Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 листопада 2006 року Богданівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області, актовий запис - № 05. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, виникли сварки та суперечки, втратили почуття поваги та довіри один до одного, з липня 2020 року сторони проживають окремо. Фактично сім`я перестала існувати, тому шлюб необхідно розірвати. На примирення не згодна. Після розірвання шлюбу донька буде проживати з нею. Спору про поділ майна на теперішній час сторони не мають. Ухвалою від 22.12.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам надано строк для надання відзиву та заперечення на відзив. Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає, але вказує, що позивачем викладені хибні обставини справи. Вказує на те, що він викрив дружину у подружній зраді. У позові зазначено, що сторони намагалися зберегти сім`ю, але це не є правдою, адже саме він після викриття попружної зради намагався зберегти сім`ю. Крім того, зазначив, що на даний момент разом з ними проживає їх спільна малолітня донька до момент поділу майна подружжя, про яке позивач не зазначила у позові, а саме квартира, яка була придбана за спільні кошти. Відповідач зазначає, що позивач не вказала той факт, що спільно з ними однією сім`єю проживає донька від першого шлюбу позивачки, хоча відповідач не є для цієї дитини батьком юридично, але з самого дитинства виховував її та дбав як батько. Також зазначає, що квартира придбана у шлюбі, наразі у сторін відсутнє інше житло, щоб жити окремо. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 листопада 2006 року Богданівською сільською\~радою Чернігівського\~району Запорізької\~області,\~про що\~складений актовий\~запис \~№ 05(свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04 листопада 2006 року). Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25 жовтня 2007 року). Батьками зазначені сторони по справі. Як визначає ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.ст.\~105,\~110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~у разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, який суперечить її інтересам, відповідач визнав позовні вимоги, суд вбачає підстави для задоволення позову. При цьому суд не бере до уваги аргументи, наведені відповідачем у відзові, адже вони не відносяться до предмету спору. Судом не вирішувалось питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки сторони з цього приводу своїх міркувань не виклали. На підставі викладеного,

Outcome: approved