Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування права власності на майнову частку (пай), яка залишилось після смерті її чоловіка [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем спадщини померлого чоловіка за законом, у відповідності з вимогами ст.549 ЦК УРСР, чинної на час відкриття спадщини, прийняла цю спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та користування належним померлому майном, однак через сплив тривалого часу з дня відкриття спадщини, викликаний втратою правовстановлюючого документа на спадкове майно та його пошуками, нотаріус відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, тому просить позов задовольнити, оскільки вона позбавлена можливості захистити своє порушене право в позасудовому порядку. В судове засідання позивач не явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В цій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи без його участі (заява №02-16/86 від 13 лютого 2017 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши позовну заяву позивача, а також письмові докази, що є в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 257 ЦК України, який набув чинності 01 січня 2004 року (ст.71 ЦК України в ред.1963 року) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. [PERSON] помер [INFO], з позовом до суду позивач звернулася лише 06 лютого 2017 року, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Через втрату оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай) та його тривалі пошуки позивач своєчасно не звернулася до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску нею строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 09 вересня 2003 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК УРСР). Підставою для задоволення свого позову позивач [PERSON] у позовній заяві вказала фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, здійснений одразу після смерті чоловіка. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 11 березня 2003 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області). Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 02 грудня 1961 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області. До складу спадкового майна [PERSON] ввійшла земельна частка (пай) у розмірі 2.71 умовних кадастрових гектари із земель, що перебували у колективній власності КСП «Правда» с.Грабово Кодимського району Одеської області. Зазначене право [PERSON] посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 22 квітня 1997 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. До своєї смерті [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку не отримав, відтак, до складу її спадщини ввійшло право на цю земельну частку (пай). За змістом п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК УРСР). На підставі довідки Грабівської сільської ради Кодимського району №38 від 13 січня 2017 року, судом встановлено, що позивач [PERSON] до дня смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з нею в одному помешканні, зокрема в [ADDRESS], всі належні померлому правовстановлюючі документи знаходяться у неї, що за змістом п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК України є свідченням прийняття нею спадщини померлого чоловіка. Згідно з роз'ясненнями, які є в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року, (втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті чоловіка [PERSON], суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки за нормами ст.549 ЦК України в ред.1963 року позивач є такою, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved