Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Посилається на те, що 15 листопада 2013 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду заступника головного лікаря з економічних питань зі строковим випробуванням. 17 лютого 204 року у [PERSON] зараховано на посаду заступника головного лікаря з економічних питань на невизначений термін. 20.02.2018 року наказом т.в.о. головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» Гаврилюка Я.І. « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за повідомленням т.в.о. про відсутність на робочому місці [PERSON] оголошено догану. 16 березня 2018 року наказом №23 в.о. головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» Гаврилюка Я.І. « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за грубе порушення трудової дисципліни [PERSON] оголошено догану. 11 квітня 2018 року наказом в.о. головного лікаря Гаврилюка Я.І. № 5к-ЗВ « Про звільнення з займаної посади заступника головного лікаря з економічних питань» за систематичне порушення трудової дисципліни та неналежне виконання своїх службових обов?язків [PERSON] звільнено з посади заступника головного лікаря комунального закладу « Путильська центральна районна лікарня. Вважає зазначені вище накази незаконними, такими, що суперечить законодавству України, просила їх скасувати, поновити на роботі, стягнути з комунального закладу « Путильська центральна районна лікарня» середній заробіток за час вимушеного прогулу по 14.06.2018 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили прийняти рішення в підготовчому судовому засіданні, та позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала, надала суду заяву про визнання позову не заперечувала проти постановлення рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.2 КЗпП України право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. На підставі ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Відповідно до п.6.1 Статуту комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» Путильської районної ради Путильського району Чернівецької області, затвердженого рішенням 11 сесії районної ради 7 скликання від 22 грудня 2016 року №106-11/16, засновником комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» є Путильська районна рада, яка представляє інтереси територіальних громад, сіл, селища Путильського району. Відповідно до ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. 2. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 3. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 4. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. 5. Суд з'ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що підставами для видання наказів про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності слугувало те, що вона була відсутня на робочому місці. Однак, як вбачається з пояснень самої [PERSON] про її відсутність в зв?язку із перебуванням в Путильській районній державній адміністрації були попереджені в.о. головного лікаря [PERSON] та головний бухгалтер [PERSON], що заперечувалось сторонами по справі. Тому суд приходить до висновку, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] були винесені з порушенням законодавства про працю, без з?ясування всіх обставин, а тому підлягають скасуванню. Оскільки підлягають скасуванню накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], які слугували підставою для звільнення з роботи, тому і наказ № 5к-ЗВ від 11.04.2018 року « Про звільнення з займаної посади заступника головного лікаря з економічних питань» також підлягає скасуванню, так як порушення трудової дисципліни [PERSON] допущено не було ір за таких підстав позивач не могла бути звільнена. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), та перевіряти їх відповідність закону. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, враховуючи всі вищенаведені обставини, надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Оскільки позивач підлягає поновленню на роботі, то з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п. 32 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Визначаючи розмір загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що згідно довідки про заробітну плату та інші доходи КЗ «Путильська центральна района лікарня» [PERSON], як заступнику головного лікаря нарахована заробітна плата в січні 2018 року в розмірі 8524 грн.60 коп. за 21 робочих( відпрацьованих) днів, а в лютому 2018 року в розмірі 8098 грн.37 коп. за 20 робочих ( 19 відпрацьованих) днів. Оскільки положеннями р.III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України№100 від 8 лютого 1995 року передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні. Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна ( середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденний заробіток позивача за січень-лютий 2018 року за роботу заступника головного лікаря становить 415 грн.57 коп. ( (8524,60 + 8098,37) / 40 = 415,27). Враховуючи, що в період з 11 квітня 2018 року по 14 червня 2018 року було 44 робочих днів, середній заробіток позивача за вказаний період складає 18258,08 грн. ( 415,57 x 40 = 18285,08) Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача [PERSON] на роботі. Відповідно до ст.. 142 ЦПК України 1. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 2. У разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги. 3. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. 4. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат. 5. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. 6. У випадках, встановлених частинами третьою - п'ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев'ятої статті 141 цього Кодексу. В зв?язку із визнання позову відповідачем та постановлення рішення в підготовчому судовому засіданні, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] 50% сплаченого судового збору з державного бюджету в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного та ст.ст.19, 43 Конституції України, ст. ст. 21, 23, 36, 233, 235 КЗпП України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та

Outcome: approved