Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , за відсутністю понад шість місяців, та зняти його з реєстраційного обліку місця проживання з внесенням відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів від 27 листопада 1989 року громадянці [PERSON] був виданий ордер № 6967 від 25 грудня 1989 року про право на заняття службового приміщення - двокімнатної квартири [ADDRESS] , жилою площею 27,1 кв.м. На підставі вказаного ордеру позивач набула право користування на вказане житло, за яке сплачує комунальні послуги та веде нагляд за його станом. У квартирі зареєстровані з 05 січня 1990 року наступні громадяни: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] , [INFO] . Однак відповідач, [PERSON] , не проживає у вказаному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, а саме з 01 березня 2017 року, не сплачує комунальні платежі з утримання житла, його особистих речей у квартирі немає та взагалі нею не цікавиться, про що представниками обслуговуючої організації ЖЕД-406 м. Києва складено Актом про не проживання. Ні позивач, ні інші члени сім`ї не чинили відповідачу перешкод у користуванні квартирою. Відповідач отримав у банку кредит та на адресу позивача регулярно надходять претензії щодо майна, що спричиняє їй значні незручності, після чого відповідач виїхав з квартири та вивіз усі свої речі. Реєстрація відповідача у вказаному житловому приміщенні порушує право позивача на розпорядження і користування майном, також виникають проблемі зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, що порушує права позивача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач повідомлявся судом про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання. Копію ухвали про відкриття провадження позивач отримала 19 серпня 2020 року. Треті особи відділ з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Дніпровський районний відділ державної міграційної служби України копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримали 28 серпня 2020 року , а треті особи [PERSON] та [PERSON] - 02 вересня 2020 року. 02 вересня 2020 року до суду надійшли заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожного окремо, у яких останніми підтверджено обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні, з процесуальними правами ознайомлені. 08 вересня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву представника третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Ляхової Я.Ю., у яких, у зв`язку з відсутністю порушень інтересів третьої особи, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло, відповідачем не не використано право подати відзив на позовну заяву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 грудня 1989 року [PERSON] та членам її сім`ї, яка складається з чотирьох осіб, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів від 27 листопада 1989 року № 855/8 «Про затвердження рішення про надання службової житлової площі робітникам житлово-комунального відділу Дарницького ВРЗ», було видано ордер № 6967 на право заняття службового приміщення - двокімнатної квартири [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: [PERSON] , [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - син. Факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , у квартирі [ADDRESS] , підтверджується витягом № 33913960 від 08.10.2018 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». При цьому, відповідно до акту від 06 березня 2020 року, затвердженого ЖЕД-406, [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] не проживає з 01 березня 2017 року по день складання акту. За період з червня 2017 року по 19 липня 219 року до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві заяв та звернень від гр. [PERSON] щодо вчинення перешкод в користуванні житловим приміщенням за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не надходило, що підтверджується листом Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 19 липня 2019 року. Відповідно до листа Київської міської клінічної лікарні № 11 Дніпровського району м. Києва від 18 липня 2019 року № 792 [PERSON] , [INFO] , у період з 2017 року по день надання відповіді на запит за даними облікової медичної документації за медичною допомогою до КМКЛ № 11 Дніпровського району м. Києва не звертався. Із наданих листів убачається, що на ім`я відповідача, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , надходить кореспонденція, в тому числі щодо необхідності поверхня кредитної заборгованості. Згідно зі ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Положеннями ст. 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За приписами ст. 163 Житлового кодексу Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом із тим, у ч. 2 ст. 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В ході розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що існували поважні причини його відсутності в житловому приміщенні у строк протягом понад шести місяців. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або треті особи перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за членом сім`ї наймача протягом більш тривалого періоду, передбачених п. 1-7 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ч. 1, 3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 2 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оскільки відповідач понад шість місяців не проживає у житловому приміщенні без поважних причин, суд дійшов висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її житлових прав шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації місця проживання у зазначеній квартирі суд дійшов наступного. Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон № 1382-IV від 11.12.2003 є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК України). При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постанові від 06.02.2019 року у справі № 465/2559/14-ц, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Таким чином підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , судом не встановлено, оскільки порядок зняття з реєстрації визначений законом, а за наявності відповідного спору з органами, які уповноважені здійснювати дії пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, як відповідними суб`єктами владних повноважень, останній має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , відділ з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи наведене та

Outcome: partial