Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що є донькою [PERSON], який перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи повний робочий день у шкідливих умовах. Її батько помер [INFO]. Висновком МСЕК від 19 грудня 2014 року було встановлено причинний зв*язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, яке він отримав при роботі на ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька». Вважає, що їй, як рідній донці померлого, було завдано моральної шкоди, вона переносила, продовжує переносити і буде переносити особливі моральні страждання, психічні болі, які жадають додаткових зусиль для організації повсякденного життя, були порушені відносини з знайомими та оточуючими, плани на подальше життя. Вона залишилась без підтримки рідного батька, на яку могла розраховувати, позбавилась батьківського спілкування. Просила відшкодувати на її користь за рахунок відповідача моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги (а.с. 96). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення (а.с. 114), заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. При цьому, надав до суду письмові заперечення (а.с. 34-35), у яких просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позову, оскільки у розумінні чинного законодавства України позивач не мала статусу дитини, юридичний факт її спільного проживання з батьком однією сім*єю не доведено, тому вважає, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача відсутнє. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин з письмової згоди позивача (а.с. 97) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у м. Макіївка Донецької області, за даними паспорту зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 4), оригінал якого досліджено судом, батьком позивачки є [PERSON], матір*ю - [PERSON]. Дівоче прізвище змінено позивачкою у зв*язку із реєстрацією шлюбу з [PERSON], [INFO] у міському ВРАЦС м. Макіївки Донецької області 29 вересня 2001 року (а.с. 3 зворот), що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 09 лютого 2017 року (а.с. 45-46). Шлюб розірвано 09 квітня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом Серія [NUMBER] (а.с. 5), прізвище позивачки після розірвання шлюбу - [PERSON]. Мати позивачки [PERSON], [INFO], за даними паспорту зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 8) [PERSON] помер [INFO], актовий запис Червоногвардійського відділу ДРАЦС Макіївського МУЮ у Донецькій області № 99 від 24 січня 2014 року. Згідно копії довідки Медико-соціальної експертизи м. Донецьк №000015 від 19 грудня 2014 року, встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням з 09 липня 2014 року. З копії трудової книжки [PERSON] [NUMBER] від 15 серпня 1977 року (а.с. 6-7) вбачається, що у період часу з 02 липня 1991 року він працював проходчиком І розряду з повним робочим днем у підприємстві «Шахта імені О.Ф. Засядька», був звільнений 28 січня 2004 року у зв'язку з виходом на пенсію. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року, винесеним за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, було встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що ксерокопією довідки медико-соціальної експертизи серії 10 ААА від 19 грудня 2014 року підтверджено причинний зв'язок 22.01.2014 року смерті [PERSON] з професійним захворюванням. Відповідно до копії акту № 3 розслідування хронічного професійного захворювання від 14.01.2004 року [PERSON] встановлено основний діагноз: хронічний обструктивний бронхіт пильової етіології у фазі субремісії. Емфізема легенів. Легенєва недостатність першого-другого ступеню; супутній діагноз: гіпертонічна хвороба другого ступеню. Із відповіді Обласного центру медико-соціальної експертизи від 03.06.2016 року вбачається, що Обласний центр медико-соціальної експертизи Донецької області не може надати суду повну копію довідки Обласної МСЕ № 1 м. Донецька про встановлення причинного зв'язку між смертю [PERSON] і його професійним захворюванням, так як медекспертна справа знаходиться на непідконтрольній Україні території. Згідно відповіді відділення виконавчої дирекції Фонду у Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області від 30.06.2016 року, [PERSON] отримав професійне захворювання на підприємстві «Шахта ім. О.Ф.Засядько» 14.01.2004 року (акт за формою П-4 від 14.01.2004 року № 3). Донецькою медико-соціальною експертною комісією № 5 встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% та 3 група інвалідності з початком виплат 05.02.2004 року безстроково (довідка МСЕК від 05.02.2004 року 2-18 АВ № 004480). Із рішення Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року по справі №233/2122/16-ц вбачається, що відповідач ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» приймав участь у розгляді вищевказаної справи та подавав свої заперечення на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, оскільки щодо відповідача ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» рішенням Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року у цивільній справі №233/2122/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, яке набрало законної сили, встановлені обставини відносно причинно-наслідкового зв'язку між смертю [PERSON] та його професійним захворюванням, яке він отримав, працюючи на ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька», суд дійшов висновку про їх доведеність у цивільній справі, що розглядається за позовом [PERSON] до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька. Посилання відповідача щодо неможливості врахування рішення суду, ухваленого за результатом розгляду іншої справи, є помилковим з огляду на положення ст. 61 ЦПК України. На спростування встановлених судовим рішенням обставин відповідачем суду доказів не надано. Крім того, рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року у справі № 233/6424/16-ц (а.с. 107-108), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року (а.с. 110), задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» про стягнення моральної шкоди, та судом взято до уваги встановлені в судовому порядку вищенаведені обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст. 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Із системного аналізу вищевказаних норм права випливає, що за наявності вини роботодавця у смерті особи, в тому числі пов'язаної із його професійним захворюванням, тягар відшкодування моральної шкоди покладається саме на нього. Оскільки судом встановлено, що смерть [PERSON] настала через його професійне захворювання, яке він отримав, працюючи у публічному акціонерному товаристві «Шахта імені О.Ф. Засядька», суд вважає, що зазначена юридична особа має відшкодовувати моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи. Заперечення відповідача з посиланням на ст. 1200 ЦК України (а.с. 34-35), відповідно до частини першої якої у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті, суд не бере до уваги, оскільки відшкодування майнової шкоди не враховується при відшкодуванні моральної шкоди, що відповідає ч. 4 ст. 23 ЦК України, згідно з якою моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Щодо доводів заперечень відповідача про те, що на момент смерті батька позивачка не мала статусу дитини в розумінні чинного законодавства України, оскільки була повнолітньою та до того мала зареєстровані в установленому порядку шлюбні відносини, а факт спільного проживання позивачки з батьком однією сім'єю не доведено, суд зазначає, що за змістом частини 2 статті 1168 ЦК України, право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, мають право її діти. У зазначеній нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи. Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що передчасна смерть батька внаслідок професійного захворювання завжди спричиняє душевні страждання у його близьких родичів, створює негативні наслідки морального та психологічного характеру. При цьому, суд враховує ті обставини, що позивач [PERSON] на момент смерті батька була повнолітньою особою, у зареєстрованому шлюбі не перебувала, однак не надала доказів у підтвердження факту спільного проживання з батьком. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог слід стягнути судовий збір в розмірі 750 грн.

Outcome: partial