Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: призначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за померлою [PERSON], яка померла [INFO] на спадкове майно, що складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її тітка, [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Фактом підтвердження родинного зв'язку є її свідоцтво про народження, де в графі батько зазначений [PERSON] У зв'язку з одруженням її дівоче прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) була рідною сестрою її батька. Тобто, померла [PERSON] була її рідною тіткою. Її батько та брат спадкодавця [PERSON] помер [INFO]. 24 березня 2014 року вона звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої, [PERSON] та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею був пропущений шестимісячний термін для прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини нею був пропущений з наступних підстав. У період з вересня по грудень 2014 року вона перебувала у Російській Федерації на заробітках. У період з 19 січня 2015 року по 06 березня 2015 року, у її сина, [PERSON] були серйозні проблеми із здоров'ям. Залишити сина вона не могла, оскільки з чоловіком вони розлучені та виховання сина лежить повністю на ній. Про смерть тітки вона дізналась випадково у березні 2015 року. Вони мали бажання приїхати в гості, але телефон постійно не відповідав. Після неодноразових дзвінків, вони вирішили приїхати та дізналися від сусідів, що [PERSON] давно померла. Для них це було дуже не очікувано, оскільки при останній їхній зустрічі, тітка була в гарному настрої, весела та вела активний спосіб життя. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що 24 червня 2014 року вона на одному з ринків м. Києва, бачилася з тіткою. В цей час тітка нормально себе почувала, була гарно вдягнута. Поспілкувавшись з нею, тітка зазначила, що відповідач поїхала з Києва, та просила їх приїздити в гості. В десятих числах липня 2014 року вона останній раз бачила тітку та як завжди була гарно вдягнута та збиралася на побачення з чоловіком. Жодних підозр, що тітка може померти у неї не було, оскільки остання була життєрадісною, гарно себе почувала. У вересні 2014 року вона поїхала на заробітки до Російської Федерації, не офіційно, з метою заробити грошові кошти, та повернулася перед новим роком, приблизно в кінці грудня 2014 року. За час її відсутності в Україні, за її дитиною приглядала її мати, [PERSON], оскільки вона розлучена з чоловіком, батьком дитини. Зазначила, що її дванадцятирічна дитина постійно хворіє, перебуває на обліку в лікарні ім.Амосова. У період часу з 19 січня 2015 року по 02 березня 2015 року син важко хворів, у нього загострився гайморит та була пневмонія, у зв'язку з чим вона перебувала біля дитини, займалася його лікуванням, майже щодня вони відвідували лікарню. Відповідач, знаючи адресу її проживання та телефон, не подзвонила та не повідомила про смерть тітки. ЇЇ матір, [PERSON], з вересня 2014 року періодично дзвонила до тітки, однак телефон не відповідав. Про смерть тітки їм стало відомо лише у лютому 2015 року, коли вона перебувала у лікарні з дитиною в м. Києві. Вона прийшла до тітки додому та сусіди повідомили про її смерть. Також, пояснила суду, що тітка проживала сама, тяжких захворювань не мала. Свідоцтво про смерть тітки отримав її сусід - [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що позивачу не було відомо про смерть тітки, так як вона перебувала за кордоном. Крім того, у квартирі спадкодавиці проживала, періодично, відповідач та не надавала позивачу можливості спілкуватися з тіткою. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вважає, що позивач не заслуговує на отримання спадщини. Пояснила суду, що з 1970 року почала спілкувалася з тіткою, допомагала їй робити у квартирі ремонт. З 2004 року вона стала проживати разом з тіткою та від'їжджала лише провідати своїх дітей. Тітка хворіла на цукровий діабет, мала спинну грижу та камені в нирках, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду. Зазначила, що все по догляду за тіткою лягало на її плечі. Тітка ж сама не хотіла спілкуватися з позивачем. Після смерті тітки вона не бачила позивача. З серпня 2014 року по січень 2015 року вона не виїздила з квартири тітки та постійно проживала там. Лише на декілька днів виїздила до м. Миколаєва, де 07 чи 08 серпня 2014 року їй родичі покійного чоловіка тітки, від сусідів, повідомили про смерть тітки, після чого вона через декілька днів приїхала до Києва. Іншим родичам тітки про її смерть вона не повідомила, оскільки не вважала за необхідне. Восени 2014 року домашній телефон, який був встановлений в квартирі тітки, зламався та не працює по теперішній час. Вона знала, де проживає позивач, а телефону позивача їй не було відомо, пошуку ж телефону [PERSON] у телефонній книзі тітки, вона не надала значення, у зв'язку з чим номер телефону позивача не шукала. В подальшому, її син викинув телефонну книжку. Зазначила, що їй не відомо чому свідоцтво про смерть тітки було видано лише 08 серпня 2014 року. Також, їй не відомо про те, хто такий гр. [PERSON], хто займався похоронами тітки, оскільки на них вона присутньою не була. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у письмових поясненнях, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину як спадкоємець третьої черги. Уповноважений представник третьої особи - Головного управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив розглядати справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи, та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). В подальшому, [PERSON] зареєструвала шлюб, змінивши прізвище на [PERSON]. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 16 серпня 1972 року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 28 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.7). Згідно експертного висновку № 056/107-m від 06 квітня 2015 року, виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз, прізвища [PERSON]/[PERSON] та [PERSON]/[PERSON], рос. Нежинский/Нежинская попри орфографічні розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними (а.с.10). Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та племінницею по лінії батька [PERSON] [INFO] померла [PERSON], про що свідчить актовий запис про смерть № 13495 від 08 серпня 2014 року. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 3 ст. 1266 Цивільного кодексу України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 24 березня 2015 року позивач звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] 24 березня 2015 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.11). Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Обґрунтовуючи поважність причин пропущення встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини сторона позивача посилалася на той факт, що позивачу не було відомо про смерть тітки [PERSON], так як родичі, в даному випадку відповідач, не повідомили її про це. Крім того, вона перебувала з осені 2014 року в Російській Федерації, повернувшись до України лише на при кінці 2014 року, після чого, у зв`язку з хворобою сина [PERSON], не мала можливості приїхати до м. Києва. Так, будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач є його рідною сестрою, а відповідач - двоюрідною сестрою. Відповідач подаючи заяву про прийняття спадщини, не повідомила нотаріусу про наявність інших спадкоємців, якими в даному випадку є він та позивач. При цьому, відповідачу було відомо місце їх з позивачем проживання. Також, відповідач не повідомила позивача та інших родичів про смерть тітки. Сама ж відповідач близько 25 років назад переїхала до м. Миколаєва, де і проживає по теперішній час. Восени 2014 року позивач їздила до Російської Федерації на заробітки та повернулася під новий 2015 рік. В січні 2015 року син позивача захворів та остання вимушена була його доглядати та лікувати. Зазначив, що він приїздив до тітки, приблизно влітку 2014 року, але у квартирі перебувала відповідач з донькою та його не було допущено до квартири. Його мати також телефонувала тітці у період осені 2014 року - зими 2015 року, однак міський телефон не відповідав. Про смерть тітки йому стало відомо лише в лютому-березні 2015 року, коли його з позивачем мати подзвонила до сусідів тітки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач являється її донькою. В липні 2014 року вона з донькою бачила тітку на ринку в м. Києві. Тітка добре виглядала, була гарно одягнута, вони поспілкувалися з нею та вона їх провела на автобус. Восени 2014 року її донька поїхала до Російської Федерації, а вона доглядала онука. В січні 2015 року її онук захворів та донька постійно вимушена була перебувати з ним та лікувати. Зазначила, що вона в серпні 2014 року постійно дзвонила тітці додому, але ніхто не відповідав, на що вона подумала, що можливо телефон зламався або що тітка поїхала відпочивати, так як остання говорила їй, що зустріла чоловіка та можливо поїде відпочивати. Протягом осені 2014 року вона постійно телефонувала додому до тітки, однак телефон не відповідав. В той час, вона не надала цьому значення, оскільки тітка любила прогулянки, часто ходила в гості. Про те, що тітка може померти вона навіть не могла подумати, оскільки остання, під час їх зустрічі, гарно себе почувала, чудово виглядала та була сповнена оптимізму. Взимку 2015 року вона знайшла через знайомих телефон сусідки тітки, яка їй і повідомила, що тітка померла. Зазначила, що відповідач на похороні не була, ними не займалася, 9 та 40 днів по тітці не відпивала. За життя тітки, остання їй розповідала, що у неї з відповідачем постійно відбувалися скандали, коли та приїздила до неї, у зв`язку з чим, тітка завжди просила їх приїздити в гості, коли відповідача не було в місті. Відповідачу добре відома адреса її та позивача проживання, про смерть тітки, відповідач нікому не повідомила. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знала близько 35 років [PERSON], була її сусідкою. Позивача не знає, однак її матір бачила декілька разів. Знає, що відповідач в 2014 році постійно приїздила до тітки в гості на свята, дні народження, допомагала тітці по господарству. Про братів, сестер, племінників [PERSON] не згадувала та їй не розповідала. 