Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому вказує на те, що з 12.09.2003 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з[PERSON] - відповідачем по справі. Від любу народилась донька - [PERSON], [INFO], Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Чоловік не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сім*ї, не займався вихованням дитини. Постійно не проявляв до позивачки неповагу, вчиняв сварки, зловживав спиртними напоями і бив її та дитину. Сумісне життя стало неможливим. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.05.2008 року шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №137 12.06.2008 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу видане 12.06.2008 р. 2007 року відповідач проживає окремо, а донька живе разом із позивачкою . Аліменти з відповідача [PERSON] не отримує, будь-якої участі в утриманні та вихованні доньки відповідач не приймає. З 2008 року і до цього часу [PERSON] жодного разу не провідав доньку та не виявляє бажання спілкуватися з нею. Єлизавета вчиться у 3-у класі школи №98 в м.Запоріжжя. Батько жодного разу не прийшов до школи, не цікавився як вчиться вона. Коли дитина хворіла, він не відвідував її, не цікавився чи є в позивачці гроші на ліки, не забезпечував необхідним харчуванням та ліками. 2013 року [PERSON] хотіла повезти доньку на море у Болгарію, потрібно було взяти дозвіл у батька, але т його не знайшли. Дочка залишилась без оздоровчих процедур і в зиму часто хворіла. Таким чином,відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що у відповідності до п.2 ст.164 Сімейного кодексу України дає підставу позбавити його батьківських стосовно дитини. У 2014 році позивачка зустріла чоловіка, з яким бажає укласти шлюб. Він полюбив її доньку, піклується про неї, вчить з нею уроки. Вона зве його батьком і він бажає вдочерити її. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд позбавити [PERSON], батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, а також шляхом оголошення в газеті «Запорізька січ» про виклик до суду на 16.11.2015 р. Про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасника судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, як органу опіки та піклування, а також, прокурор в судовому засіданні проти позову не заперечували. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні. Довідкою Запорізького колегіуму № 98 Запорізької міської ради від 30.09.2015 року та запорізької дитячої школи мистецтв № 1 від 28.09.2015 р. згідно з якими виховання дитини здійснює лише матір (а.с.43), довідкою Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 22.06.2015 р. про розмір аліментів, згідно з якою загальна сума заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] станом на 01.06.2015 р. складає 43365,09 грн. (а.с.9); свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.4); свідоцтвом про народження [PERSON] від 05.04.2005 р. (а.с.9); довідкою з місця проживання, згідно з якою малолітня [PERSON] проживає разом з матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS](а.с.5) висновком органу опіки та піклування від 22.10.2015 р., згідно з яким встановлені підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.46,47). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а на теперішній момент є єдиним заходом впливу на [PERSON], який свідомо не виконує батьківських обов'язків. Згідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті 12 цього Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці». Згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування , а також другі особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved