Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки ( пені ) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.04.2008 року з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.01.2008 року. У зв'язку з тим, що рішення суду відповідачем не виконується, станом на 01.09.2018 року виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина за період з 01.03.2014 року по 01.09.2018 рік в розмірі 54776,71 грн. Просить суду стягнути з відповідача на свою користь неустойку ( пеню): за прострочення сплати аліментів на утримання сина за період з 01.03.2014 року по 01.09.2018 рік включно в розмірі 83231,18 гривень та судові витрати по справі. У судове засідання сторони не з'явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомленні. Представник позивача [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує частково, так як сплачував аліменти, однак квитанції не збереглися. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2008 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON]. на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненням дитиною повноліття, починаючи з 14.01.2008 року ( а.с. 9 - копія рішення). Згідно довідки розрахунку наданого Металургійним відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що станом на 01.03.2014 рік заборгованість [PERSON] по аліментам складає 29354,47 грн., нараховано аліментів за період з 01.03.2014 року по 01.09.2018 рік на суму 70848,71 грн., сплачено аліментів на суму 16072,00 грн., заборгованість складає 54776,71 грн. ( а.с. 10-11 - копія довідки). Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-535цс16. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача, щодо визнання позову частково, так як він сплачував аліменти, однак квитанції не збереглися, оскільки згідно ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 2 червня 2016 року, сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Таким чином, оскільки відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, оскільки на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками та в інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів, суд, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дійшов висновку про наявність вини відповідача як платника аліментів за прострочення їх сплати, тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80,00 грн. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правої допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис виконаних робіт. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи надані письмові докази, за відсутності обгрунтованого клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 4362,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved