Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 88367,86 гривен , середнього заробітку за час затримки розрахунку за період часу з 22.09.2016 року по 28.10.2016 року в сумі 3997,44 гривен , компенсації втрати частини доходів внаслідок несвоєчасної виплати в сумі 4466,50 гривен та моральну шкоду в розмірі 10000 гривен. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.12.2002 року прийнята на роботу до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на посаду прибиральниці. 21.09.2016 року позивачка була звільнена з підприємства на підставі ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням. Відповідачем не було проведено повний розрахунок при звільненні з позивачем за період з березня 2016 року по вересень 2016 року в сумі 8367,86 гривен, не сплачено середній заробіток за час затримки розрахунку за 36 днів в сумі 3997,44 гривен ,не сплачена компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати позивачу заробітної плати в сумі 4466,50 гривен. Крім того у зв'язку з порушенням відповідачем вимог трудового законодавства, позивачці заподіяна моральна шкода , так як позивачка тривалий час була вимушена позичати грошові кошти у знайомих , рідних, що привело до порушення привичного укладу її життя та постійних переживань. Моральну шкоду позивачка оцінює в сумі 10000 гривен. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач в судове засіданні не з'явився, просили слухати справ у відсутність представника Харківського державного авіаційного виробничого підприємства та провадження за справою закрити , так як господарським судом порушено провадження про банкрутство відповідача . Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.12.2002 року [PERSON] прийнята на роботу до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на посаду прибиральниці. 21.09.2016 року позивачка була звільнена з підприємства на підставі ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням, що підтверджується відомостями про роботу внесеними до трудової книжки [PERSON] (а.с.8-11 ). Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як зазначила позивачка [PERSON] у повному обсязі заборгованість по заробітній платі їй адміністрацієюХарківського державного авіаційного виробничого підприємства виплачено не було. Комісією по трудовим спорам від 25.07.2016 року було стягнуто на користь [PERSON] з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства заборгованість із заробітної плати з листопада 2014 року по лютий 2016 року у сумі 20274 гривен , однак станом на 28.10.2016 року заборгованість не виплачена. Загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на 28.10.2016 року становить 28641,86 гривен (за період часу з листопада 2014 року по лютий 2016 року ). Таким чином , нестягнута заборгованість з заробітної плати за період часу з березня 2016 року по вересень 2016 року становить 8367,86 гривен. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач не представив доказів на спростування розрахунків позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню в розмірі 8367,86 гривен. Разом з цим, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися за період серпня та вересня 2016 року в межах заявлених позивачем вимог ( ч.1 ст.11 ЦПК). Так як відповідач не надав своїх письмових заперечень та довідки про середній заробіток позивача, тому суд виходить із розрахунку приведеного позивачем, з яким погоджується. Таким чином, враховуючи, що відповідач фактично не провів повного розрахунку при звільненні позивача, що є порушенням вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі - 3997,44 гривен за період з 21.09.2016 року по 28.10.2016 року. Крім того , відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати » та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат » підприємства , установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадян втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплат , у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку , що вказує на наявність у позивача права на отримання відповідної компенсації за весь період затримки виплати заробітної плати . Сума компенсації втрати частини доходів з листопада 2014 року по вересень 2016 року складає 4466,50 гривен, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача 10000 гривен у відшкодування моральної шкоди. За змістом ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується працівникові роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Враховуючи встановлені судом обставини щодо несвоєчасної виплати сум заробітної плати при звільненні, суд дійшов висновку, що такими діями відповідача були порушенні законні права позивача на належну та своєчасну оплату праці, чим позивачу було завдано моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках у зв'язку з необхідністю звернення до суду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривен. Посилання представника відповідача на те , що Господарським судом Харківської області порушено провадження у справі про банкрутство відповідача не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог , оскільки відсутнє рішення про визнання відповідача банкрутом. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved