Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини закордон без згоди батька. Свій позов мотивує тим, що 08.10.2011р. вона зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO] від вказаного шлюбу з [PERSON] у них народилась дочка [PERSON] Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2013р. шлюб, зареєстрований між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу позивачці було залишене прізвище «[PERSON]», яке було нею змінено на прізвище «[PERSON]» в результаті реєстрації шлюбу 17.12.20.14р. з [PERSON] Оскільки Відповідач не бажав добровільно брати участь в утримані, дочки та допомагати, рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.11.2012р. було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON]., у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ЗО% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2013р. було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх, видів його заробітку. Проте, такого розміру аліментів не достатньо навіть на нормальне харчування дитини, не говорячи уже про утримання, виховання, розвиток, підготовку до навчання забезпечення мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб їхньої дочки. Тому, оскільки Відповідач свідомо та навмисно не надає достатніх коштів на утримання дитини, хоча має таку можливість, і, як наслідок, не допомагає забезпечувати достойний фізичний і духовний розвиток [PERSON], значну фінансову підтримку на зазначені цілі надає теперішній чоловік - [PERSON] та його родичі. Відповідач же, будучи рідним батьком [PERSON], навпаки, намагається всіляко ухилятись від сплати аліментів на утримання дитини і на утримання [PERSON], які вона за її словами на свої потреби не використовує, а спрямовує повністю на потреби [PERSON]. Яскравим доказом цього слугують обставини, встановлені вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2015р., відповідно до якого [PERSON] було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.358 КК України. Все це призвело до встановлення між ними тривалих неприязних відносин та намагання з боку [PERSON] створювати [PERSON] всілякі життєві складнощі та штучні, проблеми і перепони в реалізації тих чи інших планів. Так, наприклад, після розірвання шлюбу особисто [PERSON] вихованням, навчанням, піклуванням про нашу дочку практично не займається, не допомагає забезпечувати фізичний і духовний розвиток [PERSON]; її дошкільну освіту, розвиток творчих здібностей; підготовку до самостійного життя; не забезпечує медичного догляду і лікування дочки; її оздоровлення, а також відпочинок з метою розширення кругозору та ознайомлення з культурою і звичаями свого народу та інших народів світу.. Дочка [PERSON] віднедавна перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «рецедивуючий трахеобронхіт», в зв'язку з чим їй рекомендовано відвідування санаторія відповідного профілю та оздоровлення на південному березі Криму, оскільки там найбільш сприятливий клімат для людей з захворюваннями дихальних шляхів. Разом з тим їхні родичі з Калуги (Російська Федерація, знаючи про проблеми зі здоров'ям [PERSON], надіслали їм запрошення для відвідання родичів та проведення оздоровлення [PERSON] у фізкультурно-оздоровчому комплексі в Калузі , але для реалізації цих планів необхідно тимчасово виїхати з [PERSON] в АР Крим та Російську Федерацію, на що Відповідач дозволу не надає і нічим свою відмову не вмотивовує, що і стало підставою для звернення до суду із відповідними позовними вимогами. Просить суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], [INFO]., на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO], до Автономної Республіки Крим та до Російської Федерації на період з дня набрання рішенням законної сили по 31 грудня 2015 року. Стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені останнім судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини, викладені у позові та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та запеерчувала проти його задоволення з тих підстав що позивачем не доведено перед судом факт її звернення до відповідача про надання їй згоди на виїзд неповнолітньої доньки за кордон та в звязку з тим, що виїзд доньки за кордон погіршить умови спілкування та виховання батьком дитини. Крім цього, заперечувала, оскільки вважає, що позивач просить надати дозвіл на вивезеня дитини на окуповану територію Криму та до Російської Федерації, що є небезпечним для життя і здоров'я дитини. Суд, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюють законом. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони мають від шлюбу та на час подання позову до суду малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). З матеріалів справи, зокрема, довідки від 27.01.15р. № 5 (а.с.47) вбачається, що [PERSON], 2012р.н. відвідує дошкільний навчальний заклад «Дзвіночок» з 2014р. та перебуває на утриманні матері. З довідки комунального закладу «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської районної ради від 30.06.2015р. (а.с. 5 на звороті) вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: рецидивуючий трахеобронхіт.. Лікарем рекомендовано оздоровлення дитини в санаторії пуль монологічного профіля. Судом встановлено, що на теперішній час позивачка [PERSON] має намір поїхати разом із малолітньою донькою до родичів в Калугу (Російська Федерація), для відвідання родичів та проведення оздоровлення, також для виїзду в АРК Крим для оздоровлення, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітньої доньки, позивач це зробити не може. Відповідно до посилань позивача у добровільному порядку відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон, і дана відмова викликана неприязними відносинами між позивачем та відповідачем, які виникли після розірвання шлюбу.. Із матеріалів справи можливо зробити висновок, що відповідач необґрунтовано обмежує права позивача на виховання дитини та обмежує її можливості як матері дитини, надавати дитині найкраще в житті, такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення, спілкування з близькими та рідними, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію. Крім того, слід зауважити, що перебування малолітньої доньки відповідача за межами України певний період до 31.12.2015 року, враховуючи короткостроковість поїздки, не може негативно позначитися на відносинах батька із донькою. Позивач зазначила термін її перебування за кордоном і конкретну країну, до якої дитини буде вивезена, проживання на території Росії родичів дитини, що свідчить про матеріально-побутове забезпечення перебування дитини разом із матір'ю на території іншої країни, а тому суд вважає, що дана поїздка відповідає інтересам дитини, а права позивача підлягають судовому захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні вказаного права.

Outcome: approved