Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на квартиру та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.12.2013 року позивач придбала квартиру [ADDRESS], на прилюдних торгах, які проводились в порядку виконання судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майно, належне відповідачу, зокрема на зазначену квартиру. Позивач визнана переможцем торгів, сплатила вартість квартири, у звязку з чим останній було видано свідоцтво та зареєстровано право власності на дану квартиру. Проте, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.12.2014 року, у цивільній справі №127/627/14-ц за позовом [PERSON] до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-консалтинговий центр», [PERSON], приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», треті особи: [PERSON], товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання звіту про оцінку майна, прилюдних торгів, протоколу прилюдних торгів та свідоцтва недійсними, визнання дій державного виконавця неправомірними, позов задоволено частково, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна квартири [ADDRESS], належної [PERSON] та Протокол №28/168/13/А-1 від 05.12.2013 року проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю фізичної особи [PERSON]; визнано недійсним свідоцтво від 18.12.2013 року, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №5199, щодо права власності Реви [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, незважаючи на те, що прилюдні торги, на яких позивачем придбано квартиру, були визнані недійсними, а також визнано недійсним свідоцтво про право власності позивача на квартиру, на даний час державна реєстрація права власності на квартиру залишається за позивачем. Проте, відповідач продовжує вважати себе власником квартири та не визнає право позивача на вищезазначене майно, у звязку з чим вживає заходи щодо повернення квартири. А тому, позивач вважає, що її право власності на придбану квартиру є невизнаним, а враховуючи дії відповідача також і спірним. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]; визнати відповідача таким, що втратив право володіння, користування та розпорядження квартирою №41 у будинку №2/1 по вул. Привокзальній в м. Вінниці. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 05.12.2013 року позивач придбала квартиру [ADDRESS], на прилюдних торгах, які проводились в порядку виконання судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майно, належне відповідачу, зокрема на зазначену квартиру. Позивач визнана переможцем торгів, сплатила вартість квартири, у звязку з чим останній було видано свідоцтво та зареєстровано право власності на дану квартиру. Проте, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.12.2014 року, у цивільній справі №127/627/14-ц за позовом [PERSON] до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-консалтинговий центр», [PERSON], приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», треті особи: [PERSON], товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання звіту про оцінку майна, прилюдних торгів, протоколу прилюдних торгів та свідоцтва недійсними, визнання дій державного виконавця неправомірними, позов задоволено частково, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна квартири [ADDRESS], належної [PERSON] та Протокол №28/168/13/А-1 від 05.12.2013 року проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю фізичної особи [PERSON]; визнано недійсним свідоцтво від 18.12.2013 року, видане приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №5199, щодо права власності Реви [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.7-9, 10-12). Зі змісту вказаних рішень вбачається, що підставою для прийняття відповідних рішень про визнання прилюдних торгів недійсними є сплив на момент їх проведення шестимісячного строку чинності звіту про оцінку квартири. Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 01.01.2013 року, рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яка згідно ст.3 цього закону є обовязковою і означає офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34632453 від 06.03.2015 року, реєстрація права власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва від 18.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №5199, відбулась за позивачем 24.12.2013 року. Фактом реєстрації права власності на квартиру за позивачем підтверджено перехід такого права до неї та відповідно припинення даного права у відповідача, який з цього моменту право власності втратив. Таким чином, незважаючи на визнання свідоцтва позивача про придбання майна з прилюдних торгів недійсним, реєстрація припинення права власності позивача на спірну квартиру не відбулась, а тому остання являється власником спірної квартири, оскільки саме по собі набрання законної сили рішення суду про визнання свідоцтва про придбання позивачем майна з торгів недійсним не означає автоматичне позбавлення її в цей же час права власності на квартиру та набуття такого права відповідачем до офіційного визнання державою фактів припинення, переходу чи набуття прав власності на спірну квартиру. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тому, враховуючи, що наразі власником спірної квартири являється позивач, оскільки державна реєстрація права власності на дану квартиру за нею зареєстрована у встановленому законом порядку, натомість відповідач не являється власником спірного майна, у останньому не проживає та не є зареєстрованим, а відтак в силу закону йому не належить право володіння, користування та розпорядження квартирою №41 у будинку №2/1 по вул. Привокзальній у м. Вінниці, а тому дана обставина не підлягає додатковому встановленню рішенням суду, а позов в цій частині не підлягає задоволенню. Що ж стосується позовних вимог позивача в частині визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS], то суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню з наступних міркувань. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. А тому, з огляду на вищевикладене, право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статтей 15, 16, 392 ЦК України, а тому позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобовязальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на дане майно. Одним із способів набуття права власності є придбання майна з прилюдних торгів. З аналізу законодавства вбачається висновок, що відносини, які виникають з приводу придбання майна на аукціоні (з прилюдних торгів), є договірними відносинами з купівлі-продажу з певною специфікою, визначеною законом. При цьому право продажу товару належить не власникові, а іншій встановленій законом особі з метою захисту як приватних, так і публічних інтересів, тобто інтересів держави у здійсненні, дотриманні і контролюванні процесу реалізації майна боржника на законних підставах у результаті звернення стягнення на його майно. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України), про що зазначив Верховний Суд України у своєму висновку у справі №6-116цс12 від 24.10.2012 року. За загальним правилом наслідком недійсності правочину є застосування до сторін двосторонньої реституції. Разом з тим, відповідач у відносинах з приводу реалізації його майна на прилюдних торгах не є стороною в останніх, а тому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.12.2014 року двосторонню реституцію застосовано не було. Стосовно віндикації, то частина 2 статті 388 ЦК України гарантує особам, які придбали майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, захист їх прав від можливого витребування від них майна. З огляду на вищевикладене, право власності на спірну квартиру набуте позивачем в передбаченому законом порядку, державна реєстрація права власності за позивачем ніким не скасована та є чинною на момент розгляду справи, а тому є всі законні підстави обґрунтовано вважати, що незважаючи на скасування свідоцтва про право власності від 18.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №5199, власником квартири [ADDRESS]. Окрім того, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачем не визнається право власності позивача на зазначене майно та чиняться всілякі перешкоди у здійсненні права власності позивачем, а тому позов позивача в частині визнання права власності на майно є підставним та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial