Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення фактів проживання однією сімєю, створення спільної сумісної власності, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на ? частину квартири, в якому посилалась на те, що 06 квітня 2014 року помер її чоловік [PERSON], який перед смертю склав заповіт на квартиру [ADDRESS] на користь своєї мами [PERSON] Разом з тим, вона, [PERSON] познайомилась з [PERSON] в квітні 1998 року, а з жовтня 1998 року вона, її син та [PERSON] стали проживати однією сімєю. Проживши три роки і вісім місяців у фактичних шлюбних відношеннях, 07 червня 2002 року вона з [PERSON] зареєстрували шлюб у Державному відділі РАЦСу Київського району міста Одеси за актовим записом № 395. Під час фактичних шлюбних відносин, на спільні з [PERSON] кошти, в інтересах сімї, вони придбали квартиру [ADDRESS], як спільну сумісну власність. Також позивачка [PERSON] зазначила, що вона працювала підприємцем з 1998 року, офіційно зареєструвала підприємницьку діяльність в 1999 році в ЧП «Камчадал-плюс», а в 2003 році відкрила особисте ТОВ «Авача» з продажу харчових товарів в місті [PERSON] та на території України. Коли їй та [PERSON] запропонували придбати квартиру, вона взяла в борг 5000 доларів США у [PERSON], знаючи, що працюючи зможе віддати борг. Договір купівлі-продажу квартири оформлено було на [PERSON], так як вже тоді вони знали, що будуть проживати разом та будуть реєструвати шлюб. Під час фактичних шлюбних відносин у неї та [PERSON] був спільний бюджет, спільний побут, вони мали взаємні права і обовязки, та між ними склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Своєю працею та коштами вона приймала участь у придбанні квартири та взагалі її участь у створенні спільної сумісної власності складає більшу половину вартості спільного майна. 06 квітня 2014 року, після смерті [PERSON], відкрилася спадщина тільки на ? квартири [ADDRESS], однак, складений заповіт її покійного чоловіка на користь його мами [PERSON] на спірну квартиру, порушує її право власності на ? частину квартири, в спільній сумісній власності із відповідачем. На підставі цього, позивачка [PERSON] просить суд встановити факт її постійного проживання однією сімєю з [PERSON], без реєстрації шлюбу з жовтня 1998 року по 07 червня 2002 року; встановити факт створення спільної сумісної власності між нею та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири, як її частку в спільній сумісній власності з [PERSON], померлим 06.04.2014 року; визнати недійсним заповіт від 21.03.2014 року, складений [PERSON] на імя [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, та надали пояснення аналогічні викладеним позовним вимогам, посилаючись на докази, наявні в матеріалах справи. Відповідачка [PERSON] та її представник позовні вимоги [PERSON] не визнала. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] до суду з позовною заявою про усунення від права на спадкування звернулась [PERSON], в якій посилалась на наступне. 06 квітня 2014 року помер її син [PERSON], який перед смертю склав заповіт на квартиру [ADDRESS] на її користь. Вказану квартиру її син придбав до шлюбу з [PERSON] Крім того, після смерті її сина, 06.04.2014 року , відкрилась спадщина на ? будинку в Одеській області, Овідіопольському районі, в смт Овідіополі по вулиці Суворова, будинок 82, який був придбаний нею в 2003 році. [PERSON] за домовленістю з сином, переоформила належний їй будинок на свою невістку, [PERSON], шляхом укладання двох договорів купівлі-продажу. Після смерті [PERSON]Р, його жінка, [PERSON] залишилась власницею вказаного будинку. 06 травня 2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області прийнято рішення по справі №520/89/15-ц за позов [PERSON] до [PERSON], третя особа-приватний нотаріус [PERSON]про визначення частки у спільному майні подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до цього рішення визначено, що частка померлого [PERSON] у спільному сумісному майні з [PERSON] в житловому будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований по вул.Суворова, буд.82, смт. Овідіополь, Одеської області складає ? частину вказаного будинку. Також, за рішенням суду визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом в цілому на 1/3 частини вказаного будинку, а за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом в цілому 2/3 частин вказаного будинку. Позивачка вказує на те, що в 2012 році [PERSON] захворів на СНІД, та з цього часу відносини між [PERSON] та його дружиною [PERSON] різко погіршились. З грудня 2013 року [PERSON] став постійно скаржитись на стан здоровя та з цього часу він не працював. З 09.07.2013 року по 16.07.2013 року її син перебував на стаціонарному лікуванні в ЦРЛ Овідіопольського району Одеської області з діагнозом: ОРВІ, гострий бронхіт; з 13.02.2014 року по 06.03.2014 року проходив стаціонарне лікування в гастроентерологічному відділені МКЛ №10 м.Одеси; з 09.03.2014 року по 23.03.2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в медичному центрі «Полінар»; з 23 березня 2014 року перебував в Одеському обласному центрі з профілактики та боротьби зі СНІД, де 06 квітня 2014 року помер. Позивачка вказує на те, що протягом всього часу хвороби [PERSON] поряд з ним була саме вона. Вона боролась за життя свого сина, особисто несла всі необхідні витрати на його лікування. [PERSON] більшу частину часу перебував в смт Овідіополь, та мешкав разом з нею. Також, гроші на лікування померлого були надані сестрою померлого [PERSON] в розмірі більш ніж пяти тисяч доларів США, про що свідчать грошові перекази на адресу [PERSON]І.А після смерті [PERSON], несла всі витрати на поховання свого сина. [PERSON] був похований в м.Волжськом, Волгоградської області, РФ. Крім того, позивачка посилається на те, що [PERSON] про свого чоловіка майже не піклувалась, а сімейні стосунки між ними під час хвороби [PERSON] фактично припинились. На неодноразові звернення до [PERSON] про допомогу в лікуванні сина, [PERSON] отримувала категоричну відмову, мотивуючи це тим, що померлий сам винуватий в тому, що захворів на СНІД. Після смерті [PERSON] відповідачка категорично відмовилась ховати свого чоловіка. Відповідачка є співзасновницею ТОВ «Авача», також здійснює підприємницьку діяльність в якості фізичної особи-підприємця, має стабільний дохід, тому мала можливість надавати допомогу своєму чоловікові. На підставі цього [PERSON] просить суд визнати [PERSON] такою, що не має право на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 06 квітня 2014 року. Справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та за зустрічим позовом [PERSON] до [PERSON] були обєднані в одне провадження на підставі ст.126 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, та надали пояснення аналогічні заявленим ними зустрічним позовним вимогам, з посиланням на докази наявні в матеріалах справи. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали. Так, в судовому засіданні [PERSON], будучи допитаною в якості свідка, пояснила, що вона є мати померлого [PERSON] З позивачкою [PERSON] вона познайомилась в червні 2002 року перед підготовкою до весілля. Також в 2002 році вона продала квартиру в м.Волжському, РФ, а в 2003 році придбала будинок в смт Овідіополі, а решту коштів віддала своєму сину. Будинок вна оформила на позивачку [PERSON] Згодом, в 2012 році фірма її сина розпалась. Тільки син перестав працювати, то і сімейні стосунки між ним та [PERSON] перестали фактично існувати. В 2013 році [PERSON] захворів та переїхав проживати в смт Овідіополь. На протязі всього сімейного життя [PERSON] зловживала спиртними напоями. В 2013 році її син перебував на лікування в лікарні міста Овідіополь, в той час вона доглядала за сином, а [PERSON] не приймала участь в догляді за її хворим сином. Пізніше, коли сину стало гірше, її син проходив лікування в Одеській МКЛ № 10, а згодом в клініці «Полінар». Також під час лікування [PERSON] їй допомагала донька, надсилаючи кошти на лікування. Крім того, її син до смерті подав до суду позов про розірвання шлюбу. Квартиру [ADDRESS] купив її син і вона йому допомагали при покупці. Також вона планувала жити разом з сином після його розлучення. Рішення скласти заповіт на її імя було саме сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні поясним, що він знайомий з [PERSON] з 1994 або з 1995 року. Померлого він знав приблизно з 1998 або 1999 року, коли їх познайомила [PERSON], та з того часу між їхніми сімями встановились дружні стосунки. Спірну квартиру на Архітекторській [PERSON] та її померлий чоловік придбали разом, так як вони проживали разом та у них був спільний бюджет. Але де точно знаходиться квартира, він не памятає. Останній раз здоровим він бачив [PERSON] приблизно 14 або 16 січня 2014 року, а про хворобу дізнався в лютому 2014 року. Бачив він померлого дома у останнього, після повернення з клініки «Полінар». [PERSON] був у тяжкому стані, доглядала його лише дружина. Він також допомагав хворому матеріально. Свідок [PERSON] надала до суду письмові пояснення, яки приєднані до матеріалів справи, та які свідок оголосила в судовому засіданні (а.с.164-168). Разом з тим, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з матеріалами справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 26 жовтня 2001 року її батьки продали [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Руслан і [PERSON] разом приходили дивитись квартиру перед купівлею, на початку жовтня 2001 року. Вдруге вона їх побачила у нотаріуса. [PERSON] і [PERSON] достали зі своїх сумок гроші і віддали її батькам. Вони розраховувались доларами США в сумі 10\~000. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайом з [PERSON] з 1998 року, а померлого [PERSON] він знав з 1985 року. [PERSON] та [PERSON] разом він бачив постійно з 1999 року. Він дійсно надавав в борг [PERSON] 5\~000 доларів США на покупку квартири, та [PERSON] приймала участь в покупці квартири, але він не може підтвердити, що саме ці кошти були використані при купівлі квартири. Останній раз він бачив здоровим [PERSON] в грудні 2013 року. Той приїздив в [PERSON] разом з мамою та дружиною. Він також надавав допомогу хворому, передав 5\~000 гривень та ікру для т.Ріти. Свідок [PERSON] надав до суду письмові пояснення, яки приєднані до матеріалів справи, та які свідок оголосив в судовому засіданні (а.с.173-174). Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги, заявлені [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню так само, як не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] з наступних підстав. Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення фактів проживання однією сімєю, створення спільної сумісної власності, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на ? частину квартири, суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що 07 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 06 квітня 2014 року (а.с.7). Під час перебування у шлюбі з [PERSON] 21 березня 2014 року [PERSON] було складено заповіт на корить його мами [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до договору купівлі продажу від 26 жовтня 2001 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Тобто, [PERSON] придбав у власність квартиру до укладання шлюбу з позивачкою [PERSON] Матеріалами справи, а саме копіями фотокарток та відеозаписом, дійсно підтверджується факт спілкування, відпочинку та перебування в різний період часу в різних містах [PERSON] та [PERSON] (а.с.17-22, 54). Крім того, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт постійного спілкування та проживання [PERSON] з [PERSON] з жовтня 1998 року. Разом з тим, відповідно до п.1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обовязки, визначаються на підставах , передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч.1 ст.74 цього Кодексу. Нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин, а саме в період з жовтня 1998 року по 07 червня 2002 року, Кодексом законів про шлюб та сімю України не передбачалось виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю без шлюбу. Крім того, встановлення факту проживання однією сімєю в період до 01 січня 2004 року також не передбачено Кодексом законів про шлюб та сімю України. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про власність» (в редакції, діючій станом на виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Посилання позивача на зазначену статтю ЗУ «Про власність» суд вважає необґрунтованим, так як ця норма застосовувалась саме до членів сімї. Крім того, матеріалами справи не доведено факту придбання майна [PERSON] та [PERSON] внаслідок спільної праці. Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, [PERSON] за період з 1999 року по до 4 кварталу 2002 року доходи не отримувала (а.с.13). Також, суду не надано жодних доказів, що саме грошові кошти в сумі 5\~000 доларів США, отримані позивачкою у [PERSON], було витрачено на придбання квартири [ADDRESS]. Так, в судовому засіданні сам свідок [PERSON] пояснив, що дійсно надавав в борг позивачці [PERSON] гроші в сумі 5\~000 доларів США на купівлю квартири, однак він не може стверджувати куди саме було витрачено ці кошти. Також суд дає критичну оцінку показанням свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] одночасно достали зі своїх сумок гроші та віддали її батькам, які були продавцями вказаної квартири. При цьому розрахунок проводився в доларах США в сумі 10\~000. Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2001 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Продаж квартири вчинено за 10 100 гривень, які продавці отримали від покупця повністю і до підписання договору (а.с.10). Жодним доказом не підтверджено надання [PERSON] грошових котів для придбання квартири [ADDRESS]. Таким чином, у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту постійного проживання однією сімєю та створення спільної сумісної власності [PERSON] з [PERSON], та визнання за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як її частку в спільній сумісній власності з [PERSON], померлим 06.04.2014 року. Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При вище зазначених обставинах, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на момент складання заповіту належала [PERSON] на праві власності, таким чином заповіт складено особою, яка мала на це право. Крім того, позивачем [PERSON] не доведено як факту порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту, так і факту того, що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі. Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В судовому засіданні встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] дійсно приймала участь у лікуванні сина [PERSON] протягом його хвороби. Так, згідно відповіді головного лікаря КУ ОЦПБ СНІД від 24.06.2015 року № 528/1.1. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КУ ЩЦПБ СНІД з 01.01.14 року летальний вислід настав 06.06.2014 року о 23 годині 10 хвилин. Ушпиталений у край важкому сані у супроводі мами. Комплект для катетеризації підключичної вени і частково медикаменти доставлені родичами (а.с.70). Згідно відповіді головного лікаря Овідіопольської ЦРЛ від 20.07.2015 року № 748 [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Овідіопольської ЦРЛ з 09.07.2013 року по 16.07.2013 року. [PERSON] навідувала сина при проходженні лікування, виписані рецепти на придбання медикаментів отримувала [PERSON], відомості про те, хто придбав медикаменти відсутня (а.с.71). Згідно відповіді головного лікаря КУ «МКЛ № 10» від 01.07.2015 року № 293 [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні в гастроентерологічному відділенні КУ «ЦМЛ № 10» з 13.02.2014 року по 06.03.2014 року. [PERSON] навідувала сина при проходженні лікування, виписані рецепти на придбання медикаментів отримувала [PERSON], відомості про те, хто придбав медикаменти відсутня (а.с.74). Належними доказами по справі щодо витрат на лікування сина [PERSON] суд вважає лише товарні чеки на суму 2\~677 гривень 70 копійок, як такі, що відповідають медичному призначенню, інші товарні чеки на придбання продуктів харчування тощо, судом не приймаються як належні докази по справі (а.с.76-85). Відповідно до квитанцій ФОП [PERSON] [PERSON] сплатила за медичні послуги надані [PERSON] на загальну суму 34\~408 гривень (а.с.89-95). Крім того, матеріалами справи підтверджено участь [PERSON] у похованні сина. Так, відповідно до довідки на одержання та поховання праху № 1107 [PERSON] було креміровано 09.04.2014 року, замовником на отримання праху є [PERSON] (а.с.96). Відповідно до рахунку-фактури № 28109 [PERSON] сплачено за послуги з організації та проведенню поховання та ритуалу 6\~035 гривень 00 копійок (а.с.97). Відповідно до договорів-замовлень на організацію та проведення поховання № 02081 від 08.04.2014 року та від 09.04.2014 року саме [PERSON] мала намір щодо організації поховання померлого [PERSON] (а.с.98-101). Відповідно до договору-замовленя на організацію та проведення поховання № 02081 від 08.04.2014 року, виконавцем отримано кошти від замовника в сумі 850 гривень 00 копійок (а.с.98-99). Однак, фактично прах померлого [PERSON] було поховано в м.Волжський, про що свідчать квитанції на імя [PERSON] про надання відповідних послуг з поховання (а.с.154-156). Показання свідка [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] доглядала та матеріально допомагала [PERSON] під час його хвороби, а також приймала участь у похованні померлого [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, так як такі показання не підтверджено жодними доказами, наявними в матеріалах справи. Так само не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та не підтверджені жодними доказами, наявними в матеріалах справи показання свідка [PERSON] про те, що під час хвороби [PERSON] доглядала його лише дружина, а він допомагав хворому матеріально. Суд не бере до уваги як посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] так і відповідача за зустрічним позовом [PERSON] щодо сплати витрат на поминальний обід, як на доказ прийняття участі у похованні померлого, так як суд вважає, що такі витрати не є витратами на поховання. В судовому засіданні сторони та їх представники не оскаржували той факт, що проведення поминального обіду є звичаєм, а не обовязковою частиною поховання. Крім того, суд не вважає належними доказами витрат [PERSON] на лікування сина [PERSON] дані про грошові перекази [PERSON] на імя [PERSON], так як іншими доказами по справі в їх сукупності не підтверджено використання отриманих коштів за грошовими переказами саме на лікування [PERSON] (а.с.138-147). Разом з тим, відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України встановлено, що особа може бути усунена від права на спадкування за законом, в тому випадку, коли вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто, наявність самої тяжкої хвороби або каліцтва у спадкодавця не є підставою усунення особи від спадкування у разі ухилення нею від надання допомоги спадкодавцеві. Саме наявність безпорадного стану, на думку суду, є підставою усунення особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, від спадкування у випадку, передбаченому ч.5 ст.1224 ЦК України. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON], та наявними в матеріалах справи доказами не доведено наявність під час хвороби та до настання смерті [PERSON] безпорадного стану. Таким чином у суду не має правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про усунення від права на спадкування [PERSON]

Outcome: dismissed