Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу б\\н від 6.02.2009 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» та селянським фермерським господарством «Надежда». Під час підготовки справи до розгляду СФГ «Надежда» звернулось до суду з зустрічним позовом, яким просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу б\\н від 6.02.2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» та селянським фермерським господарством «Надежда» та визнати право власності селянського (фермерського) господарства «Надежда» (код 32368421) на машини та обладнання ЗАВ, придбані селянським фермерським господарством «Надежда» (код 32368421) за договором купівлі-продажу б\\н від 6.02.2009 року. Під час розгляду справи СФГ «Надежда» відповідно до ч. 2. ст. 31 ЦПК України не виходячи за межі предмету заявленого позову, виходячи з обґрунтувань, викладених у зустрічному позові, уточнив свої позовні вимоги та просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу б/н від 06.02.2009р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» та селянським (фермерським) господарством «Надежда» та визнати право власності селянського (фермерським) господарства «Надежда» (код 32368421) на машини та обладнання ЗАВ, придбані селянським (фермерським) господарством «Надежда» (код 32368421) за договором купівлі-продажу б/н від 06.02.2009р., які складаються з: комплекту обладнання для реконструкції зерноочисних агрегатів ЗАВ, заводський номер № 287; бункеру завантажувального металевого; норії подаючої; бункеру зернового металевого; бункеру для зерновідходів металевого; бункеру для дробленого зерна; моноциклону; пульту управління обладнання ЗАВ електричного; електромотору 1.7 кВт у кількості 2 шт.; електромотору 1.5 кВт у кількості 2 шт.; електромотору 2 кВт у кількості 1 шт.; каркасу деревяного ЗАВ вкритого шифером для розміщення обладнання; дробини металевої для підйому працівників; колон каркасу ЗАВ швелерних у кількості 6 шт., які знаходяться за адресою: Луганська обл., Сватівський р-н, с. Андріївка, вул. Андріївська, буд. 6. Свій позов [PERSON]Є обґрунтувала тим, що їй стало відомо, що 6.02.2009 року ТОВ «Надія» та СФГ «Надежда» було укладено письмовий договір б\\н купівлі-продажу. Відповідно до п. 1.1 договору продавець ТОВ «надія» зобовязалося передати у власність покупця СФГ «Надія» майно у вигляді машин та обладнання ЗАВ. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, передбачених законом або домовленістю сторін. Відповідно до п. 6.1 цього договору продавець ТОВ «Надія» зобовязалось за свої кошти посвідчити цей договір нотаріально. [PERSON] вважає, що даний договір не відповідає вимогам закону, оскільки в момент укладенні договору недодержані вимоги,які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Крім цього цим договором порушені її майнові права, оскільки сплачені по договору кошти повинні були включені до складу дивідендів, що виплачуються членам СФГ і їй також, як члену СФГ. СФГ «Надежда» свій зустрічний позов обґрунтувало наступним: дійсно вимоги позивача за первісним позовом ґрунтуються на тому, що договір купівлі-продажу від 06.02.2009р. не посвідчений нотаріально і як наслідок має бути визнаним недійсним. Дійсно, згідно п. 6.1. договору купівлі-продажу від 06.02.2009 року продавець ТОВ «Надія» зобовязалося за свої кошти посвідчити цей договір нотаріально. Однак від нотаріального посвідчення договору продавець ТОВ «Надія» ухилилося. Разом з тим, між продавцем та покупцем по договору купівлі-продажу від 06.02.2009 року було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, що виходить з тексту цього письмового договору та підтверджується фактом його підписання сторонами і скріплення підписів сторін їх печатками. Вказаний договір від 06.02.2009 року є виконаним, оскільки продавець ТОВ «Надія» виконала договірні зобовязання в частині передачі покупцю СФГ «Надежда» майна, що складає предмет договору (машини та обладнання ЗАВ), а СФГ «Надежда» прийняло це майно, що підтверджується письмовим доказом актом приймання-передачі майна від 11.02.2009 року. Відповідно п. 1.2. договору від 06.02.2009 року право власності на майно переходить до покупця СФГ «Надежда» з моменту підписання акта приймання-передачі. Також СФГ «Надежда» виконала свої грошові зобовязання та сплатило вартість придбаного майна в сумі 10748,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, договір купівлі-продажу від 06.02.2009р. має бути визнаний судом дійсним із визнанням права власності СФГ «Надежда» на придбане за договором майно машини та обладнання ЗАВ. Позивач, вона ж відповідач за зустрічним позовом, в судове засідання не зявилася, але звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі та поданих в ході провадження доказів та пояснень, заяв, клопотань усіх учасників процесу, поданих в межах існуючого спору та заявлених сторонами позовів. Представник ТОВ «Надія» в судове засіданні не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з листом про неможливість особистої участі в судовому засіданні та в якому пояснив, що дійсно 6.02.2009 року між ТОВ «Надія» та СФГ «Надежда» було укладено договір купівлі-продажу. Відповідно до умов договору продавець ТОВ «Надія» зобовязалося передати у власність покупця СФГ «Надія» майно у вигляді машин та обладнання ЗАВ. Цей договір був підписаний [PERSON], як уповноваженим головою ліквідаційної комісії ТОВ «Надія». Вказане майно було передане СФГ «Надежда»,про що було складено відповідний акт. Вартість майна була сплачена відповідно до договору. Але нотаріально угода не була посвідчена. Представник СФГ «Надежда» звернувся до суду з заявою, якою позов [PERSON] не визнає та наполягає на задоволенні зустрічного позову. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а вимоги зустрічного позову підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.\~\~Ч.1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що 06.02.2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» та селянським (фермерським) господарством «Надежда» був укладений договір купівлі-продажу машини та обладнання ЗАВ (а.с. 5). Відповідно п. 6.1. договору купівлі-продажу від 06.02.2009 року продавець ТОВ «Надія» зобовязалося за свої кошти посвідчити цей договір нотаріально. Однак від нотаріального посвідчення договору продавець ТОВ «Надія» ухилилося. В даному випадку суд вважає, що між продавцем та покупцем по договору купівлі-продажу від 06.02.2009 року було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, що виходить з тексту цього письмового договору та підтверджується фактом його підписання сторонами і скріплення підписів сторін їх печатками. Вказаний договір від 06.02.2009 року є виконаним, оскільки продавець ТОВ «Надія» виконала договірні зобовязання в частині передачі покупцю СФГ «Надежда» майна, що складає предмет договору (машини та обладнання ЗАВ), а СФГ «Надежда» прийняло це майно, що підтверджується письмовим доказом актом приймання-передачі майна від 11.02.2009 року (а.с. 21). Згідно п. 1.2. договору від 06.02.2009 року право власності на майно переходить до покупця СФГ «Надежда» з моменту підписання акта приймання-передачі. Крім цього СФГ «Надежда» виконала свої грошові зобовязання та сплатило вартість придбаного майна в сумі 10748,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, договір купівлі-продажу від 06.02.2009 року суд вважає за необхідне визнати дійсним із визнанням права власності СФГ «Надежда» на придбане за договором майно машини та обладнання ЗАВ. Враховуючи викладене суд також вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON], оскільки задоволення зустрічного позову виключить повністю задоволення первісного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved