Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила визнати за нею та відповідачем по 1/2 частині земельної ділянки, розташованої на [ADDRESS], кадастровий номер 1410136300:00:011:1205 в порядку спадкування за законом після смерті їхньої матері [PERSON]. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним в позові, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 24.01.1995 р., [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0021 гектарів, розташовану на [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку 20.12.2013 р. прізвище [PERSON] змінено на «[PERSON]», а у подальшому з «[PERSON]» на «[PERSON]». [INFO] року [PERSON], мати позивача та відповідача, померла (а.с.15). Спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги є позивач, [PERSON], та відповідач [PERSON]. З метою отримання спадщини за законом, сторони по справі звернулись до Першої Донецької державної нотаріальної контори. Постановою від 05.12.2013 р. сторонам по справі було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій є те, що процес приватизації земельної ділянки, розташований під гаражним боксом, відбувався без урахування іншого спадкоємця - [PERSON], а саме без участі позивача, як спадкоємця. Суд зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю від 24.01.1995 року виданий [PERSON] ніким не оскаржувався, тому є чинним. Згідно ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ч. 1 ст. 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved