Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] та [PERSON] в якому просить виселити [PERSON] та [PERSON] з усіма іншими фізичними особами, які є членами їх сім`ї із самоправно зайнятого житлового приміщення, а саме квартири №400 (протиправно нумерована за [ADDRESS] (загальною площею 140.2 м. кв. житловою площею - 82,5 м. кв.) та є крайньою з правого боку навпроти квартири [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення; усунути перешкоди у користуванні належним [PERSON] майном (квартирою [ADDRESS] ), шляхом заборони [PERSON] та [PERSON] , а також будь-яким іншим третім особам, які є або можуть бути власниками або орендарями квартири [ADDRESS] у користуванні вказаним майном (квартирою [ADDRESS] ) під виглядом користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона вважає себе законним власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 13.12.2006 р. 3 лютого 2013 р. квартира [ADDRESS] перебувала в оренді фізичної особи підприємця [PERSON] , який використовував її для ведення власного бізнесу. 11.01.2016 р. позивач дізналась, що група невідомих осіб намагається виселити орендаря з квартири, показуючи при цьому документи про право власності на квартиру 400а , власником якої є [PERSON] . У зв`язку із застосування до позивача сили та зміною дверних замків потрапити до своєї квартири з того моменту і на час звернення до суду не може. Вважає, що квартира [ADDRESS] є неіснуючим житловим об`єктом нерухомості. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] незаконно, самоправно використовуючи документи на неіснуюче житлове приміщення, вселилися до квартири [ADDRESS] - відповідачі є особами, які самоправно зайняли жиле приміщення, що належить позивачу на праві власності, що послугувало підставою для звернення до суду. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначила, що 6 листопада 2015 р. вона, в установлений законом спосіб, придбала квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Астраускас Л.Є. за реєстровим № 1403. Відомості про право власності [PERSON] внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47132124. На виконання вимог Закону України про реєстрацію громадян у вказаній вище квартирі зареєструвалися її донька [PERSON] та її малолітній син [PERSON] [INFO] , що підтверджується довідкою Форма № 3. Вважає, що не можна погодитись з твердженням позивача про те, що квартира [ADDRESS] є неіснуючим житловим об`єктом. Існування квартири [ADDRESS] підтверджується наступними доказами: - договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 6 листопада 2015 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Астраускас Л.Є. за реєстровим № 1403; - витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47132124.; - фактом реєстрації [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ; - укладеними між [PERSON] та підприємствами договорами на отримання послуг; - технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав суду пояснення, в яких зазначиЛА, що саме позивач [PERSON] причетна до організації і вчинення кримінального правопорушення, щодо відповідача [PERSON] , що підтверджується матеріалами кримінального провадження№ 42015000000002536 від 18.11.2015 р. по обвинуваченню [PERSON] , і що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 42015000000002536 від 18.11.2015 р., справа № 761/31481/18 по обвинуваченню [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України, та [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України і згідно повідомлення про підозру [PERSON] , її звернення з позовом до [PERSON] та [PERSON] про виселення, є частиною злочинного плану, розробленого заздалегідь, з метою повернення майна від добросовісного набувача. Третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до суду не з`явилась, подала клопотання про слухання справи у її відсутність. Третя особа Акціонерне товариство «РВС БАНК» підтримала позовні вимоги позивача [PERSON] , надавши пояснення, що саме Акціонерне товариство «РВС БАНК», а не позивач [PERSON] є наразі власником квартири [ADDRESS] . Однак, проживання у вказаній квартирі відповідачів заважає Акціонерному товариству «РВС БАНК» володіти квартирою [ADDRESS] , оскільки немає можливості скласти акти прийому-передачі квартири. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», на підставі наявних у справі доказів, та за погодженням сторін й третіх осіб. Вислухавши пояснення учасників розгляду, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у їх задоволенні. 30 травня 2016 року судом відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено судовий розгляд. 22.03.2018 року у даній справі призначено судову технічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз ( м. Київ вул.. Смоленська, 6) та провадження у даній справі було зупинене. 31.01.2019 відповідно до розпорядження № 40 від 31.01.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г. 03.04.2019 до суду надійшов лист, за підписом директора Київського НДІ судових експертиз Рувіна О.Г., про залишення ухвали суду без виконання, оскільки відомості про оплату вартості експертизи у відділі бухгалтерського обліку і звітності КНДІСЕ відсутні. Ухвалою суду від 05 квітня 2018 р. поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 05.12.2019 залучено [PERSON] в якості співвідповідача. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 р. провадження у справі зупинене до набрання законної сили судового рішення у справі № 761/31481/18 по кримінальному провадженню № 42015000000002536 від 18.11.2015 р., по обвинуваченню [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України та [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України, що розглядається в порядку кримінального судочинства. 08.12.2020 р. постановою Київського апеляційного суду, ухвалу Печерського районного суду м Києва від 18 лютого 2020 р. про зупинення провадження у справі скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 27 січня 2021 р. відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 02.03.2021 р. залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «РВС Банк». Ухвалою суду від 27 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі і справа призначено до судового розгляду. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовим засіданням. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та які представник позивача підтримав у судовому засіданні, а також враховуючи доводи представника відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судовим розглядом встановлено, що 13.12.2006 р. [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.12.2006 р. 20.03.2007 р. Київським міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 25.09.2007 р. [PERSON] уклала договір кредиту з ВАТ «Демарк» на суму 480000 доларів США. Кредитні зобов`язання [PERSON] були гарантовані договором іпотеки від 25.09.2007 р. № 7491 на квартиру [ADDRESS] . 13.12.2006 р. [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.12.2006 р. посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. 10.12.2014 р. [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.12.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 06.11.2015 р. [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.11.2015 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аструскаус Л.Є. На забезпечення виконання умов кредитного договору від 25.09.2007 р., укладеного між ВАТ банк «Демарк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець), який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. на забезпечення виконання всіх вимог Іпотекодержателя за кредитним договором № 437-051 від 25.09.2007 р., Іпотекодавець передав і іпотеку квартиру [ADDRESS] . В подальшому, на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимогах № 437-051 від 07.05.2019 р., Договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором від 25.09.2007 р., укладеного 08.05.2019 р., нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердесом М.О., право вимоги за зазначеним Кредитним договором та Іпотечним договором, було передано ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», яка в свою чергу відступила своє право вимоги, шляхом продажу його Акціонерному товариству «РВС БАНК». В подальшому, Акціонерним товариством «РВС БАНК» було звернено стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки- квартиру [ADDRESS] . Таким чином, на сьогодні Акціонерне товариство «РВС БАНК» є власником- квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно. Отже, на час судового розгляду справи, позивач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] . Вказані обставини не заперечуються і визнаються усіма учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, суд приходить до висновку що позивач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] і відповідачі [PERSON] та [PERSON] не можуть порушувати її право на володіння користування і розпорядження майном. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оскаржені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оскарженого права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Власником є особа яка володіє майном. Предметом спору по даній справі є захист права особи на володіння користування і розпорядження належним їй майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування своєї позиції покладається на сторони, тобто кожна особа повинна ті обставини, на які вона посилається, як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом доводити самостійно. За наслідками розгляду цієї справи суд вважає, що позивач не довів своїх вимог, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів того, що є власником квартири [ADDRESS] . Крім того, позивач не заперечував, що власником квартири [ADDRESS] є третя особа -Акціонерне товариство «РВС Банк». Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є особами, які порушують право власності позивача на володіння користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. На виконання вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності Акціонерного товариства «РВС Банк» зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а тому суд критично ставиться до пояснень третьої особи про необхідність складання акту прийому передачі квартири [ADDRESS] для отримання права власності і про перешкоджання у складанні такого акту з боку відповідачів. Суд об`єктивно позбавлений можливості, в межах розгляду вказаної цивільної справи надати оцінку копіям матеріалів кримінальних проваджень, та фактичним обставинам, зазначеним в обвинувальному акті, який перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва, по кримінальному провадженню № 42015000000002536 від 18.11.2015 р., справа № 761/31481/18 по обвинуваченню [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України та [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України, оскільки питання винності чи невинності особи мають розглядатися в порядку передбаченому кримінальним та кримінально-процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Жоден із договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за якими зареєстровано право власності позивача або відповідачів на квартиру [ADDRESS] судом не скасований. Реєстрація права власності відповідачів на квартиру [ADDRESS] судом не скасована. Так, частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та як наслідок у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed