Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів визначених за рішенням суду на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі , який 11.01.2011 року було розірвано. Від шлюбу у них 17.09.2003 року народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу син проживає з нею і перебуває на її утриманні. 15.10.2015 року рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області було стягнуто з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи з 15.09.2015 року до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання сина , оскільки зросли ціна на продукти харчування, одяг, підручники і інші необхідні товари та предмети, які необхідно купувати для потреб дитини. ЇЇ матеріальне становище змінилося, оскільки вона народила другу дитину від іншого шлюбу. На даний час її молодшій дитині виповнилось чотири роки,через його хворобливість вона змушена здійснювати догляд за ним в домашніх умовах, а тому не має змоги працевлаштуватись . Самостійно забезпечити належний рівень їхньому з відповідачем спільному сину вона не може, оскільки ніде не працює. Син [PERSON] виріс, є учнем восьмого класу , що потребує додаткових витрат. Також вона постійно несе витрати на його оздоровлення, спортивні заняття, лікування. Матеріальний стан відповідача з травня 2017 року змінився. Він працює керівником у підприємстві теплових мереж « Володимир - Волинськтеплокомуненерго », має постійні високі доходи, а тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали пославшись на обставини зазначені в позовній заяві, просять їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, просила суд врахувати, що на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, витрати на яку він несе з того ж заробітку, оскільки іншого доходу немає. Крім того, відповідач приймає участь у вихованні сина [PERSON], забезпечує його всім необхідним, оздоровлює. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі ,дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України, особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада\~\~1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач являється батьком дитини [PERSON], [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ №122853 . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.10.2015 року було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи з 15.09.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Підставою звернення з позовом про\~зміну розміру аліментів\~став той факт, що аліменти у вищевказаному розмірі є недостатніми для належного утримання дитини сина [PERSON], [INFO]. За змістом\~ст. 180 СК України,\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позивач просить суд змінити спосіб стягуваних із відповідача аліментів із твердої\~грошової суми на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до повноліття дитини. З даного приводу Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 висловив правову позицію, згідно якої право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України,\~не може обмежуватися\~разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України,\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст. 192 СК України,\~але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів, з яким звернулась позивач до суду є виправданим. При вирішенні справи суд враховує, що\~після ухвалення вищезгаданого рішення суду від 15.10.2015 року про стягнення аліментів з відповідача, відбулись зміни у житті позивачки, як одержувача аліментів та житті їхнього сина [PERSON] на користь якого стягнуто аліменти. Так, з дня стягнення аліментів - 15.10.2015 року, пройшло більше двох років. За цей час син [PERSON] підріс, в звязку з чим закономірно, збільшилися витрати на його утримання (одяг, харчування - продуктовий кошик, кишенькові витрати, лікування, додаткові заняття), що законодавчо підтверджується прожитковим мінімумом для осіб вказаної категорії (дітей віком від 6 до 18 років), що на даний момент значно збільшився та становить - 1777, 00 грн. і який декілька разів на рік збільшується, оскільки держава розуміє потреби дітей. А розмір аліментів залишився таким же - 1000 грн. Також за період в два роки пройшли зміни і в житті відповідача, зараз він керівник підприємства теплових мереж « Володимир - Волинськтеплокомуненерго, та як наслідок має регулярний, постійний дохід - сталу заробітну плату. Крім того, судом враховується, що матеріальне становище позивача також змінилося, оскільки вона народила другу дитину від іншого шлюбу. Через хворобливість молодшої дитини вона змушена здійснювати догляд за ним в домашніх умовах, а тому не має змоги працевлаштуватись . Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~\~\~\~ Відповідно до ч.4 статті 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.\~\~ Враховуючи вищевикладене суд,

Outcome: partial