Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у [ADDRESS]: на ? частину - в порядку забудови, на 3/4 частини - в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], що помер [INFO] року у місті Харкові та який у свою чергу успадкував ? частину зазначеного житлового будинку після смерті своєї матері [PERSON], що померла [INFO] року у місті Харкові. Позивач посилається на те, що у 1973 році вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] для мешкання своєї сім'ї, за сімейні кошти, на місці старого непридатного для мешкання будинку за адресою: [ADDRESS], побудували новий будинок, який був узаконений Рішенням Виконкому Червонозаводської районної ради народних депутатів міста Харкова за №270/43 від 18.06.1983; свідоцтва на право власності на нерухомість були видані попереднім власникам: [PERSON] та його матері [PERSON], по 1/2 частині кожному. [PERSON] у новому будинку не проживала, [INFO] вона померла; спадщину після смерті [PERSON] у вигляді грошового внеску прийняли її чоловік [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], що між спадкоємцями відбулась домовленість, за якою ? частину житлового будинку по [ADDRESS], зареєстровану на [PERSON], отримує в порядку спадкування тільки її син, чоловік позивачки [PERSON], як його фактичний забудовник. Позивач зазначає, що спадкоємці [PERSON] та їхні нащадки не порушували сімейної домовленості, ніхто не претендував на будинок по [ADDRESS]; зі свого боку [PERSON], не претендував на спадщину після батька [PERSON], померлого [INFO], у вигляді іншого житлового будинку подружжя, яку прийняв його брат [PERSON], а після смерті останнього його спадкоємці першої черги. Після смерті чоловіка [PERSON] [INFO] позивач прийняла спадщину, як особа, що проживала із чоловіком однією сім'єю, від спадщини не відмовилась. Дочка спадкодавцю [PERSON] та його онука [PERSON], за правом представлення, спадщину не приймали, на неї не претендують. Позивач посилається на те, що підставою її звернення до суду із відповідним позовом, є відмова державного нотаріуса у видачі їй свідоцтва на спадкову нерухомість у цілому. Оскільки спадкоємці [PERSON] , які прийняли після неї спадщину на грошовий внесок, у подальшому під час свого життя не звертались за отриманням свідоцтва на спадкову нерухомість, у її володіння не вступали, у будинку ніколи не мешкали, після смерті цього не зробили їхні спадкоємці, виконуючи сімейну домовленість, позивач вважає, що вона має право звернутись до суду з дійсним позовом. Позивач вважає себе власником ? частини житлового будинку, як дружина забудовнику [PERSON], після його смерті вона продовжує виконувати всі обов'язки власнику, проживає у будинку, іншого житла не має. У своїй заяві до суду від 02.11.2017 [PERSON] просила слухати справу у її відсутності, свої вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] надали судові письмові заяви, у яких просили слухати справу та ухвалити рішення по справі у їхньої відсутності, проти позову не заперечували, підтвердили всі обставини, викладені позивачем у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не прибули, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Заяв щодо слухання справи у їхньої відсутності не надавали. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення позову по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], належить за правом власності [PERSON] та [PERSON] - по ? частині кожному, відповідно Свідоцтвам на право особистої власності на жилий будинок на ім'я кожного, виданим 19.07.1983 року ЖЕО Червонозаводського району, на підставі рішення виконкому Червонозаводської районної Ради народних депутатів №270/43 від 08.06.1983 про оформлення правовстановлюючого документу на будинок, побудований замість старого непридатного до житла. Право власності належним чином зареєстроване КП «ХМБТІ» 09.08.1984, за р. №535/4. Як вбачається з Будинкової книги, у будинку постійно зареєстровані з 1964 року [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] та члени їхньої сім'ї; [PERSON], її син [PERSON] та її чоловік [PERSON] у будинку зареєстровані не були. [INFO] року у місті Харкові, у віці 64 років померла [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову ХМУЮ зроблений актовий запис за №3464. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкування після неї відбулось на підставі діючого на той час закону, а саме ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963 р.). Спадкоємцями [PERSON] за законом, першої черги були: чоловік [PERSON], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON],[INFO] Згідно інформації Харківського обласного державного нотаріального архіву від 22.02.2016 за №417/01-20, наданого на запит Першої ХДНК після померлої [INFO] [PERSON], що постійно мешкала в м.Харкові по вулиці Ванди Василевської, 16, 29.10.1984 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON]; заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №846 та заведено спадкову справу №503/84. Чоловік спадкодавцю - [PERSON] та її сини [PERSON], [PERSON] сумісно звернулись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину та 15.03.1985 отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий рахунок спадкодавцю, що вбачається з повідомлення Харківського обласного державного нотаріального архіву за №417/01-20 від 22.02.2016. Дочка [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняла, на неї ніколи не претендувала. На спадкове майно у вигляді ? частини житлового будинку по [ADDRESS] свідоцтва про право на спадщину не видавались. Як повідомила позивач між спадкоємцями [PERSON] відбулась домовленість, згідно якої зазначене спадкове майно прийняв тільки її старший син [PERSON], який разом із дружиною побудував будинок, здійснював відносно нього всі права та обов'язки його власнику, постійно проживав у ньому разом зі своєю сім'єю. Свої спадкові права на зазначену спадкову частину будинку [PERSON] своєчасно не оформив. Відповідно до вимог ст. 562 ЦК України ( в редакції 1963 року), розподіл спадкового майна відбувається за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину. Факт того, що між спадкоємцями існувала домовленість щодо розподілу спадщини та вона ніколи спадкоємцями не порушувалась, свідчать такі обставини: чоловік спадкодавцю [PERSON] та її молодший син [PERSON] за свідоцтвом на спадщину у вигляді частини будинку по [ADDRESS] при житті не звертались, у будинку не проживали, зареєстровані у ньому не були. Останні разом із матір'ю [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані у подружньому будинку [ADDRESS] При цьому [PERSON] на спадкові частки матері, а у подальшому й батька, у цьому будинку не претендував. 25.06.1996 у місті Харкові помер [PERSON]. Спадщину після його смерті у вигляді житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS], прийняв та нотаріально оформив на нього право власності тільки молодший син спадкодавцю [PERSON], що вбачається з Інформації Харківського обласного державного нотаріального архіву від 10.03.2016 за №604/01-20, наданого на запит Першої ХДНК. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 13.10.2016 р. за № 00017209960, 04 грудня 2000 р. у місті Харкові помер [PERSON]. Спадщину після його смерті прийняв його син [PERSON] та оформив свої спадкові права на батьківський будинок по [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] р. Ніхто зі спадкоємців [PERSON] на частину будинку по [ADDRESS] ніколи не претендував. [INFO] у місті Харкові у віці 71 року помер чоловік позивачки [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову ХМУЮ зроблений відповідний актовий запис за №1022. Заповіту [PERSON] не залишив. Його спадкоємцями за законом першої черги є: дружина [PERSON], з якою він знаходився у зареєстрованому шлюбі з 21.11.1964, актовий запис за №6082, зроблений у Харківському Палаці одруження, дочка [PERSON], [INFO], за правом представлення після померлого [INFO] [PERSON] онука [PERSON], [INFO]. Спадщину після [PERSON] прийняла дружина, позивачка [PERSON], шляхом звернення із відповідною заявою до Першої ХДНК 29.06.2011, про що нотаріусом до Спадкового реєстру внесено реєстровий запис за №51353545 та заведена спадкова справа за №467/2011. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач не подавала заяви про відмову від спадщини, продовжує проживати у спадковому будинку, здійснює відносно нього всі права та обов'язки власнику. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] за прийняттям спадщини після батька та діда до нотаріусу не звертались, в судовому порядку на частину спадщини на нерухомість не претендують. До складу спадщини після смерті [PERSON] надходить ? частини житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS], належні йому, як забудовнику за Свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 19.07.1983 р. та отримані в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] Позивачка звернулась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після чоловіка [PERSON]. Державним нотаріусом Першої ХДНК [PERSON] 25.11.2016 відповідною Постановою було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що її чоловік своєчасно не оформив свої спадкові права на нерухомість після смерті своєї матері, а тому документально встановити об'єм спадкового майна неможливо. Зазначена обставина є перепоною для оформлення позивачкою своїх спадкових прав у нотаріальному порядку після смерті [PERSON], що й вимусило її звернутись до суду із позовом. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. Відповідно до п.3 Роз'яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачка належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, якому на час смерті належав, але не був частково оформлений житловий будинок, розташований по [ADDRESS] у м.Харкові. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу захисту, позивачка обґрунтовано звернулась з позовом до суду за захистом свого спадкового права шляхом визнання за нею права власності. Аналізуючи зазначені вище обставини переходу спадщини, суд надходить до висновку, що позивач [PERSON] на законних підставах претендує на ? частину житлового будинку [ADDRESS], як на частку спільного майна подружжя в порядку забудови та на ? частини будинку в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON], який у свою чергу прийняв спадщину після своєї матері [PERSON] у встановленому законом порядку шляхом подання заяви у державну нотаріальну контору та вступив в управління та володіння спадковим майном - ? частиною житлового будинку по [ADDRESS]. Інші спадкоємці [PERSON], хоча й прийняли спадщину в частині отримання грошового внеску, до часу своєї смерті самі не звертались до нотаріуса за отриманням свідоцтв на нерухоме майно спадкодавця, у володіння спадщиною не вступали, у будинку не мешкали; цього не зробили до теперішнього часу їхні спадкоємці. Між спадкоємцями подружжя [PERSON] та [PERSON] існувала та виконувалась домовленість щодо розподілу спадщини після смерті батьків, яка підтверджується належними доказами. За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріусу за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, відповідно до ст.1297 ЦК України. Встановлені судом факти та обставини щодо успадкування позивачкою спірної нерухомості підтверджуються належними доказами, які містяться у матеріалах справи, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved