Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат з Державного бюджету України. Свої вимоги позивачка обґрунтувала наступним. Постановою Березівського районного суду від 31.03.2010 року у справі № 3-168/2010 позивачку було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статями 173 і 185 КУпАП та накладено стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб за скоєння хуліганських дій 26.02.2010 року у приміщенні прокуратури району і непокору працівникам міліції. Постанову Березівського районного суду від 31.03.2010 року позивачка оскаржувала, однак ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.06.2010 р. у задоволенні апеляційної скарги було відмовлено, а постанову суду першої інстанції залишено без зміни. У зв'язку із вказаними вище обставинами, [PERSON] зверталася до прокуратури Одеської області у жовтні та листопаді 2010 року зі скаргами щодо незаконного, як на її думку, притягнення до адміністративної відповідальності та затримання. Крім того, позивачка звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб Прокуратури Одеської області при розгляді її заяв від 13.10.2010 року за № 4393, 4394, від 25.10.2010 року, 10.11.2010 року № 4807, від 26.11.2010 року № 5058, яка була задоволена постановою від 29.05.2013 року та залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2013 року. Також, позивачка зазначає, що вона понесла матеріальні витрати при зверненні до Прокуратури Одеської області, Приморського районного суду м. Одеси, до якого зверталася із скаргами на постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, Апеляційного суду Одеської області, оскаржуючи рішення Приморського районного суду м. Одеси. [PERSON] в своєму позові зазначає, що понесла витрати на придбання канцелярських товарів, ксерокопіювання документів та інших витрат. Позивачка вказала, що кошти, які вона витрачала на поїздки до суду та до прокуратури, вона могла витратити на утримання її доньки, яка навчається та знаходиться на її утриманні. Загальна сума матеріальної шкоди, яку [PERSON], просить суд стягнути з відповідача складає 279,71 грн. У зв'язку тим, що прокуратурою Одеської області порушено громадянські права позивачки так її доньки, [PERSON] було заявлено вимогу про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 50.000.00 (п'ятдесят тисяч) гривень шляхом списання з єдиного казначейського рахунку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд його задовольнити, представник відповідача прокуратури Одеської області - Афанасьєва І.Г., яка діє за довіреністю, позовні вимоги не визнала, посилаючись на те що вони безпідставні, не ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим, не підлягають задоволенню. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило, 26.08.2014 року надав заперечення на позов, в яких зазначив, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди необґрунтовані та недоведені, а тому задоволенню не підлягають. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, судом було встановлено наступне. Постановою Березівського районного суду від 31.03.2010 року у справі № 3-168/2010 позивачку було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статями 173 і 185 КУпАП та накладено стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб за скоєння хуліганських дій 26.02.2010 року у приміщенні прокуратури району і непокору працівникам міліції. Того ж дня, [PERSON] було затримано Березівським РВ ГУМВС України в Одеській області та вона відбувала покарання у ізоляторі тимчасового тримання Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області. Постанову Березівського районного суду від 31.03.2010 року позивачка оскаржувала, однак ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.06.2010 р. у задоволенні апеляційної скарги було відмовлено, а постанову суду першої інстанції залишено без зміни. У зв'язку із вказаними вище обставинами, [PERSON] зверталася до прокуратури Одеської області у жовтні та листопаді 2010 року зі скаргами щодо незаконного, як на її думку, притягнення до адміністративної відповідальності та затримання. Крім того, позивачка звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб Прокуратури Одеської області при розгляді її заяв від 13.10.2010 року за № 4393, 4394, від 25.10.2010 року, 10.11.2010 року № 4807, від 26.11.2010 року № 5058, яка була задоволена постановою від 29.05.2013 року - визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб прокуратури області щодо неприйняття рішення в порядку статті 97 КПК України, та залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2013 року. У зв'язку з чим, [PERSON], посилаючись на вказану постанову суду порушує перед судом питання щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з Прокуратури Одеської області. Згідно позовних вимог позивачка просить суд стягнути з прокуратури Одеської області, у зв'язку з незаконними їх діями матеріальну шкоду, яку вона зазнала, купуючи канцелярію, ксерокопіювання, за поштові та транспортні витрати, моральну шкоду у розмірі 50.000,00 грн. згідно ст. ст. 22-23, 1166-1167 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Враховуючи ту обставину, що постановою суду визнано протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача, позивач має право на відшкодування шкоди. При цьому суд вважає, що позивачка належним чином підтвердила свої витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту, купівлею канцелярських товарів лише в частині 139,70 грн.. Інші витрати не пов'язані з розглядом справ у судах та відвідуванням прокурора на особистому прийомі. В частині позовних вимог щодо стягнення з Прокуратури Одеської області на користь [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Наявність такої шкоди, вини та причинного зв`язку відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, підлягає доведенню особою, що порушує питання про відшкодування шкоди, на загальних підставах. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, пункт 4 Постанови передбачає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю йому заподіяно Позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивачем не доведено в чому полягає завдання їй моральної шкоди. Згідно п.5 ст.3 Положення про Державну казначейську службу України, Державна казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Outcome: partial