Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про виселення посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 45, по вул. Трансформаторна, в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, що підтверджується рішенням Михайлівського районного суду та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З 11 жовтня 2005 року в будинку був зареєстрований співмешканець її доньки, [PERSON]. Приблизно з 2008 року стосунки між донькою позивача та [PERSON] зіпсувалися, він почав здійснювати психологічне насилля в родині, вчиняти сварки, погрожувати фізичною розправою позивачу та її доньці, тож рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 9 жовтня 2008 року, винесеним за результатом розгляду позовної заяви [PERSON], він був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою, але продовжив там фактично проживати та вчиняти вказані вище дії, що робить неможливим проживання з ним у одному будинку. Донька позивача неодноразово зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, які здійснювали перевірки її заяв, за результатами яких [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, але позитивного результату все це не дало. Подальше співмешкання з відповідачем в одному будинку може привести до тяжких наслідків, що і стало причиною її звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи викладене, просить виселити [PERSON] з належного їй житлового будинку без надання йому іншого житлового приміщення. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але від неї надійшла заява з клопотанням про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та не явки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, [PERSON] є власником житлового будинку № 45 по вул. Трансформаторна в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області на підставі рішення Михайлівського районного суду від 29 грудня 2004 року (а.с. 8). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентаризаційне бюро» номер 6664101 від 04 березня 2005 року, власником житлового будинку за № 45, розташованого в смт. Михайлівка, по вул. Трансформаторна, Михайлівського району Запорізької області є [PERSON] (а.с. 9). Згідно з рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2008 року, винесеним у справі №2-873/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа ВГІРФО Михайлівського РВ УМВС України в Запорізькій області, про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи, Михайлівський районний відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб зобовязано зняти з реєстраційного обліку у житловому будинку, розташованому за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт Михайлівка, вул. Трансформаторна, 45, [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідно до будинкової книги вказаного житлового будинку, відповідач [PERSON], [INFO], був у ньому зареєстрований із 11 жовтня 2005 року, а 21 квітня 2011 року він знятий з реєстрації місця проживання у цьому будинку (а.с. 10, 11). Згідно акту, виданого [PERSON] депутатом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області [PERSON] 06 грудня 2016 року, [PERSON] дійсно знятий з реєстрації у житловому будинку №45 по вул. Трансформаторна у смт Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, але фактично там мешкає, вживає алкогольні напої, влаштовує вдома сварки, розбив металеві двері, псує майно, з цього приводу власниця викликає поліцію (а.с. 14). Відповідно до постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року по справі №321/1474/16-п (провадження №3/321/431/2016) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт. Згідно з постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року по справі №321/107/17 (провадження №3/321/39/2017) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт. Отже з наданих доказів, судом достовірно встановлено, що подальше проживання позивача [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] є неможливим та створює несприятливі умови для позички. Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України\~розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 317 ЦК України вказує, що право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому, відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України, захист права власності забезпечується державою. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.\~\~ Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~\~ Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 116 ЖК України передбачено, що коли наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих проводиться без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 157 ЖК України,- членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці, виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку № 45, по Трансформаторна в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що, проживаючи разом з [PERSON] в належному їй житловому будинку, відповідач [PERSON] створює нестерпні умови для проживання останньої, а саме: зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, погрожує та псує належне їй майно. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved