Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до ДТГО «Південно-Західна залізниця», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відокремлений підрозділ Козятинська дирекція залізничних перевезень в особі начальника Василя Костянтиновича Буцерога про визнання незаконним звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21.03.2014 р. вона була прийнята на роботу в ВП ДТГО «ПЗЗ» Козятинська дирекція залізничних перевезень, де навчалася та здобула професію касир квитковий 2 категорії. 09.07.2014 р. ВП ДТГО «ПЗЗ» заключив з нею контракт про прийняття на роботу за професією (посадою) касир квитковий (роз'їзний) за кваліфікацією 2 категорії строком до 20.03.2015 р. 07.10.2014 р. вона отримала повідомлення про те, що контракт із нею буде розірвано через порушення п. 18 е умов контракту, а саме: невиконання планового завдання по отриманню виручки від продажу квитків у приміському сполученні у вересні місяці 2014 р. 27.10.2014 р. вона була звільнена за ст. 36 п. 8 КЗпП України відповідно до наказу ДН-2. Звільнення вважає незаконним, так як вона являється одинокою матір'ю, сама виховує і утримує дитину віком 5 років. Окрім того, проживає сама і іншого доходу, окрім заробітної плати не має. При звільненні з роботи, їй не було запропоновано ніякої іншої роботи. Крім того, нею згідно графіка обслуговувались електропоїзда найменш прибуткові, а за тривалістю зміни були найтривалішими (14 год.). Вона, як працівник, виконувала усі вимоги роботодавця, які зазначені в контракті та окремі доручення. Основною причиною невиконання нею планового завдання, що стало причиною її звільнення з роботи вважає, що нею обслуговувались найменш прибуткові електропоїзда. Просила визнати незаконним звільнення, скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримала позов, підтвердила обставини, на які посилається позовній заяві. Представник відповідача Чешковський В.А. позовні вимоги не визнав та пояснив, що згідно даних селекторної наради при першому заступнику начальника Козятинської дирекції залізничних перевезень від 02.10.2014 р. [PERSON] при місячному плані в 16 тис. грн. отримала 14,2 тис. грн., що становить всього 89% від доведеного вересневого плану, в середньому за робочу зміну нею отримано 982 грн. Відповідно п. 5.13 істотних умов контракту від 09.07.2014 р. № 305 позивачка зобов'язалась виконувати доведений роботодавцем місячний план по надходженню грошових коштів від продажу квитків в приміських поїздах. Невиконання окремими квитковими касирами роз'їзними місячного плану по надходженню грошових коштів від продажу проїзних квитків в приміських поїздах поставило під загрозу виконання фінансового плану дирекції на 2014 р. в цілому. Враховуючи обставини, протокольним рішенням селекторної наради при першому заступнику начальника Козятинської дирекції залізничних перевезень від 02.10.2014 р. було вирішено за порушення п.п.е п. 18 істотних умов контракту - невиконання планового завдання по отриманню виручки від продажу квитків у приміському сполученні у вересні місяці 2014 р. - розірвати контракт з квитковими касирами роз'їзними [PERSON], [PERSON], [PERSON] Враховуючи обґрунтованість зазначеного протокольного рішення, начальник дирекції 27.10.2014 р. підписав наказ № 301/ОС про припинення дії контракту з [PERSON] Твердження позивачки, про те що остання являється одинокою матір'ю, вважає таким, що не відповідає дійсності, так як з батьком її дитини вона розлучилася, він не позбавлений батьківських прав. Крім того, 07.10.2014 р. в день отримання повідомлення про дострокове розірвання контракту, у позивачки відбулась бесіда з начальником відділу кадрів дирекції [PERSON], який повідомив їй про всі наявні на той день вакантні посади по Козятинській дирекції залізничних перевезень, які відповідали б рівню освіти та кваліфікації позивача, запропонувавши працевлаштуватись за будь-якою з них. Однак, [PERSON] не висловила бажання продовжити працювати на залізниці за жодною із цих вакантних посад. Щодо графіків роботи, твердження позивача про те, що їй для обслуговування надавались неприбуткові електропоїзди не відповідає фактичним обставинам, так як по тих же електропоїздах у ті ж дні тижня її колеги отримували більшу виручку. Таким чином, причиною низьких показників роботи позивача є тільки суб'єктивний фактор - тільки її власне ставлення до своїх службових обов'язків. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відокремлений підрозділ Козятинська дирекція залізничних перевезень в особі начальника Василя Костянтиновича Буцерога - в судове засідання не з'явився, але надав заперечення, в якому просить справу розглядати у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як вони є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом начальника ВП Козятинська дирекція залізничних перевезень Буцерогою В.К. № 80/ос від 21.03.2014 р. [PERSON] була прийнята на роботу касиром квитковим (роз'їзним) 2 категорії (а.с.61). Відповідно п. 5.13 істотних умов контракту від 09.07.2014 р. № 305 позивачка зобов'язалась виконувати доведений роботодавцем місячний план по надходженню грошових коштів від продажу квитків в приміських поїздах. Пунктом 18 вказаного контракту передбачені додаткові підстави припинення та розірвання контракту, зокрема: невиконання доведеного роботодавцем місячного плану по надходженню грошових коштів від продажу проїзних квитків в приміських поїздах; порушень технології роботи, технологічної інструкції з РРО «СПЕККА-00» та трудової дисципліни, викладеної в Положенні про дисципліну працівників залізничного транспорту тощо (а.с.6-11). Відповідно до протоколу селекторної наради при першому заступнику начальника Козятинської дирекції залізничних перевезень від 02.10.2014 р. [PERSON] при місячному плані в 16 тис. грн. отримала 14,2 тис. грн., що становить всього 89% від доведеного вересневого плану, в середньому за робочу зміну нею отримано 982 грн. Жодних поважних причин невиконання останньою планового завдання немає. Так, за рішенням наради від 02.10.2014 р. було вирішено за порушення п.п.е п. 18 істотних умов контракту - невиконання планового завдання по отриманню виручки від продажу квитків у приміському сполученні у вересні місяці 2014 р. - розірвати контракт з квитковими касирами роз'їзними [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.75-76). Наказом начальника ВП Козятинська дирекція залізничних перевезень Буцерогою В.К. № 301/ос від 27.10.2014 р. позивача було звільнено з роботи на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України на підставі, передбаченій контрактом (а.с.62). Посилання позивача, що остання вважає себе одинокою матір'ю, суд не бере до уваги, так як відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, п. 9 визначено, що це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Розлучені мати чи батько, у одного з яких залишилися на утриманні діти, не можуть бути віднесені до категорії одиноких, тому що після розлучення подружжя й надалі повинно виконувати свій обов'язок щодо утримання та виховання спільних дітей і той, з ким залишилася неповнолітня дитина, має право на стягнення аліментів. Виняток становлять лише випадки позбавлення судом батька чи матері батьківських прав або оголошення колишнього чоловіка чи жінки у розшук. Як вбачається з свідоцтва про народження, позивачка має дитину [PERSON], [INFO], батьком якого записаний [PERSON] (а.с.12). В судовому засіданні позивачка вказала, що останній не позбавлений батьківських прав відносно їх сина. Із особової картки № 1893 вбачається, що [PERSON] у графі родинний стан власноручно зазначила «розлучена». Таким чином, позивачка не вважається одинокою матір'ю, а є розлученою, у якої залишилася на утриманні дитина. Після розлучення мати і батько й надалі повинні виконувати свій обов'язок щодо утримання та виховання спільної дитини і той, з ким залишилася неповнолітня дитина, має право на стягнення аліментів. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка не надала доказів про звільнення її з роботи з порушенням трудового законодавства.

Outcome: dismissed