Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який був розірваний на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 13.07.2018 року. У шлюбі народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми. Доньки при народженні були зареєстровані за адресою проживання позивача [ADDRESS] , де на даний час і проживають. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з приводу надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх доньок та здійснення реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , однак відповідач таку згоду надавати відмовляється. При зверненні до Органу реєстрації Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання малолітніх доньок та здійснення реєстрації місця проживання малолітніх доньок, позивачу відмовлено, оскільки батько дітей у добровільному порядку відмовляється надавати письмову згоду на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей та здійснення реєстрації місця проживання. У зв`язку з цим, позивач просила визначити місце проживання малолітніх доньок: [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] ; надати дозвіл [PERSON] на зняття з реєстрації місця проживання малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька дитини [PERSON] ; надати дозвіл [PERSON] на здійснення реєстрації неповнолітнього дитини - [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації матері дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька дитини [PERSON] ; надати дозвіл [PERSON] на зняття з реєстрації місця проживання малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька дитини [PERSON] ; надати дозвіл [PERSON] на здійснення реєстрації неповнолітнього дитини - [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації матері дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька дитини [PERSON] . Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 25.08.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17.03.2021 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Службу у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради та Службу у справах дітей Виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради. Ухвалою суду від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідача та розміщення оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №57, зробленого 12.04.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції у Херсонській області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно актового запису про народження №207, зробленого 24.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції у Херсонській області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.05.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково. Шлюб, зареєстрований 22.10.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Прізвище [PERSON] залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн щомісячно на кожну дитину, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 01.02.2018 року до досягнення ними повноліття. Згідно договору найму (оренди) житла №4 від 03.02.2020 року [PERSON] наймає кімнату № [NUMBER] , загальною площею 37,1 кв.м. в приватному гуртожитку ПАТ «Будівельна фірма «Миколаївбуд» по [ADDRESS] . Позивач звернулася до Голови правління ПрТ «БФ Миколаївбуд» з заявою, в якій просила, у зв`язку з інвентаризацією житлових приміщень і укладенням нового договору найму житла, перереєструвати її та її доньок з адреси [ADDRESS] на адресу [ADDRESS] . 04.02.2020 року [PERSON] звернулася до ДНАП Миколаївської міської ради з заявами про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 04.02.2020 року [PERSON] звернулася до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради з заявою про зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку про визначення місця проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , наданого 18.10.2021 року Виконавчим комітетом Миколаїської міської ради, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Спеціалістами служби у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації 15.07.2021 року обстежено умови проживання гр. [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Під час обстеження встановлено, що для дітей створені умови для проживання, є окрема кімната, диван, шафа для одягу, письмовий стіл. Зі слів батьків гр. [PERSON] стало відомо, що останній знаходиться за кордоном, [PERSON] не заперечував та не заперечує проти надання дозволу на зняття дітей з реєстрації та здійснення реєстрації за іншою адресою, але колишня дружина ніколи не зверталася до нього з даним питанням. Службі у справах дітей адміністрації Інгульського району надано скрін листування, в якому зазначено, що [PERSON] не заперечує проти виписки дітей, щодо його думки про визначення місця проживання дітей та реєстрації їх за іншою адресою, інформація відсутня. На цей час діти проживають з матір`ю, підстав для відібрання їх у матері немає, батько не висуває зустрічних вимог. За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховуючи тривалість проживання малолітніх дітей з матір`ю, забезпечення сталості їх соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, дійшов висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . При цьому визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дітей у разі визначення місця проживання останніх з мамою, не обмежений у своєму праві на спілкування з ними, прояву турботи відносно малолітніх та участі у їх вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Щодо вимог про зняття малолітніх з реєстрації та реєстрацію за іншою адресою, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.11 Законом України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ч.4 ст 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно частин 1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, за приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтями 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно з п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Як вбачається з п. 3.3 Порядку, у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/дітей з реєстрації місця проживання. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 207 (далі Правил) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно з п.26 Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено судом, між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на зняття з реєстрації малолітніх дітей. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. За змістом ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. З врахуванням того, що суд виходить з пріоритету інтересів дітей, їх найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, тому таке судове рішення буде ефективним способом захисту прав дитини. Судовий збір у розмірі 840,80 грн. на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved