Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.10.1990 року позивач одружилася з відповідачем. Шлюб зареєстрований у відділі ЗАГСу виконкому Виноградівської районної ради народних депутатів Закарпатської області за актовим записом № 196. Від шлюбу у них народилося троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які є повнолітніми та син [PERSON], [INFO] Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення господарства і виховання дітей. Внаслідок постійних суперечок, конфліктів вони стали чужими людьми, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. У звязку з цим, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та залишити їй шлюбні прізвище. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі однієї третини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання сина. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позов, за яким на розірвання шлюбу згідний, позовну вимогу про стягнення аліментів визнає частково. Вважає в цій частині позов немотивованим та необгрунтованим посилаючись на те, що заявлена вимога про стягнення з нього аліментів у розмірі однієї третини заробітку (доходу) щомісячно є не співвідносною з його можливістю виплачувати щомісяця таку частку свого доходу на утримання найменшого сина, оскільки він працює в м.Київ за строковим трудовим договором, вимушений витрачати значну суму коштів на проїзд до місця роботи, винаймати житло, в столиці більші витрати на харчування. Не відмовляється брати участь в утриманні сина та має змогу виплачувати аліменти в розмірі 1/5 від своїх доходів. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не зявився, заяв, клопотань від нього не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13.10.1990 року у відділі ЗАГСу виконкому Виноградівської районної ради народних депутатів Закарпатської області за актовим записом № 196. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які досягли повноліття, та син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на сімейне життя та ведення господарства, відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим між сторонами припинено шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Шлюб носить формальний характер. Крім того між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки Виноградівської міської ради від 07.11.2018 року за № 1435, проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України\~ суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). За змістом\~ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов'язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, принаймні іншого відповідачем не доведено. Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач як батько зобовязаний брати участь в утриманні неповолітнього сина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та до розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згідний, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхньої неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у звязку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Статтею 113 СК України\~встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно\~ст. 295 ЦК України\~прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Відтак у звязку із задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу позивачу слід залишити шлюбне прізвище «Любімова». Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дитину сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: approved