Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що будинок [ADDRESS] , належить їй на праві власності на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва жилого будинку на праві особистої власністю з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Кролевецькою РДНК 23.05.1966 року за реєстровим №740 (1/2 нерухомості), та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим Кролевецькою ДНК 05.12.2014 року за №2701 (1/2 нерухомість). В даному будинку вона проживає з часу його побудови. Окрім неї, у належному їй будинку зареєстровані її дочка [PERSON] , [INFO] , та внуки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, фактично вони за вказаною адресою ніколи не проживали, реєстрація їх місця проживання відбулася на прохання дочки [PERSON] , на час реєстрації вони проживали в Луганській області, та не мали можливості там зареєструватися. В 2010 році її дочка разом із внуками виїхала в Росію , але куди саме їй не відомо. Раніше вони приїжджали до неї в гості, але останніх 5 років вони не бачились, спілкуються періодично по телефону. В належному їй будинку проживає одна, та самостійно несе витрати по його утриманню, є пенсіонеркою, та отримує мінімальну пенсію. На утримання будинку та сплаті комунальних платежів необхідні значні кошти. Значно зменшити витрати вона може отримуючи субсидію, але вона позбавлена можливості це зробити, оскільки у її будинку зареєстровано, окрім неї ще три особи. Вона неодноразово зверталася до відповідачів з проханням знятися з реєстрації в належному їй будинку, на що вони не заперечували, але так цього і не зробили, чим порушуються її права як власника. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с.28), до суду не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.37) Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (а.с. 31, 32, 33, 35, 36), в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , яка в ньому зареєстрована (а.с.6-8, 9, 11) Відповідно до довідок органу реєстрації апарату виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 01.11.2018 року за №№904, 905 в [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 13.07.2006 року, [PERSON] , [INFO] , з 01.04.2006 року, та [PERSON] , [INFO] , [INFO] року (а.с.20, 22, 24) Згідно записів в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Кролевецьким РВ УМВС України в Сумській області 13.07.2006 року; [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Кролевецьким РВ УМВС України в Сумській області 01.11.2007 року; [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Кролевецьким РВ УМВС України в Сумській області 06.11.2007 року зареєстрований за вказаною адресою (а.с.12-14). За змістом позовної заяви [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , а [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є внуками [PERSON] . За змістом позовної заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за зареєстрованим місцем проживанням яким є буд [ADDRESS] , ніколи не проживали, на час реєстрації вони проживали в Луганській області, та не мали можливості там зареєструватися. В 2010 році [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виїхали, останніх 5 років вони з [PERSON] не бачились, спілкуються періодично по телефону. На утримання будинку та сплаті комунальних платежів витрачає значні кошти, субсидію отримати позбавлена можливості, оскільки у її будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Факт тривалого не проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] підтверджується довідкою, підписаною [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що проживають в [ADDRESS] відповідно, засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області (а.с.10). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі в належному позивачу будинку [ADDRESS] не проживали без поважних причин більше одного року підряд. Поважних причин непроживання відповідачів більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачами була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідачі оспорювали виселення зі спірного житла, зверталась до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надали суду доказів, що покинула житло проти їх справжньої волі. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідачів покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідачі не надали відзиву на позов та доказів, які спростовують вимоги позивача. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не є власниками або наймачами житла (будинку), яка належить на праві власності [PERSON] , та не проживають за адресою: [ADDRESS], більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved