Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, від дня подання заяви про видачу судового наказу - 22.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі який зареєстрували 13 серпня 2014 року у відділі реєстрації населення району Каршияка Турецької республіки, свідоцтво про шлюб [NUMBER] , у період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . З 2017 року сторони проживають окремо, син з того часу знаходиться на її утриманні, а відповідач, що є батьком дитини, ухиляється від надання матеріальної допомоги та виконання батьківських обов`язків стосовно сина, на даний час виїхав за кордон за місцем своєї реєстрації. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином був повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Однак, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, відповідач не надав відзиву. Зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає з`являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 13 серпня 2014 року відділом реєстрації населення району Каршияка Турецької республіки, свідоцтво про шлюб [NUMBER]. (а.с.8) У період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] .(свідоцтво про народження [NUMBER] видане відділом реєстрації населення: Каршияка(а.с.10) Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - зупинено до надходження підтвердження про вручення за кордоном судових та позасудових документів від центрального органу Туреччини, оскільки відповідач [PERSON] на даний час постійно проживає в республіці Туреччині, у зв`язку з чим, відповідно до Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, суду необхідно направити прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів до центрального органу Туреччини. Згідно ст.2 Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року,кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. У силу ч.1 ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа,що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Малолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. (а.с.17) Відповідно до статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року, встановлено, що кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Таким чином, суд приходить до висновку, про можливість постановлення рішення у справі, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.ст.181, 183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В силу вимог положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча може це робити. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дитині не надає, приймаючи до уваги майнове становище відповідач, суд вважає, що вимоги позивача підставні та з відповідача слід стягувати аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 травня 2018 року, та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати слід покласти на відповідачку відповідно до вимог ст.141 ЦПК України На підставі наведеного та

Outcome: approved