Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду; 2. Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; 3. Призначити стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання спільної дитини [PERSON] у розмірі 6 (шість) прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку (на момент подання позову розрахункова сума аліментів складає 10 194 грн) щомісячно із автоматичним індексуванням при зміні прожиткового мінімуму; 4. Призначити стягнення з Відповідача [PERSON] оплату додаткових витрат на утримання спільної дитини у дошкільному дитячому закладі у сумі частки 4 000 грн щомісячно на момент подання позову, яка не входить у суму аліментів; 5. Судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.06.2015 зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, від якого мають малолітню дочку, [PERSON] , [INFO] . Шлюб виявився невдалим та пошуки взаєморозуміння не призвели до створення сім`ї. Перемовини подружжя щодо добровільного врегулювання в інтересах дитини закінчились 22.09.2019 та з цього моменту компроміси та примирення стали неможливими. Не зважаючи на те, що нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів на дитину сторонами не був укладений, з вересня 2016 року діяла та продовжує діяти домовленість, за якою відповідач надає у готівковій формі гроші на утримання спільної дитини у розмірі 1/3 свого заробітку, що на момент подання позову складає 10 000 грн щомісячно. Вказана грошова сума, на думку позивача, фактично відповідає розміру 6 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. За обопільною згодою сторін утримання малолітньої дитини у приватному дошкільному закладі «Малинки» розподіляється між ними у розмірі 4 000 грн - відповідачем та 2 500 грн - позивачем, що не входить до суми аліментів. Дитина проживає разом із матір`ю та сторонами було узгоджено умови і порядок спілкування відповідача із дитиною. Спір про розподіл спільного майна подружжя відсутній. Більше двох років подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, сумісно не проживає та не веде спільного господарства. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року відкрито провадження у цій цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки. Вказану ухвалу суду разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем [PERSON] отримано 03 грудня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Ухвалою суду від 14 січня 2020 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначення аліментів на дитину, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про поновлення строку на подання відзиву; відзив та письмові докази долучені на його обґрунтування залишено без розгляду. У зв`язку з залишення без розгляду відзиву відповідача на позовну заяву, судом не було прийнято відповідь позивача на відзив, що надійшла до суду 10.02.2020. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів, витребування доказів; письмові докази долучені до клопотання позивача від 10 березня 2020 року (вх. 16991), повідомлення про власні доходи позивача від 10 березня 2020 року (вх.16990), клопотання про витребування доказів від 10 березня 2020 року (вх.16993) залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлений позов, з підстав викладених у ньому, та просила задовольнити. Зазначила, що проживає із дитиною окремо від відповідача з вересня 2016 року. Кожен місяць відповідач перераховує на її картку 1/3 частину від його заробітку, що складає приблизно 7 000 - 12 000 грн. Позивач працює та її дохід становить 10 000 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні визнала позов у частині позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки сторони разом не проживають з травня 2018 року та з цього часу не ведуть спільного господарства. Щодо посилань позивача на ведення перемовин про укладення договору щодо утримання дитини, то відповідних доказів позивачем не надано. В середньому відповідач перераховує на утримання дитини 6 000 грн щомісячно та саме цю суму він має можливість сплачувати на утримання дитини в якості аліментів. Будь-яке рухоме чи нерухоме майно у відповідача відсутнє. Щодо додаткових витрат на дитину, то позивач не надала доказів, що підтверджують наявність угоди між сторонами щодо цього, тому у задоволені позовних вимог у цій частині просить відмовити. Відповідач працює офіційно та має дохід 25 000 грн, інших доходів не має. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений. Вислухавши позиції позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить наступного. Згідно із положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 25 червня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис №1281. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 27). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 27.03.2017 № 34/2468 (а.с. 32). [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Києва, 11 січня 2019 року змінила прізвище на [PERSON] , про що Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 5 (а.с. 29). В подальшому, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Києва, 07 травня 2019 року змінила прізвище на [PERSON] , про що Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 88 (а.с. 30). Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 41873218 від 06.08.2019 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). У відповідності до положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому позов [PERSON] в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення аліментів та додаткових витрат із відповідача на утримання малолітньої дитини, суд приходить наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно із ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. За приписами ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із матеріалів справи убачається, що малолітня дитини проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини. Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги надані суду докази, оцінюючи їх з позиції належності та допустимості, враховуючи часткове визнання позову відповідачем у частині стягнення аліментів, а також те, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, приймаючи до уваги вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини у дошкільному дитячому закладі у сумі частки 4 000 грн, то у її задоволенні слід відмовити за відсутності у матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів на її обґрунтування, а також, враховуючи заперечення сторони відповідача. Згідно із ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову в частині стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial