Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до [PERSON], у якому зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2005 року. Під час перебування у шлюбі в них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося: кожен з них має різні погляди на сімейне життя на ведення спільного господарства. З 1 травня 2014 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, мешкають окремо один від одного. Спору з приводу місця мешкання дитини між сторонами немає, донька мешкає та буде мешкати разом з позивачем і після розірвання шлюбу. Спору щодо поділу спільного майна подружжя між ними немає. Вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Крім того, через відсутність домовленості щодо сплати аліментів на дитину, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини у судовому порядку. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]», а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача до її повноліття Сторони до судового засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі у попередньому судовому засіданні, позивач на позовних вимогах наполягала, відповідач позовні вимоги визнав. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмово просив розглянути справу без його участі. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явилися до суду. Відповідно до частини четвертої статті 130 Цивільно-процесуального кодексу України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення рішення. Згідно з частиною першою статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 09 грудня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецькій області між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 377 (а.с. 8). Під час перебування у шлюбі в сторін народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сiмейного кодексу України, шлюб припиняється внаслiдок його розiрвання. Вiдповiдно до частини другої статті 112 Сiмейного кодексу України, суд постановляє рiшення про розiрвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б iнтересам одного з них, iнтересам їхнiх дiтей, що має iстотне значення. Таким чином, оцiнивши зiбранi по справi докази, суд вважає, що шлюб мiж сторонами слiд розiрвати, так як сторони створити мiцної сім'ї за час спiльного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подружнi стосунки припинилися, подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б їхнiм інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цієї підстави суд вважає, що позивачу необхідно залишити прізвище «[PERSON]», оскільки вона просила про це в своїй заяві. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дитини є стягнення аліментів за рішенням суду. Згiдно зі статтею 182 Сiмейного кодексу України при визначеннi розмiру алiментiв суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника алiментiв, наявність у платника алiментiв інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, iншi обставини, що мають істотне значення. Розмір алiментiв на дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач у своїй заяві визнав позовні вимоги позивача, тобто він згодний надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання доньки у обсязі заявленому позивачем (а.с. 15). Згідно з вищевикладеним, з урахуванням обставин, викладених в статті 182 Сімейного кодексу України, суд, вважає, що з вiдповiдача на користь позивача на утримання доньки підлягають стягненню аліменти в розмiрi 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. На підставі вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з вiдповiдача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. На пiдставi ст.ст.104, 105, 110, 112, 113, 180, 182 Сiмейного кодексу України,

Outcome: approved