Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2018 та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2000 року сторони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. 03.10.2003 у позивача з відповідачем народилася донька - [PERSON]. Відносини між сторонами перервались більше восьми років тому, [PERSON] з відповідачем не мешкає разом, подружні стосунки не підтримуються, їхня дитина з того часу мешкає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Протягом усього часу позивач самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати спільну неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Наразі [PERSON] навчається у дев'ятому класі Харківської загальноосвітньої школи № 28. Участі у вихованні дитини з початку її навчання та дотепер відповідач не приймає, не цікавиться про інтереси доньки. Батько з донькою не спілкується, останній раз вони бачились вісім років тому. На неодноразові прохання позивача займатися оздоровленням їхньої з [PERSON] дитини, відвезти доньку на відпочинок чи надати кошти на її утримання, позивач отримувала відмови та образи. У зв'язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду. 17.12.2018 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 18-19). 22.02.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження. Призначено справу до розгляду в судове засідання (а.с. 38-39). 22.03.2019 позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та слухати справу за ї відсутності. Окрім того, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представником третьої особи 22.03.2019 також подано заяву про розгляд справи без участі представника Департаменту служб у справах дітей ХМР, в якій просять при винесенні рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Окрім того, Департаментом подано висновок від 20.03.2019 № 236 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], повторно виданим 07.02.2013 Кам'янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції (а.с. 8). Сторони більше восьми років не проживають разом та не підтримують ніяких стосунків. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 02.04.2016 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, 02.04.2016 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації якого їй присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 13). Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку щодо утримання доньки, оскільки з моменту припинення сумісного проживання матеріально дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний розвиток та не виконує жоден із обов'язків, які на нього покладені. Утриманням дитини повністю займається позивач по справі. [PERSON] навчається у 9-Б класі в Харківській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 28 Харківської міської ради, про що зазначено в характеристиці, виданій директором школи 20.11.2018, в якій, також, зазначено, що мати приділяє належну увагу вихованню та навчанню доньки, цікавиться життям класу, прислухається до рекомендацій вчителів, а батько не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями (а.с. 12). Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 236 від 20.03.2019, що міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої доньки - [PERSON]. Отже, суд приходить до висновку, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 1013,50 грн. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач зазначила, що наразі їй не відомо чи отримує відповідач регулярний офіційний дохід. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача і дитини, вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання позову - 14.03.2018, до досягнення дитиною повноліття. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,80 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, а також підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved