Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» (далі - відповідач) про визнання права власності,. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами у справі було укладено договір № 1697/322-164(р) від 25.05.2004 року про спільну діяльність з пайової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] (далі по тексту - договір). За умовами договору, після закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] позивачці мала бути передана в натурі «Частка пайовика» у вигляді 3-х кімнатної квартири буд. [NUMBER] на 21-му поверсі, загальною проектною площею 149,5 м2, а позивач в свою чергу зобов'язувалась внести грошовий внесок (пай) у розмірі еквівалентному 1400000,00 грн.; запланований строк закінчення будівництва - 1 квартал 2005 року. Позивач умови договору виконала в повному обсязі, однак відповідач не визнає і майнові права позивачки на спірний об`єкт нерухомого майна, не завершує будівництво та не виділяє в натурі позивачу належну їй квартиру, чим не виконує належним чином свої зобов'язання за договором. У зв'язку із чим, позивач вимушена була звернутись до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності на майнові права на об'єкт незавершеного будівництва: трьохкімнатну квартиру буд. [NUMBER] на 21-му поверсі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з даним позовом у листопаді 2015 р. 27.05.2016 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення, яким позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД», за участю третьої особи: публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання права власності задовольнив. 02.03.2017 року Шевченківським районним судом м. Києва задоволено заяву про перегляд заочного рішення за відповідною заявою ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД», рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2016 р. було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. 07.07.2017 р. Шевченківським районним судом м. Києва задоволено клопотання представника відповідача, провадження у даній цивільній справі закрито. 06.09. 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07.07. 2017 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду справи до того ж суду. 24.10. 2017 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД», третя особа: публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про визнання права власності прийняти до свого провадження. З урахуванням положень чинного ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) в судовому засіданні 30.05.2018 р. вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Матеріали справи не містять пояснень та заперечень представника відповідача. Також з 30.05. 2018 р. в адресу суду не надходив відзив на позовну заяву. До початку першого судового засідання клопотання від представників сторін не надходили. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду подав заяву де зазначив, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі . Представник відповідача належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи, в судове засідання не з»явився, причини неявки, їх поважність не повідомив. Також в судове засідання не з»явився представник ПАТ«Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань, пояснень по суті заявлених вимог від представника третьої особи не надходило. За таких обставин, суд враховуючи положення ст.ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку, отриманим в порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством доказам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Встановлено, і матеріали справи не містять заперечень, що 25 травня 2004 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль» було укладено договір про спільну сумісну діяльність з пайової участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку у формі простого товариства, відповідно до п. 3.2. якого, після закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS], відповідач зобов»язався передати позивачу в натурі 3-кімнатну квартиру буд. [NUMBER] на 21-му поверсі, загальною проектною площею 149,5 м2. Відповідно до п. 3.1. договору позивач зобов'язувалась внести грошові кошти (пай) у розмірі 1400000,00 грн. вдень укладення договору. За умови виконання позивачем зобов»язань зазначених у п. 3.1. договору, остання повністю придбаває право на пайову (дольову) участь у будівництві, а відповідач втрачає право розпоряджатись часткою пайовика, інакше, як в інтересах і за згодою позивача (п. 3.7 договору). Достатніми підставами для підтвердження права на пайову участь позивача є: цей договір і документи, що підтверджують внесення паю у повному обсязі (п. 3.8 договору). За умовами п. 3.4. договору запланований строк закінчення будівництва і здавання об'єкта - 1 квартал 2006 року. Судом встановлено, що свої зобов»язання за договором позивач виконала в повному обсязі, шляхом внесення грошових коштів відповідно до п. 3.1. договору, що підтверджується відповідною квитанцією від 28.05.2004 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно з ч. 2 ст. 190 ЦК України майнові права визнаються речовими правами. За змістом ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно з п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011р., прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Частина 3 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Відповідно до п.п. 7 і 8 п. 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17 жовтня 2013р. № 868, у разі коли завершення будівництвом об'єкта містобудування та державна реєстрація прав на такий об'єкт за особами, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об'єкта будівництва, здійснюється після 1 січня 2013р., особа, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовник будівництва), після прийняття такого об'єкта в експлуатацію подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт до проведення реконструкції (у разі проведення реконструкції об'єкта нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна його адреса не змінилася); затверджений такою особою перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) об'єкта будівництва. Документи, подані особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), після виготовлення електронних копій шляхом сканування та розміщення у Державному реєстрі прав, повертаються такій особі. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Верховний Суд України у своєму рішенні від 02 жовтня 2013р. у справі № 6-98цс13 висловив таку правову позицію - виконання грошових зобов'язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об'єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо). Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України, висловленої під час розгляду справи у справі за № 6-1858цс15: «За правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України». Таким чином, невизнання відповідачем майнових прав позивача, не ґрунтується на жодних правових підставах та суттєво порушує законні права позивача, суд приходить до висновку, що діями відповідача порушені майнові права позивача на своєчасне отримання у власність нерухомого майна, за яке нею повністю сплачені кошти. Під час розгляду справи, доказів на спростування висновків суду отримано не було. Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги надані докази, зважаючи на вимоги чинного законодавства України, приймаючи до уваги те, що позивач позбавлена права отримати необхідні документи для реєстрації права власності, а тому з метою захисту прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved