Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Комунального підприємства «Житлосвіт 2012», треті особи без самостійних вимог [PERSON], виконавчий комітет Світловодської міської ради та з урахуванням уточнень позовних вимог просить визнати незаконним та скасування наказ директора Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» № 77 від 14 квітня 2015 року «Про скорочення штату працівників», визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» № 13 к від 15 червня 2015 року «Про звільнення [PERSON]І.», поновити її роботі на посаді економіста Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» з 15 червня 2015 року, стягнути з Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказ № 77 від 14.04.2015 року про скорочення штату працівників у тому числі і її посади був виданий без законних підстав, а саме без зазначення змін, які відбулися в організації виробництва та праці. Зазначає, що на момент видання наказу № 77 про скорочення штату працівників новий штатний розклад не був затверджений. Вважає, що скорочення штату відбулося з метою звільнення працівників, які з особистих мотивів не влаштовували керівництво. Вказує на те, що при її звільненні позивач не врахував те, що вона мала переважне право бути залишеною на роботі, оскільки сумлінно пропрацювала на підприємстві майже 12 років. Крім цього вважає, що звільняючи її з посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, роботодавець не запропонував їй переведення на іншу посаду, як того вимагає закон. У звязку із незаконним звільненням вона зазнала моральних страждань, що призвело до погіршення загального стану здоровя та супроводжується негативними почуттями. З урахуванням тяжкості та тривалості моральних страждань моральну шкоду вона оцінює у 50000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення (а.с.133-135), у яких зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі вважає їх незаконними безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, вказує, що скорочення штату відбулось з метою недопущення утворення заборгованості по сплаті податків і зборів, заборгованості по заробітній платі та забезпечення сталої роботи підприємства. Підставою видання наказу № 77 від 14.04.2015 року було рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради № 260 від 09.04.2015 року та аналіз фінансово-економічних показників. Вважає, що питання доцільності проведення скорочення штату, внесення змін до штатного розкладу працівників є виключним правом власника. Вказує на те, що до звільнення позивачці пропонувались вакантні посади, що відповідали її спеціальності та кваліфікації, від яких вона відмовилась. Вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно того що звільнення відбулось без дотримання вимог ст. 42 КЗпП України, а саме врахування переважного права бути залишеним на роботі з огляду на те, що роботодавець на свій розсуд може визначати чи відповідає працівник певній кваліфікації, необхідній для тієї або іншої посади. Третя особа [PERSON] про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа виконавчий комітет Світловодської міської ради про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем «Комунальним підприємством «Житлосвіт 2012» та обіймала посаду економіста (а.с. 6-10). Згідно із Статутом «Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» (а.с.97-100) підприємство утворене згідно з рішенням Світловодської міської ради та засноване на комунальній власності Світловодської міської територіальної громади. Відповідно до наказу «Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» від 15.06.2015 року року № 13-к [PERSON] була звільнена з посади економіста на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників (а.с. 236). Підставою видання наказу про звільнення став наказ «Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» «Про скорочення штату працівників» від 14.04.2015 року № 77 (а.с.235) у пункті першому якого зазначено: «внести зміни в штатний розклад з виведенням з нього посад з 15.06.2015 року». До переліку посад, які підлягали виведенню із штату входила посада економіста, яку обіймала [PERSON] Скорочення штату працівників «Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» було проведено на виконання рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 09.04.2015 року № 260 (а.с.101) у якому, зокрема, доручено директору КП «Житлосвіт 2012» затвердити наказом по підприємству штатний розклад та провести скорочення штату та чисельність працівників, попередивши працівників про наступне вивільнення згідно чинного законодавства. Перевіряючи законність видання наказу «Про скорочення штату працівників» від 14.04.2015 року № 77, який позивачка просить скасувати, суд виходить з такого. Питання щодо визначення організаційної структури, встановлення чисельності працівників та штатного розпису є правом підприємства, яке закріплене частиною 3 ст. 64 Господарського кодексу України. Відтак перевірка фінансово-економічних показників та економічної доцільності проведення скорочення штату працівників не входить до компетенції суду З огляду на викладене суд вважає, що наказ «Про скорочення штату працівників» від 14.04.2015 року № 77 виданий директором КП «Житлосвіт 2012» в межах його компетенції, передбаченої пунктом 4.3.5 Статуту та погоджений з виконавчим комітетом Світловодської міської ради з дотриманням повноважень, передбачених ст.ст. 29, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому не вбачає підстав для визнання його незаконним та задоволення позову [PERSON] у цій частині. Згідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами), розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, проте, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був він попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення. Встановлено що пунктом 1 наказу «Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» «Про скорочення штату працівників» від 14.04.2015 року № 77 передбачено внесення змін в штатний розклад з виведенням з нього починаючи з 15.06.2015 року переліку посад, до якого входила посада економіста, яку обіймала [PERSON] Судом досліджений наданий відповідачем штатний розклад КП «Житлосвіт 2012» затверджений станом на 01.12.2014 року (а.с. 203) у якому значилась посада економіста. У штатному розкладі працівників КП «Житлосвіт 2012», затвердженого станом на 01.07.2015 року та станом на 01.09.2015 року посада економіста не передбачена. Шта?тний розклад це організаційно-розпорядчий документ локального характеру, що відображає структуру підприємства, чисельність відділів, співробітників, а також розмір їхньої заробітної плати на певну дату. Отже, на виконання наказу № 77 від 14 квітня 2015 року «Про скорочення штату працівників» у КП «Житлосвіт 2012» відповідні служби підприємства в строк до 15 червня 2015 року повинні були розробити та затвердити штатний розклад, та вивести з нього посади відповідно до наказу. Аналізуючи надані штатні розклади суд дійшов до висновку, що на момент звільнення [PERSON] а саме станом на 15.06.2015 року діяв штатний розклад затверджений станом на 01.12.2014 року у якому значилась посада економіста. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка працювала на день звільнення [PERSON] головним бухгалтером підприємства, підтвердила, що розроблення штатного розкладу входить до її посадових обовязків. Зазначила, що станом на 15.06.2015 року діяв штатний розклад затверджений станом на 01.12.2014 року, а новий не розроблявся та не затверджувався керівником. Беручи до уваги те, що наказ № 77 від 14 квітня 2015 року «Про скорочення штату працівників» у КП «Житлосвіт 2012» в частині внесення змін до штатного розкладу не виконаний, суд вважає, що станом на 15.06.2015 року, тобто на момент звільнення [PERSON], посада економіста була передбачена штатним розкладом. З огляду на викладене суд, вважає, що станом на 15.06.2015 року скорочення штату працівників КП «Житлосвіт 2012» не відбулось. Частиною другою ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до частини 3 ст.49-2 одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботуна тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професієючи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятостіабо працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікаціїта розміру оплати праці. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам вказаної статті відповідач не надав доказів того, що позивачу [PERSON] пропонувалось переведення на іншу роботу, та що від запропонованих посад вона відмовилась. Таким чином суд приходить до висновку, що під час звільнення [PERSON] відповідач допустив порушення трудового законодавства, що є підставою для поновлення її на роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, працівнику, незаконно звільненому з роботи і поновленому на роботі, виплачується за рішенням органу, який розглядає трудовий спір, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення. Середньомісячний заробіток визначається згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (змінами, внесеними постановами КМУ). Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач була звільнена 15 червня 2015 року. Згідно довідки про заробітну плату позивачки, її середньоденна заробітна плата складає 175 грн. 71 коп. ( а.с. 202). Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з дати звільнення позивача, за період з 16 червня по день ухвалення судового рішення кількість робочих днів складає 170, а саме червень 2015 року - 10 робочих днів, липень 2015 року 23 робочих дні, серпень 2015 року 20 робочих днів, вересень 2015 року 22 робочих дні, жовтень 2015 року 21 робочий день, листопад 2015 року 21 робочий день, грудень 2015 року 23 робочих дні , січень 2016 року 19 робочих днів, лютий 2016 року 11 робочих днів. Таким чином суму компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд визначає у розмірі 29870 грн. 70 коп. (170 робочих днів х 175 грн.71 коп). Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, доведеним факт заподіяння незаконним звільненням позивачу [PERSON] моральної шкоди, оскільки наслідки, які настали для позивача, знаходяться в причинному звязку з діями відповідача, а тому позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. Проте, розмір шкоди, який визначила позивач, суд визнає завищеним і вважає, що достатньою сумою компенсації її моральних страждань буде сума 5000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в частині поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та п.1 ст.40, ст.ст. 43, 235,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial