Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення аліментів на повнолітню дитину у звязку з продовженням навчання. 19.03.2018 року представник позивача подав уточнену позовну заяву до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення аліментів на повнолітню дитину у звязку з продовженням навчання. В обґрунтування позову зазначила, що в провадженні Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровській області знаходився виконавчий лист № 2/0424/1125/2012, виданий 27.12.2012 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку ( доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття. 23 березня 2017 року державним виконавцем Рахматовою Ю.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Проте на час повернення виконавчого листа, державним виконавцем помилково було зазначено у виконавчому листі заборгованість по аліментам в сумі 26 756,50 грн., оскільки згідно розрахунку від 24.07.2017 року аліменти нараховувалися ще один рік і три місяці після досягнення дитиною повноліття. Фактичний розмір заборгованості станом на 09 грудня 2015 року, тобто на момент досягнення донькою повноліття, становить 11 032,40 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця від 23.03.2017 року. Вказана сума відповідачем до теперішнього часу не сплачена. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 СК України до досягнення нею 23-х років. Таким чином з відповідача підлягає стягненню 11 032,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Заборгованість по аліментам в сумі 11 032,40 грн. виникла з вини відповідача, який був обізнаний в тім, що за рішенням суду з нього стягуються аліменти та усвідомлював свій обовязок своєчасно, щомісячно і в повному обсязі сплачувати аліменти, проте аліменти у встановленому розмірі та порядку не сплачував. Згідно наявної у виконавчому провадженні довідки Марганецького центру зайнятості [PERSON] перебував на обліку у центрі зайнятості і його дохід за період з 06 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року склав 17269,45 грн. Однак, згідно наданої відповідачем до відзиву довідки з Марганецького центру зайнятості, останній перебував на обліку в центрі зайнятості з 06.03.2014 року по 03.02.2015 року і його дохід склав 22 179,27 грн. Проте у березні та квітні місяці 2014 року аліменти з виплат відповідача не утримувались, фактично утримання фактично розпочалося з травня 2014 року, що підтверджується наявною у виконавчому провадженні довідкою та довідкою, наданою відповідачем. Суми виплат допомоги по безробіттю та розмір утриманих з них аліментів відображені у розрахунку заборгованості державного виконавця від 23.03.2017 року. Починаючи з 01 січня 2015 року [PERSON] вже не отримував допомогу по безробіттю і не сплатив жодної гривні, як поточних аліментів, так і на погашення заборгованості по аліментам. У звязку з цим з відповідача підлягає стягненню неустойка за: -січень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31день=300,99 грн.; -лютий 2015 року: 999,83 х 1% х 28 днів =279,95 грн.; -березень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31день=300,99 грн.; -квітень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 30 днів=299,95 грн.; -травень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31 день=300,99 грн.; -червень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 30 днів=299,95 грн.; -липень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31 день=300,99 грн.; -серпень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31 день=300,99 грн.; -вересень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 30 днів =299,95 грн.; -жовтень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31 день=300,99 грн. -листопад 2015 року: 999,83 грн. х 1 % х 30 днів =299,95 грн. -грудень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 09 днів =89,98 грн. Всього розмір пені станом на 09.12.2015 року складає 3 375,67 грн., а оскільки боржник після закінчення виконавчого провадження не сплатив заборгованість по аліментам та враховуючи те, що більше ніж як два роки з 09.12.2015 року по теперішній час, пеня за несвоєчасну сплату аліментів від-повідачу не нараховується, то обчислена пеня за несвоєчасну сплату аліментів підлягає стягненню у повному обсязі в сумі 3 375,67 грн. Крім того їх з відповідачем донька [PERSON], [INFO], навчається у Національному юридичному університеті ім. Я. Мудрого на 3 курсі Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України, на денній формі навчання. Через навчання донька не має змоги працювати та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки добровільно не надає, хоча на даний час має можливість таку надавати. У звязку з навчанням, донька потребує матеріальної допомоги свого батька, який на даний час є працездатним. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки до закінчення нею навчання. У звязку з вищевикладеним, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 11 032,40 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 3 375,67 грн. Також стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у звязку з її навчанням в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу, щомісяця на весь період її навчання, але не довше ніж до досягнення донькою 23-х років, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду, а також витрати, повязані із зверненням до суду та розглядом справи в розмірі 4057 грн., 20 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 24 січня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем надано відзив, як на позовну заяву, так і на уточнену позовну заяву, в яких зазначається, що позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів та витрат на правничу допомогу адвоката він не визнає та просить в їх задоволенні відмовити. Позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання визнає частково, саме: в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку ( доходу, стосовно вимоги про стягнення аліментів в частині не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу заперечує, з підстав та мотивів викладених у відзивах. Третя особа: [PERSON] пояснення щодо позову та відзиву до суду не надала. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії 1-КИ № 429660, виданого 18 грудня 1997 року виконкомом Кисличуватської сільської Ради Томаківського р-ну Дніпропетровської області, актовий запис № 14 ( а.с. 8). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2012 року по справі № 2/0424/1125/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнорлітньої дитини, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 01.10.2012 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду, міським судом 27.12.2012 року було видано виконавчий лист ( а.с. 7), який знаходився на примусову виконанні у Марганецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 09 грудня 2015 року донька сторін - [PERSON], [INFO] досягла повноліття. 23 березня 2017 року державним виконавцем Рахматовою Ю.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 50). В наслідок ухилення відповідача від сплати аліментів за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період з 05.03.2014 року по 09.12.2015 року в сумі 11 032,40 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця ВДВС Марганецького міського управління юстиції від 23.03.2017 року ( а.с. 52), яка до теперішнього часу не погашена. Проте на час повернення виконавчого листа, у виконавчому листі державним виконавцем було помилково зазначено заборгованість по аліментам в сумі 26 756,50 грн., оскільки згідно розрахунку від 24.07.2017 року аліменти нараховувалися ще один рік і три місяці після досягнення дитиною повноліття ( а.с. 51). Отже судом встановлено, що фактичний розмір заборгованості по аліментам відповідача станом на 09 грудня 2015 року, тобто на момент досягнення донькою повноліття, становить 11 032,40 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця від 23.03.2017 року ( а.с. 52), Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають відносини, які регулюються ЦК України, СК України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 СК України до досягнення нею 23-х років Частиною 3 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідно до вимог ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підп.-риємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Втім, у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 05.03.2014 року по 09.12.2015 року в сумі 11 032,40 грн. За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментам підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що виникають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до розрахунку неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01 січня 2015 року по 09 грудня 2015 року, становить 3 375,67 грн. Заборгованість зі сплати аліментів за період з 05.03.2014 року по 09.12.2015, становить 11 032,40 грн. Як зазначає позивач у позові, що згідно наявної у виконавчому провадженні довідки Марганецького центру зайнятості [PERSON] перебував на обліку у центрі зайнятості і його дохід з 06 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року склав 17269,45 грн. З довідки Марганецького центру зайнятості від 21.02.2018 року за № 634 вбачається, що [PERSON] був зареєстрованим, як безробітній в Марганецькому МЦЗ з 06 березня 2014 року по 03 лютого 2015 року, його дохід становив 22 179,27 грн ( а.с.37). Проте у березні та квітні 2014 року аліменти з виплат відповідача не утримувались, фактично утримання розпочалося з травня 2014 року. Суми виплат допомоги по безробіттю та розмір утриманих з них аліментів також відображені у розрахунку державного виконавця від 23.03.2017 року (а.с.52). Починаючи з 01 січня 2015 року [PERSON] вже не отримував допомогу по безробіттю і не сплачував, як поточних аліментів, так і заборгованості по аліментам. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16, та суд погоджується із ним у повній мірі. Отже, виходячи із положень ст. 196 СК України неустойка (пеня) нараховується не із загальної суми основного боргу, а із суми поточних аліментів за кожен місяць. На підставі чого суд вважає за необхідне проводити розрахунки неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 01 січня 2015 року по 09 грудня 2015 року наступним чином: -січень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31день=300,99 грн.; -лютий 2015 року: 999,83 х 1% х 28 днів =279,95 грн.; -березень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31день=300,99 грн.; -квітень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 30 днів=299,95 грн.; -травень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31 день=300,99 грн.; -червень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 30 днів=299,95 грн.; -липень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31 день=300,99 грн.; -серпень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31 день=300,99 грн.; -вересень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 30 днів =299,95 грн.; -жовтень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 31 день=300,99 грн. -листопад 2015 року: 999,83 грн. х 1 % х 30 днів =299,95 грн. -грудень 2015 року: 999,83 грн. х 1% х 09 днів =89,98 грн. Всього розмір пені станом на 09.12.2015 року складає 3 375,67 грн., Суд приходить до висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача, який зобовязаний був за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, проте аліменти у встановленому розмірі та порядку не сплачував, порушене право позивача на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає судовому захисту, а позовні вимоги, в цій частині, задоволенню, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України. Судом також встановлено, що донька сторін по справі [PERSON], [INFO], навчається у Національному юридичному університеті ім. Я. Мудрого на 3 курсі Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України, на денній формі навчання. Проживає вона з матірю і знаходиться на її утриманні та матеріальному забезпеченні, оскільки у звязку з навчанням не має змоги працювати. Довідкою, виданою Національним юридичним університетом ім. Я. Мудрого Інститут підготовки кадрів для органів юстиції України від 26.12.2017 року за № 2293, [PERSON] підтверджується, що [PERSON] є студентом 3 курсу 10 групи Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого ( а.с.9). Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки добровільно не надає, хоча на даний час має можливість таку надавати, оскільки з 06.03.2018 року працює на підприємстві ТОВ ВКФ «Перспектива», що підтверджується довідкою ТОВ ВКФ «Перспектива» від 12.03.2018 року № 58. Отже, у звязку з навчанням, донька сторін потребує матеріальної допомоги свого батька, який на даний час є працездатним. Нормами ч. 1 ст. 199 СК України визначено, що у разі якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Обовязок утримання своїх повнолітніх дітей на період їх навчання відповідно до норм ст. 199 СК України несуть обоє із батьків. Слід зазначити, що для утримання батьками повнолітніх доньки, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття можливе лише при наявності у батьків можливості надавати таку допомогу, тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Крім того, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи всі вивчені судом обставини, матеріальний стан позивача та відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої доньки [PERSON],[INFO] у звязку з її навчанням в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу, щомісяця на весь період її навчання, але не довше ніж до досягнення донькою 23-х років, починаючи стягнення з дня зверненння з позовом до суду. Судом встановлено, що [PERSON] навчається за рахунок бюджетного фонду, щомісячно отримує стипендію, знаходиться на утриманні матері. Відповідач на даний час працює і має змогу надавати матеріальну допомогу доньці на час її навчання, проте не в такому розмірі, як зазначає позивач у позовній заяві, оскільки батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини. Мати дитини [PERSON] також є працездатною і має можливість надавати грошову допомогу на утримання доньки. Законом України « Про державний бюджет на 2018 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб: - з 01 січня 2018 року в сумі 1762 грн., таким чином кожен із батьків повинен надавати допомогу дитині в рівних частках, близько 881 грн.. З урахуванням наявних у справі доказів та норм чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] ,[INFO] на час її навчання в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу, щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так в матеріалах справи мається підтвердження того, що позивач витратив на професійну правничу допомогу, а саме: договір від 03.01.2018 року ( а.с. 54) та квитанції до прибуткового касового ордеру від 03 січня 2018 року на суму 1000,00 грн. та від 14.03.2018 року на суму 2000,00 грн. ( а.с. 55). Також , як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. ( а.с. 1) та за подачу зави про забезпечення позову сплачено судовий збір в розмірі 352,40 грн. ( а.с.11). На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн. та 352,40 грн., всього в розмірі 1057,20 грн. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду про стягнення аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial