Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що тривалий період часу батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, не піклується про дитину та не цікавиться її розвитком, не підтримує зв'язок з нею . Під час судового розгляду позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги, просили їх задовольнити, почисилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву і просив проводити розгляд справи у його відсутність, вимоги визнав та підтвердив обставини викладені в позові. Третя особа виконавчий комітет Ірпінської міської ради , як органу опіки та піклування направив до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Під час судового розгляду судом встановлено. Батьками неповнолітнього [PERSON], який народився [INFO], є його батько [PERSON] , і мати [PERSON]. Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що з 2000 року вона та син проживають окремо від відповідача [PERSON] З того часу відповідач участі у вихованні сина не приймає, не піклується про нього, не забезпечує його розвиток. З того часу відповідач з сином не зустрічався, не спілкувався по телефону, не приймав участі у його матеріальному забезпеченні. Також позивач зазначила про те, що будь-яких перешкод у спілкуванні та участі відповідача у вихованні сина не здійснювалось. Відповідно до висновку органу опіки та пілкування про позбавлення батьківських прав комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , як такого, що ухиляється від виховання та утримання дитини. До уваги було взято також пояснення дитини, який зазначив , що батька він не знає. Із акту обстеження житлово-побутових умов видно, що позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають у будинку [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Із акту складеного депутатом Гостомельської селищної ради від 19 червня 2013 року та характеристики на учня 10 класу Ірпінської ЗШ №13 [PERSON] видно, що батько дитини з 2000 року з родиною не проживає, участі у вихованні сина не брав. Під час допиту свідок [PERSON] зазначила про те, що проживає в одному будинку з позивачем [PERSON] та її сином [PERSON]. З 2000 року батько дитини [PERSON] участі у вихованні не приймає, не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги. Відповідно до ст.. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Верховний суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вище встановлене приводить суд до переконання, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , оскільки більше тринадцяти років не піклується про здоров'я своєї дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Отже вимоги позивача є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved