Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Введенської селищної ради Чугуїського району Харківської області, третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора, в якому просила суд визначити їй додатковий строк для подачі до Чугуївської нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] За життя [PERSON], відповідно до договору довічного утримання, все належне йому на момент смерті майно передав своїй онучці [PERSON] - дочці позивача. Знаючи про це, спадкоємець першої черги [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 02.02.2012 р. позивачем були знайдені ощадні книжки, які належали [PERSON], після чого вона вирішила звернутись до Чугуївської державної нотаріальної контори, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, та мотивовано це тим, що вона пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, та просила суд позов задовольнити. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились, надавши суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 02.02.2009 р. Введенською селищною радою Чугуївського району Харківської області (а.с. 6). В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк не зверталась оскільки вважала, що все спадкове майно за договором довічного утримання переходить до її дочки [PERSON] У лютому місяці 2012 р. позивач знайшла ощадні книжки які належали її батьку [PERSON], та після цього вирішила здійснити оформлення спадщини. На момент відкриття спадщини позивач проживала окремо від спадкодавця, за місцем своєї реєстрації: у [ADDRESS]. Після смерті батька позивач постійно проживала в с. Тернова, за межі України не виїжджала, не перебувала на довгостроковому лікуванні в установах охорони здоров'я, крім цього встановлено, що позивач не працює, та є домогосподаркою, а отже мала достатньо часу та можливостей звернутись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], оскільки позивач не навела суду жодної поважної причини, з якої вона у передбачений законом шести місячний термін не звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Встановлене судом також підтверджується повідомленням з Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області №1499/01-16 від 07.04.2014 р., в якому зазначено, що після смерті [PERSON]. в шестимісячний термін передбачений ст. 1270 ЦК України спадкоємці померлої з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини не звертались. (а.с. 29). У відповідності із ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщини. Якщо строк прийняття спадщини пропущено з поважної причини, суд може за позовом спадкоємця визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Узагальнюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність відмови в задоволені її позову, як такого, що не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed