Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилається на те, що вона 11.09.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. На даний час їх шлюб не розрівано, питання про його розірвання вирішується в Заставнівськопму районном у суді, проте фактичні шлюбі відносини між ними припинені близько двох років тому. З моменту припинення шлюбних стосунків, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, аліментів не сплачує та не бере участі у витратах, повязаних з її вихованням. В звязку із тим, що донька перебуває на утриманні позивача, вона не спроможна в повній мірі забезпечити її усім необхідним: продуктами харчування, предметами вжитку, одягом тощо. З цих підстав просить стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання доньки [PERSON], 29.12.2013., в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи стягнення із дня звернення до суду із даним позовом до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявася судовою повісткою, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою Укрпошти «адресат відсутній». З відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача (а.с. 20) видно, що відповідач зареєстрований [INFO], куди і направлялася судова повістка. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім'ї), особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про прични невручення . Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Частиною 1 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу, зі згоди позивача та її представника розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.\~184\~СК України,\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі.\~ Розмір\~аліментів,\~визначений судом\~або за\~домовленістю між\~батьками у\~твердій грошовій\~сумі,\~підлягає індексації\~відповідно до\~закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що 11.09.2009 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-МИ №049253 від 11.09.2000 року (а.с. 8). В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що видно з копії свідоцтва про народження серії І-МИ №196128 від 08.01.2014 року. Шлюб між сторонами не розірвано, однак фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що до складу сімї позивача [PERSON] входить донька [PERSON], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Також судом встановлено, що відповідач перебуває за межами України, працевлаштований та має дохід. Наведене підтверджується, виписками по рахункам відповідача (а.с. 13-18). У відповідності з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., а позов задоволено частково, а саме в розмірі 50%, то суд вважає, що з відповідача на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, належить стягнути судовий збір в розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, 180, 181, 182, 184, 191,

Outcome: partial