Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по розписці (договору позики). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона за договором позики передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 6 000,00 доларів США і 3 500,00 євро, що на момент підписання розписки становило 87 900,00 (вісімдесят сім тисяч дев'ятсот 00 коп.) гривень у відповідності з курсом перерахунку обміну валюти банку. Підтвердженням фактичного отримання вказаних сум [PERSON], позивачем надано розписку від 18.06.2009 року. Відповідач взяла на себе зобов'язання зазначені вище кошти повернути, однак своїх зобов'язань не виконала і гроші до цього часу не повернула. Позивач змушена була звернутися з позовною заявою до Святошинського районного суду м. Києва, який виніс рішення по справі та задовольнив вимоги [PERSON] в повному обсязі. З [PERSON] було стягнуто борг у розмірі 87 900,00 гривень. У відповідності до законодавства України, позивачу було надано Святошинським районним судом м. Києва виконавчий лист, згідно якого, державним виконавцем ДВС Святошинського РУЮ було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження. На момент подання позовної заяви відповідач свої зобов'язання по розписці не виконала. В зв'язку з чим, позивач з урахуванням суми боргу відповідача, зазначеної в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2011 року і боргу по розписці від 01.07.2016 року з урахуванням курсу НБУ на дату підписання розписки звернулась до суду із вказаним позовом. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 96 883, 97 грн., стягнути з відповідача витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 968, 84 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та погодилась сплатити позивачу суму боргу в повному обсязі, зазначивши, що, наразі, не має фінансових можливостей сплатити всю суму одразу, проте, намагається зробити це якнайшвидше. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, згідно розписки від 18.06.2009 року позивач передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 6 000,00 доларів США і 3 500,00 євро, що на момент підписання розписки становило 87 900,00 (вісімдесят сім тисяч дев'ятсот 00 коп.) гривень у відповідності з курсом перерахунку обміну валюти банку (а.с. 4). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2011 року, з [PERSON] було вирішено стягнуто борг у розмірі 87 900,00 гривень. В подальшому, було відкрито виконавче провадження (а.с.6). Після чого, з метою переривання строків позовної давності, позивач звернулась до відповідача з вимогою про підтвердження зобов'язання по боргу з боку відповідача. Підтвердження визнання відповідачем боргу перед позивачем служить особисто написана [PERSON] розписка від 01.07.2016 року на суму позики у розмірі 5 000,00 доларів США і 2 200,00 євро, що на момент подачі позовної заяви склало 184 783, 97 грн. Відповідно у поданій позовній заяві, позивач просить стягнути курсову різницю боргу, за виключенням суми, визначеної до стягнення відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2011 року. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо в договорі не встановлений строк повернення позики, то позичальник повинен повернути гроші або речі протягом 30 днів від дня пред'явлення вимоги позикодавцем (ст. 1049 ЦК України). Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту розписки, підписаної позичальником, на підставі якої доказується факт укладення договору позики і його умов, при цьому відповідач не заперечував факту укладення чи умов договору, заперечень проти позову не надавав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обов'язки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За нормою ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, з урахуванням визнання позову відповідачем, позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог у розмірі 968 грн. 84 коп (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved