Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, Відділу Держземагенства у Старобільському районі Луганської області, СРКП «Старобільський районний інформаційний центр» про визнання незаконним та скасування рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області про затвердження технічної документації із землеустрою, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В подальшому позивач [PERSON] звернулась до суду з уточненим позовом до [PERSON], Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, Відділу Держземагенства у Старобільському районі Луганської області, СРКП «Старобільський районний інформаційний центр» про визнання незаконним та скасування рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області про затвердження технічної документації із землеустрою, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування свого позову позивач [PERSON] посилається на те, що19 березня 2010 року Чмирівська сільська рада прийняла рішення № 29/30 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність громадянину [PERSON] в [ADDRESS], яким затвердила вищеназвану технічну документацію (розроблену СРКП «Старобільський земельно-інформаційний центр»), передала безкоштовно у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,1267 га за адресою [ADDRESS] та внесла зміни в своє ж рішення від 11.11.2003 року за № б/н в частині площі: замість 0,1000 га читати: 0,1267 га. Позивач вважає, що даним рішенням сільської ради с. Чмирівка порушено її права як суміжного землекористувача, порушено її право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, яка є в її користуванні, оскільки в державному акті закріплена порушена межа земельних ділянок її та [PERSON] В її користуванні знаходиться земельна ділянка [ADDRESS]. Ця земельна ділянка в сільській раді обліковується за єдиним номером із другою її ділянкою, розташованою рядом - [ADDRESS]. І саме суміжна межа ділянки [ADDRESS] є порушеною [PERSON] Відповідно до закону [PERSON] подав до сільської ради с. Чмирівка заяву про передачу йому власність земельної ділянки якою він користувався, розташованої за адресою [ADDRESS]. Сільська рада рішенням від 11.11.2003 року передала [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку за вказаною адресою, площею 0,10 га, при цьому згоди на розробку технічної документації не давалося. [PERSON] вказане рішення сільської ради - для отримання Державного акту про право власності, став реалізовувати лише наприкінці 2009 року. В технічній документації виготовленій за заявою [PERSON], СРКП «Старобільський районний земельно-інформаційний центр» зазначено що вона розроблена відповідно до договору № 463 від 19.11.2009 року і у відповідності до «Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки», затвердженим постановою КМУ № 844 від 05.08.2009 року. Крім того, документом, що регламентував безпосередньо процедуру виготовлення Державного акту на право власності на землю, була Інструкція «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності», затверджена Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам 04.05.1999 року за № 43 із змінами і доповненнями на кінець 2009 року, яка зазначає: «… а.1.13 - складання Державного акта на право власності та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, … у постійне користування або…, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Згідно до Земельного кодексу України, ст. 152, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом ….г) визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акті, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] зареєстровано ДП «Центр Державного земельного кадастру» в особі Старобільського районного відділу. На день її звернення до суду - здійснення функцій щодо реєстрації земельних ділянок та ведення Поземельної книги, передбачені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 законодавством покладено на Держземагентство та його територіальні органи. Так, відповідно до п. 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держземагентство та його територіальні органи. Згідно з п. 5 зазначеного Порядку до складу Держземагентства та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області № 29/30 від 19 березня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність гр. [PERSON] в [ADDRESS]; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та скасувати його державну реєстрацію та зобов'язати Відділ Держземагенства у Старобільському районі Луганської області вчинити дії по скасуванню запису про державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області № 29/30 від 19 березня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність гр. [PERSON] в [ADDRESS]; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та скасувати його державну реєстрацію та зобов'язати Відділ Держземагенства у Старобільському районі Луганської області вчинити дії по скасуванню запису про державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області № 29/30 від 19 березня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність гр. [PERSON] в [ADDRESS]; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та скасувати його державну реєстрацію та зобов'язати Відділ Держземагенства у Старобільському районі Луганської області вчинити дії по скасуванню запису про державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON]. У судовому засідання відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнав та пояснив, що він не переносив ніяких стовпів старої огорожі, вони були забетоновані давно. Коли землевпорядники Чмирівської сільської ради розглядали питання щодо передання йому у власність земельної ділянки за його адресою, донька [PERSON] бачила що проводяться відповідні дії. Закон він не порушував та довіряє державним установам. Таким чином, відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні її вимог за необґрунтованістю. В судовому засіданні представники Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області Бешкинська О.М. та Кобиляцька А.М. позвоні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі, вважали позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності згідно ст. 261 ЦК України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Так як Державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд видано гр. [PERSON] 13 грудня 2010 року, то вважають, що строк позовної давності порушено. За загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами спорів , позов, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень повинно вирішувати у порядку адміністративного судочинства згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 17 КАС України. Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується державою. Ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 5 Земельного Кодексу України одним з принципів земельного законодавства є забезпечення гарантій прав на землю. Статтею 140 Земельного Кодексу України визначені підстави припинення права власності на земельну ділянку а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Технічна документація розроблялась відповідно до порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 році державних актів на право власності на земельні ділянки. Даний порядок затверджений постановою КМУ № 844 від 05.08.2009р. та постановою №1112 від 21.10.2009 року, жодна з постанов не передбачала погодження меж із суміжними землевласниками та землекористувачами. Даними постановами було передбачено, що органи місцевого самоврядування приймають заяви про видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку разом з документами передбаченими цими постановами та передають заяви до територіального органу Держкомзему. Постановами заборонено вимагати від громадян будь-які інші документи крім передбачених цими порядком. Згідно наказу Державного комітету України із земельних ресурсів №534 від 08.10.2009 року затверджено «еталон технічної документації». Відповідно до цього еталону не передбачено було погоджувати з сусідами межі земельної ділянки. Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується державою. Ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 5 Земельного Кодексу України одним з принципів земельного законодавства є забезпеченням гарантій прав на землю. Відповідно до п 3 ст. 78 земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Суб'єктами права власності на землю згідно з ст. 80 Земельного кодексу України на землі приватної власності - є громадяни та юридичні особи, на землі комунальної власності - територіальні громади які реалізують це право через органи місцевого самоврядування. Відповідно до п 7 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Відповідно до п. 2 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів крім земельних ділянок приватної та державної власності. У листопаді 2013 році було складено «акт обміру та встановлення меж земельної ділянки в [ADDRESS] якою користується гр. [PERSON]» Відповідно до цього акту встановлено, що межова границя між сусідами [PERSON] та [PERSON] не порушена. Даний акт затверджено рішенням сесії сільської ради. Гр. [PERSON] зверталася до Старобільського районного суду Луганської області для оскарження даного рішення, але постановою суду від 20.02.2014 року в задоволенні позовних вимог гр. [PERSON] було відмовлено. Донецьким апеляційним адміністративним судом 16.04.2014 року було розглянуто апеляційну скаргу на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 20.02.2014 року по адміністративній справі за позовом [PERSON] до Чмирівської сільської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування у земельному спорі, та винесено ухвалу, якою апеляційну скаргу залишено без задоволення, та постанову суду - залишити без змін. У 2009 році на цю земельну ділянку гр. [PERSON] отримала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою для отримання у власність земельної ділянки ведення особистого селянського господарства, але до сьогоднішнього дня її право на отримання у власність земельної ділянки не реалізувала. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а до 2013 року до моменту отримання державного акту. Право власності та користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, гр. [PERSON] не є ні землевласником, ні землекористувачем цієї земельної ділянки, та не повинна погоджувати межі з земельними ділянками сусідів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Так як гр. [PERSON] права власності на земельну ділянку не набула, то її права в даному випадку не порушено. У зв'язку з цим, представники Чмирівської сільської ради просили суд відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог. У судовому засіданні представник Відділу Держземагенства у Старобільському районі Луганської області - Кравцова В.О. позовні вимоги позивача [PERSON] не визнала у повному обсязі з наступних підстав. З моменту прийняття рішення Чмирівської сільської ради від 19 березня 2010 року щодо передачі гр. [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 грудня 2010 року минуло 4 роки. Таким чином, всі строки позовної давності щодо оскарження цих документів вже закінчились. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. У позові позивач зазначає про те, що її права, як землекористувача земельної ділянки по [ADDRESS], були порушені при передачі гр. [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS], яка є суміжною з її ділянкою, у зв'язку з тим, що земельна ділянка була надана відповідачу без відповідного дозволу Чмирівської сільської ради, а також при встановленні меж земельної ділянки по [ADDRESS] у натурі (на місцевості) не було здійснено погодження меж даної земельної ділянки з позивачем, як суміжним землекористувачем. Дані ствердження позивача є необґрунтованими та недійсними з наступних підстав: 1. Згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, особа набуває статусу землевласника або землекористувача тільки після отримання відповідного правовстановлюючого документу та державної реєстрації цього права. Такими документами до 01.01.2013 року були зареєстровані Державні акти на право власності на земельні ділянки (на підтвердження право власності на земельну ділянку) або договори оренди землі (на підтвердження права користування земельною ділянкою) - згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (в редакцій до 01.01.2013 р.). З 01.01.2013 року такими документами, які підтверджують державну реєстрації права власності або користування на земельні ділянки, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно або витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права (власності або користування) - згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка діє на цей час), ст. ст. 4, 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, частиною 9 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Ні у позові, ні у додатках до позову не зазначена інформація, яка б підтверджувала факт перебування у позивача у власності або користуванні земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою гр. [PERSON] Тому обставини, які зазначає позивач в своєму позові щодо порушення свого права користування на земельну ділянку по [ADDRESS], мають бути підтверджені засобами доказування, передбачені саме ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, і не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, зокрема показами свідків, іншими документальними доказами, які не є тими правовстановлюючими документами, перелік яких встановлений вказаними вище нормами акту земельного законодавства України. Тобто тільки наявність правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку або державної реєстрації права власності або право оренди дає право гр. [PERSON] заявляти на вищезазначену земельну ділянку свої права і захищати їх у суді. Отже, обґрунтування позивачем своїх вимог тими обставинами, що внаслідок видачі гр. [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку були порушені права позивача на володіння та користування земельною ділянкою по [ADDRESS], не відповідають вимогам вказаних вище актів земельного законодавства та практики застосування вказаних норм Верховним Судом України, оскільки позивач не мав та не має жодних прав на дану земельну ділянку, про що, як було зазначено вище, позивач не надав суду правовстановлюючого документу на землю, передбаченого ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, який є єдиним належним та допустимим доказом наявності у позивача права користування земельною ділянкою. Слід зазначити, що до відповідного оформлення документів на землю громадянами, у тому числі гр. [PERSON], всі землі в межах населеного пункту належать територіальній громаді села Чмирівка, від імені та в інтересах якої суб'єктом комунальної власності виступає Чмирівська сільська рада, яка мала право вільно розпоряджатися своїми землями згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до 01.01.2013 року, та на даний час є власником цих земель згідно ст. 12 Земельного кодексу України та п.п. 3, 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245 від 06.09.2012 року. 2. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (Держаного акту на право власності на земельну ділянку) гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS], була розроблена на підставі вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та «Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 року № 844 «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України». Відповідно до даного Порядку Держкомзем, як замовник, проводив заходи щодо укладання договорів з проектними організаціями на розроблення документації із землеустрою на присадибні земельні ділянки, але у зв'язку з тим, що дані проекті роботи частково не фінансувалися з Державного бюджету України, а проектні організації не розробляли документацію безкоштовно, громадяни були вимушені звертатися самостійно до проектних організацій з питання виготовлення документації із землеустрою на присадибні земельні ділянки. Слід зазначити, що норми цього Порядку не забороняли громадянам самостійно замовляти у проектних організаціях виготовлення документації із землеустрою. Стосовно стверджень позивача щодо відсутності дозволу Чмирівської сільської ради на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку гр. [PERSON], то рішення Чмирівської сільської ради від 11 листопада 2003 року щодо передачі гр. [PERSON] в приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] було прийнято згідно зі ст. 118 Земельного кодексу України і є відповідно тим дозволом, який може надавати право на виготовлення технічної документації, про який зазначено у пунктах 1, 2, 3 вищезазначеного Порядку. 3. Позивач в своєму позові надає цілий перелік правових норм Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (наказ Держкомзему України від 4 травня 1999 року № 43) щодо поняття та змісту землеустрою, його види та принципи законодавчого регулювання, а також порядок розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, її склад та підстави для видачі Державного акту на права власності на земельну ділянку. Правовий аналіз вказаних вище положень актів законодавства України був наданий позивачем в своєму позові з метою доведення тих обставин, що під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку необхідно обов'язково погоджувати зовнішні межи земельної ділянки із суміжними землекористувачами, яким нібито є позивач по справі. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (Держаного акту на право власності на земельну ділянку) гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] включає всі матеріали, передбачені нормами діючого законодавства, які діяли на момент розроблення цієї документації , у тому числі у даній документації наявний і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, і кадастровий план земельної ділянки із зазначенням опису її меж та суміжників, і акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, а також рішення Чмирівської сільської ради про передання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] та затвердження технічної документації тощо. Але, ні Законом України «Про землеустрій», ні постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 року № 844 «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України», ні наказом Держкомзему України від 8 жовтня 2009 року № 534 «Про затвердження Еталону технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», ні в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (наказ Держкомзему України від 4 травня 1999 року № 43) не було передбачено наявність документу про погодження зовнішніх меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами. Але межі земельної ділянки по [ADDRESS] були погоджені Чмирівською сільською радою, як розпорядником земельних ділянок у межах населеного пункту. Крім того, вказані вище нормативно-правові акти не містять взагалі жодних положень щодо наявності документу про погодження зовнішніх меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами як підставу для видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку. А також на момент видачі Державного акту гр. [PERSON] жодним законодавчим актом не було передбачено обов'язкове підписання акту прийому-передачі межових знаків на зберігання суміжними землекористувачами. При таких обставинах, посилання позивача на положення зазначених вище нормативно-правових актів України, як на підставу обов'язкового погодження зовнішніх меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, є незаконними та безпідставними, оскільки не містять відповідних положень, а тому позивач зробив абсолютно необґрунтовані висновки з приводу цього. Крім того, навіть допускаючи те, що згідно ст. 198 Земельного кодексу України передбачено під час виконання кадастрової зйомки погодження зовнішніх меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, в такому випадку погодження меж земельної ділянки відбувається саме із особою, яка має статус «землекористувача». Позивач по справі не є законним користувачем земельної ділянки оскільки не має документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, вичерпний перелік яких передбачений ст. 125, 126 Земельного кодексу України, і це право на землю не може бути підтверджено будь-якими іншими документами, які б свідчили про наявність права користування землею. Таким чином, погодження зовнішніх меж земельної ділянки у позивача по справі не потрібно було отримувати, оскільки законним користувачем землі гр. [PERSON] не є, а лише фактично та без достатніх правових підстав користується земельною ділянкою. Крім того, позивач пред'явивши вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого гр. [PERSON], з підстав не погодження з позивачем зовнішніх меж земельної ділянки, безпідставно та необґрунтовано стверджує вказані обставини, оскільки без визначення та встановлення меж в натурі земельної ділянки по [ADDRESS] не можливо об'єктивно та достовірно встановити наявність порушеного права позивача на землю. Тому, позивач по справі не надав суду жодних доказів відведення її земельної ділянки в натурі, її межі з відповідними позначеннями на плані, що повинні міститися в правовстановлюючому документі. Позивач не маючи встановлених в натурі твердих меж землі вимагає їх погодження під час надання земельної ділянки відповідачу, що недопустимо. Твердження позивача, що норми пунктів 60, 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, які передбачають скасування запису у Поземельній книзі про реєстрацію земельної ділянки, є підставою для зобов'язання Відділу вчинити дії щодо скасування державної реєстрації Державного акту на ім'я [PERSON], який було зареєстровано 2010 році, є безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідно до законодавства, діючого на момент проведення державної реєстрації, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] було видано та зареєстровано Державним підприємством «Центр Державного земельного кадастру» у особі свого підрозділу: Старобільського районного відділу, який було ліквідовано 01.01.2011 року, а не Відділом Держкомзему у Старобільському районі (який після реорганізації став Відділом Держземагентства у Старобільському районі). Відділ Держземагентства у Старобільському районі до ліквідованого Старобільського районного відділу ДП «Центр Державного земельного кадастру» не має жодного відношення. Проведення державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки входило до повноважень Відділу Держкомзему у Старобільському районі лише з 01.01.2011 року до 01.01.2013 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядку ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (далі - постанова КМУ № 1021). З 01 січня 2013 року, згідно ст. 126 Земельного кодексу України та ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на земельні ділянки проводиться органом державної реєстрації прав, утвореним Міністерством юстиції України. З 01 січня 2013 року у Відділі відсутні повноваження щодо проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку або його скасування. Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613 (далі - ЗУ «Про ДЗК») та постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (далі - Порядок № 1051), з 01.01.2013 року до повноважень нашого Відділу входить ведення Державного земельного кадастру, що включає в себе здійснення державної реєстрації земельних ділянок в системі Державного земельного кадастру та ведення Поземельних книг. Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених законодавством відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 ЗУ «Про ДЗК»). Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку(ст. 24 ЗУ «Про ДЗК»). Частиною 4 ст. 25 ЗУ «Про ДЗК» та п.п. 60, 61 Порядку № 1051 передбачено, що у разі наявності земельної ділянки у системі Державного земельного кадастру, Державний кадастровий реєстратор Відділу скасовує запис у Поземельній книзі на підставі рішення суду стосовно державної реєстрації земельної ділянки. Тобто, державним кадастровим реєстратором Відділу скасовується лише запис у Поземельній книзі про реєстрацію земельної ділянки, а не запис про державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянки, виданого до 01.01.2013 року, як вимагає того позивач. Отже, норми ЗУ «Про ДЗК» та Порядку № 1051 не передбачають порядку скасування запису щодо державної реєстрації Державного акту на права власності на земельну ділянку при веденні Відділом Державного земельного кадастру та веденні Поземельної книги. Порядок скасування записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку на підставі рішення суду було передбачено тільки постановою КМУ № 1021, але з 01.01.2013 року вона втратила чинність згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051. Тобто, на даний час на законодавчому рівні не визначено порядок внесення записів про скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, які були зареєстровані до 01 січня 2013 року відповідними органами. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, Відділ є неналежним відповідачем по справі, так як не може відповідати за дії ДП «Центр ДЗК», і виступати у якості відповідача по справі, так як з 01.01.2013 року не має повноважень щодо проведення дій стосовно скасування запису про державну реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку. За таких обставин, зазначені у заперечені фактичні дані в повному обсязі спростовують позовну заяву позивача щодо порушення її прав при передачі гр. [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] та зобов'язання Відділу Держземагентства у Старобільському районі вчинити дії щодо скасування запису про державну реєстрацію Державного акту на ім'я [PERSON] У зв'язку з цим, Відділ просить суд відмовити повністю позивачу в задоволенні її позовних вимог. У судовому засіданні представник СРКП «Старобільський районний інформаційний центр» Цукур В.А. не з'явився. Від нього надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Розглянувши позовні вимоги, письмові заперечення на позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими що підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області від 11 листопада 2003 року [PERSON] була безкоштовна передана в приватну власність земельна ділянка за адресою [ADDRESS], загальною площею 0,10 га (а.с. 13). 19 березня 2010 року Чмирівською сільською радою Старобільського району Луганської області було прийняте рішення № 29/30 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність громадянину [PERSON] в [ADDRESS], яким затвердила вищеназвану технічну документацію розроблену СРКП «Старобільський земельно-інформаційний центр» та передала безкоштовно у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0.1267 га за адресою [ADDRESS] (а.с. 18). Вказана технічна документація (а.с. 9-18), була виготовлена СРКП «Старобільський земельно-інформаційний центр», на підставі заяви [PERSON] від 19 листопада 2009 року (а.с. 11). На підставі вказаних документів [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку та підписаний сільським головою Чмирівської сільської ради та начальником відділу Держкомзему у Старобільскому районі. Згідно ч. ч. 6-10 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. У відповідності до п. 1 «Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки», затвердженим постановою КМУ № 844 від 05.08. 2009 року, цей порядок визначає спрощену процедуру безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 році державних актів на право власності на земельні ділянки після прийняття рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з 01 січня 2002 року - відповідно до ст.118 Земельного кодексу України. Згідно аб. 2 п. 3 вказаного Порядку, відповідний орган місцевого самоврядування чи районна державна адміністрація невідкладно приймає рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації (виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету) з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених ст. 121 Земельного кодексу України. У відповідності до аб. 4 п. 3 вказаного Порядку, у разі прийняття органом місцевого самоврядування до 15 серпня 2009 року рішення щодо приватизації земельних ділянок, які перебували у користуванні громадян до набрання чинності Земельним кодексом України, на підставі ст. 118 цього Кодексу, без попереднього виготовлення технічної документації, такий орган місцевого самоврядування за відповідною заявою громадянина приймає рішення відповідно до абзацу 2 цього пункту. Таким чином, в якості імперативної умови для складання технічної документації та подальшої легітимації, шляхом прийняття відповідного рішення уповноваженим органом про затвердження технічної документації та видачі правовстановлюючого документа - Державного акту на право приватної власності на землю, діючим, на той час законодавством передбачено прийняття рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування про надання попередньої згоди на виготовлення технічної документації на земельну ділянку в визначених розмірах. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що при виготовленні земельної документації, її затверджені та подальшої видачі [PERSON] Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виконавцем робіт, Чмирівською сільською радою, були допущені порушення діючого на той час законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] зареєстровано ДП «Центр Державного земельного кадастру» в особі Старобільського районного відділу. На день звернення позивач до суду - здійснення функцій щодо реєстрації земельних ділянок та ведення Поземельної книги, передбачені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 законодавством покладено на Держземагентство та його територіальні органи. Так, відповідно до п. 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держземагенство та його територіальні органи. Згідно з п. 5 зазначеного Порядку до складу Держземагенства та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Види документів, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Згідно п. 31. Документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, у тому числі, поземельні книги. У відповідності до п. 49, поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107-137 цього Порядку. Згідно п. 50, поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду (п. 60 Порядку). Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою (п. 61 Порядку). На підставі викладеного ч. ч. 6-10 ст. 118, ч. 3 ст. 153 Земельного кодексу України, п. 1, аб. 2 п. 3, аб. 4 п. 3, п. 4, п. 5 «Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки», затвердженим постановою КМУ № 844 від 05.08. 2009 року,

Outcome: approved