Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач - [PERSON]\~ звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі 26.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом, 752. Вказує, що під час перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідачем проживає окремо протягом останніх трьох місяців, в добровільному порядку кошти на утримання дітей відмовляється надавати. Відповідач є працездатною особою, офіційно працює медичним представником ТОВ «Тева Україна» і його приблизний дохід в місяць становить 7000,00 10000,00 грн. Частково допомагають утримувати дітей її батьки. Вона на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує щомісячну грошову допомогу на утримання доньки у розмірі 860,00 грн. Вона, як дружина, з якою проживають діти та діти потребують матеріальної допомоги, а тому просить стягувати з відповідача на її користь, щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частки доходу заробітку [PERSON], [INFO] і до досягнення дітьми повноліття та стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку. Позивач [PERSON]\~ в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей. В частині стягнення аліментів на утримання позивача заперечував та просив відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 26.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом, 752 (а.с.8). В шлюбі за період спільного проживання однією сімєю, народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.6-7), які зареєстровані разом із нею за адресою м.Чернівці вулиця І.Вільде, 3/7, що підтверджується довідкою КЖРЕП №5 від 20.09.2016 року №1376 (а.с.10) та відповідно до акту ОСББ «Вітязь» №692 від 12.04.2017 року проживають діти разом з позивачем за адресою : [ADDRESS] з грудня 2015 року по даний час. У відповідності до довідки Управління соціального захисту населення Шевченківського району м.Чернівці №1104 від 28.02.2017 року, позивач отримує щомісячну одноразову допомогу при народження 1-ї дитини ( а.с.9). Згідно довідки №3 від 01.03.2017 року, виданої позивачу, її дитина [PERSON], 15.01.2013 року відвідує дошкільний навчальний заклад №12 по теперішній час (а.с.15). Відповідач перебуває у трудових відносинах з компанією з 28.10.2016 року, займає посаду представника з реклами медичних препаратів із середньою заробітною платою 9394,41 грн., у відповідності до довідки ТОВ «Тева Україна» №869-НR від 22.03.2017 р. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частина 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що неповнолітні діти перебувають на матеріальному утриманні позивача; відповідач є працездатним, працює та має стабільний дохід, суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини, суд з врахуванням доводів сторін, з»ясованих обставин і досліджених вище доказів в їх сукупності приходить до наступного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно\~статті 84 СК України\~«Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України\~регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4\~статті 84 СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Розмір аліментів на своє утримання і до досягнення дитиною [PERSON], 08.10. 2016 року трирічного віку в 1/6 частці від доходу (заробітку) відповідача, позивач зазначила без достатніх для цього підстав, розрахунок і належне обґрунтування такої частки, матеріали справи не містять, а відповідач зазначив, що він хоча і працює, однак неспроможний сплачувати аліменти в розмірі ще й 1/6 частки на утримання дружини, мотивуючи свої доводи тим, що після народження дитини [PERSON], 08.10. 2016 року позивач отримавши 10.000 грн., що стверджується і даними довідки органу соціального захисту населення витратила їх на погашення кредиту нею оформленого, без його згоди на придбання для себе речей, при цьому також зазначив, що позивач щомісячно отримує на дітей грошові кошти в розмірі біля 900 грн., витрачаючи їх фактично на себе; на матеріальне утримання дітей він погоджується і не заперечує щодо заявленого розмірі частки 1/6 аліментів, а оскільки також він додатково сплачує і за ДНЗ який відвідує [PERSON], [INFO], його заробітної плати фактично отриманої йому на проживання не вистачить; додаткового заробітку він не має, натомість має не погашений кредит. Вказані обставини в судовому засіданні не заперечувалися позивачем, а тому, враховуючи те, що [PERSON] не надано жодних доказів на спростування того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на її утримання як дружини; із врахуванням того, що право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених вимог позивача про стягнення на її користь аліментів до досягнення дитиною [PERSON], 08.10. 2016 року трирічного віку в 1/6 частці від доходу (заробітку) відповідача слід відмовити. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню частково. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial