Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу з тих підстав, що як стверджує 05.08.1984 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб, актовий запис № 13. Від цього шлюбу діти повнолітні. Їх сімейне життя не склалося, на протязі останніх 7 років вони проживають окремо, у нього інша сім'я та є дочка. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, їх шлюб носить лише формальний характер. Просить розірвати укладений між ними шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, позов визнає. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.08.1984 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-АМ № 262968. Від шлюбу позивач та відповідачка мають двох повнолітніх дітей. Однією сім'єю позивач та відповідачка не проживають. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Їх сімейне життя не склалося, на протязі останніх 7 років вони проживають окремо, у нього інша сім'я та є дочка. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, їх шлюб носить лише формальний характер Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сім'єю. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved