Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 02 жовтня 1993 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №26. [PERSON] вказує, що на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, причиною є те, що в них з відповідачем різні погляди на життя та сім`ю, збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Малолітніх чи неповнолітніх дітей не має та можливості розірвати шлюб в органах РАЦС не мають змоги. Підставою для розірвання шлюбу стала втрата між сторонами по справі почуття любові та взаємної поваги, взаємної довіри, тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 жовтня 1993 року, актовий запис №26, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Причиною розпаду сім`ї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати сплачені останньою, а саме, судовий збір в сумі 704,80 гривень. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved