Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики у розмірі 800,0 доларів США (19844,0 гривень), інфляційні витрати у розмірі 2751,67 гривень та трьох відсотків річних у сумі 527,0 гривень, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 17 липня 2016 року позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 500,0 доларів США, що на день НБУ складала 12399,0 гривень. 10 серпня 2016 року [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 300,0 доларів США, що загальна сума боргу складає 800,0 доларів США, що на день НБУ складала 7445,0 гривень. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути одержану позику готівкою шляхом передачі позикодавцю грошової суми позики протягом одного місяця. Факт передачі грошових коштів у сумі 800,0 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 17 липня 2016 року. Однак, у порушення прийнятих на себе зобов'язань до 17 липня 2016 року відповідач повну суму не повернув. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідав їй відмовою, мотивуючи це різними причинами неможливістю повернути борг. У звязку з відмовою відповідача повернути повністю суму боргу позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання зявився, позов не визнав, виразив недовіру перекладачу. Просив відкласти судове засідання у звязку з необхідністю отримати правову допомогу та допомогу перекладача. В наступне засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить особистий підпис в довідковому аркуші суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених письмових доказів. 17 липня 2016 року позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 500,0 доларів США, що на день отримання коштів за курсом НБУ складало 12399,0 гривень. 10 серпня 2016 року [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 300,0 доларів США, що загальна сума боргу складає 800,0 доларів США, що за курсом НБУ складало 7445,0 гривень. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути одержану позику готівкою шляхом передачі позикодавцю грошової суми позики протягом одного місяця. Факт передачі грошових коштів у сумі 800,0 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 17 липня 2016 року. Однак, у порушення прийнятих на себе зобов'язань до 17 липня 2016 року відповідач повну суму не повернув. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідав їй відмовою, мотивуючи це різними причинами неможливістю повернути борг. Таким чином, відповідач суми боргу не повернув, що підтверджується фактом предявлення суду позивачем оригіналу розписки від 17 липня 2016 року без відмітки про повернення суми боргу. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобовязання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Щодо розрахунку 3% річних, період розрахунку з 17 серпня 2016 року по 06 липня 2017 року сума боргу 19844,0 гривень складає 527,0 гривень. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики в сумі 800,0 доларів США, що за курсом НБУ складає 19844,0 гривень, три відсотки річних в сумі 527,0 гривень, що разом складає 20371,0 гривень. У звязку з тим, що індекс інфляції застосовується тільки до національної валюти України - гривні, а борг був взятий в доларах США, тому у відшкодуванні боргу з врахуванням індексу інфляції в сумі 2751,67 гривень має бути відмовлено. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial