Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], треті особи - Відділ реєстрації місця проживання у Червонозаводському районі м. Харкова управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради, [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником зазначеної квартири, в якій крім нього зареєстровані відповідач, які в даній квартирі не проживає більш двох років, не ведуть спільного господарства, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавляться. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання у Червонозаводському районі м. Харкова управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, залишила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу у її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 98/300 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.03.1995 року. (а.с. 12-18) У квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], [PERSON] зі своїм неповнолітнім сином, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією домової книги та довідкою про склад сімї. (а.с.9,10-11) Позивач підтвердив, що відповідач [PERSON] 23 серпня 2014 року зібрав усі свої речі і добровільно виїхав з будинку. З цього часу відповідач житлом не цікавиться, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що є сусідом позивача та деякий час відповідач [PERSON] проживав у позивача, але у 2014 році він виїхав з квартири та досі не з'являвся. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], зазначила, що знає позивача та її родину, та підтвердила, що позивачка сама доглядає за квартирою, робить у ній необхідні ремонтні роботи та сплачує комунальні платежі, [PERSON] не проживає в квартирі більш ніж два роки. Судом встановлено, що реєстрація відповідачів за адресою спірної квартири перешкоджає позивачу належним чином користуватися своєю власністю. Оскільки у добровільному порядку відповідач не припиняє свою реєстрацію у будинку, позивач вимушена звернутися до суду із позовом, оскільки вважає своє право власнику порушеним. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України закріплений принцип непорушності права власності. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла за законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як власник житлової квартири, не може в повній мірі реалізувати своє право власності, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, тому що в ній до теперішнього часу зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично у квартирі не проживає, їх речей у квартирі не має, спірне житло відповідач залишили добровільно, право відповідача на проживання у квартирі позивачем не порушувалося. Тому суд вважає занеобхідне визнати відповідача [PERSON] таким, що втратили право користування житловою площею в спірній квартирі. Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду і документально підтверджені, підлягають стягненню на його користь з відповідача в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved