Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло», у якому із врахуванням задоволених вимог відповідачем після перд`явленого нею позову, просить стягнути із відповідача в користь позивача неустойку за кожен день затримки виконання вимог про надання товару аналогічної марки (моделі, артиклу, модифікації) з обмінного фонду на час ремонту в розмірі 262,69 грн.. Крім цього, просить стягнути із відповідача витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 3 000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 27 грудня 2018 року в магазині «[INFO]» по [ADDRESS] позивачем було придбано телевізор марки «Kivi 43UR50GU», код товару 402 831, заводський номер Kivi2010047317005. 17 травня 2019 року придбаний позивачем товар вийшов з ладу. 22.05.2019 року [PERSON] звернулась в магазин «[INFO]», з вимогою про безоплатне усунення недоліків товару (гарантійний ремонт). Товар було прийнято для оцінки та обслуговування відповідно до акту приймання товару від 22.05.2019 року. Крім цього, позивачем було заявлено відповідачу вимогу про надання на час ремонту (з доставкою) товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів». Однак, їй було повідомлено, що вказані вимоги не можуть бути задоволені, оскільки такі товари в обмінному фонді товарів відсутні. 03.06.2019 року вимога про безоплатне усунення недоліків товару (гарантійний ремонт телевізора) була виконана, телевізор відремонтовано та повернуто позивачу. З моменту подачі позивачем вимоги та прийняття товару для гарантійного ремонту - 22.05.2019 року по 03.06.2019 року - дати повернення товару, відповідачем не було дотримано вимоги ч.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, в період з 22.05. по 03.06.2019 року (12 днів), на думку позивача, за ненадання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) на час ремонту відповідач повинен відшкодувати позивачу неустойку за не заміну товару аналогічної моделі на час ремонту у розмірі 1319,88 грн. (109,99 грн. на день). Уже після подачі прозову та відкриття провадження у даній справі, відповідачем 19.07.2019 року на рахунок позивача було сплачено кошти у розмірі 1057, 19 грн. Однак, відповідач повинен був сплатити на думку позивача, 1319,88 грн., а тому не доплачена різниця складає 262,69 грн., яку позивач просить стягнути із відповідача. Крім цього, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 28.10.2019 року, договором про надання правничої допомоги від 06.06.2019 року, квитанцією про сплату коштів від 05.06.2019 року. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Алло» позов не визнало подало письмові заперечення, а також відзив на позов, у яких зазначило, що відповідно до заяви про передачу товару до сервісного центру для проведення діагностики та обслуговування акту від 22.05.2019 року вимоги позивача виконано у повному обсязі шляхом передачі товару до сервісного центру. Крім того, позивач прийняв товар після гарантійного ремонту без будь-яких зауважень та пертензій. Також було задоволено вимогу позивача про перерахування 19.07.2019 року неустойки в розмірі 1 відсотку вартості товару за 12 днів затримки, що становить 1319,88 грн., з яких 1,5% податок на військовий збір, що становить 19,80 грн., та 18%податок на доходи фізичних осіб у розмірі 237,58 грн. Після сплати до бюджету усіх необхідних платежів позивачу було перераховано 1062,50 грн.. Також, зазначили, що перерахування вищевказаної неустойки є умовами договірних відносин між ТОВ «Алло» та ФОП [PERSON] та не може трактуватися, що відповідач визнає позов, оскільки товар було придбано у ФОП [PERSON]. ТОВ «Алло» у договірні відносини із позивачем не вступало, оскльки останній не є продавцем товару. Також зазначили, що квитанція надана позивачем на підствердження понесених нею витрат на правову допомогу не містить назву документу на підставі якого проводилась сплата коштів. У позові просить відмовити. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Представники відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» в судовому засіданні позовних вимог не визнали, проти їх задоволення заперечили, з підстав зазначених у відзиві на позов. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 27 грудня 2018 року позивачем в магазині «[INFO]» у ФОП [PERSON] , що по [ADDRESS] було придбано телевізор марки «Kivi 43UR50GU», код товару 402 831, заводський номер Kivi2010047317005 вартістю 10 999 грн., що підтверджується чеком №4 від 27.12.2018 року. Позивачу на зазначений товар було видано гарантійний талон у якому зазначено продавець ТОВ «Алло», вул..Барикадна, 15-а, м.Дніпропетровськ, марку придбаного позивачем телевізора та вартість, а також про те, що даний товар прийнято на гарантійне обслуговування. 22 травня 2018 року позивач звернулась до ТзОВ «Алло» з вимогою про безоплатне усунення недоліків товару (гарантійний ремонт зазначеного телевізора) відповідно до якої просила усунути безоплатно недоліки товару шляхом проведення гарантійного ремонту телевізора марки «Kivi 43UR50GU» протягом чотирнадцяти днів. Також просила на період ремонту надати їй (з доставкою) товар аналогічної марки. Крім цього, у цей же день позивачем було подано заяву відповідно до якої остання просила передати до сервісного центру для проведення діагностики та обслуговування зазначений телевізор, а також складено акт приймання товару для оцінки якості та обслуговування його. Також, 23 травня 2019 року позивачем у магазин «[INFO]» було подано заяву про виплату їй неустойки в розмірі одного відсотка вартості товару, що становить 109,99 грн. за кожен день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки з 22.05.2019 року. Як вбачається із акту прийому передачі №2753-000264 від 03.06.2019 року, представник ТОВ «Алло» передав, а [PERSON] прийняла телевізор марки «Kivi 43UR50GU» після проведеного гарантійного ремонту та претензій до ТОВ «Алло» не має. Як вбачається із платіжного доручення №252247 від 19.07.2019 року, ТОВ «Алло» перерахувало на платіжну картку [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» 1062,50 грн. коштів у якості неустойки. Крім цього, ТОВ «Алло» згідно платіжних доручень №252248 від 19 липня 2019 року та №2522249 від 19 липня 2019 року перерахувало до Державного бюджету України військовий збір у розмірі 19,80 грн. та податок з доходів фізичних осіб у розмірі 237,58 грн., які було утриманого із нарахованої [PERSON] неустойки у розмірі 1319,88 грн. Відповідно ч.1 ст.7 Закону України «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Частиною 2 зазначеної статті Закону передбачено, що гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Згідно із п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством має право вимагати: безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк. Частиною 3 зазначеної статті Закону передбачено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торгівельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником. Частиною 4, 5 зазначеної статті Закону передбачено, що продавець і виробник під час продажу (реалізації) товару зобов`язані інформувати споживача про підприємства, що задовольняють вимоги, встановлені частинами першою і третьою цієї статті. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Частиною 9 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунені протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Статтею 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Частиною 2 ст.675 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Пунктом 2 частиною 1 ст.678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: безоплатного усунення недоліків в розумний строк. Частиною третьою ст..678 ЦК України передбачено, що якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Частинами 1, 3, 5 статті 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Вимога покупця про безоплатне усунення недоліків товару підлягає задоволенню продавцем або виготовлювачем протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк. На вимогу покупця на час ремонту йому має бути наданий у користування аналогічний товар, незалежно від моделі, з доставкою. За кожний день прострочення продавцем або виготовлювачем усунення недоліків товару і невиконання вимоги про надання в користування аналогічного товару на час усунення недоліків продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», зазначено, що вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів, надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб, гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Відповідно до п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а)сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; в)пені, що сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або інших сум бюджетного відшкодування; г)суми втрат, заподіяних платнику податку актами, визнаними неконституційними, або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури або суду, що відшкодовуються державою в порядку, встановленому законом; г) виплати з державного бюджету, пов`язані з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, у тому числі Європейського суду з прав людини, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України. Згідно із п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів є: податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні. Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України дає визначення податкового агента щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), само зайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV цього Кодексу. Суд проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» про стягнення неустойки не підлягає до задоволення. При цьому, відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд виходить із того, що відповідачем згідно із платіжного доручення №252247 від 19.07.2019 року, уже після звернення позивача із позовом в суд, перераховано на платіжну картку [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» 1062,50 грн. коштів у якості неустойки відповідно до ч.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) за період з 22.05. по 03.06.2019 року. Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача у її користь 262,69 грн., як різниці між фактично отриманими нею коштами у розмірі 1062,50 грн. та нарахованою неустойкою, яка підлягала сплаті (1319,88-1057,19), суд зазначає, що зазначену суму коштів було утримано відповідачем із суми 1319,88 грн., як податковим агентом в силу вимог п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, оскільки зазначена сума є доходом у вигляді неустойки, та переховано ТзОВ «Алло» до Державного бюджету України , у розмірі 1,5% - податок на військовий збір, що становить 19,80 грн., та 18% - податок на доходи фізичних осіб, що становить 237,58 грн., згідно платіжних доручень №252248 від 19 липня 2019 року та №2522249 від 19 липня 2019 року. Також, суд відкидає твердження представників відповідача про те, що відповідач не мав сплачувати позивачу неустойку у зв`язку із ненаданням споживачу на час ремонту товару аналогічної марки, оскільки договірні відносини з приводу купівлі-продажу товару, а також його гарантійного обслуговування виникли у позивача лише із ФОП [PERSON], оскільки як вбачається із гарантійного талану на придбаний позивачем товар у ньому продавець товару зазначений, як ТзОВ «Алло» (ЄДРПОУ 30012848, м.Дніпропетровськ, вул..Барикадна,15А). Крім цього, проведення гарантійного ремонту було здійснено саме ТзОВ «Алло», який прийняв придбаний споживачем товар - телевізор марки «Kivi 43UR50GU», код товару 402 831, заводський номер Kivi2010047317005 на підставі виданого ним гарантійного талону та погодився усунути безоплатно недоліки, а тому зобов`язаний був виконати вимоги ч.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо вимог позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, суд вважає, що вини підлягають до часткового задоволення, виходячи із такого. Відповідно до вимог ч.2, 3, 4 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказівтощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договорупро надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позовута (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем в підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які він просить стягнути у його користь, надано договір №22 про надання правничої допомоги від 06 червня 2019 року, укладеного із адвокатом Адвокатського об`єднання «Твій адвокат» в особі адвоката Боднар О.В., у п.4.3 якого передбачено, що за надання правничої допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі у розмірі 3000 грн., акт виконаних робіт від 28 жовтня 2019 року на суму 3 000 грн., касовий чек від 05.06.2019 року №206771, виданий АТ КБ «Приватбанк» на суму 3000 грн. за надання правничої допомоги [PERSON] , отримувачем по якому є АО «Твій адвокат». Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явленого позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Суд, виходячи із вимог п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, а саме розміру обгрунтованості та пропорційності понесених витрат позивачем до предмету спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, вважає, що заявлені [PERSON] витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 800 гривень. При цьому, суд враховує те, що вимоги позивача на суму 1057,19 грн., яку він не підтримував, була задоволена відповідачем після подання ним позову, а також суд враховує вимоги, у задоволенні яких позивачу було відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed