Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 14.12.2001року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 1486. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Остаточно шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем припинені 31.08.2019року, із цього часу вони живуть окремо, спільного господарства не ведуть. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 21.02.2020року, було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 17.03.2020року проти позову заперечував, просив надати строк для примирення. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 17.03.2020року, призначено сторонам строк для примирення в два місяці. Відповідач [PERSON] 18.05.2020року в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.12.2002 року сторони зареєстрували шлюб у м. Харків, відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1486, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 14.12.2001 року /а.с.4/. З копії паспорта громадянина України вбачається, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. З копії паспорта громадянина України вбачається, що відповідач [PERSON] народився [INFO] , та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. Сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] /а.с.5/. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Судом надавався час на примирення сторонам, проте сторони не примирилися. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім`ї є неможливим. Отже, встановивши, що фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї не має тимчасового характеру, шлюб між сторонами фактично носить формальний характер, і тому подальше спільне життя є неможливим, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved