Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку є зареєстрованим чоловік позивача, однак після припинення шлюбних відносин, а саме з 2009 року відповідач в будинку не проживає, виїхав працювати до Росії. Реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач у судове засідання не з'явилась. Від неї до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти зняття його з реєстрації за адресою: [ADDRESS] не заперечує. /а.с.11/. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.04.2008 року, позивач [PERSON] прийняла у спадщину після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією вказаного свідоцтва доданого до матеріалів справи /а.с.6/, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18673891 від 29.04.2008 року /а.с.7/ та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.8/. 14.01.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 14.01.2017 року /а.с.9/. Відповідач [PERSON] є зареєстрованим, однак не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2009 року, що підтверджується довідкою від 28.08.2018 року виданої головою квартального комітету № 105 /а.с.10/. Судом встановлено, що у зв'язку з реєстрацією відповідача у належному позивачу будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач є членом сім'ї позивача, а саме колишнім чоловіком, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у будинку судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved