Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому уточнивши позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на 2/3 (дві третіх) ідеальні частки квартири [ADDRESS] та на 2/3 (дві третіх) ідеальні частки квартири [ADDRESS], у спільному майні подружжя. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказує на те, що із 16 липня 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2014 року розірвано. У даному шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачем. За час шлюбу, ними, за спільні кошти, набуто майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме: придбано квартиру [ADDRESS], згідно Договору купівлі-продажу квартири від 25.11.2003 року, укладеного між продавцем [PERSON] та матірю відповідача [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] та квартиру №17 в будинку №29 а по вул. Кн. Острозького в м. Тернополі, яка придбана на підставі Договору купівлі-продажу /ВКІ 422089/ від 28.03.2008 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2015 року було ухвалено стягувати із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], в твердій грошовій сумі, в розмірі 600 грн. щомісячно. На думку позивача, коштів, які надає відповідач недостатньо для фізичного та духовного розвитку дитини. Розмір присуджених судом аліментів на утримання дочки [PERSON] становить менше половини прожиткового мінімуму, а тому позивач просить врахувати ці обставини щодо недостатності сплачуваних аліментів, відступивши від принципу рівності часток, визнати за позивачем право власності на 2/3 ідеальних частки спірного нерухомого майна. Позивач [PERSON] та представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечили та суду пояснили, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] для свого сина [PERSON] за власні кошти, отримані згідно договору позики від 20.11.2003 року, тому спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, згідно ч.3 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди. На підставі укладеного в королівстві Великобританії контракту від 11.11.2007 року, [PERSON] отримана премія в розмірі 30\~000 англійських фунтів стерлінгів. За вказані кошти, ним була придбана квартира [ADDRESS], яка також не є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи наведене обставини просить відмовити у позові за його безпідставністю. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі із 16 липня 1998 року, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2014 року розірвано. У даному шлюбі в них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Як вбачається із Договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON], що діє від імені [PERSON] по дорученню, посвідченому [PERSON], консулом Консульського відділу Посольства України у Сполученому Королівстві Великобританії та Північній Ірландії, 03 січня 2002 року за реєстровим №572/0003, купила трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Загальна площа вказаної квартири 87,6 кв.м., житлова, 48,4 кв.м. Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 28 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), продавець передав, а покупець прийняв у власність нерухоме майно, а саме квартиру №17, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул..Кн.Острозького,29. Продажна вартість об»єкту склала 11\~000 гривень. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССК №276555, виданого 04.04.2008 року, [PERSON], на підставі Договору купівлі-продажу ВКІ 422089 /28.03.2008 року/, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №2007, на праві приватної власності належить квартира №17 по вул. Кн..Острозького, 29 в м. Тернополі. Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи №450/451/452/15-22 від 15.12.2015 року, ринкова вартість квартири №17 по вул. Кн..Острозького, 29 в м. Тернополі на момент проведення експертизи становить 518\~021,0 грн., ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент проведення експертизи становить 1 341442,0 грн. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила суду обставину щодо укладення нею договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2003 року, відповідно до якого вона діючи від імені свого сина [PERSON] купила трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначила суду, що спірний об»єкт нерухомості був придбаний нею за кошти згідно договору безпроцентної позики від 20.11.2003 року від [PERSON] Була обізнана, що її син [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON], укладала спірний правочин в присутності [PERSON], а тому зазначений об»єкт нерухомості може бути спільною власністю подружжя. В подальшому будь яких дій щодо реєстрації зазначеного нерухомого майна за собою не вчиняла. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, яке придбане подружжям у шлюбі, належить чоловіку та дружині на праві загальної сумісної власності. [PERSON] зі ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на розподіл майна, яке їм належить на праві загальної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі розподілу майна, яке є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідно грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Суд вважає, що спірні квартири, поділ яких просить здійснити позивач належать до спільного майна подружжя [PERSON], оскільки їх придбано під час перебування у шлюбі [PERSON] із [PERSON] Також суд зазначає, що зазначене майно слід віднести до спільного майна подружжя, здійснивши його поділ, оскільки його було придбано для потреб сім»ї [PERSON]. Щодо твердження відповідача та його представника про те, що спірну квартиру [ADDRESS] було придбано за кошти матері відповідача [PERSON], які вона отримала на підставі укладеного договору позики грошей від 20.11.2003 року, суд не бере до уваги, оскільки [PERSON] укладаючи правочин купівлі продажу спірної квартири діяла від імені свого сина [PERSON], знаючи, що останній перебуває у шлюбі із [PERSON] Крім цього, суд зазначає, що в подальшому було вчинено усі дії щодо реєстрації зазначеного майна за [PERSON], при цьому [PERSON] не зверталась до суду із позовом про визнання його майна особистою приватною власністю. Також, суд не бере до уваги твердження відповідача та його представника про те, що квартира [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON], оскільки придбана за кошти отримані ним внаслідок виконання договору про надання послуг від 02 квітня 2004 року, оскільки вважає, що кошти, за які було придбане зазначене спірне майно є спільною власністю подружжя, оскільки є винагородою за виконану відповідачем роботу під час перебування у шлюбі та які в подальшому було використано в інтересах сім»ї, а тому зазначене нерухоме майно підлягає поділу, як об»єкт спільного майна подружжя. Також, суд вважає, що розмір часток сторін у спірному майні є рівними, виходячи із положень зазначених ст.70 СК України. При цьому,суд вважає, що твердження позивача в частині відступлення від рівності часток в сторону збільшення через утримання позивачем неповнолітньої дитини не заслуговують на увагу, оскільки [PERSON] одержує аліменти, які стягуються із позивача на неповнолітню дочку на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 серпня 2015 року, які є достатнім для її забезпечення. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя підлягають до часткового задоволення, а тому, слід провести поділ майна подружжя та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальна площа квартири 87,6 кв.м., житлова, 48,4 кв.м. та на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальна площа квартири 30,2 кв.м., житлова, 21,4 кв.м. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь [PERSON] понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial