Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,8854 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124288000:01:001:0047, що розташована на території Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №657441; - земельну ділянку площею 0,3361 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124288000:01:001:0513, що розташована на території Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №657441. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 01.07.2004 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, фактично спадщину прийняла та вступила в управління спадковим майном. [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не зявилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності. Відповідач - представник Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області в підготовче засідання не зявився, суду подав заяву по суті справи (відзив на позовну заяву) про визнання позову з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що 02.07.2004 року у віці 72 років в с.Тростянці Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №160531 виданого 02.07.2004 року, актовий запис №10. З матеріалів справи вбачається, що померлому належали: - земельна ділянка площею 0,8854 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124288000:01:001:0047, що розташована на території Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №657441, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 12.09.2017 року №412/0/201-17, наданої Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6103886952017, сформованого 13.09.2017 року; - земельна ділянка площею 0,3361 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124288000:01:001:0513, що розташована на території Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №657441, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 12.09.2017 року №412/0/201-17, наданої Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-61040024122017, сформованого 18.10.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 20.05.2004 року в с.Тростянці Монастириського району Тернопільської області, спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну ділянку, яка розташована на території Тростянецької сільської ради і підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 657441, який зареєстровано в книзі записів державних актів за номером 154 дочці [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 01.07.2004 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 08.09.2017 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №657441, виданий Тростянецькою сільською радою 23.01.2003 року [PERSON], загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку міг лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно заповіту після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла так як є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і на час відкриття спадщини позивач проживала без реєстрації з померлим до дня його смерті в с.Тростянці по вул.Шевченка 26 Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується довідкою №295 від 22.11.2017 року видану виконкомом Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Суд не бере до уваги заяву [PERSON], засвідчену секретарем виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 07.09.2017 року, зареєстровану в реєстрі за №39, яка б мала право на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно якої вона відмовились від своєї частки у спадщині, що вказана в позовній заяві, так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (в редакції чинній на час відкриття спадщини). Натомість, вищевказана заява [PERSON] свідчить про те, що вона вказаної в позовній заяві спадщини не приймала, їй відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечує, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавала і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняла. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві спадкове майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved