Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Рассвет» (далі СТОВ «Рассвет»), третя особа - Відділ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області, в якому просить розірвати договір оренди землі від 05.09.2007 року, укладений між [PERSON] та СТОВ «Рассвет» про надання в оренду земельної ділянки загальною площею 14,7612 га, кадастровий номер 6324283500:04:001:0058, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, зобовязати СТОВ «Рассвет» повернути [PERSON] вищезазначену земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 05.09.2007 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.09.2007 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем СТОВ «Рассвет» був укладений договір оренди землі, згідно якого [PERSON] передала в оренду СТОВ «Рассвет» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,7612 га, кадастровий номер 6324283500:04:001:0058 строком на десять років. Зазначений договір зареєстрований у Нововодолазькому районному відділені Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 18.01.2008 року № 040870000326. 26.03.2014 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] 16.02.2015 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного округу Харківської області [PERSON] позивачу видано свідоцтво про спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 14,7612 га, кадастровий номер 6324283500:04:001:0058, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Цього ж дня, право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8736153. У п. 40 Договору оренди земельної ділянки, укладеного 05.09.2007 року між спадкодавцем [PERSON] та СТОВ «Рассвет», передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Після набуття права власності на земельну ділянку, позивач направила на адресу СТОВ «Рассвет» лист з вимогою розірвати договір оренди землі б/н, що був укладений 05.09.2007 року, посилаючись на п. 40 цього Договору. Проте, СТОВ «Рассвет» було відмовлено про неможливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. На думку представника позивача, відмова СТОВ «Рассвет» у розірванні договору оренди земельної ділянки б\\н від 05.09.2007 року суперечить вимогам цивільного та земельного законодавства, а також не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі», тому відповідач безпідставно продовжує її використання. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на правомірність використання земельної ділянки та зазначила про відсутність передбачених законом підстав для розірвання зазначеного вище договору оренди земельної ділянки, оскільки СТОВ «Рассвет» належним чином виконує всі умови договору, а вимоги позивача є безпідставними, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Відділ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області у судове засідання не зявився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 3, 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення правовідношення. Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 753958, виданого Нововодолазькою районною державною адміністрацією 19.12.2002 року на підставі розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації № 355 від 25.11.2002 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № 339 власником земельної ділянки площею 14,7612 га, кадастровий номер 6324283500:04:001:0058 була [PERSON]. Зазначена земельна ділянка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05 вересня 2007 року між [PERSON] та СТОВ «Рассвет» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець [PERSON] надає, а орендар СТОВ «Рассвет» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 14,7612 га, у тому числі рілля 14,7612 га, строком на 10 років. Зазначений договір зареєстровано у Нововодолазькому районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 18.01.2008 року № 040870000326. Із матеріалів справи вбачається, що 26.03.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 429308, виданого Охоченською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 27.03.2014 року. 16.02.2015 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Охоченської сільської ради народних депутатів Нововодолазького району Харківської області від 05.02.1992 року зареєстрованого у реєстрі за № 19, [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її матері [PERSON], на земельну ділянку площею 14,7612 га, кадастровий номер 6324283500:04:001:0058, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Статтями 1216 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини та мають право самостійно господарювати на землі (п. «г» ч. 1 ст. 81, п «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України). За приписами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким в розумінні цього Закону є - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, - право власності на нерухоме майно. При цьому ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прямо передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2015 року номер запису 8736153, право власності на земельну ділянку площею 14,7612 га кадастровий номер 6324283500:04:001:0058, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області належить [PERSON]. Як новий власник земельної ділянки позивач, [PERSON], 01.05.2016 року направила на адресу СТОВ «Рассвет» лист, згідно якого повідомила орендаря про офіційне набуття нею права власності на спірну земельну ділянку та з посиланням на п. 40 Договору просила вважати договір оренди землі розірваним. Також у цьому листі позивач запропонувала СТОВ «Рассвет» повідомити час, дату та місце для можливого узгодження та підписання додаткової угоди до договору оренди землі від 05.09.2007 року. Листом СТОВ «Рассвет», [PERSON] було повідомлено про неможливість в односторонньому порядку розірвати договір оренди землі. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Підстави для зміни або розірвання договору визначені у ст. 651 ЦК України. Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України). Згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Частиною 2 ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини щодо оренди землі є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-ХІV (далі Закон України «Про оренду землі»). Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. ст. 30, 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку, на який його було укладено; договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до змісту ст. 32 Закону України «Про оренду землі», яка регулює питання щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно пункту 39 спірного договору оренди земельної ділянки передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Разом з тим, у пункті 40 договору оренди землі, укладеного 05.09.2007 року між спадкодавцем [PERSON] та СТОВ «Рассвет», сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Зазначений пункт Договору ніким з учасників не оспорювався й у встановленому законом порядку не дійсним не визнавався. Крім того, згідно листа Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області від 29.08.2016 року № 9-20.26-0.8-2133/2-16 відомості щодо укладання додаткових угод по договору оренди землі між орендодавцем [PERSON]. М.М. та орендарем СТОВ «Рассвет» не знайдено. Під час судового розгляду справи, судом встановлено, що СТОВ «Рассвет» продовжує використовувати орендовану земельну ділянку в своїх інтересах. При цьому, будь яких належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що орендар СТОВ «Рассвет» звертався до нового власника орендованої земельної ділянки [PERSON] щодо зміни умов договору оренди землі, укладеного з попереднім власником, а також того, що це питання взагалі розглядалося чи вирішувалося сторонами, як те передбачено ч. 1 ст. 651 ЦК України, до суду не надано. Таким чином, оскільки сторони спірного договору оренди землі дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, п. 40 передбачено можливість розірвання цього договору у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, при цьому, що цей пункт договору узгоджується із положеннями ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Позивач, який набув право власності на орендовану земельну ділянку після смерті орендодавця, як новий власник, має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди з підстав, визначених договором. Посилання представника відповідача на сумлінне виконання СТОВ «Рассвет» умов договору, зокрема щодо виплати орендної плати та отримання її позивачем, судом до уваги не береться, оскільки виплата орендної плати свідчить про виконання відповідачем умов договору та ніяким чином не стосується права позивача на ініціювання питання щодо розірвання договору оренди землі. Навпаки, не виплата орендної плати свідчила б про невиконання умов договору з боку СТОВ «Рассвет» та могла бути ще однією з підстав для розірвання договору оренди землі. Крім того, зміст п. 40 договору оренди земельної ділянки від 05.09.2007 року, в повній мірі відповідає пункту 40 Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220, у зв'язку з чим позивач [PERSON], як новий власник орендованої відповідачем земельної ділянки, обгрунтовано скористалася своїм правом та ініціювала питання про одностороннє дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного її матірю [PERSON]. За таких обставин суд вважає зазначений позов обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а отже він підлягає задоволенню у повному обсязі. Так, оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. на підставі положень Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON]. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved