Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданим Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області від 04.04.1997 року належить квартира [ADDRESS] . Зазначила, що в зазначеній квартирі є зареєстрованою її донька - [PERSON] , [INFO] , однак, з 1994 року відповідач по справі [PERSON] постійно проживає та працює в м. Похвистнево Самарської області Російської Федерації та має власне житло. Вказала, що після виїзду на проживання до Російської Федерації відповідач не знялась з реєстрації з її квартири. Наявна реєстрація відповідача у її квартирі позбавляє її права на субсидію по сплаті комунальних послуг від держави. Із -за цього вона несе непомірні витрати. Своєю відмовою знятися з реєстрації та виселитись відповідач створює перешкоди у користуванні та володінні її майном. Добровільно вона не знімається з реєстраційного обліку в її квартирі, чим грубо порушує її права. Тому просила визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] допитана по судовому дорученню в судовому засіданні Похвистенського районного суду м. Похвистнево Самарської області Російської Федерації позовні вимоги визнала, від дачі пояснень відмовилась, особисто присутньою в Коростенському міськрайонному суді бути не бажає, при цьому погоджується на розгляд справи в її відсутності. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 1176 , видане Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області 04.04.1997 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.12.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Коростенської районно державної нотаріальної контори Житомирської області Левківською Г.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1460 (а.с.5-6 ). В даній квартирі є зареєстрованою донька позивачки - [PERSON] відповідач по справі. ( довідка а.с. 8 ). Відповідач в квартирі, що належить позивачу, не проживає, що стверджується актом від 07.11.2018 року, складеного та посвідченого паспортистом Грозинського ДКП та сусідами. ( а.с.7). Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.317,319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок. Права членів сім`ї власника будинку (квартири) на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає саме власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved