Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначила, що вона самостійно виховує спільних з відповідачем дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними зареєстровано не було, відповідач сам добровільно реєстрував своє батьківство. На даний час вона з дітьми проживає окремо. На підставі судового наказу від 30.05.2018 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. З часу винесення наказу її матеріальний стан понизився в наслідок зростання цін на продукти харчування, дитячий одяг та комунальні послуги. На даний час вона не працює так, як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, оскільки меншій дитині лише 1,7 рік. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 01.04.2019 року вирішено питання про розгляд справи в спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачу двічі направлялись копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження, позовна заява з додатками. Однак, документи повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до наказу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 травня 2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 5). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Суд вважає, що дійсно розмір аліментів в сумі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який сплачує [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох дітей є мізерний та фактично утримувати дітей на таку суму не можливо, крім того, позивач не працює оскільки перебуває по догляду за спільною з відповідачем дитиною. Також, відповідач не надав суду докази щодо його погіршення матеріального стану, сплати інших аліментів, та про наявність утриманців. За таких обставин, враховуючи вимоги ст.ст. 182, 192 СК України, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів визначений судовим наказом, та стягнути їх в розмірі 1/2 частини з всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved