Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2016 року та встановити новий розмір стягнення на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, але не менше за 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2016 року розмір аліментів на утримання двох малолітніх дітей на даний час є незначним, недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Також, у своїй позовній заяві вказує на те, що відповідач є підприємцем, має постійну роботу та сталий заробіток, на утриманні інших осіб немає, витрати за виконавчими документами не несе. [PERSON] постійної роботи немає, дохід мінливий. З врахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити повністю. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано 12.02.2016 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.11.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України та син - [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.09.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Позивач [PERSON] разом із дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . 31 березня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі по 600 грн. на кожну дитину, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону починаючи з 21.01.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року станом на 05.08.2019 року отримав доходи з підприємницької діяльності та продажі нерухомого майна. Згідно податкової декларації платника єдиного податку, сума доходу становить за 2018 рік - 98030,00 грн. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей встановлено у наступних розмірах: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд вважає, що після ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року, у зв`язку із тим, що з віком збільшилися потреби неповнолітніх дітей, та враховуючи інфляційні процеси в державі, а також майновий стан дітей, які перебувають на утриманні матері, яка немає постійної роботи, її дохід недостатній для належного утримання двох дітей, розмір аліментів 600 гривень на всіх дітей є недостатнім, тому підлягає збільшенню. При вирішенні справи суд враховує майновий стан відповідача, а саме те, що відповідач є працездатним, його матеріальний стан покращився, оскільки є відомості про отримання відповідачем доходів, поряд з тим, відомості про незадовільний стан його здоров`я чи наявність на його утриманні непрацездатних осіб, відсутні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей слід визначити в розмірі по 1100 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Менший розмір аліментів суд вважає є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітніх дітей. При цьому, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували відсутність у нього можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, а необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі позивачем не доведено, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768 гривні 40 копійок.

Outcome: partial