Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON], в якому просить скасувати розпорядження [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради «Про внесення змін до розпорядження голови [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради від 15 травня 1997 року №528 «Про передачу квартир у власність громадян», затвердженого розпорядженням виконкому Львівської міської ради народних депутатів від 19 травня 1997 року №317» від 01 квітня 2016 року №109 та видане на підставі нього свідоцтво про право власності серії Г-30560 від 01 квітня 2016 року та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вона та [PERSON] є співвласниками квартири №8 у будинку №140 на вул. І.Франка у м. Львові. Разом з квартирою ними приватизовано комору в підвалі площею 5,4 кв.м., згідно інвентаризації позначеному під літерою 10-2. Загальна площа приміщення під літерою 10-2 становить 15,4 кв.м., решта 10 кв.м. належало власникам квартири №7. Вказує, що відповідач [PERSON] у 2016 році повністю зайняв підвальне приміщення під літерою 10-2, викинув її речі та оформив право власності на все підвальне приміщення площею 15,4 кв.м., позбавивши її прав а власності. Покликається на те, що згідно документів, на підставі яких видавалось оскаржуване розпорядження, [PERSON] районна адміністрація у звязку із нібито допущеною у 1997 році помилкою, видала розпорядження, яке стало підставою для набуття права власності відповідачем [PERSON] Вважає, що відповідач [PERSON] районна адміністрація ЛМР не вправі була вносити зміни до розпорядження та самостійно розпоряджатись майном багатоквартирного будинку, тому оскаржуване розпорядження вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Протокольною ухвалою судового засідання від 03 липня 2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги повністю підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просили таку задоволити. Представник відповідача - [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, надала пояснення про те, що оскаржуване розпорядження винесено законно, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, 26 квітня 2017 року надали письмові заперечення, в яких вказують, що відповідач є співвласником квартири №7 у вищевказаному будинку, до якої належить підвал площею 15.4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Покликаються на те, що вказаний підвал є цілісним приміщенням та не розділений на частини. Також вказують, що [PERSON] користувався вказаним підвалом на момент приватизації у 1997 році, проте у свідоцтві про право власності №Г-16135 від 19 травня 1997 року було помилково зазначено площу підвалу не 15,4кв.м., а 10 кв.м. Вважають, що у позивача відсутні докази на підтвердження позиції про те, що вона є співвласником комори в підвалі під літерою 10-2 площею 15,4 кв.м. (а.с.22-25). Просили в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Представник відповідача - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що спірний підвал з 1983 року і до минулого року був спільним для позивача та відповідача [PERSON], використовувався двома сімями, перегородок в такому не було, вхід до підвалу був один. Минулого року була свідком того, як [PERSON] викидав речі [PERSON] із підвалу, у звязку із чим остання викликала поліцію. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що позивач та відповідач [PERSON] спільно користувались підвалом, вхід до підвалу один, ніяких перегородок в ньому вона не бачила, документів на підвал теж ніколи не бачила. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права, обов'язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира №8 у будинку №140 на вул. І.Франка у м. Львові належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам сімї позивачу [PERSON] та [PERSON]. У вказаному свідоцтві зазначено, що до квартири належить комора в підвалі площею 5,40 кв.м. Характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва (а.с.6). Згідно копії технічного паспорту на квартиру позивача, інвентаризаційний №599, до квартири належить підвал площею 5,4 кв.м. Разом з тим, у технічному паспорті не вказано, де саме знаходиться зазначений підвал (а.с.76). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №Г-30560 від 01 квітня 2016 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа квартири становить 53,7 кв.м., до складу квартири відноситься підвал під літерою 10-2 площею 15,4 кв.м., що також підтверджується даними технічного паспорту від 12 квітня 2016 року (інвентаризаційна справа №599), що є невідємною частиною свідоцтва (а.с.26, 27). Вказане свідоцтво про право власності видане згідно розпорядження [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради «Про внесення змін до розпорядження голови [PERSON] районної адміністрації від 15 травня 1997 року №528 «Про передачу квартир у власність громадян», затвердженого розпорядженням виконкому Львівської міської ради від 19 травня 1997 року №317» від 01 квітня 2016 року №109 (а.с.5). Як вбачається із розпорядження від 01 квітня 2016 року [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради №109, таке видано у звязку із виявленою помилкою у довідці Ф4 щодо площі підвалу, який знаходився у користуванні власників квартири [ADDRESS] на момент її приватизації у 1997 році (а.с.5). Згідно наявних в матеріалах справи копії довідки ЛКП «Снопківське» №771 від 17 березня 2017 року з місця проживання про склад сімї і прописку та довідки ЛКП «Снопківське» від 17 березня 2017 року №777, до квартири №7 на вул. І.Франка, 140 у м. Львові, зокрема, належить підвал 10,00 кв.м., фактично використовується 15,4 кв.м. (а.с.30, 32). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вказаними документами підтверджується факт помилки у документах щодо площі підвалу, який належить до квартири №8 у будинку №140 на вул. І.Франка у м. Львові, що належить [PERSON] та правомірність дій [PERSON] районної адміністрації щодо винесення оскаржуваного розпорядження. З аналізу статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України випливає, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ч.1\~ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч.1,2\~ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд не приймає до уваги, як належні та допустимі докази, надані листи із інвентаризацією підвальних приміщень від 20 лютого 2013 року, 14 березня 2013 року, оскільки такі є незавіреними ксерокопіями, з виправленими даними, які суперечать один одному. Показами свідків не підтверджено покликань позивача та не спростовано правомірність виправлення помилки розпорядженням [PERSON] районної адміністрації, видачі свідоцтво про право власності та відповідно державної реєстрації права власності на квартиру. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог про скасування розпорядження [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради, свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed