Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що 10.01.2009 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 7. Від спільного проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON]. Позивач вказує на те, що спільне подружнє життя у них не склалося через різні погляди життя, в сім»ї відсутнє порозуміння, через що у них часто виникали конфлікти та сварки. Спочатку ніби то все було непогано, але згодом їхні стосунки погіршувалися. Відповідач принижує її жіночу та людську гідність, застосовував до неї насильство, з приводу чого вона зверталася в правоохоронні органи. Сварки та скандали відбуваються в присутності дитини, що є неприпустимим. намагалася зберегти їхній шлюб, однак це виявилося неможливим. Примирення між ними неможливе, оскільки під впливом цих обставин сукупності, вона втратила почуття любові до чоловіка. При таких обставинах вона дійшла до переконання, що збереження їхнього шлюбу є недоцільним. Крім того, вказує на те, що відповідач добровільно кошти на утримання дитини впродовж останніх двох років не надає. Офіційно працевлаштований і відповідно до Закону повинен утримувати дитину. Їй самій важко її утримувати, надавати все необхідне для її повноцінного розвитку. Відтак, просить суд розірвати їхній шлюб та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, яку просить задоволити. Зазначила, що проживають разом та ведуть спільне господарство. Шлюбних відносин не підтримують. Не бачить сенсу проживати з чоловіком і надалі. Останній не надає допомоги для дитини. Дитина знаходиться повністю на її утриманні. Термін на примирення позитивного результату не дав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позов визнає частково, а саме згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 400 грн. щомісячно. Крім того додав, що все викладене в позовній заяві не відповідає дійсності. Він хоче зберегти сім»ю, однак під час терміну для примирення, наданого судом, е вживав жодних заходів для такого. Заслухавши думку сторін, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького МРУЮ у Львівській області, актовий запис №7, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 10 січня 2009 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується відповідною копією свідоцтва про його народження Серії [NUMBER]. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, наданий судом термін для примирення між позивачем та відповідачем до позитивного результату не привів, позивач поновлювати сімейні стосунки не бажає, а відповідач в свою чергу не представив суду доказів та не навів суду жодних обставин, за яких можливе примирення з позивачем та ним не наведено аргументованих фактів та підстав, які б свідчили про можливе збереження сім'ї. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, є недоцільним та неефективним, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними. Цей строк не змінить відношення позивача до шлюбу, його небажання відновлювати подружні стосунки з відповідачем. Беззаперечно встановлено той факт, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалася, існує тільки формально, так як вони не підтримують шлюбних відносин, сім'єю не проживають, позивач твердо переконана, що міцної сім'ї у них не буде, примирення між ними неможливе, втратила почуття поваги та любові до чоловіка. Розлад в сім'ї позивача та відповідача носить стійкий характер, Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та інтересам їхньої малолітньої дитини, а тому з огляду на вказане позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Разом з тим, відповідно до свідоцтва про народження дитини - [PERSON], серії [NUMBER] від 21.01.2010 року, відповідач [PERSON] являється батьком даної дитини, а відповідно обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. В судовому засіданні встановлено, що на даний час між сторонами виник спір з приводу утримання неповнолітньої дитини, а тому суд переконаний, що позивач потребує допомоги на її утримання, а відповідач зобов»язаний та частково погоджується надавати допомогу. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує стан здоров»я позивача та її матеріальне становище, і відповідача - платника аліментів, який на даний час офіційно працевлаштований в ТОВ «ДІЄССА» на посаді охоронника, що підтверджується довідкою за №571 від 13.05.2016 року, а також з врахуванням рівності прав та обов»язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості і визначає їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 550,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред»явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, при наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved