Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу, що становить 75000 грн. від загальної суми боргу; судові витрати покласти на боржника. В обгрунтування поданого позову зазначає, що 16 липня 2019 року дала в борг [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Городенківським РС УДМС в Івано-Франківській області, 23.03.2014 року, податковий номер [NUMBER] грошові кошти в сумі 80000грн.00коп. Відповідач зобов`язався повернути кошти в найкоротший термін починаючи з 01.08.2019 року з мінімальним щомісячним платежем на банківську картку за № [NUMBER] в сумі 2000грн.00коп. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем подана заява, з якої випливає, що відповідач взяв у [PERSON] в борг 80000грн. Однак, до теперішнього часу не повернув борг в повному обсязі. Відповідачем повернуто частину боргу, згідно розписки, а саме: позивачу було перераховано на картку Приватбанку за №[NUMBER] грошові кошти в сумі 2000 грн. - 01.08.2019року; 2000 грн.- 01.09.2019 року; 1000грн.- 28.11.2019 року. Таким чином, несплачена сума за договором позики становить 80000 -5000 = 75000 грн. На звернення, з проханням повернути кошти, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. У зв`язку з тим, що відповідач прострочив термін виконання зобов`язання, а також уникає мирного вирішення спору, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Із повідомлення Тишківської сільської ради № 50 від 05.02.2020 вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] станом на 05.02.2020 зареєстрований в [ADDRESS] . Ухвалою від 10.02.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального провадження. Підготовче засідання призначено на 05.03.2020. 03.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому, відповідач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Мотивуючи відзив тим, що звертаючись до суду із даною позовною заявою в якості правових підстав своїх вимог позивачка зазначає норми, що регулюють відносини позики. Проте, жодних відносин позики між ним та позивачкою не було, коштів від [PERSON] він не отримував, ніяких зобов`язань за договором позики перед [PERSON] на себе не брав. З приводу документа, поданого позивачкою на підтвердження умов договору позики, вказує на те, що з позивачкою у даній справі вони познайомились у вересні 2015 року. Між ними склалися щирі, довірливі відносини. З метою створення сім`ї (без реєстрації шлюбу) з листопада 2017 року вони стали жити разом. [INFO] в них народився син [PERSON] . З народження дитини, [PERSON] було важко справлятися в побуті з маленькою дитиною (на той час він був студентом 4-го курсу ПФ НАВС), а тому за спільною згодою, в жовтні 2018 [PERSON] поїхала до батьків в м. Бершадь Вінницької області. Навесні 2019 року відносини між ними погіршились, у зв`язку із чим влітку вони припинили спілкування та спільне проживання. Вказує, що справно сплачує, встановлені судом аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина. Як внаслідок, після розірвання відносин, і почався тиск, шантаж зі сторони [PERSON] . З метою припинення конфлікту, під диктовку [PERSON] 16 липня 2019 року склав розписку, яка знаходиться в матеріалах справи. Проте, зміст розписки, складеної 16.07.2019 не дає підстави для висновку, що між ним та позивачкою було укладено договір позики коштів в розмірі 80000 грн. Приблизно така сума грошей ними витрачена за час спільного проживання на спільний побут. У розписці від 16.07.2019 року відсутня інформація про отримання ним грошових коштів, не зазначено дати їх отримання та конкретної дати їх повернення. Просив ухвалити судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. 30.03.2020 на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Згідно якого позивач - [PERSON] вказує, що відповідач - [PERSON] жодним чином не спростував позовні вимоги, а також не довів, що ним належно виконується зобов`язання по договору позики від 16 липня 2019 року. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Микитюк Р.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовні заяві. Просили задовільнити повністю. На підтвердження заявлених позовних вимог надали суду оригінали заяв від 16.07.2019 про отримання в борг коштів в сумі 80000 Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином і у встановленому законом порядку. Причин неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16.07.2019 року було укладено договір позики у простій письмовій формі (розписку), згідно умов якого [PERSON] отримав у [PERSON] у борг, як позику, гроші в сумі 80000 гривень, які зобов`язався повернути позивачу в найкоротший термін, починаючи з 01.08.2019 року з мінімальним щомісячним внеском на банківську картку позивача за № [NUMBER] в сумі 2000 грн. Крім того, згідно нотаріально посвідченої заяви від 16.07.2019 року за реєстровим №968 встановлено, що [PERSON] повністю розуміючи значення своїх дій та правові наслідки цієї заяви, діючи без будь-якого примусу як фізичного так і морального, цією заявою підтвердив той факт, що дійсно отримав від [PERSON] , 1989 року народження, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , кошти в сумі 80000,00 (вісімдесят тисяч) гривень 00 коп. У заяві зазначено, що договір укладений між ними в простій письмовій формі. 16.07.2019 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. засвідчив справжність підпису [PERSON] , який зроблено у його присутності. Особу [PERSON] , який підписав вказану заяву, нотаріусом встановлено, його дієздатність перевірено. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України: за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження факту отримання відповідачем коштів позивачем надано оригінал заяви від 16.07.2019 та оригінал нотаріально посвідченої заяви від 16.07.2019 року за реєстровим №968. У наданих позивачем заявах від 16.07.2019 року вказано, що відповідач отримав від позивача 80000 грн., які зобов`язався повернути в найкоротший термін, починаючи з 01.08.2019 року. Позивач просить стягнути з відповідача 75000 грн., оскільки зазначає, що відповідач частково в сумі 5000 грн. повернув їй борг. Даний факт відповідачем не заперечується та не оспорюється. Виникнення боргового зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] за договором позики є встановленими належними доказами, а саме оригіналом заяви від 16.07.2019 та оригіналом нотаріально посвідченої заяви від 16.07.2019 року за реєстровим №968. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Зі змісту договору позики (оригіналу нотаріально посвідченої заяви від 16.07.2019 року за реєстровим №968) можна зробити висновок, що відбулася передача грошових сум від позикодавця [PERSON] до позичальника [PERSON] . Однак, отримані в якості позики кошти в повному обсязі [PERSON] , у вказаний в договорі позики (заява від 16.07.2019) строк, не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Оригінали договору позики (оригінал заяви від 16.07.2019 та оригінал нотаріально посвідченої заяви від 16.07.2019 року за реєстровим №968) надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Що стосується заперечення відповідача про те, що він не отримував у позивача кошти, згідно заяви від 16.07.2019 року в сумі 80000грн., то суд вважає дане заперечення необгрутованим, оскільки не підтверджене жодними доказами та спростовується нотаріально посвідченою заявою від 16.07.2019 року за реєстровим №968. За змістом ч.1 ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості за договором позики (заяви від 16.07.2019) підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути несплачену суму боргу у розмірі 75000грн. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та адвокатом Микитюк Романом Васильовтчем укладено Договір про надання правничої допомоги від 27.01.2020 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги в справі про стягнення грошових коштів з [PERSON] за борговою розпискою від 16 липня 2019 року. Згідно квитанції за №048411 від 04.06.2020 року за надання правничої допомоги [PERSON] адвокату Микитюк Р.В. позивачем [PERSON] сплачено 6000,00 грн. Згідно акту виконаних робіт від 21.01.2021 за договором від 27.01.2020 вбачається, що витрати становлять 6000,00 гривень. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 840,80 грн. та понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. (квитанція №048411 від 04 червня 2020, акт виконаних робіт від 21.01.2021 за договором від 27.01.2020). На підставі ст.ст. 207, 253, 257, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved