Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до Харківської міської ради, Департаменту житлового господарства Харківської міської ради про визнання наймачем, визнання права користування житловим приміщенням. Просила суд визнати її наймачем житлового приміщення - кімнати [ADDRESS], визнати за нею право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS]. В обґрунтуванні позову зазначала, що з 05.03.1976 року по 06.02.1989 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] З 12.07.1985 року вони з чоловіком мешкали за адресою: [ADDRESS]. Оскільки зазначену квартиру отримував колишній чоловік [PERSON], то після розірвання шлюбу, вона була змушена виїхати із зазначеного житлового приміщення та з 1990 року мешкала у різних кімнатах гуртожитків, які їй надавались адміністрацією підприємства де вона працювала, зокрема тривалий час вона перебувала у трудових відносинах з АТЗТ «Завод ЗБК № 5», а саме з 30.10.1968 року по 27.02.2013 року. 24 грудня 2008 року, [PERSON] була надана в тимчасове користування житлова кімната [ADDRESS]. На підставі розпорядження про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація заводу видала [PERSON] спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Зазначений ордер було надано коменданту гуртожитку при вселенні. Іншого житла крім цього позивач не має. У спірному житловому приміщенні позивач постійно мешкає з грудня 2008 року та по теперішній час. З квітня 2009 року [PERSON] неодноразово зверталась до адміністрації Акціонерного товариства закритого типу «Завод залізобетонних конструкцій № 5» з проханням зареєструвати її в гуртожитку в якому вона мешкає з 24 грудня 2008 року. Адміністрація давала згоду і усні обіцянки на реєстрацію [PERSON] в указаній кімнаті, але реєстрація проведена не була. Відповідно до ст. 128 Житлового кодексу України, жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету, в порядку черговості, що визначається адміністрацією підприємства, установи, організації та профспілковим комітетом. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно із зазначеною нормою права, на яку посилалась позивач, кімната [ADDRESS] загальною площею 18,7 кв.м., надана позивачу [PERSON], на підставі розпорядження адміністрації АТЗТ «Завод ЗБК № 5», в порядку черговості, що визначається адміністрацією заводу. Вселення позивача до кімнати [ADDRESS] відбулось на підставі спеціального ордеру, є законним та спеціальний ордер не визнаний не дійсним. З позивачем [PERSON], укладався Договір найму житла у гуртожитку. У зв'язку з втратою спеціального ордеру та договору найму, а також з тим, що АТЗТ «Завод ЗБК-5» вже не був власником гуртожитку, 01 листопада 2010 року, між позивачем [PERSON] та ТОВ «ПРИВАТ-ЖЕК» в особі директора Проняєва Павла Дмитровича, укладено договір оренди № 5/0, відповідно до якого орендодавець надає жиле приміщення - кімнату [ADDRESS] (гуртожиток АТЗТ «Завод ЗБК №5»). Рішенням Харківської міської ради від 28.09.2011р. № 681 за підписом Міського голови Кернеса Г.А., було виключено 2-5 поверхи у будинку [ADDRESS] із числа гуртожитку ПАТ Банк «Меркурій» і дозволено управлінню обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства як виняток, закріпити за мешканцями гуртожитку у будинку [ADDRESS] займану площу і визнати їх наймачами. Позивач зверталась з заявою до Департаменту житлового господарства Управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради про визнання її наймачем житлової кімнати [ADDRESS] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідно до листа Департаменту житлового господарства Управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради № 905 від 01.03.2013 року позивачу у зазначеному питанні було відмовлено, у зв'язку з ненаданням нею всіх необхідних документів, передбачених Положенням «Про умови та порядок виключення заселених житлових будинків (приміщень) з числа гуртожитків» та запропоновано звернутися до суду. Позивач зазначає, що за весь час проживання за вказаною адресою вона є сумлінним користувачем вказаного приміщення: виконуючи свій обов'язок по утриманню майна сплачує комунальні послуги за кімнату в якій мешкає. Сумісно з іншими мешканцями гуртожитку, [PERSON] була оплачена реконструкція електричної мережі гуртожитку. Заборгованості по сплаті за комунальні послуги немає. Крім цього, згідно з Актами фактичного проживання і підписами свідків від 25.04.2011 року, 24.10.2011 року, 23.04.2012 року, 22.10.2012 року, 20.04.2013 року, 08.07.2013 року було підтверджено її проживання в спірній кімнаті. Іншого житла крім цього позивач не має та вважає, що оскільки її права щодо визнання за нею права користування спірним житловим приміщенням та реєстрації у кімнаті [ADDRESS], з боку відповідачів порушені, вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], діюча на підставі довіреності від 18.04.2013 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважаючи їх законними та обґрунтованими, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Представник відповідача - Департаменту житлового господарства Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи - КП «Жилкомсервіс» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи - Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області Бурлак М.А., діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача та представника позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного: Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що з 05.03.1976 року по 06.02.1989 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. З 12.07.1985 року по час перебування у шлюбі, вона з чоловіком мешкала за адресою: [ADDRESS], де і була зареєстрована. Відповідно до даних, які містяться в матеріалах справи [PERSON] 28.01.2014р. знята з реєстрації у квартирі її колишнього чоловіка, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. До цього часу її реєстрація за вказаною адресою мала формальний характер, оскільки, як встановлено з пояснень позивача, колишній чоловік [PERSON] негативно до неї ставиться, має іншу родину та перешкоджав їй мешкати у квартирі де вона була зареєстрована. Тому вона не мала можливості ні психологічно, ні фізично там мешкати. З грудня 2008 року та по теперішній час позивач постійно мешкає в кімнаті [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні та відповідно до даних трудової книжки [PERSON], вона була прийнята 30.10.1968 року на посаду моториста стрічкового транспортеру 2-го розряду «Завод ЗБК - 5». 01.01.1988 року переведена на посаду дозувальника компонентів бетонних сумішей. 01.01.1993 року переведена у складі всього підприємства Завод залізобетонних конструкцій № 5 до орендного підприємства «Завод ЗБК-5». 31.07.2001 року я була прийнята за переводом до ТОВ «Моноліт» (структурний підрозділ ОП «Завод ЗБК-5») на таку ж посаду. 01.01.2002 року прийнята за переводом до АТЗТ «Завод ЗБК-5» на посаду дозувальника 3-го розряду бетонного цеху. 03.01.2007 року переведена на посаду транспортувальника 3-го розряду на цьому ж підприємстві. 01.10.2008 року переведена до цеху 01 на посаду транспортувальника 3-го розряду. 01.06.2009 року переведена до бетонного цеху 01 на посаду транспортувальника 3-го розряду. 30.04.2010 року переведена на строковий трудовий договір. 10.04.2012 року переведена на посаду прибиральника виробничих приміщень арматурного цеху. 27.02.2013 року звільнена за згодою сторін, що підтверджується її трудовою книжкою. На теперішній час [PERSON] є пенсіонером за віком. В судовому засіданні, з пояснень позивача встановлено, що житлова кімната [ADDRESS], загальною площею 18,7 кв. м., у гуртожитку АТЗТ «Завод ЗБК № 5» за адресою, [ADDRESS], надана, [PERSON] 24 грудня 2008 року за розпорядженням адміністрації, в порядку черговості, що визначається адміністрацією заводу та їй, за розпорядженням адміністрації АТЗТ «Завод ЗБК-5», було видано спеціальний ордер на кімнату [ADDRESS], який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Тобто вселення позивача до спірної кімнати [ADDRESS] відбулось на підставі спеціального ордеру, який не визнаний не дійсним. Зазначений ордер [PERSON] не збережено, оскільки було надано коменданту гуртожитку при вселенні. В судовому засіданні допитані свідки: Так свідок [PERSON] пояснила, що позивач її сусідка. Вона мешкає у кімнаті [ADDRESS] зі своєю сім`єю з 2003 року та зареєстрована за вказаною адресою, а позивач [PERSON] постійно мешкає на законних підставах у кімнаті [ADDRESS] приблизно з 2008 року. Їй відомо, що вказана кімната була надана позивачу на підставі розпорядження заводу, оскільки інших підстав у той період часу для вселення у гуртожиток не було, Охарактеризувала позивача з позитивного боку та пояснила, що вони тривалий час разом з нею працювали на підприємстві АТЗТ «Завод ЗБК № 5». [PERSON] є сумлінним користувачем вказаного житлового приміщення, оскільки не порушує громадський спокій, допомагає займатися благоустроєм гуртожитку, сплачує необхідні платежі. Право позивача на користування кімнатою [ADDRESS] ніким не оспорюється, при змінах власників житла вимог, щодо виселення позивача не було. Свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка позивача. Вона мешкає у кімнаті [ADDRESS] разом зі своєю сім`єю з 1983 року та зареєстрована за вказаною адресою з 2003 року. Їй відомо, що позивачу [PERSON] на підставі спеціального ордеру у 2008 році було надано житлову кімнату [ADDRESS], тобто свідок зазначила, що вселення позивача було законним, оскільки вона тривалий час працювала на підприємстві разом з [PERSON] та їй відомо, що у зазначений період часу інших підстав для вселення ніж за розпорядженням адміністрації АТЗТ «Завод ЗБК № 5» не існувало. З зазначеного часу позивач постійно самостійно мешкає у спірному житловому приміщенні, іншого житла у неї не має. Охарактеризувала позивача з позитивного боку. Відповідно до ст. 128 Житлового кодексу України, жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету, в порядку черговості, що визначається адміністрацією підприємства, установи, організації та профспілковим комітетом. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно зі ст. 129 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. В спеціальному ордері, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, зазначаються: дата видачі ордеру; найменування населеного пункту, а також підприємства, установи, організації, яким належить гуртожиток; номер і серія ордеру; прізвище, ім'я, по батькові особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку, адреса місцезнаходження гуртожитку; номер корпусу і кімнати; на підставі якого рішення видано ордер; склад сім'ї особи, яка отримує житлову площу у гуртожитку. Ордер підписується керівником підприємства, установи, організації та скріплюється відбитком печатки підприємства, установи, організації. Крім того, відповідно до ст. 59 Житлового кодексу України, ордер на житлове приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянам и не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Тобто, аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], як працівник АТЗТ «Завод ЗБК № 5», на підставі розпорядження адміністрації заводу зайняла спірне житлове приміщення, підстави вселення позивача ніким не оспорені, ордер для вселення на займану житлову площу відповідачами невизнаний недійсним, і тому наймодавець визнав за [PERSON] право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ст. 130 Житлового кодексу України, підставою для укладення договору найму житла у гуртожитку незалежно від форми власності є спеціальний ордер, який видається в порядку, передбаченому ст. 129 Житлового кодексу України. Права і обов'язки сторін договору найму житла в гуртожитку визначені Примірним положенням про гуртожитки, правилами внутрішнього розпорядку у гуртожитку, Типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. № 560, а також укладеним договором найму. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. У судовому засіданні, з пояснень позивача, встановлено, що договір найму житла - кімнати [ADDRESS], було укладено у 2008 році між АТЗТ «Завод ЗБК-5» та позивачем [PERSON]. Після закінчення стоку дії договору найму, якщо наймодавець не заперечує проти користування наймачем спірним житловим приміщенням, то договір найму житла в гуртожитку вважається поновленим. Адміністрація підприємства надала вказане житлове приміщення у зв'язку з трудовими правовідносинами з [PERSON] Правовідносини позивача з підприємством, щодо проживання в гуртожитку регулюються Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення). Зокрема, згідно з вимогами п.4 ст.41 Положення, ст. 132 Житлового кодексу України, з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення не можуть бути виселені пенсіонери за віком. З квітня 2009 року вона неодноразово зверталася до адміністрації Акціонерного товариства закритого типу «Завод залізобетонних конструкцій № 5» з проханням зареєструвати її у спірній кімнаті. Адміністрація давала згоду і усні обіцянки про її реєстрацію в указаній кімнаті, але реєстрація проведена не була. З вересня 2009 року гуртожиток за адресою [ADDRESS] не належить АТЗТ «Завод залізобетонних конструкцій № 5», останній власник наведеного гуртожитку був ПАТ Банк «Меркурій». Розпочавши підготовку документів для визнання наймачем, [PERSON]. звернула увагу на те, що договір найму було втрачено, а оскільки АТЗТ «Завод залізобетонних конструкцій № 5» вже не був власником гуртожитку, то їй було відмовлено в видачі копії цього документа, та порекомендовано тимчасово укласти договір оренди, що і було здійснено 01.11.2010 року. Як вбачається з договору оренди № 5/0 від 01 листопада 2010 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПРИВАТ-ЖЕК» в особі директору Проняєва Павла Дмитровича, орендодавець надає орендарю та особам, що постійно мешкають разом з ним жиле приміщення - кімнату [ADDRESS] (гуртожиток АТЗТ «ЗЗБК №5»). Голова правління ПАТ Банк «Меркурій» звернувся до Харківської міської ради з проханням виключити 2-5 поверхи у будинку [ADDRESS] із числа гуртожитків. Рішенням Харківської міської ради від 28.09.2011р. № 681 за підписом Міського голови Кернеса Г.А., було виключено 2-5 поверхи у будинку [ADDRESS] із числа гуртожитку ПАТ Банк «Меркурій» і дозволено управлінню обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства як виняток, закріпити за мешканцями гуртожитку у будинку [ADDRESS] займану площу і визнати їх наймачами. Відповідно до пункту 3.1.18. «Положення про управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради», затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24 листопада 2010 року № 07/10, до функцій вказаного управління відповідно до завдань та повноважень віднесено питання щодо укладення та переоформлення договорів найму житлових приміщень у будинках, що належать до комунальної власності, а також в будинках відомчого житлового фонду в зв'язку зі зміною їх статусу. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 2008 року по теперішній час постійно мешкає та користується житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS]. Іншого житла [PERSON]. не має, знята з реєстрації у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до змісту рішення Харківської міської ради від 28.09.2011 року № 681, житловий будинок [ADDRESS] виключено з числа гуртожитків та дозволено закріпити за мешканцями займану ними площу. Конклюдентними діями сторін, правовідносини позивача з підприємством, щодо проживання в гуртожитку регулювались сторонами розд. 4 Житлового кодексу України та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення). За весь час проживання у спірному житловому приміщенні відповідачі не оспорювали і не оспорюють правомірність подальшого проживання позивача в ньому та не пропонують для подальшого проживання інше житлове приміщення. Відповідно до вимог ч.3 ст. 125 Житлового кодексу України, без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове приміщення, не менш як десять років. [PERSON] є сумлінним користувачем вказаного приміщення: своєчасно та в повному обсязі сплачує комунальні та інші послуги. Позивачем, сумісно з іншими мешканцями гуртожитку була оплачена реконструкція електричної мережі гуртожитку, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, проживання [PERSON] в кімнати [ADDRESS] загальною площею 18,7 кв. м., за адресою, [ADDRESS], підтверджується Актами фактичного проживання і підписами свідків від 25.04.2011 року, 24.10.2011 року, 23.04.2012 року, 22.10.2012 року, 20.04.2013 року, 08.07.2013 року. Враховуючи, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], на час укладання договору найму не перебував у державній чи комунальній власності, то до зазначеного договору найму житла застосовуються положення Цивільного Кодексу України (ч. 3 ст. 810 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Окрім того, відповідно до ст. 814 Цивільного кодексу України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Суду не надано доказів того, що при зміні власника гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з АТЗТ «Завод ЗБК-5» на ПАТ Банк «Меркурій», а також після передання гуртожитку до комунальної власності з позивачами переукладався договір найму. Новий наймодавець не висував вимог щодо виселення позивача, тобто не оспорює її право на користування спірним житловим приміщенням, у зв'язку з чим позивач є наймачем і має бути зареєстрована за вказаною адресою. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зверталась до відповідачів Харківської Міської Ради, Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі з проханням закріпити за нею житлову кімнату [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] та визнати її наймачем вищезазначеної кімнати. Листом від 01.03.2013 р. № 905, Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради позивачу [PERSON] було відмовлено в закріплені за нею кімнати [ADDRESS] в будинку [ADDRESS], а також у питанні про визнання її наймачем і запропоновано звернутися до суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затверджене Указом Президента України № 405/2011 від 06 квітня 2011 року, на Державну міграційну службу України покладено завдання щодо здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання або перебування фізичних осіб. Позивач зверталась до Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради для визнання її наймачем та надання згоди на реєстрацію у спірному житловому приміщенні для подальшого звернення до Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, що передбачено діючим законодавством, однак оскільки відповідачі не визнали за нею це право, вона не мала правових підстав для реєстрації у спірному житловому приміщенні, тим самим відповідачі порушили права позивача, що змусило [PERSON] звернутись до суду із зазначеними позовними вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, приймаючи до уваги тривалість постійного проживання позивача [PERSON] у спірній кімнаті, сумлінне користування нею зазначеним приміщенням, сплату на протязі тривалого часу комунальних послуг, вселення до спірної кімнати на законних підставах, суд вважає, що позивач набула право користування спірним житловим приміщенням та приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання позивача [PERSON], [INFO], наймачем житлового приміщення - кімнати [ADDRESS], та в частині визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS]. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved