Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Енергодарського міського суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON], в обґрунтування якої зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS], яка дісталася їй у спадок від матері після її смерті. Донька позивачки - третя особа по справі [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Згодом у них народився син. Позивачка зареєструвала у своїй квартирі свою доньку - третю особа по справі [PERSON], її чоловіка - відповідача по справі [PERSON] та їхню дитину - свого онука [PERSON]. Сімейне життя між третьою особою - донькою позивачки та вцідповідачем не склалося та шлюб між ними було розірвано. Відповідач [PERSON] виїхав з квартири, забравши свої речі до своїх батьків у с. Новоукраїнку Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, де проживає до теперішнього часу. Однак він не захотів зніматися з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що він працює у м. Енергодар. Відповідач відмовляється у добровільному порядку вирішити питання щодо свого зняття з реєстраційного обліку. Позивачка наголошує на тому, що відповідач порушує її права як власника, створює некомфортні умови та додаткові матеріальні затрати, пов'язані зв сплатою комунальних послуг. Просить суд: - визнати [PERSON], [INFO], уродженця с. Новоукраїнка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, таким що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою розташованою за адресою [ADDRESS]. - усунути перешкоди [PERSON], [INFO] у реалізації права володіння, користування, належним їй на праві приватної власності нерухомим майном - квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Позивач [PERSON] - надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, в разі неявки відповідача просить розглянути справу за його відсутності в порядку заочного провадження (а.с.29). Третя особа - [PERSON] також надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримала та не заперечує проти їх задоволення (а.с.30). Представник третьої особи: завідувач Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області Дергачова О.М., надала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, причину та обставини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про розгляд справи за його відсутністю або відкладення судового засідання не надіслав. Відповідач був обізнаний щодо слухання справи у суді, оскільки отримував судовий виклик, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.28). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх сторін по справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків: Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно частин 1 та 2 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні судом встановлено наступне: Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом (а.с.10). Право власності на вказану квартиру вона отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.8), яка дісталася їй від матері [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.7). У грудні 2015 року позивачка оформила договори по наданню послуг за вищевказаною квартирою (а.с.11, 12, 13). У позивача є донька (третя особа по справі) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14). Згідно із записом у паспорті (а.с.15 звор.) та свідоцтвом про шлюб (а.с.17) [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Згодом у них народився син [PERSON] (а.с.18). Згідно Довідки №3675 від 04.04.2017 року, у спірній квартирі зареєстровані: донька позивачки - третя особа по справі [PERSON], її чоловік - відповідач по справі: [PERSON] та їх дитина - онук позивача [PERSON], [INFO] (а.с.20). Сімейне життя між третьою особою - донькою позивача та відповідачем не склалося та шлюб між ними було розірвано у судовому порядку, що підтверджується рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.10.2016 року (а.с.19). Відповідач [PERSON] виїхав з квартири, однак з реєстраційного обліку він не знявся та залишається зареєстрованим у квартирі [ADDRESS]. Згідно ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог закону, [PERSON] (позивачка) є єдиною власницею спірного майна - квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України, речовим правом на чуже майно, зокрема є право користування (сервітут). Відповідно до ст.398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Позивачем зазначено у позові, а відповідачем не спростовано те, що з ним не укладався Договір найму жилого приміщення, відповідач [PERSON] проживав у спірній квартирі, як член сім'ї (чоловік доньки позивачки). Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У судовому засіданні встановлено, що третя особа не є власником спірної квартири, а отже на відповідача не розповсюджується дія ч.1 ст.405 ЦК України, крім того, сімейні відносини, на підставі яких відповідач проживав разом із третьою особою (донькою позивача по справі) у квартирі позивача припинили своє існування, оскільки шлюб між донькою позивача та відповідачем було розірвано 20.10.2016 року. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями), реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями), зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм законодавства. Згідно ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як зазначалося, судом встановлено, що власником спірного майна: квартири [ADDRESS] - є [PERSON] (позивач по справі), а отже, з урахуванням зазначеного вище, [PERSON] як власник, має право вимоги щодо визнання [PERSON] таким що втратив право користування спірною квартирою та зняття його з реєстраційного обліку на своїй власності - квартири [ADDRESS]. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що вимоги позовної заяви в їх основній частині - визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку - обґрунтовані, підтверджені наданими доказами, не спростовані стороною відповідача та підлягають задоволенню, також підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок з наступних підстав: Згідно з квитанцією позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення розмір судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved