Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 10.05.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №490. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з 2017 року у них з відповідачем погіршились сімейні відносини та вони проживають окремо. На даний час спільне господарство сторони не ведуть. Сім`ї фактично не існує, кожен з них живе своїм відокремленим життям. Вважає, що подальше збереження спільної сім`ї та спільне проживання сторін є неможливим. Крім цього, посилається на те, що між сторонами на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання спільної дитини. Відповідач жодним чином не допомагає утримувати, виховувати, доглядати дитину, у зв`язку з чим їй досить складно самостійно забезпечувати дитину в достатньому об`ємі. Вона несе і додаткові витрати, забезпечуючи належним медичним обслуговуванням сина. Таким чином, вважає, що з урахуванням положень ст.181 Сімейного кодексу України, в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Разом з тим, вказує на те, що як їй відомо, відповідач працює неофіційно та отримує достатній дохід, має задовільний стан здоров`я, не має на утриманні інших дітей та родичів, а тому спроможний сплачувати аліменти. Таким чином, вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання спільного сина в сумі 3200,00 грн. щомісяця. На основі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3200,00 грн. щомісячно, покласти на відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Вказала, що вони з відповідачем три роки не проживають подружнім життям та живуть окремо. Відповідач матеріально забезпечений, придбав автомобіль «Гольф» 1991 року, спроможний сплачувати аліменти. Її доходу недостатньо для забезпечення потреб дитини. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зокрема не заперечував щодо розірвання шлюбу між сторонами. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково, а саме в розмірі 1600 гривень на місяць. Посилався на те, що він немає постійного місця роботи та стабільного доходу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що 10.05.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №490, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Як вбачається з довідки КЖРЕП 5 за №818 від 01.04.2021 року (а.с.14), на даний час позивач по справі та її неповнолітній син зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри та взаєморозуміння. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з 2017 року. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Стосовно позовних вимог з приводу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, неповнолітніх дітей або інших непрацездатних членів сім`ї на утриманні у відповідача немає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Наведене, на думку суду, свідчить про спроможність відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1800,00 грн., щомісячно, але не менші ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2021 року до настання повноліття дитини. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 908,00 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial