Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про витребування майна, зобовязання вчинити дії. В позовній заяві зазначила, що 11 лютого 2014 року рішенням апеляційного суду Запорізької області визнано недійсною біржову угоду купівлі-продажу автомобіля «Лексус RХ 400 Н», державний номер [NUMBER], укладену 07.05.2008 року між [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті 26.04.2008 року спадкодавця [PERSON] на 1/8 частину автомобіля «Лексус RХ 400 Н», державний номер [NUMBER]. Разом з цим, за інформацією РСЦ МВС України в Запорізькій області спірний автомобіль до теперішнього часу зареєстрований за [PERSON] З метою проведення належної реєстрації транспортного засобу позивач звернулась до РСЦ МВС України в Запорізькій області з вимогою про скасування державної реєстрації транспортного засобу, але РСЦ МВС України в Запорізькій області позивачу було відмовлено у скасуванні реєстрації та розяснено, що вона має звернутись з вимогою про проведення перереєстрації транспортного засобу, що передбачає здійснення комплексних заходів, повязаних із перевіркою документів і дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, сплати всіх платежів за послуги, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків, відшкодування їх вартості тощо. Позивачем було направлено вимогу відповідачу по справі про надання спірного автомобілю для здійснення належної перереєстрації у територіальних органах МВС України. Вказана вимога відповідачами була залишена без розгляду, тому позивач звернулась до суду із даним позовом. Представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечує проти задоволення позову. Зазначивши, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, відповідач жодним чином не порушує право позивача, оскільки відповідач [PERSON] і її неповнолітня дочка є власниками 3/4 частини автомобілю і тому законно ним користуються. Вимоги позивача про витребування автомобілю і передачу транспортного засобу для проведення реєстрації в органах РСЦ МВС України в Запорізькій області вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представником третьої особи РСЦ МВС України в Запорізькій області подані пояснення, відповідно до яких спірний автомобіль «Лексус RX 400 H», державний номер [NUMBER], 2006 року випуску станом на 23.01.2018 року зареєстрований за відповідачем [PERSON], крім того, на вказаний транспортний засіб накладено арешт ВДВС Орджонікідзевського району. Зазначено, що у відповідності до норм Закону України «Про дорожній рух» та постанови КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 року, державна реєстрація ТЗ полягає у здійсненні комплексу заходів, повязаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідністю, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, і документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, із зазначенням осіб, які визнаються власниками ТЗ, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, на які, зокрема, накладено арешт або заборону на зняття з обліку на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Просить суд врахувати вказані обставини при ухваленні рішення по справі. Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року у даній справі було зупинено провадження до набрання законної сили рішення у справі за адміністративним позовом [PERSON] до регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, яка перебувала у провадженні Запорізького окружного адміністративного суду. Ухвалою суду від 18 січня 2018 року поновлено провадження по справі та визначено продовжити розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про витребування майна, зобовязання вчинити дії в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд винести рішення про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомляла, про день та час слухання справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, заслухавши пояснення учасників справи, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 11 лютого 2014 року рішенням апеляційного суду Запорізької області у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], треті особи: ТОВ Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання майна спільною сумісною власністю, виділ долі у спільному майні подружжя, визнання угоди недійсною та розподіл спадщини визнано недійсною біржову угоду купівлі-продажу автомобіля «Лексус RХ 400 Н», державний номер [NUMBER], укладену 07.05.2008 року між [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті 26.04.2008 року спадкодавця [PERSON] на 1/8 частину автомобіля «Лексус RХ 400 Н», державний номер [NUMBER] (а.с. 8-15). Апеляційним судом при розгляді зазначеної справи встановлено перелік майна, яке було придбано спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу (з 05.03.2005 року по день смерті спадкодавця 26.04.2008 року) за спільні кошти подружжя, в тому числі і щодо спірного автомобіля «Лексус RХ 400 Н», державний номер [NUMBER], який оформлений на імя відповідача [PERSON], але придбаний подружжям 04.10.2006 року та встановлено, що вказаний автомобіль є\~спільною сумісною власністю подружжя,\~та в разі поділу останнього 1/2 частина у цьому майні належить на праві власності саме спадкодавцеві [PERSON] та підлягає розподілу у рівних ідеальних частках, тобто по 1/8 (розрахунок: 1/2 частина: 4 особи), між 4-ма спадкоємцями за законом, які з додержанням строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Також, судом встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його мати [PERSON], повнолітня дочка [PERSON], дружина [PERSON] та малолітня дочка [PERSON] Як вбачається з Витягу з державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів вих. № Н129 від 30.05.2017 року, копією Свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серія АРС 073505 від 08.05.2008 року та не заперечується сторонами, автомобіль «Лексус RX 400 H», державний номер [NUMBER], 2006 року випуску зареєстрований за [PERSON] Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року, яка набрала законної сили (а.с. 92-94), в задоволенні позову [PERSON] до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовлено, з тих підстав, що [PERSON] не було дотримано вимоги Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (Порядок № 1388). Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року встановлено, що позивач звертався до Регіонального сервісного центру в Запорізькій області з вимогою про скасування державної реєстрації транспортного засобу, у порядку, передбаченому п. 8 та абз. 3 п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388\~(далі - Порядок № 1388), який регулює питання зняття з обліку транспортних засобів, разом з тим, судом зазначено, що для проведення державної реєстрації транспортного засобу у разі зміни власника встановлено окремі заходи, які має вжити новий власник транспортного засобу, передбачені Порядком № 1388, повязані із здійсненням комплексних заходів, що передбачають перевірку документів і дослідження ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, сплату всіх платежів за послуги, оформлення і видачі реєстраційних документів та номерних знаків, відшкодування їх вартості тощо. Також судом встановлено, що на спірний автомобіль 11.09.2008 року ВДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя накладено арешт, що підтверджується витягом з АІС «Автомобіль», а відповідно до п. 41 Порядку № 1388, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі МВС є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати: захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55). Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК (ч. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Виходячи з положень закону право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобовязує довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб. Оскільки правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений до справи відповідач відповідальним за це. Проте в порушення вимог позивачем не доведено, яким чином відповідачі порушили, не визнали або оспорили права, свободи чи інтереси позивача, не вказала яким чином їх дії чи бездіяльність унеможливили в повній мірі реалізувати позивачу свої права. Як встановлено судом, спірний автомобіль був відчужений на підставі угоди між [PERSON] та [PERSON], яка в подальшому визнана судом недійсною, а тому вимоги позивача про витребування майна із чужого незнаного володіння, зокрема, у сторін правочину, що визнаний судом недійсним, не ґрунтуються на вимогах закону. Натомість в судовому засіданні встановлено, що на спірний автомобіль відповідач [PERSON] має особисте право власності в розмірі 1/2 частки, а також в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], сама, і як законний представник неповнолітньої [PERSON], в розмірі 1/4 частки. Отже, доводи позивача, про те, що майно перебуває у чужому незаконному володінні є безпідставними. Крім того, віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі. Враховуючи, що позивач має права власності на спірний автомобіль у розмірі 1/8 його частки, а тому передбачені законом підстави для витребування спірного автомобілю в цілому відсутні. Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed