Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просила стягнути з відповідача на її користь понесені на професійну правничу допомогу витрати в розмірі 16 500,00 грн. та судовий збір. Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю, а саме: розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.08.2009 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 1985). Питання судових витрат судом вирішене не було. При подачі позову та під час розгляду справи заявлено про стягнення судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та поданий попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат по справі в розмірі 13 500,00 грн. Відповідачем були подані письмові заперечення, в яких сторона відповідача просила відмовити в постановленні додаткового рішення, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та, крім цього, явно завищеною та неогрунтованою є вартість години роботи представника позивача, що становить 1 500,0 грн. В судове засідання позивач та її представник, будучи повідомленими у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, не з`явились, представником позивача подана заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та його представник, будучи повідомленими у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, в запереченнях відповідача міститься клопотання про розгляд справих без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про часткове задоволення заяви, виходячи з такого. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю, а саме: розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.08.2009 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 1985). Питання судових витрат судом вирішене не було. Відповідно до ч. 1ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. В силу ч. 1 та ч. 3 ст. 134 цього Кодексу, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, як представник позивача участь в розгляді справи приймала адвокат Швецова Л.Б. Позивачем попередньо надано розрахунок судових витрат по справі. Між тим, суд не приймає до уваги надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат позивача на оплату правової допомоги копії квитанцій від 18.04.2018 р. (2 010,05 грн.), 26.03.2019 р. (6 030,15 грн.), 27.05.2019 р. (2 010,05 грн.), 13.06.2019 р. (2 010,05 грн.) про перерахування [PERSON] через «Приватбанк» [PERSON] грошових коштів, оскільки в призначенні платежу не зазначено їх цільове призначення як оплата за договором про надання правової допомоги (зазначено просто як переказ на картку). Також суд не приймає до уваги надану квитанцію від 28.11.2018 р. (9 738,69 грн.), оскільки платником за нею є стороння особа - [PERSON] . У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Непоодинокими були випадки, коли судді обмежували обсяг робіт, оплата яких підлягала відшкодуванню, лише представництвом у судовому засіданні. Наслідком стало те, що основна стаття витрат платника податків на правничу допомогу (підготовка позову, всіх процесуальних документів, збір та подача доказів тощо) не відшкодовувалася. У справі №821/1594/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано. При цьому суд виходив з практики Європейського суду з прав людини. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд (у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом), не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що належних та допустимих доказів, яких би в сукупності було достатньо для підтвердження витрат на правничу допомогу не надано, тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. Тим самим суд погоджується із запереченнями відповідача в цій частині. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який, з урахуванням того, що відповідач не визнавав позов, на підставі ст.141 ЦПК України мав би бути стягнений із відповідача в повному обсзяі. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позову 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial