Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] діючого в особі законного представника матері [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебувають відповідачі: [PERSON], донька позивача, зареєстрована з 13.07.2011 року, [PERSON], онука позивача, зареєстрована з 06.07.2011 року, [PERSON], правнук позивача, зареєстрований з 20.09.2011 року в спільній квартирі. Відповідачі в спільній квартирі протягом трьох останніх років не проживають, а перебувають в Російській Федерації, витрат на утримання квартири в добровільному порядку не надають, з реєстраційного обліку не знімаються, угод про порядок сплати платежів між ними не укладалось, договори найму з відповідачами не укладались та в органах місцевого самоврядування не реєструвались. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву в який просила розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою просила не здійснювати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, з позовними вимогами позивача згодна. [PERSON], як відповідач та законний представник відповідача [PERSON] надіслала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, з позовними вимогами позивача згодна. Тому, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши письмові пояснення сторін, дослідивши письмові докази додані до позову, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.03.1996 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕО № 510793 (а.с. 5,6). Згідно довідки, виданої КП «МСЕЗ» № 23 від 12.04.2017 року [PERSON] зареєстрована за адресою квартира [ADDRESS] разом із [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8). В підтвердження того, що за адресою квартира [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складений акт депутатом міської ради Пужайло Н.Є. 14.07.2017 року. Даний факт підтвердили сусіди: [PERSON], яка проживає за адресою квартира [ADDRESS] [PERSON], яка проживає за адресою квартира [ADDRESS] (а.с. 9). З письмових заяв відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON] діючого в особі матері [PERSON] вбачається, що вони проживають в [ADDRESS] (а.с. 18,19,20). Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Статтею 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з положень абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного права чи інтересу не може бути виправданою. Відтак, дослідивши докази в їх сукупності суд вважає, доведеним факт відсутності відповідачів в спірній квартирі позивача, без наявності поважних причин, понад один рік, відтак позовні вимоги щодо визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку, узгоджуються із положеннями ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року,є ґрунтовними та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved