Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просила суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 10.01.2011 року Першою харківською державною нотаріальною конторою під р. №534 від імені [PERSON], померлої 02.04.2016 року.\~\~ В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.04.2016 року померла її рідна сестра - [PERSON], якій на підставі свідоцтва про право власності виданого 30.11.1995 року акціонерним концерном «Ера» м.Харкова належало 3/100 частини квартири №122 у будинку готельного типу №7 по майдану [PERSON] Сотні у м.Харкові, зазначена квартира складається з житлової кімнати площею 15, 7 кв.м.. 21.12.2006 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений ХДНК №1 під №5-5449, згідно якого належну їй частину квартири у рівних частках померла заповідача позивачу [PERSON] та її онуці [PERSON]. Позивач вказує, що після смерті сестри вона у встановлений 6 місячний законом строк звернулася з заявою до Харківської державної нотаріальної контори №3 про прийняття спадщини, оскільки інших спадкоємців за законом після смерті останньої немає, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки зясувалося, що за заповітом посвідченим 10.01.2011 року Першою харківською державною нотаріальною конторою під р. №534 від імені [PERSON], остання заповідала належну їй частину квартири державі. Зазначає, що вважає даний заповіт недійним, оскільки її сестра [PERSON] була психічно хворою людиною та з 1963 року страждала на шизофренію, у звязку з чим перебувала на диспансерному обліку у Харківській клінічній психоневрологічній лікарні №3 де неодноразово проводила стаціонарне лікування, таким чином у звязку з хворобою під час складання заповіту [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та її волевиявлення під час його складання не було вільним, у звязку із чим позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.01.2017 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду. \~Ухвалою суду від 17.10.2017 року справу було направлено до КЗОЗ «Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3» для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи та провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 23.01.2018 року \~провадження у справі було відновлено, оскільки на адресу суду надійшов висновок експерта № 908 від 13.12.2017 року за результатами судової психіатричної експертизи разом з матеріалами цивільної справи та справу призначено до розгляду 20.02.2018 року, про що повідомлено сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності та відсутності позивача, просила розглянути справу в заочному порядку без участі представника відповідача та третіх осіб на підставі наявних в матеріалі справи доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Завідувач Першої харківської державної нотаріальної контори [PERSON] у призначене судове засідання не зявилася, надала заяву про слухання справи за відсутності представника Першої харківської державної нотаріальної контори. Також в матеріалах справи містяться заперечення державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 31.01.2017 року в яких остання в задоволенні позову просила відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами в заочному порядку. Суд з урахуванням думки представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи та дослідивши її матеріали, приходить до наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.82 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. 02.04.2016 року у м.Харкові у віці 73 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ№538934, актовий запис 5231, (а.с.9), яка є сестрою позивача та якій на підставі свідоцтва про право власності виданого 30.11.1995 року акціонерним концерном «Ера» м.Харкова належало 3/100 частини квартири №122 у будинку готельного типу №7 по майдану [PERSON] Сотні (Руднєва) у м.Харкові (а.с.4-6). 21.12.2006 року померлою [PERSON] було складено заповіт, посвідчений ХДНК №1 під №5-5449, згідно якого належну їй частину квартири у рівних частках померла заповідача позивачу [PERSON] та [PERSON]І.(а.с.7) Також померлою [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений 10.01.2011 року Першою харківською державною нотаріальною конторою під р. №534, відповідно до якого померла всю належну їй квартиру №122 у будинку готельного типу №7 по майдану Руднєва ([PERSON] Сотні) у м.Харкові заповідала Державі Україна. (а.с.58). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту від 17.10.2017 року судом за клопотанням представника позивача була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №908 від 13.12.2017 року, експерти прийшли до висновку, що [PERSON] у період часу, якому відповідає складання заповіту 10.01.2011 року виявляла хронічний, стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, безперервного типу перебігу та відповідно до свого психічного стану у зазначений період часу не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд не вбачає підстав не брати до уваги як належний доказ висновок судово-психіатричного експерта щодо психічного стану заповідача на час складання заповіту від 10.01.2011 року. На підставі викладеного, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи були доведені обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування свого позову, а тому позовні вимоги позивача про визнання заповіту від 10.01.2011 року недійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved