Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області від 26.08.2020 № 342. Станом на 15.04.1991 в житловому господарстві, яке відносилось до колгоспного двору в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору; [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Він мав у власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає. Згідно довідки Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області від 26.08.2020 № 342, за вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку площею 0,51 га. [PERSON] заповіту не вчиняв, спадкоємцем першої черги за законом є його дружина - [PERSON] . Згідно довідки Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області від 26.08.2020 № 341 на час смерті [PERSON] разом з ним проживала і була зареєстрована дружина - [PERSON] . Таким чином, проживаючи на момент смерті разом із спадкодавцем, [PERSON] , його частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] успадкувала дружина - [PERSON] . [PERSON] , фактично прийнявши спадщину після смерті чоловіка - [PERSON] , стала власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак не оформила своїх спадкових прав на вищезгадане майно. [PERSON] залишила заповіт, згідно із яким, житловий будинок, господарські приміщення, який знаходиться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] (позивачу). Заповіт складено 30.05.2007, на той час прізвище позивача було « [PERSON] ». 22.11.2008 позивач вийшла заміж, після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінено на « [PERSON] ». [PERSON] померла [INFO] .Позивач вчасно звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Сторони та їх представники в судове засідання 15.03.2021 не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач Чернелицька селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради; не заперечує проти позову. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 29 січня 1969 року, виданого виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради депутатів трудящих на підставі рішення цього ж виконкому № 2 від 28.01.1969, встановлено, що ціле домоволодіння, яке складається із одного житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, де головою двору є [PERSON] . Даний жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] та записаний в реєстрову книгу за реєстровим № 420. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Довідкою № 342, виданою 26.08.2020 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради доводиться, що господарство по [ADDRESS] відносилося до колгоспного двору; за господарством закріплена земельна ділянка, площею 0,51 га. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленого 09.10.2009 встановлено, що загальна площа житлового будинку, позначеного літерою «А» становить 98,9 кв.м., житлова площа - 55,4 кв.м. Копія висновку про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я» стверджує, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 07.09.2020 становить 84065 грн. Згідно довідки № 419, виданої 04.03.2021 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради, житловий будинок по [ADDRESS] побудований в 1965 році, головою колгоспного двору був [PERSON] . За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Із довідки № 342, виданої 26.08.2020 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради слідує, що станом на 01.04.1991 в господарстві в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO]., помер [INFO] , [PERSON] , [INFO], померла [INFO] ; головою колгоспного двору був [PERSON] . За заповітом, посвідченим 28.02.1998 виконавчим комітетом Чернелциької селищної ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під № 11, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким свій власний будинок заповів: половину в якій він проживає з дружиною - своїй дружині [PERSON] , другу половину, в якій проживає його син з сім`єю - синові [PERSON] . Голова колгоспного двору (член колгоспного двору) [PERSON] помер [INFO] у віці 82 років в смт. Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 11, що стверджено копією Свідоцтва про смерть (повторно) серії [NUMBER] , виданого 29.09.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). У відповідності до ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом з ним проживала дружина [PERSON] , [INFO], яка померла [INFO] , що стверджено довідкою № 341 від 26.08.2020, виданою виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] та [PERSON] були подружжям, одружилися 13.06.1959, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 12, що доводиться копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 13.11.1959. Про те, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.02.1970, запис за № 39 від 25.04.1947. Судом встановлено, що спадкоємцями за заповітом та спадкоємцями першої черги за законом спадкодавця [PERSON] є: -дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування не оформила; - син [PERSON] , який не прийняв спадщину, так як не були вчинені дії, що свідчать про прийняття спадщини, передбачені ст. 549 ЦК УРСР. Син спадкодавця, батько позивача - [PERSON] помер [INFO] у віці 60 років в смт. Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 38 від 21.08.2007, що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.08.2007 Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області. Із копії спадкової справи № 286/1999, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , так як вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Копією Витягу № 5378624 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 14.06.2006 підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 39976138 (номер у нотаріуса № 286), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Згідно ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу . До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. 14.06.2006 [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1025 на: право на земельну частку (пай), розміром 91,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належали померлому [PERSON] на підставі сертифікату про земельну частку (пай) серії ІФ № 0107250 та майновий пай серії 1В-1У-№ 019810. Дане свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в Спадковому реєстрі за № 39987378. До складу спадщини [PERSON] а входить також частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, яку [PERSON] успадкувала, однак не оформлено документи про спадкування. За заповітом, посвідченим 30.05.2007 секретарем виконавчого комітету Чернелицької селищної ради, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під № 27, [PERSON] , жителька селища Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким свій власний житловий будинок, господарські приміщення, які знаходяться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 43779396 (номер в реєстрі нотаріальних дій 27), що доводиться копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 12457399 від 14.01.2008. [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 95 років в селищі міського типу Іванівка Іванівського району Одеської області, актовий запис за № 170 від 07.05.2019, що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.05.2019 Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована і проживала одна в [ADDRESS] , що стверджено довідкою № 340 від 26.08.2020, виданою виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 травня 1978 року, запис за № 17 від 25.05.1978 слідує, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.11.2008 доводиться, що [PERSON] , [INFO] після реєстрації шлюбу 22.11.2008 з [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є [PERSON] (позивач). У відповідності до ч. 1 ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 352/2019, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець - позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , так як вона 17.10.2019, у строк передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом та за законом. Копією Витягу № 57953971 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 17.10.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 64907034 (номер у нотаріуса 352/2019), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . 19.03.2020 [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Капріян С.В., на підставі ст. 1265 ЦК України, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 534 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у агрофірмі «Чернелицька», розміром 91,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим номером № 1025. Дане свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в Спадковому реєстрі за № 65699639. До складу спадщини [PERSON] входить також частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору та частина даного житлового господарства, успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] а, померлого [INFO] , однак не оформлено документи про спадкування. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 897/02-31 від 06 серпня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документу, який посвідчував би право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , судом не встановлено, позов визнається відповідачем, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 525, 526, 529, 534, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1233, 1261, 1265, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved