Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищеозначеним позовом до Новотроїцької селищної ради Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування, вказуючи на те, що [INFO] помела її бабуся - [PERSON], яка була власником житлового будинку [ADDRESS]. Ще за життя [PERSON] склала заповіт, виданий 8 листопада 2016 року приватним нотаріусом Сахновською М.В., яким заповіла вищевказаний будинок на її ім»я. Після смерті бабусі, для оформлення спадщини вона звернулася до державного нотаріуса, однак при перегляді документів було встановлено, що у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Вищевказаний будинок був придбаний [PERSON] у 1965 році як переселенцем в колгоспі «Росія», про що свідчить акт виданий Новотроїцькою селищною радою від 15 грудня 1987 року. Згідно довідки Новотроїцької селищної ради [PERSON] була зареєстрована та проживала по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Вказане право власності було зареєстровано в БТІ в установленому законом порядку про що свідчить технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, відповідно до яких власницею житлового будинку в [ADDRESS], є [PERSON]. Відсутність правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва на право власності на житловий будинок перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. Просить визнати за нею право власності, в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача надав до суду заяву про слухання справи у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до копії акту від 1965 року [PERSON] передано як переселенцю будинок з надвірними будовами, розташований в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно заповіту складеного 08.11.2016 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 13.06.2017 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Згідно довідки Новотроїцької селищної ради [PERSON] була зареєстрована та проживала з 02.06.1993 року по день смерті [INFO], одна за адресою: [ADDRESS], . Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Міністра юстиції Української PCP № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української PCP № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності особі будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих видана на підставі запису в погосподарській книзі. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час ввиникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на житловий будинок, однак не може оформити спадщину через нотаріальну контору, тому суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами у справі, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved