Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 27 березня 1980 року є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. Також в квартирі зареєстровані її батько [PERSON] і її колишній чоловік [PERSON] Відповідач [PERSON] вже 12 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, особистих речей його в квартирі немає. [PERSON] добровільно визначив собі інше місце проживання і житловим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. У разі неявки в судове засідання відповідача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідачів, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20 жовтня 2005 року, виданого Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Головного управління житлового забезпечення (а.с. 4). Відповідно до довідки форми № 3 від 24 квітня 207 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Буревісник-3», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - з 27 березня 1980 року; [PERSON] - з 27 березня 1980 року; [PERSON] - з 23 жовтня 2008 року (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно акту від 09 лютого 2017 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], членом правлінням ЖБК «Буревісник-3» [PERSON] та затвердженого головою правління ЖБК «Буревісник-3» [PERSON], останні підтвердили те, що [PERSON] після розлучення із дружиною [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року, а мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Вказані відомості також підтверджуються актами від 02 березня 2017 року, 14 квітня 2017 року, 10 травня 2017 року (а.с. 6, 7, 8). Відповідно до листа-відповіді Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 18 серпня 2017 року, заяв та повідомлень від гр. [PERSON] щодо чинення йому перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві не надходило. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання втратившим право користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: approved