Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про захист права власника нерухомого майна шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві позивач вказала, що проживає в [INFO] та є власником житлового будинку по вул. І. Богуна, 4А. [PERSON] - колишній власник даного будинковолодіння, в якого позивачка його придбала у 2017 році. Однак, відповідач після продажу будинку добровільно не виписався. [PERSON] у вказаному будинку не проживає, особисті речі не тримає, житловою площею та комунальними послугами не користується. Позивачу це завдає незручності. Тому позивачка змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримують, просять визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за адресою: м. Чортків, вулиця Івана Богуна, будинок 4; стягнути з відповідача, понесені позивачем судові витрати по справі. Відповідачі [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується поштовими повідомленнями. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 04.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1534, придбала у [PERSON] 12/25 часток житлового будинку № 4 по вул. І. Богуна в м. Чорткові Тернопільської області. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чортківської міської ради від 09.08.2017 року № 295 в окремий обєкт нерухомого майна виділено 12/25 частин із будинковолодіння № 4 по вул. Богуна в м. Чорткові, шляхом присвоєння окремої поштової адреси, а саме вул. Івана Богуна,4А в м. Чорткові, власник [PERSON]. Згідно договору про поділ майна від 29.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1490, [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою провели поділ майна, а саме: відповідно 12/25 частин та 13/25 частин житлового будинку №4 по вул. Богуна в м. Чорткові, що стало підставою припинення права спільної часткової власності на майно сторін правочину. Отже, позивач є власником житлового будинку. Проте колишній власник відповідач по справі [PERSON], звільнивши в липні 2017 року будинок, в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, що стверджується довідкою № 811, виданою 07.03.2018 року відділом з питань державної реєстрації виконавчого комітету Чортківського міської ради, з якої вбачається факт реєстрації [PERSON], [INFO] в м. Чортків, вул. Богуна,4 Тернопільської області. З будинкової книги випливає, що відповідач є зареєстрованим [INFO] з 21 червня 2006 року. Згідно з актом про встановлення факту не проживання, складеним 26.03.2018 року та завіреним органом місцевого самоврядування [PERSON] по місцю прописки - вул. Богуна, 4 в м. Чорткові не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі (будинку) не утримує з липня 2017 року. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом цієї норми права користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Однак, відповідач не відноситься до кола осіб, визначених цими нормами права, тому власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709 цс 16. Відповідач є колишнім власником 12/25 частин спірного будинку і втратив право користування ним у зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно набув позивач та не відноситься до кола осіб, визначених законом. Отже, в силу цих обставин [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку відповідно до положень статей 383, 405 ЦК України. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки, судом встановлено, що відповідач відсутній у вказаному житлі без поважних причин понад один рік. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, тому, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в повному розмірі.

Outcome: approved