Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Серпневської сільської ради Тарутинського району Одеської області, з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про поновлення строку позовної давності та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка за життя працювала в радгоспі «Тарутинський», котрий у 1997 році був реорганізований в КСП «Тарутинський», у 1999 році був перетворений в СВК «Тарутинський», а з 2010 року діяльність СВК «Тарутинський», як юридичної особи було припинено у зв'язку з визнанням його банкрутом. 14 березня 1996 року на виконання Указу Президента України № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, протоколом загальних зборів № 14 КСП «Тарутинський» було прийнято рішення про те, що всім працівникам підприємства і всім пенсіонерам, які раніше працювали на підприємстві встановити пай на землю в розмірі 6,59 в умовних кадастрових гектарах. Разом з тим, матір позивача, маючи право на отримання земельного паю оскільки на час паювання працювала в ньому і була його членом безпідставно не була включена в список громадян-членів КСП «Тарутинський», які мають право на земельну частку (пай), тим самим не отримавши сертифікату на право на земельну частку (пай) в розмірі 6,59 в умовних кадастрових гектарах. Спадкоємцем майна [PERSON], померлої [INFO] є її донька, тобто позивач у справі, яка має право на спадкування за законом шляхом відновлення порушеного її право на отримання земельної частики (паю). У зв'язку з цим, позивач звернулась до Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області з заявою про виділення земельного паю із земель резерву і запасу сільської ради, однак отримала відмову, що й стало підставою для позивача із зверненням до суду з даною позовною заявою. Також позивач зазначила, що вона як спадкоємець майна померлої вчасно не звернувся до нотаріальної контори, оскільки на момент смерті матері була неповнолітньою, а тому просить поновити їй строк на звернення до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися, викликались належним чином. Згідно поданих заяв позивач позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, а представник відповідача та третьої особи не заперечували проти задоволення позовної заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, позивач народилася [INFO], що підтверджено копією її паспорта громадянина України та свідоцтвом про народження. В свідоцтві про народження позивача батьками вказані російською мовою «отец - [PERSON], мать - [PERSON]» (а.с. 5-6, 8). Дівоче прізвище «[PERSON]» змінене позивачем на наявне «[PERSON]» внаслідок укладення шлюбу, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 7 ). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 березня 2002 року мати позивача [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 11 (а.с. 9). За життя і до наступу смерті [PERSON] працювала робочою у радгоспі «Тарутинський», що підтверджується архівною довідкою Тарутинської районної ради Одеської області № 113 від 21 березня 2017 року (а.с. 12). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. На виконання Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 КСП «Тарутинський»14 березня 1996 року було проведені загальні збори працівників. Згідно з протоколом № 14 від 14 березня 1996 року КСП «Тарутинський» було прийнято рішення про те, що всім працівникам підприємства і всім пенсіонерам, які раніше працювали на підприємстві встановити пай на землю в розмірі 6,59 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 16-18). Відповідно до рішення Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 20 грудня 1997 року № 34 КСП «Тарутинський» було передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 4378,3 га землі в межах згідно з планом, що посвідчувалось Державним актом на право колективної власності на землю серії [NUMBER] виданого13 квітня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю серії [NUMBER] з невід'ємним додатком № 1 до якого є список громадян - членів СПК «Тарутинський», які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 19-33). Як вбачається зі списку громадян - членів КСП «Тарутинський» мати позивача [PERSON], являючись працівником та членом КСП «Тарутинський» не була включена до цього списку. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай) в натурі (на місцевості). Частиною 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Пунктом «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Частиною 3 ст. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, кожному членові підприємства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі не може позбавити її права на земельну частку (пай). Отже, за життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай) КСП «Тарутинський», розташований на території Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області. Спадкоємцем майна [PERSON], померлої [INFO], є її донька [PERSON] Вирішуючи позовну вимогу позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд виходить з наступного. За приписами ст.ст. 71, 74, 80 Цивільного кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Спадкодавець [PERSON] померла у [INFO], і тому позивачем пропущено визначений законодавством строк звернення до суду за захистом своїх прав. Водночас, враховуючи, що на момент відкриття спадщини позивач була неповнолітньою особою, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності, який підлягає поновленню. За приписами ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 535 Цивільного кодексу Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Таким чином, позов, на переконання суду, підлягає задоволенню, виходячи з того, що хоча з часу виникнення спірних правовідносин минув тривалий час, однак на момент отримання зазначеним сільгосппідприємством державного акту на право колективної власності на землю мати позивача була його членом, а згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої в рішенні від 27 серпня 2014 року по справі №6-12823св14, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільгосппідприємством державного акта про право колективної власності на землю, яке є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про право позивача [PERSON] на спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], шляхом відновлення порушеного її право на отримання земельної частки (паю), яка перебувала у колективній власності СВК «Тарутинський» розміром 6,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї часки в натурі (на місцевості), право на яку мала [PERSON] відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. На підставі викладеного,

Outcome: approved