05 серпня 2014 року до неї прийшла поштар та повідомила, що [PERSON] не відчиняє двері, після чого вони забили на сполох та знайшли [PERSON] мертвою в своїй квартирі. До смерті [PERSON] не скаржилася на здоров'я, була в гарному настрої, відчувала себе молодою, ніхто не міг подумати, що вона помре. Відповідач на похорони не приїздила, так як була на роботі, приїхала через тиждень або два після смерті [PERSON] Зазначила, що відповідач постійно проживала та проживає в м. Миколаїв. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що являлася сусідкою [PERSON] Їй було відомо про те, що у [PERSON] була племінниця [PERSON], яка після смерті чоловіка [PERSON], з 1989 року стала проживати у її квартирі, допомагати їй, її син допомагав робити ремонт у квартирі [PERSON] Один раз в місяць [PERSON] їздила до дітей у м. Миколаїв, провідати їх. [PERSON] вона взагалі не знає. Все своє життя, в тому числі останні місяці до смерті, [PERSON] мала гарний вигляд та не збиралася помирати. Зазначила, що на момент смерті [PERSON] відповідача не було в м. Києві, так як вона поїхала до дітей у м. Миколаїв. Вказані відомості їй відомі зі слів сусідів, так як в цей період вона перебувала на дачі. Також, повідомила що з серпня 2014 року вона рідко перебуває вдома, приблизно один-два рази на тиждень, так як доглядає онуків. Сусіди казали, що відповідач одразу після смерті [PERSON] приїхала до м. Києва. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач є його матір'ю. В 1998 року після смерті чоловіка [PERSON], остання проживала одна, а з 2007 року, коли його батько помер, відповідач переїхала проживати до [PERSON] та допомагала їй. Коли він закінчив навчання, він також почав допомагати [PERSON] продуктами, грошима, допомагав робити ремонт, сантехнічні роботи в квартирі. Позивача він ніколи не бачив. Мати говорила йому, що є двоюрідні сестра та брат, але вона з ними не спілкувалася, про наявність між ними конфліктів йому нічого не відомо. Мати лише на нетривалий час від'їжджала з м. Києва до м. Миколаєва, провідати доньку. Весною 2014 року його мобілізували та він перебував в зоні АТО до 28 березня 2015 року. Після смерті [PERSON], він не приїздив на похорони, але всі фінансові витрати взяв на себе. Саме він забив на сполох, коли тітка не відповідала на дзвінки. Ховали тітку родичі її покійного чоловіка. Відповідач не їздила на похорони, так як проходила лікування в м. Миколаїв. Після смерті [PERSON] через два тижні, в середині серпня 2014 року, він приїздив з зони АТО до м. Миколаєва та з відти разом з матір`ю поїхав до м. Києва. В квартирі покійної [PERSON] він відремонтував замки, так як останні були зламані, прибирав сміття та викидав старі речі. Потім, одразу через день-два він поїхав в зону АТО, а мати поїхала до м. Миколаїв. Зазначив, що не спілкувався з позивачем, не знає чи мала матір телефони позивача, ніхто ж зі сторони позивача в свою чергу не телефонував матері, ніяких телефонних книжок у квартирі тітки він не бачив. За вимог ч.1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В межах розгляду даної справи предметом доказування є причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачем. За вказаних обставин, покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не стосуються предмета доказування. В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу на покази даних свідків, оскільки заперечуючи проти позовних вимог позивача, щодо визначення останній додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], відповідач посилалась на те, що позивач не має морального права на отримання спадщини. Так, з пояснень свідка [PERSON] вбачається, що відповідач постійно не проживала у квартирі [PERSON], на момент смерті останньої перебувала у м. Миколаїв, на похоронах її не було, так як вона перебувала на роботі, а приїхала до Києва лише через один-два тижні після смерті [PERSON] Зі свідчень свідка [PERSON] вбачається, що з 1989 року [PERSON] проживала у квартирі [PERSON], але раз в місяць їздила до м. Миколаїв до дітей. На момент смерті [PERSON] відповідач також перебувала у м. Миколаїв. В той же час, свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідач з 2007 року постійно проживала з [PERSON], при цьому приїздила до Миколаєва лише на два-три тижні, але не більше ніж на місяць. Також, зі свідчень даного свідка вбачається, що відповідач не була присутньою на похороні, так як проходила лікування, а приїхала до квартири [PERSON] в середині серпня 2014 року, а потім знову поїхала до м. Миколаїв. Про наявність телефонної книжки, яка з пояснень відповідача була викинута її сином, свідку ж з даного приводу нічого не відомо. Крім того, свідчення свідка [PERSON] в частині того, що остання не бачила ніколи позивача не можуть розцінюватися судом як допустимі, з огляду на те, що даний свідок з серпня 2014 року рідко проживає у власній квартирі в будинку, де жила [PERSON], при цьому не могла бачити чи приходив хтось до квартири [PERSON] чи дзвонив їй, враховуючи те, що обставини смерті [PERSON] їй стали відомі зі слів сусідів. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач звертаючись 24 вересня 2014 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], зазначила, що інших спадкоємців не має. При цьому відповідачу було достовірно відомо, що спадкоємцями майна померлої [PERSON], на рівні з нею, є позивач та її брат [PERSON] Також, заслуговує на увагу і та обставина, що батько позивача, мати відповідача та померла [PERSON] були рідним братом та сестрами. Батько позивача та мати відповідача померли, поховані в м. Мигилів-Подільський, де народилася та тривалий час проживала відповідач. Дані обставини спростовують твердження відповідача, що остання не знала місце проживання позивача та не мала можливості повідомити останню про смерть рідної тітки. Ідея моральності суспільства не привносить ідеологізації у сферу цивільно-правових відносин, оскільки спирається на загальнолюдські цінності. Моральні засади суспільства у цивільному праві віддзеркалюють ту систему усталених поглядів, яка склалася у свідомості людей на основі їхніх уявлень про добро, людяність, гідність, совість, справедливість і дещо відрізняються й від самого поняття моральності, яке є ще більш загальним. Моральні засади визначають принцип і межі поведінки суб'єкта цивільного права, ідея відповідності моральним засадам суспільства закладена в нормах цивільного права й виявляється, зокрема, вже в положенні ч.1 ст. 26 Цивільного кодексу України: усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки; що означає однакові можливості для всіх людей, без обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання тощо. Мораль завжди концентровано відображає найвищі цінності суспільства, які в наш час знайшли своє нормативне закріплення в ст. 3 Конституції України: найвищою соціальною цінністю визнаються людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека. Відповідно й цивільне право ґрунтується на загальнолюдських моральних цінностях, пронизане ідеєю верховенства права, що відповідає природним правам фізичної особи та вищій справедливості. Як передбачено Главою 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. При звернені ж до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], відповідач не повідомила нотаріуса про наявність інших спадкоємців, що унеможливило виконання нотаріусом покладених на нього Законом обов`язку щодо захисту цивільних прав. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 26 вересня 2012 року розглянув справу № 6-85 цс 12, предметом якої був спір про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Таким чином, з огляду на свідчення свідків [PERSON], [PERSON] та пояснення позивача, в тому числі зважаючи на пояснення відповідача, суд вважає, що протягом встановленого Законом шестимісячного строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, для позивача існували перешкоди для подання такої заяви. Так, незважаючи на відсутність письмових доказів перебування позивача за кордоном у період часу з вересня 2014 року по грудень 2014 року, ці обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Позивач не знала і не могла дізнатися про смерть спадкодавця, оскільки постійно зареєстрована та проживає разом з іншими родичами, братом та своєю матір`ю, в м. Могилів-Подільський та єдиним засобом зв`язку з померлою був встановлений в її квартирі міський телефон, який вже з вересня 2014 року, як підтверджено відповідачем, не працював, а остання в свою чергу, нехтуючи тими ж моральними засадами, на які сама посилаючись заперечує щодо визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не повідомила інших, єдиних близьких родичів померлої [PERSON], про її смерть, та як і зазначила в судовому засіданні, не мала наміру цього робити, що на думку суду було спрямовано на одноособове отримання у спадщину майна померлої. З пояснень усіх допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що до останнього дня свого життя [PERSON] мала гарний вигляд, гарне самопочуття, була життєрадісною, та смерть останньої була несподіванкою для усіх оточуючих. Крім того, відповідно до довідки від 25 березня 2015 року, виданої лікарем [PERSON], [PERSON], який є сином позивача, з 19 січня 2015 року по 06 березня 2015 року перебував на лікуванні з діагнозом двобічний гайморит. Під час лікування знаходився під постійним наглядом матері (а.с.14). Вказані відомості також підтверджуються направленням в ЛОР - відділення, виданого 22 січня 2015 року лікарем [PERSON], відповідно до якого [PERSON] направлявся в ЛОР відділення з діагнозом двобічний гайморит, хронічний алергічний риніт. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] розлучена, та утримує та доглядає малолітнього сина сама. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин, а тому вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] тривалістю в один місяць з дня набрання законної сили рішення суду. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Головне управління Міністерства юстиції України про призначення додаткового строку для прийняття спадщини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved