Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та виділити їй у користування кімнату №5, площею 16.0 кв.м., відповідачу [PERSON], на належну йому ? частину, кімнату № 6, площею 11,8 кв.м. В загальному користуванні з відповідачем залишити кухню №4», ванну кімнату №3, вбиральню №2, коридор №1, та вхід в квартиру. В обгрунтувння позову позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 червня 2004 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради за № 7-04-248495, вона з відповідачем є співвласниками спірної квартири. Право власності зареєстровано за ними 18 червня 2004 року в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № П-7-23283. Відповідно до технічного паспорту квартира складається з двох кімнат площею 27,8 кв. м.( кімната №6, площею 11,8 кв.м., кімната № 5, площею 16 кв.м. Позивач не може належним чином користуватися квартирою, у зв'язку із конфліктами які виникають з цього приводу між нею та відповідачем. Позивач просить виділити їй у користування більшу кімнату, так як разом з нею у ній буде проживати її мати. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона просить позовні вимоги задовольнити повністю. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суду не повідомив, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 червня 2004 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради за № 7-04-248495, позивач з відповідачем є співвласниками спірної квартири. Право власності набуто сторонами на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності зареєстровано за сторонами 18 червня 2004 року в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № П-7-23283. Відповідно до технічного паспорту квартира складається з двох кімнат площею 27,8 кв. м.( кімната «6» площею 11,8 кв.м., кімната «5»- площею 16 кв.м.), кухні «4», площею 9,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м., коридору «1» площею 7,8 кв.м., квартира обладнана балконом). Відповідно до довідки з місця проживання від 26 травня 2017 року у спірній квартирі зареєстрована позивач [PERSON], її син відповідач по справі [PERSON], син відповідача [PERSON], та мати позивача [PERSON] Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлені всі підстави для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на ? частину спірної квартири. Відповідно до ч.3 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року №13, від 25 травня 1998 року №15 у разі якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Таким чином, суд, вважає запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування квартирою таким що не суперечить вимогам закону та враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. На підставі викладеного і

Outcome: approved