Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.10.2011 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, вона купила у громадянина [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В цей же день 07.10.2011 року позивач отримала витяг про державну реєстрацію прав в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Весь час позивач володіла та користувалась придбаною квартирою, однак на сьогоднішній день позивач вирішила розпорядитися належним їй майном на праві приватної власності але отримавши 11.04.2019 року інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дізналася, що на квартиру накладений арешт. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2019 року за №163188147, державним виконавцем Гончаровим Д.І. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2011р. №29425729. Проте власником вказаної квартири в постанові неправильно зазначений гр.. [PERSON] . З отриманої інформації незрозуміло, в рамках якого виконавчого провадження було винесено постанову про арешт, чому власником квартири, що належить позивачу з 07.10.2011 року зазначений громадянин [PERSON] . Проте їй не відомий ні боржник, ні особа в інтересах якої був накладений арешт на квартиру. Позивач придбала квартиру [ADDRESS] у [PERSON] . Обтяження у вигляді арешту нерухомого майна створює їй перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися її майном. Просить зняти обтяження у вигляді арешту за №11755808 від 24.10.2011 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] що належить [PERSON] на праві приватної власності за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованим в реєстрі за №2795. Ухвалою суду від 01 липня 2019 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав. Крім того, ухвалою суду від 01.10.2019 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено, та на адресу відповідача надіслано ухвалу відповідно до якої суд витребовує у відповідача копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2011 р. №29425729, прийняту державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповідно до якого було накладено обтяження у вигляді арешту за № 11755808 від 24.10.2011 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так, на виконання ухвали суду від 01.10.2019 року, 27.11.2019 року Саксаганський відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомив, що надати до суду витребувану копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2011р. №29425729, прийняту державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповідно до якого було накладено обтяження у вигляді арешту за №11755808 від 24.10.2011 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] не представляється можливим у зв`язку з тим, що всі виконавчі документи та постанови за якими прийняті будь-які рішення державним виконавцем щодо примусового виконання рішення суду міститься в матеріалах виконавчого провадження ВП №29425729, яке є завершеним 17.02.2012, та відповідно до вимог до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністрів юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 р. знищено у 2016 році. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзив на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2011 року та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І.С. між громадянином [PERSON] та [PERSON] був укладений цей договір купівлі - продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з державної реєстрації правочинів за №10477174 від 07.10.2011 р. відчужувачем квартири за адресою: [ADDRESS] зазначений [PERSON] а набувачем [PERSON] . З витягу Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» встановлено судом, що договір купівлі - продажу квартири зареєстрований 07.10.2011 р. за №773066 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. та зареєстровано в реєстрі за №2795. Відповідно до Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за №163188147 квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності з 07.10.2011 р. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, ВРН №773065,ВРН №773066, 07.10.2011 р. засвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. Проте з вищезазначеної довідки вбачається, що 24.10.2011 р. накладено арешт на вказану квартиру відповідно до реєстраційного номеру обтяжень № 11755808 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 29425729, 24.10.2011, Саксаганським відділом ДВС Криворізького МУЮ Державним виконавцем Гончаровим Д.І., де власником квартири за адресою по [ADDRESS] зазначений [PERSON] . Так, відповідно до листа Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що всі виконавчі документи та постанови за якими прийняті будь-які рішення державним виконавцем щодо примусового виконання рішення суду міститься в матеріалах виконавчого провадження ВП №29425729, яке є завершеним 17.02.2012, та відповідно до вимог до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністрів юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 р. знищено у 2016 році. Тобто, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири, з витяга державного реєстру правочинів та інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 11.04.2019 р. спірна квартира по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , а громадянин [PERSON] жодного відношення до квартири не має. Жодного доказу, який би міг свідчити про належність квартири [PERSON] в матеріалах справи не має. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є власністю заявника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та ніколи не була у праві власності [PERSON] . В зв`язку з вищезазначеним слід дійти висновку про помилкове накладення арешту на належну заявнику на праві власності квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Накладення арешту було виявлене заявником випадково лише 11.04.2019 року. Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2019 року у власності [PERSON] знаходиться квартира за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20146797. З договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2011р. встановлено, що власником квартири, на яку накладено арешт являється [PERSON] . Згідно з ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майно, що не належить боржнику (речове право ні чуже майно). Відповідачами в справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Таким чином, суд дійшов висновку, що дійсно право [PERSON] у розпорядженні своїм майном є порушеним, оскільки фактично підстави арешту нерухомого майна є безпідставними, та такими що не відповідають дійсності, а тому суд задовольняє позовні вимог у повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved