Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 7,47 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач зазначила, що 19 лютого 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі. Позивач вказала, що відповідач, в порушення пункту 9 укладеного договору, не виплатив орендну плату за 2014 рік, яка за розрахунком позивача складає 4398 гривень 75 копійок, тому відповідно до пункту 14 договору відповідач зобовязаний сплатити пеню за 293 дні, розмір якої становить 6443 гривні 07 копійок. 19 січня 2016 року позивач збільшила свої вимоги, наполягаючи на стягненні з відповідача заборгованості по орендній платі за 2014 - 2015 роки в сумі 8797 гривень 50 копійок та пені в сумі 8026 гривень 35 копійок. У судовому засіданні представник позивача підтримала предявлений позов, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача не визнав предявлений позов, посилаючись на те, що відповідач у повному обсязі виконав покладені на нього договором обовязки та виплатив орендну плату. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частинами 1, 2 статті 21 Закону України визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України ( 2755-17 ). Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Таким чином, наведені нормативні акти вказують на те, що орендар зобовязаний своєчасно вносити орендну відповідно до умов укладеного договору оренди землі. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 205-206 площею 7,47 га, яка розташована на території Злинської сільської ради (а.с. 7). 19 лютого 2014 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем [PERSON] укладено договір оренди землі на строк 5 років (а.с. 8-10). Вирішуючи спір у межах предявленого позову суд враховує такі обставини. Відповідно до пунктів 9, 11 Договору оренди землі від 19.02.2014 року орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від грошової оцінки землі та видається з каси підприємства. Орендна плата вноситься у строк до 31 грудня. Відповідно абзацу 1 частини 1, частини 2, частини 3, частини 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні відповідач та його представник не надали суду належні і допустимі докази про те, що у строк до 31 грудня 2014 року відповідач вніс позивачеві [PERSON] орендну плату в сумі 4398 гривень 75 копійок за користування у 2014 році орендованою земельною ділянкою № 205-206 площею 7,47 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. У підтвердження заперечень на предявлений позов представник відповідача надав суду аудіозапис розмови та роздруківку аудіозапису, які суд не приймає як належні та допустимі докази, враховуючи, що пунктом 9 Договору передбачено порядок виконання цього зобовязання у грошовій формі, тому на підтвердження виконання зобовязання відповідач повинен надати платіжний документ про перерахування на рахунок позивача грошових коштів в сумі 4398 гривень 75 копійок: видатковий касових ордер, відомість про виплату позивачеві грошових коштів або відповідну розписку. В судовому засіданні представник відповідач надав копію квитанції від 29 грудня 2015 року поштового переказу про перерахування отримувачеві [PERSON] орендної плати за 2015 рік в сумі 6537 гривень 65 копійок, яка долучена до матеріалів справи. Позивач [PERSON] у судовому засіданні визнала факт отримання цих грошових коштів. Відповідно до розрахунку ціни позову [PERSON] вимагає з відповідача орендну плату за 2014 2015 роки в сумі по 4398 гривень 75 копійок на рік. Відповідачем доведено виконання зобовязання за 2015 рік копією квитанції поштового переказу і частково за 2014 рік в сумі 2138,90 грн. (6537,65 4398,75 = 2138,90 грн.) Сума доплаченої орендної плати за 2014 рік складає 2259,85 гривень (4398,75 2138,90 = 2259,85), тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача недоплаченої суми. Для задоволення вимог в частині стягнення орендної плати за 2015 року законні підстави відсутні, враховуючи, що факт внесення відповідачем орендної плати підтверджується показаннями позивача у судовому засіданні та копією квитанції поштового переказу. Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що він виплатив позивачеві наперед грошові кошти в сумі 20000 гривень, як орендну плату на 5 років, видачу в натуральній формі 1 тони зерна ячменю та 700 кілограмів пшениці, грошових коштів на світло в сумі 600 гривень та додатково 2000 гривень, враховуючи, що дані посилання не визнала позивач. У розпорядженні суму відсутні письмові докази, які підтверджують зарахування позивачем зазначених платежів у рахунок внесення орендної плати. Крім того, відповідно до пункту 14 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,5% несплаченої суми за кожен день прострочення. Розмір пені за один день прострочення складає: 4398,75 х 0,5% = 22 гривні. Відповідач прострочив виконання зобовязання в сумі 4398,75 гривень за 2014 рік у період з 01.01.2015 року по 29 грудня 2015 року в кількості 363 дні та 2259,85 гривень за період з 29 грудня 2015 року по 19 січня 2016 року в кількості 21 день. Таким чином, сума пені складає: (363 дні х 22 грн.) + ((2259,85 грн. х 0,5%) х 21) = 8223,28 гривень. Відповідач вимагає стягнення з відповідача пеню в сумі 8026 гривень 35 копійок. Враховуючи межі предявленого позову, в частині стягнення пені, слід присудити з відповідача кошти в сумі 8026 гривень 35 копійок. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача, враховуючи вимоги частини 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial