Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Петрівської сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,4828 гектарів, яка розташована на території Петрівської сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер [NUMBER] . Позивач [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини від 26.06.2018 року, прийняла спадщину, що залишилась після смерті спадкодавця. При зверненні позивача до державного нотаріуса Лисичанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено у зв`язку з тим, що при перевірці наявності заведеної спадкової справи спадкового договору, заповіту за даними спадкового реєстру було з`ясовано наявність заповіту, посвідченого від імені спадкодавця та посвідчений Лисичанською державною нотаріальною конторою 22 березня 1989 року за реєстровим № 1-1655, місце зберігання якого Луганський обласний державний нотаріальний архів, який знаходиться за адресою: м. Луганськ вул. Оборонна буд.№6, та який тимчасово знаходиться у м. Старобільську Луганської області. Отримати відповідь з Луганського обласного державного нотаріального архіву щодо надання інформації немає можливості, оскільки архівний фонд знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а саме у м. Луганську. Крім того, позивач у своєму позові вказала, що ідентифікувати особу померлої [PERSON] не має можливості, так як у спадковому реєстрі відсутні відомості про число, місяць, рік та місце народження заповідача. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався, крім позивача інші спадкоємці відсутні. На підставі наведеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 5,4828 гектарів, яка розташована н6е території Петрівської сільської ради Сватівського району Луганської області, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 листопада 2011 року Державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори, реєстр 3-1385, Державного акту [NUMBER] про право приватної власності на землю від 14 грудня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №277, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №3497616 від 22.11.2013 року. Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 20 лютого 2019 року було призначено справу до розгляду в порядку загального провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 01 квітня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Петрівської сільської ради Сватівського району Луганської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 20.04.2018 року виконавчим комітетом Привільської міської ради м. Лисичанськ Луганської області (а.с. 5). Той факт, що позивач [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою померлій [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 1960 року, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 21 грудня 1979 року (а.с.6). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Лисичанської держаної нотаріальної контори 16 листопада 2011 року та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 3497616 (підстава виникнення права власності - Державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер [NUMBER] , виданий 18 жовтня 2002 року), на момент смерті мала у власності земельну ділянку (пай №43), розташовану на території Петрівської сільської ради Сватівського району Луганської області площею 5,4828 гектарів, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.7-9). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,4828 гектарів, яка розташована на території Петрівської сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статей 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІУ, право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є і свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). А, пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з копії спадкової справи № 146/2010, заведеної після смерті [PERSON] , позивач прийняла спадщину після померлої [PERSON] , про що свідчить копія заяви про прийняття спадщини від 26 червня 2018 року №268, посвідченої Державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори Аббасовим Е.І. Інші заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] у вищевказаній спадковій справі відсутні. Згідно довідки про склад сім`ї від 23.01.2019 року № 2457, виданої Лисичанською міською радою Луганської області, станом на 20.04.2018 року за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована 1 особа - [PERSON] (а.с. 15). При зверненні позивача до Лисичанської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне померлій [PERSON] , позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що при перевірці наявності заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту за даними спадкового реєстру було з`ясовано наявність заповіту, посвідченого від імені спадкодавця та посвідченого Лисичанською державною нотаріальною конторою 22 березня 1989 року за реєстровим № 1-1655, місце зберігання якого Луганський обласний державний нотаріальний архів, який знаходиться за адресою: м. Луганськ вул. оборонна буд.№6, та який тимчасово знаходиться у м. Старобільську Луганської області. Ідентифікувати особу померлої [PERSON] не має можливості, оскільки у спадковому реєстрі відсутні відомості про число, місяць, рік та місце народження заповідача. Отримати відповідь з Луганського обласного державного нотаріального архіву щодо надання інформації немає можливості, оскільки архівний фонд знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а саме у м. Луганську, що підтверджується постановою про відмову вчинення нотаріальної дії від 15 січня 2019 року №11/02-31 (а.с.13). Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування». Таким чином, під час розгляду справи було встановлено відсутність у позивача можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадщину, яка залишилась після смерті її матері [PERSON] , що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку шляхом його визнання, що відповідає положенням ст. 16 ЦК України. Також, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, а також враховуючи те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, інші особи, які б звернулися за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] відсутні, можна зробити висновок, що визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після померлої [INFO] [PERSON] , але оформити своє право на земельну ділянку не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved