Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, зареєстрованого 03.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №947 та стягнення аліментів. Мотивує заявлені вимоги тим, що від спільного проживання у шлюбі однією сім'єю з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, матеріально відповідач не допомагає, участі у його вихованні не приймає, вона не має можливості утримувати дитину. На день подачі позову до суду, відповідач працював помічником машиніста у ВП «Локомотивне ДЕПО Чернівці» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та отримував приблизну заробітну плату в розмірі 4000,00 - 5000,00 грн. Причиною розпаду сім'ї вказує відсутність взаєморозуміння між ними, протилежні погляди на сімейні відносини, сімейні обов'язки, ведення спільного господарства. Збереження сім'ї вважає не можливим. Спір про спільне майно набуте в період перебування в шлюбі будуть вирішувати в позасудовому порядку. Просить, заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги до початку розгляду справи по суті і в наданій суду письмовій заяві, просить шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 03.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №947 розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 30 відсотків від заробітку відповідача. Заявлені позовні вимоги з уточненнями в судовому засіданні позивач підтримала в повному обсязі і в наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові. Представником позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги його довірительки підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував обставин зазначених в позовній заяві та не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 03.07.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №947 (а.с.12). Крім того також встановлено, що сторони подружні стосунки припинили, їх сім'я розпалась, і шлюб носить формальний характер, сторони втратили один до одного почуття любові, поваги і довіри, розпад їх сім'ї відбувся остаточно та поновити її не можливо. Будь - яких заперечень з боку відповідача проти заявлених вимог в суд не поступило, позовні вимоги визнав не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 30 відсотків від його заробітку. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно з ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). У відповідності зі ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, судом крім наведеного встановлено відсутність заперечень відповідача проти позову, а тому шлюб зареєстрований 03.07.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №947, між позивачем [PERSON] та відповідач [PERSON] слід розірвати. Також судом встановлено, що за період спільного проживання у шлюбі однією сім'єю у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с.6), який проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Згідно ст. 180 СК України, відповідач [PERSON], як батько малолітньої дитини [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати його до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частина 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яке суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, малолітня дитина: [PERSON], [INFO], утримується позивачем, інших дітей на утриманні у відповідача не має, із врахуванням як матеріального становища позивача, так і матеріального становища відповідача, а саме те, що останній не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, його стан здоров'я, враховуючи потреби дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 640,00 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved