. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідач не подавав суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із матір`ю. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність залишення малолітнього [PERSON] після розірвання шлюбу між сторонами з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених відносно них вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. У зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908 грн. 00 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат.

Outcome: approved