Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1987 по 1994 року. З 1995 року по 1997 року проживали спільно без реєстрації шлюбу, а з 1997 року по 2012 року знову спільно проживали разом в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Васильківського міськрайоннного шлюбу Київської області від 15.11.2012 року шлюб було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти було збудовано житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]. 16.02.2006 року на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - домоволодіння, яка розташоване за адресою: [ADDRESS]. Цей житловий будинок є об'єктом права сумісної власності [PERSON] та [PERSON] На сьогодні сторони не домовились про порядок поділу нерухомого майна. Таким чином, оскільки жодного договору про поділ набутого майна між сторонами укладено не було, то воно належить кожному в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному. Станом на теперішній час вони знаходяться у вкрай напружених стосунках, вона навіть змушені з дітьми з'їхати зі спірного спільного будинку в орендовану квартиру. В зв'язку з чим просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] До початку розгляду справи по суті [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме: про визнання за нею права власності на 3/4 частини вказаного житлового будинку та виділення їй цієї частини в натурі, в зв'язку з тим, що їх діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з нею, знаходяться на її утриманні, аліменти присуджені судом відповідач не сплачує. Також зазначила, що спірний будинок має три кімнати та діти, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], залишаються проживати з нею. Та повинні проживати в окремих кімнатах, оскільки різної статі. В зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на 3/4 частини вказаного житлового будинку та виділення їй цієї частини в натурі, а за відповідачем визнати право власності на 3/4 частину вищезазначеного житлового будину, та виділення йому цієї частки в натурі. В судовому засіданні позивач - [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав наведених в заяві про збільшення розміру позовних вимог, просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] та його представник - [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем 3/4 частин спірного будинку, та виділу позивачці цієї частини в натурі, відповідно до запропонованого нею варіанта. Просили позов задовольнити частково та визнати право власності на спірний будинок в рівних частках за кожним з подружжя та виділом цієї частини в натурі відповідно до частки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі із 12 листопада 1997 року до 27 листопада 2012 року. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 132235 від 16.02.2006 року виданого Данилівською сільською радою право приватної власності на домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. (а.с.9) Після розірвання шлюбу у будинку залишилася проживати позивач [PERSON] разом з донькою [PERSON], [INFO] та неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON] Згоди щодо поділу будинку сторони не дійшли. Згідно зі ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 70 СК України встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п.22, 23, постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Позовні вимоги [PERSON] про відступ від засад рівності часток подружжя у спільному майні, обґрунтовані тим, що з [PERSON] залишаються проживати донька [PERSON], [INFO] та неповнолітний син [PERSON], [INFO], щодо якого не виконується рішення суду про стягнення аліментів, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Судом ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 16 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-19). Відповідно до довідки - розрахунку № 4 від 02.09.2013 року заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа № 2-362 від 05.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти в розмірі 800 грн становить 6400 грн. (а.с. 79). В судовому засіданні встановлено, та цей факт не заперечується позивачем [PERSON], що відповідач частково сплачує аліменти. Станом на 24.01.2014 року в рахунок погашення заборгованості по аліментам [PERSON] сплачено 3800 грн. Судом встановлено, що правових підстав для застосування ч. 2, 3 ст. 70 СК України немає, оскільки істотні обставини, які впливають на відступ від засад рівності поділу часток майна подружжя, відсутні. Відтак є всі підстави для застосування до даних правовідносин ч. 1 ст. 70 СК України. Щодо поділу будинку в натурі, в зв'язку з тим, що сторони відмовилися від проведення судово-технічної будівельної експертизи можливих варіантів його поділу в натурі, а вирішення справи про поділ будинку в натурі неможливо без проведення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки для цього необхідні спеціальні знання у галузі науки і техніки, відповідно до вимог ст. 143 ЦПК України, у суду відсутні підстави щодо поділу будинку в натурі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 1698 грн. 44 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial