Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: скасувати наказ Державної організації «Комбінат «Троянда» Державного агентства резерву України, «Про звільнення» №38-к від 20 березня 2018 року, у звязку з його незаконністю; поновити її на посаді начальника дільниці Державної організації «Комбінат «Троянда» Державного агентства резерву України; стягнути з Державної організації «Комбінат «Троянда» Державного агентства резерву України на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення по дату ухвалення рішення; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати за один місяць. В обґрунтування позовних вимог позивач, покликається на те, що з 16 жовтня 1985 року була тимчасово прийнята на роботу в Комбінат «Троянда», а з 07 травня 1985 року переведена на постійній основі на посаду апаратника хімводоочистки котельні. За період багаторічної праці змінювалися займані нею посади (старшин інспектор, заступник начальника дільниці зберігання). Відтак, з 01 серпня 2006 року, її переведено на посаду начальника дільниці зберігання №1. 06 лютого 2007 року Комбінат «Троянда» перейменовано в ДО «Комбінат «Троянда». Згідно з повідомлення від 26.01.2018 про скорочення посади, її було повідомлено про скорочення та запропоновано відповідні посади для працевлаштування, згідно додатку до повідомлення. У відповідності до вказаного додатку з посадами, ним було подано заяву про переведення на вакантну посаду менеджера по плануванню та звітності відділу планування та підготовки проектів управління підготовки та організації капітального будівництва апарату управління ПАТ «Укргазвидобування». 13.11.2017 йому було запропоновано надати додаткові документи про підтвердження кваліфікації претендованій посаді, про що він завчасно не був повідомлений під час вручення додатку з посадами. 30.10.2017, незважаючи на подані листи з інформацією, що вказує на його переважне право залишення на посаді, профспілковим комітетом надано рекомендацію адміністрації щодо його вивільнення. 13.11.2017 його було звільнено з займаної посади за п.1\~ст.40 КЗпПУ, про що видано наказ №412-к від 06.11.2017. Вважає її звільнення незаконним та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51\~КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ч. 1\~ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В судовому засіданні встановлено, що з 16 жовтня 1985 року [PERSON] працювала на різних посадах в ДО «Комбінат «Троянда» чи його структурних підрозділах. Так, зокрема, з 07 грудня 1997 року позивач була переведена на роботу до дільниці зберігання №1, де з 01 серпня 2006 року обіймала посаду начальника дільниці зберігання №1. Наказом № 38-к від 20 березня 2018 року «Про звільнення» позивач була звільнена з роботи, у зв'язку із ліквідацією дільниці зберігання та скороченням чисельності і ненаданням їй іншого місця роботи у звязку із відсутністю вакансій, згідно п.1 ст.40 КЗпП України\~/а.с. 13/. Вищенаведені факти та обставини підтверджуються записами в трудовій книжці БТ-І №6755207 виданої на імя [PERSON], копії якої долучені до матеріалів справи /а.с. 11-12/. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями частини другої статті 40\~КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Також, згідно п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що листом №1/1 від 02.01.2018 року, враховуючи пріоритети Держрезерву України та поступового переходу всієї системи на єдину сучасну платформу електронного документообігу, директор ДО «Комбінат «Троянда» звернувся до голови Державного агентства резерву України з пропозицією ліквідації цеху дільниці зберігання. З огляду наведеного ДО «Комбінат «Троянда» просила надати дозвіл щодо вмінення в обовязки головному економісту комбінату ведення всієї документальної роботи по складському обліку; ліквідувати цех дільниці зберігання; провести реорганізацію посад начальника та заступника начальника дільниці /а.с. 38/. Відповідно до листа №107/0/4-18 від 22.01.2018 року, Державне агентство резерву України повідомило, що не заперечує щодо скорочення штатної чисельності працівників комбінату, яке не погіршує умови зберігання матеріальних цінностей та ведення документообігу /а.с. 39/. Так, наказом №10/к від 26.01.2018 «Про проведення реорганізації та ліквідації посад окремих структурних підрозділів», з метою ефективнішого використання коштів державного бюджету, зменшення видатків на фінансування господарських витрат комбінату, та з метою проведення вдосконалення оптимізації робочих процесів, збільшення відповідальності кожного із працівників, приведення у відповідності до кваліфікаційних вимог штатного розпису комбінат та зайнятих посад, затверджено зміни до штатного розкладу структурного підрозділу команди ВВО, структурного підрозділу дільниці зберігання, які вводяться в дію з 01.04.2018 року. А саме, з 01.04.2018 виключаються із штатного розкладу у повному складі (2 штатних одиниці), зокрема структурний підрозділ дільниця зберігання, в тому числі й посада начальника дільниці зберігання (посада позивача) /а.с. 43/. З вищенаведеного вбачається, що у ДО «Комбінат «Троянда» дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників, шляхом ліквідації структурного підрозділу. Судом критично оцінюються наведені в позові доводи представника позивачки на те, що підставою для розірвання трудового договору з підстав п.1 ст.40 КЗпПУ може бути лише проведення реорганізації та ліквідації юридичної особи вцілому, а не лише структурного підрозділу(його ліквідації). Так, наведене суперечить правовій позиції ВСУ по-справі 6-65цс12, згідно якої: ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у звязку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України. Проте, відповідно до ч.1 статті 49-\~2КЗпП\~України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідач дотримався вимог вказаної частини статті. Разом з тим, відповідно до ч.2 статті\~49-2\~КЗпП України\~одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2\~КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Згідно оскаржуваного наказу «Про звільнення» позивач була звільнена з роботи, у зв'язку із ліквідацією дільниці зберігання та скороченням чисельності і ненаданням їй іншого місця роботи у звязку із відсутністю вакансій, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Проте, згідно із наказом №10/к від 26.01.2018 «Про проведення реорганізації та ліквідації посад окремих структурних підрозділів» окрім ліквідації реогранізації посад структурного підрозділу дільниці зберігання та ліквідації дільниці зберігання вцілому, прийнято рішення ввести в штатний розпис з 01.04.2018 року посаду завідувача центрального складу. Про вказані зміни позивачку повідомлено не було, окрім того не було запропоновано переведення на вказану посаду. Критично оцінюються судом покликання представника відповідача на те, що [PERSON] не відповідала вимога новоствореної посади, оскільки такі не підкріплені належними та допустимими доказами. Не приймаються до уваги й доводи невідповідності посаді наведені в заперечені на відповідь на відзив, оскільки такі надані постфактум та позбавили позивачку можливості подати відповідно(за наявності у неї) документи, які б підтвердили її кваліфікаційну та професійну відповідність новоствореній посаді. Окрім того, з долучених до матеріалів справи протоколів №1 від 24.01.2018 року та №3 від 15.02.2018 року засідання профспілкового комітету вбачається, що на таких обговорювалося питання скорочення штатної чисельності комбінату виключно в частині посад, які підлягають скороченню. Разом з тим, згоди на розірвання трудового договору зпідстав, передбачених пунктом 1\~статті 40\~КЗпП України щодо конкретних працівників отримано не було. Таким чином, відповідачем було не дотримано й вимоги\~статті 43 КЗпП України, відповідно до яких, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1\~статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивача було незаконним і таким, що проведено з порушенням встановленої законом процедури, тому наявні правові підстави для скасування наказу про її звільнення та поновлення позивача на роботі. Згідно ч.1.2\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до пп. «з» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100\~(далі Порядок), порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події з якою повязана відповідна виплата. Згідно із долученої до матеріалів справи довідки про доходи [PERSON] виданої ДО «Комбінат «Троянда» від 16 травня 2018 року за вих. №7/132, встановлено, що позивачкою отримано: січень 2018 року 4150,65 грн., лютий 2018 року 4108,50 грн.. Кількість робочих днів у вказаних місяцях становить 21 та 20 робочих днів відповідно. Відтак сума середньоденного заробітку [PERSON] становить 201,44 грн.. З моменту звільнення [PERSON] до моменту ухвалення рішення пройшло 79 робочих днів. Відтак, загальна сума заробітної плати за вимушений прогул станом на день ухвалення рішення становить: 79 днів х 201,44 грн.= 15913,76 грн.. Таким чином, стягненню з ДО «Комбінат Троянда» на користь позивача за час вимушеного прогулу підлягає 15913,76 грн.. Крім того,\~відповідно до\~п.1\~ч.1\~ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує\~як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому згідно з вимогами\~ст. 141 ЦПК України\~та\~ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved