Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, однак з червня 2020 року не проживає в даному будинку, оскільки його речі та майно відсутні, він не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача, змушує позивача сплачувати за нього кошти, в той час, коли він не користується та не проживає в даному житлі. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому та просили його задовольнити, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2015 справа № 607/12874/15-ц, належить на праві приватної власності житловий будинок, загальною площею 79,8 кв. м., житловою площею 47,4 кв. м., що знаходиться по [ADDRESS] , про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 74776498 від 05.12.2016. Згідно довідок № 292 від 18.02.2021 та № 493 від 31.05.2021 Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.06.2020 та по даний час. Довідки видані на підставі актів розгляду заяв № 11 від 18.02.2021 та № 792 від 31.05.2021. У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в житловому будинку по [ADDRESS] , не проживає та не користується даним житлом, його особисті речі відсутні у даному житлі. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що відповідач [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] , не проживає півтора року та не користується даним житлом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] , оскільки останній не проживав у вказаному житлі більше року і проживає за іншою адресою. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved