Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовна заява обгрунтована тим, що у позивача і відповідача є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №2-4581/11 від 08.09.2011 року шлюб між позивачкою і відповідачем розірвано. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №2-4579/11 від 20.10.2011 року з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі і розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 14.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що відповідач не сплачував зазначені аліменти, і, відповідно, виникла заборгованість, а також на те, що розмір присуджених аліментів у 1000 грн. є недостатнім для забезпечення дитини, позивачка просить суд стягнути заборгованість за аліментами у розмірі 113 438,50 грн., змінити спосіб стягнення аліментів на стягнення аліментів у розмірі ј частини заробітку відповідача щомісячно. Додатково просить стягнути на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 113 997,65 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16.06.2021 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Надано сторонам строк для подання заяв по суті. Відповідач скористався своїм правом та надав відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що законодавстом України не передбачено стягнення заборгованості за аліментами при відкритому виконавчому провадженні, заперечив щодо стягнення вказаної позивачкою заборгованості по сплаті аліментів по причині того, що з дня ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів та до жовтня 2018 року між сторонами були фактичні шлюбні відносини, вони проживали разом і він здійснював утримання спільної дитини. Зазначив про необгрунтованість вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів. Заперечив проти розміру пені, про стягнення якої просила позивачка. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем 02.10.2009 року укладено шлюб, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] ВІД 02.10.2009 року. У зазначеному шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.12.2009 року. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.09.2011 року у справі №2-4581/11 шлюб розірвано. Рішенням Голосіївського районного суд міста Києва від 20.10.2011 року у справі №2-4579/11 з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 14 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вавдійчик А.С. розпочато виконавче провадження №57336103 щодо примусового виконання вищезазначеного рішення Голосіївського районного суду від 20.10.2011 року. Відповідно до частини першої ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В силу положень частин першої та другої ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст.194-197 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках. Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості по сплаті аліментів в межах виконавчого провадження та законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів, у разі відсутності спору про її розмір. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментам, в зв`язку з наявністю відкритого виконавчого провадження, в межах якого здійснюються стягнення у спосіб, передбачений законом, а також в зв`язку з тим, що предметом даного спору не є визначення розміру заборгованості. Відповідач, в свою чергу, не визнаючи суму заборгованості, розраховану державним виконавцем в межах виконавчого провадження, не скористався своїм правом на пред`явлення зустрічного позову про визначення суми заборгованості зі сплати аліментів в судовому порядку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже, можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На теперішній час, у зв`язку зі змінами, внесеним до СК України Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, отримувач аліментів на свій розсуд має право визначати спосіб стягнення аліментів, а також просити про їх збільшення, що має бути здійснено за рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатною особою, фізично здоровою, не має інших аліментних зобов`язань, та, беручи до уваги вік дитини, 2009 року народження, стан її здоров`я, суд приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі ј частка з усіх видів заробітку відповідача, яка є рекомендованою сумою аліментів у разі визначення їх в частці від доходу, є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вимоги позхивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Зазначені висновки також викладені в постанові Велика Палата Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Відповідно до висновків Великої Палати ВС, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок пені в зв`язку з порушенням аліментних зобов`язань і вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в розмірі 113997,65 гривень, що становить 100% розміру заборгованості по сплаті аліментів відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного старшим державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м.Києва, який не був оскаржений відповідачем. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо встановлення способу виконання рішення, шляхом встановлення негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, оскільки в даному випадку судом не вирішується питання про стягнення аліментів. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial