Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» згідно якого просить: винести рішення, яким зобовязати відповідача сплатити на її користь 575 гривень як компенсацію заподіяної матеріальної шкоди, винести рішення, яким зобовязати відповідача сплатити на її користь 5\~000 гривень, як компенсацію моральної шкоди та понесені судови витрати. \~\~\~\~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між нею та відповідачем існує договір на постачання позивачу електроенергії за адресо проживання, [INFO], про що доводить відкритий у відповідача на імя [PERSON] особовий рахунок за №256214680. 22.03.2016 року без вручення попередження позивачу за місцем проживання, зявився працівник відповідача, який повідомив, про заборгованість, розмір якої та підстави її виникнення він не зміг пояснити. У звязку з чим він повинен припинити електропостачання, за відновлення якого я змушена буду в подальшому вносити додаткову плату. 24 березня 2016 року позивач офіційно звернулась на адресу відповідача та додатково нагадала йому, що сторони вже мали спір з приводу наявної в позивача заборгованості. Рішенням Рівненського міського суду 2008 року дії та вимоги відповідача про стягнення на його користь з мене коштів були визнанні незаконними. Після вказаного рішення суду, з метою уникнення спорів щодо спожитого та сплаченого, її встановили новий лічильник, починаючи з показників якого між нами були відсутні спори щодо спожитої та оплаченої електроенергії. Але після закінчення судового розгляду відповідач чомусь не керувався рішенням суду та не звертав уваги на ту обставину, що заборгованість він мені створив штучно та всупереч вимог закону, продовжуючи нарахування спожитої електроенергії без врахування пільг. У 2011 році звернувся до суду з вимогою про стягнення штучного боргу в порядку наказного провадження. Згідно виданого судового наказу від 06.07.2011 року заборгованість слід було стягнути з мене, про що її повідомив суду в порядку визначеному законом. Не погоджуючись з таким наказом та заперечуючи таку заборгованість судовий наказ був оскаржений до Рівненського міського суду. 10.08.2011 року Рівненський міський суд скасував судовий наказ. З причин що виниклий між нами спір слід розглядати в позовному провадженні. Не надавши будь-якої відповіді на звернення від 24.03.2016 року, 28.03.2016 року відповідач знову не склавши будь-яких паперів на мою адресу, без участі, без належного повідомлення, явно з мотивів помсти, відключив моє житло від електропостачання. 29.03.2016 року позивач сплатила на користь відповідача 575 гривень та два дні чекала доки відповідач таки відновить електропостачання її житла. Під час судового розгляду справи позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві Просять позов задовольнити. Під час судового засідання представник відповідача позов не визнав повністю та просив відмовити в його задоволенні. Згідно з\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1\~ст.22 ЦК України\~- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Згідно ч.1\~ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 20.05.2008 року Рішенням Рівненського міського суду задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Рівнеобленерго» про скасування 1289,44 грн., як боргу за електроенергію. ПАТ «Рівнеобленерго» оскаржувало дане рішення, воно було частково скасовано, разом з тим, 1289,44 грн. визнано судом , як неправомірно виставлені кошти. У звязку з цим, в травні 2009 року товариство скасувало дану суму. Це вбачається із особової картки споживача [PERSON] у якій із суми 1462,93 грн. залишилось 178,60. Протягом 2009 року та 2010 року оплат із сторони позивача за використану електроенергію не зафіксовано. Як убачається з особового рахунку позивач [PERSON] з квітня 2011 року сплачувала суми у меншому розмірі ніж були нараховані. В подальшому у звязку із частковими оплатами заборгованість, станом на лютий 2016 року становила 386,16 грн. Позивачем погашено заборгованість лише після відключення від енергопостачання (наряд на відключення від 28.03.2016 року). З особового рахунку позивача убачається, що відповідачем враховані всі платежі, які позивач олатила за постачання електроенергії за місцем її проживання. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України у Постанові №6 від 27.03.1992 року зазначає наступне: «Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодую є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи». Позивачкою не надано доказів понесення нею матеріальної шкоди. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюється ст. 714 ЦК України, законом України «Про електроенергію» та зокрема Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 року №1357, які не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобовязання з постачання електричної енергію. Відповідно до п.п.43-44,46 ПКЕЕН енергопостачальний несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, зазначеними законодавством. Судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо стягнення із відповідача 575 грн. , завданої матеріально шкоди. Згідно\~ст. 24 Закону України «Про електроенергетику», п.п.43-47 Правил, які визначають відповідальність енергопостачальнику перед споживачем електричної енергії не передбачено право на відшкодування моральної шкоди. Отже, із характеру договірних правовідносин, що виникають між споживачем та енергопостачальником, не випливає обовязок, щодо відшкодування моральної шкоди. Позивачем також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження заподіяної моральної шкоди. Відповідно до п.5 ст.4 порядку Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, у випадках передбачених законом. Враховуючи обставини справи та правові норми суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, на підставі\~ст. 1166 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed