Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10.03.2002 року по [INFO] . [INFO] в них народився син [PERSON] , який на даний час досяг повноліття та навчається на 1 (першому) курсі Волинського національного університету імені Лесі Українки факультету інформаційних технологій і математики денної форми навчання за державним замовленням освітнього рівня «бакалавр». Спільний з відповідачем син проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Зазначає, що не в змозі самостійно утримувати повнолітнього сина, оскільки працює вихователем в дошкільному закладі та має мінімальну заробітну плату, яка складає 6061 грн. на місяць, інших видів доходу вона не має. Крім того, на утриманні [PERSON] перебуває і їх з відповідачем менший син - [PERSON] , 2003 року народження, який є учнем 4-А класу початкової школи НВК «гімназія № 14 імені Василя Сухомлинського». Відповідно до Судового наказу у справі 161/5093/19, № провадження 2- н/161/107/19, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 15 квітня 2019 року, відповідача зобов`язано сплачувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття. До 10 березня 2021 року відповідач сплачував аліменти на утримання обох синів, однак вже 15 квітня 2021 року останній перерахував аліменти лише на утримання меншого сина. З 11 березня 2021 року відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не надає, хоча йому достеменно відомо про те, що син і на даний час продовжує навчання у вищому навчальному закладі, в зв`язку з чим несе витрати та потребує такої допомоги. Відповідач є працездатним, працює різноробочим за кордоном (займається ремонтними роботами) вже протягом тривалого часу та отримує заробітну плату в розмірі близько 20 000-30 000 грн. на місяць. Зазначає, що відповідач інших дітей та осіб, які перебувають на його утриманні не має. Аліментів, окрім аліментів на утримання їх з позивачкою меншого сина нікому не сплачує. Враховуючи викладене, просить суд присудити стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною 23-ох років за умови, що він буде продовжувати навчання. У судове засідання позивач та її представник подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що за час шлюбу в подружжя [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився їх спільний син - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з довідки № 03/836, виданої 31.03.2021 року Волинським національним університетом імені Лесі Українки, [PERSON] є студентом І-го курсу факультету інформаційних технологій і математики денної форми навчання за державним замовленням освітнього рівня «бакалавр» Волинського національного університету ім. Лесі України. Термін навчання: з 15.09.2020 р. по 30.06.2024 р. (а.с. 9). Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід). Судом встановлено, що [PERSON] є здоровим, працездатим, на обліку у лікарів не перебуває. Інших дітей на утриманні немає. Доказів іншого суду надано не було, а судом в ході судового розгляду не здобуто. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , суд бере до уваги ту обставину, що обов`язок по утриманню дитини, в тому числі й повнолітньої, покладається на обох батьків у повній мірі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, а тому, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 192 СК України, аліменти на дитину, яка продовжує навчання, присуджуються від дня пред`явлення позову. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулась 06.05.2021 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. На підставі ст.ст. 198-201 СК України,

Outcome: approved