Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, в якому просить визначити її додатковий двохмісячний строк, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обгрунтовує тим, що [INFO] в с.Осіївка Бершадського району Вінницької області, у віці 77 років, помер її дідусь - [PERSON] .. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями на майно померлого є позивачка та відповідачка по справі за правом представлення, оскільки дружина померлого, а також мати і батько позивачки померли. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину позивачка звернулася до нотаріуса, проте їй було роз`яснено, що оскільки на момент смерті спадкодавця вона не проживала в одному будинку з ним та була зареєстрована в іншому місці, нею пропущено шестимісячний термін на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та роз`яснено право на звернення з позовною заявою до суду про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. [PERSON] зазначає, що не зверталася протягом визначеного законом шестимісячного строку до нотаріуса, оскільки вважала, що фактично спадщину прийняла, так як на момент відкриття спадщини постійно проживала у бабусі та дідуся, перебувала на їх утриманні, хоча фактично була зареєстрована в іншому місці. Крім того, вказує що їй не було відомо про наявність у її померлого дідуся [PERSON] земельної ділянки, про її існування їй стало відомо лише у січні 2020 року. Дана позовна заява надійшла до суду 25.02.2020 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, була передана для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою від 26.02.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 12.03.2020 року. Позивач, [PERSON] , через канцелярію суду подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач, [PERSON] , через канцелярію суду подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] , в с. Осіївка, Бершадського району Вінницької області, у віці 77 років, помер [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть за №00025208837 від 14.01.2020 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,83 гектарів, розташовану на території Осіївської сільської ради, що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ВН №001344 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згідно довідки № 71, виданої виконавчим комітетом Осіївської сільської ради 03.01.2020 року, позивач [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] , є онуками спадкодавця та єдиними спадкоємцями на його майно за правом представлення, оскільки дружина померлого, мати позивачки та її батько померли. Родинні відносини та факт смерті вказаних осіб, підтверджено наявними в матеріалах справи: витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №00025208571 від 14.01.2020 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №00025308168 від 22.01.2020 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть за №00025208930 від 14.01.2020 року. Судом встановлено, що позивач маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] , звернулася до нотаріуса для належного оформлення своїх спадкових прав, проте своїм листом від 06.02.2020 року №32/02-31 нотаріус їй відмовив у заведенні спадкової справи у зв`язку з тим, що на час прийняття спадщини вона не проживала постійно з спадкодавцем та не подала заяву про прийняття спадщини впродовж шести місяців з моменту смерті спадкодавця. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 , від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 , від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16 , які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися місцевими загальними судами при застосуванні аналогічних норм матеріального права. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у встановлений законом строк не подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що вважала себе такою, що фактично прийняла спадкове майно, так як на час відкриття спадщини проживала у бабусі з дідусем та перебувала на їх утриманні, хоча фактично була зареєстрована за іншою адресою. Крім того, про існування у власності померлого дідуся [PERSON] земельної ділянки позивачці стало відомо лише у січні 2020 року. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, з метою дотримання основного принципу судочинства - справедливості, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved