Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначає, що житловий будинок по [ADDRESS] був побудований її дядьком - [PERSON] на фундаменті, придбаному ним згідно договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1962 року. За період життя з 1962 по 1975 рік [PERSON] побудував житловий будинок та надвірні будівлі, здійснював прибудови до будинку, на земельній ділянці насадив сад та використовував землю під город. [INFO] [PERSON] помер. Позивач [PERSON] є племінницею [PERSON], який був рідним братом її матері - [PERSON], померлої [INFO]. За життя [PERSON] був неодружений, власних дітей не мав. Позивач разом з родиною підтримувала дружні стосунки з ним, допомагали по господарству, в будівництві. Наприкінці 2000 року стан здоров'я [PERSON] різко погіршився, тому з початку 2001 року позивач за його проханням та згодою почала користуватись належним йому будинком та надвірними будівлями. В січні 2001 року позивачем було зроблено ремонт у кімнатах, навесні цього року позивач разом з чоловіком посадили город, доглядали його та обробляли,провели ремонт зовнішніх стін будинку. Після завершення осінніх робіт позивач кожного тижня їздила з м. Харкова до дядька, який залишався в будинку сам, готувала йому їжу, прибирала, доглядала господарство. В 2002 році крім догляду за садом та городом позивач з чоловіком відремонтували в будинку піч, вікна, провели утеплення будинку. Сам [PERSON] в цей час хворів на кардіосклероз, його також доглядали. Ще за життя він говорив позивачу про те, що все належне йому майно залишиться їй. [INFO] [PERSON] помер. Позивач за власні кошти його поховала і з того часу продовжує використовувати житловий будинок з надвірними будівлями, що належали її покійному дядьку, як свої власні, здійснює за ними необхідний догляд та ремонт, обробляє земельну ділянку, за яку сплачує орендну плату та податки згідно договору оренди від 11.06.2004 року. Крім того, позивач уклала договір на електропостачання. В 2010 році позивач виготовила технічний паспорт на житловий будинок. Але під час оформлення документів виявилось, що право власності [PERSON] на даний житловий будинок з надвірними будівлями не було ним оформлене та зареєстроване, заповіту він також не залишив. Позивач [PERSON] постійно проживає в даному будинку значний час, доглядає за ним. На підставі цього просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала і просила задовольнити, поскільки вона значний час користується даним будинком, надвірним будівлями та присадибною земельною ділянкою, підтримує в їх належному стані, і хоче оформити право власності на будинок, але за життя її дядько не встиг написати заповіт, і це на даний час перешкоджає їй оформити право власності, інших спадкоємців у померлого [PERSON] немає. Представник відповідача - Талалаївської селищної ради Михайлюк Т.В. - в судовому засіданні позов [PERSON] визнала і не заперечувала проти його задоволення, так як позивач та її сім'я значний час утримують даний будинок у належному стані, сплачують необхідні платежі, тому вона не заперечує, щоб за позивачем визнали в судовому порядку право власності на будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю, так як ніяким іншим шляхом оформити це право на даний час неможливо. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і тому заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Приписами ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, виходячи із змісту положень ст.344 ЦК України необхідними умовам для визнання права власності за набувальною давністю є: наявність законного об'єкту володіння, який не є власністю володільця; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність. Тобто, позивачем при зверненні до суду про визнання права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 60 ЦПК України повинно бути доведено факт добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння майном. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Пунктом 11 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність підлягає врахуванню добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як володілець, протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Усі вищезгадані ознаки повинні мати місце одночасно, відсутність хоча б однієї з них не дає можливості визнати право власності за набувальною давністю. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Беручи до уваги, що предметом позову у даній справі є визнання права власності на майно за набувальною давністю, необхідно встановити: обставини справи, за якими виникло володіння спірним майном, чи підпадає це володіння під ознаки безтитульного (незаконного) володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне); особу, яка є власником спірного майна. Судом встановлено, що 13.10.1962 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, за яким [PERSON] придбав фундамент, який згідно викіпіровки знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 5-6). Згідно копії карточки прописки у житловому будинок по [ADDRESS] значився зареєстрований [PERSON] з 1984 року (а.с.7). Той факт, що позивач [PERSON] являється племінницею [PERSON] підтверджується копіями свідоцтв про народження (повторного) [PERSON] серії [NUMBER] від 27.12.1967 року, у якому у графі «Батько» зазначено [PERSON], у графі «Мати» - [PERSON] (а.с.8); копією свідоцтва про народження [PERSON] (Повторного) серії [NUMBER] від 07.04.1962 року, у якому у графі «Батько» зазначено [PERSON], у графі «Мати» - [PERSON] (а.с.8); копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 11.07.1955 року, у якому у графі «Мати» зазначено [PERSON] (а.с.9); копією свідоцтва про укладення шлюбу від 31.07.1977 року, згідно з яким [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.06.1986 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.12.2002 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Позивач [PERSON] здійснила його поховання за власні кошти, що підтверджується довідкою Талалаївської селищної ради від 02.01.2003 року (а.с.13). Позивач [PERSON] являється спадкоємицею після смерті [PERSON] згідно поданої нею заяви до Талалаївської державної нотаріальної контори від 29.10.2009 року (а.с.22). У 2004 році між [PERSON] та Талалаївською селищною радою було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0, 1743 га терміном на 5 років, який продовжено рішенням сесіє від 23.07.2009 року на 5 років згідно відмітки на останній сторінці договору (а.с.14-15). Даний договір рішенням 13 сесії 6 скликання Талалаївської селищної ради від 29.04.2014 року продовжений ще на 5 років (а.с.16). Згідно наданих позивачем до суду копій квитанцій, вона регулярно здійснювала сплату орендної плати (а.с.23-25). Крім того, позивачем укладений договір про користування електричною енергією від 30.07.2009 року на обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.20-21). Прилуцьким МБТІ 09.09.2010 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] без зазначення власника даного будинку (а.с. 27 - 31). Згідно даного технічного паспорту вартість даного будинку складає 47576 грн. Згідно довідки про реєстрацію місця перебування, виданої відділом служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Талалаївського РВ УМВС від 13.08.2010 року [PERSON] зареєструвала своє місце перебування по [ADDRESS] з 13.08.2010 року по 13.02.2011 року (а.с.34). Згідно висновку відділу містобудування та архітектури Талалаївської РДА від 26.08.2014 року, зробленого після обстеження житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], даний житловий будинок з надвірними будівлями відповідають державним будівельним нормам та не впливають на градобудівельну ситуацію вулиці. За результатами проведеної 28.08.2014 року перевірки відповідності санітарним нормам і правилам будинку та надвірних будівель за адресою [ADDRESS] встановлено, що дані об'єкти та їх розміщення відповідають вимогам ДБН «Будинки і споруди. Житлові квартири. Основні положення», що підтверджується актом Прилуцького міськрайонного Управління ГУДСЕС у Чернігівській області від 28.08.2014 року. Згідно довідки Талалаївського районного сектору Управління Держтехногенбезпеки в Чернігівській області від 02.09.2014 року при перевірці житлового будинку та надвірних будівель по [ADDRESS] порушень, які б могли привести до виникнення пожежі, виявлено не було. Той факт, що позивач [PERSON] доглядала свого дядька, а після його смерті з 2002 року користується житловим будинком по [ADDRESS], утримує його в належному стані, використовує присадибну земельну ділянку, сплачує орендну плату за землю та комунальні послуги, підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] Тобто, в судовому засіданні належними і допустимими доказами встановлено, що позивач [PERSON] здійснює володіння будинком, який не є її власністю, та в установленому законом порядку введений в експлуатацію. Тобто, позивач добросовісно заволоділа чужим майном, оскільки набула його способом, який не суперечить основам правопорядку та загальним засадам цивільного судочинства, крім того, володіння майном - будинком - здійснюється відкрито, власника будинку немає, будь-яких вимог за час, що пройшов з 2002 року, на будинок ніхто не пред'являв. Тобто, наявні всі необхідні умови для визнання права власності на будинок за набувальною давністю, позивачем було надано до суду належні і допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, вони досліджені судом в судовому засіданні, і суд, проаналізувавши ці докази, приходить до переконання, що позивачем у відповідності до ст. 60 ЦПК України доведено факт добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння будинком та надвірними будівлями. Згідно п.8 Прикінцевих та Перехідних положень до Цивільного кодексу України правила ст. 314 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Так як Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року, відлік набувальної давності виникає з 01 січня 2001 року і право набуття на майно дозволяється за даною підставою з 01 січня 2011 року. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що [PERSON] володіє будинком безперервно з 2002 року, що не заперечується відповідачем та підтверджено свідками в судовому засіданні, строки, передбачені цивільним законодавством для визнання права власності за набувальною давністю дотримано, протягом вказаного періоду ніхто не заявив вимог про витребування будинку, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved