Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача спричинену їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 6638,50 грн., та моральну шкоду в розмірі 4000 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 11.09.2018 року о 11 год. 15 хв. в м. Харкові [PERSON] керуючи автомобілем «Iveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] по проспекту Героїв Сталінграда, 134, не дотримався безпечного інтервалу, та скоїв наїзд на автомобіль «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився під її керуванням. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.11.2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушень передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) належний позивачу автомобіль «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні ушкодження. У відповідності до рахунку № [NUMBER] від 24.09.2018 року виданим ТОВ «Атлант-М ЮГ» ремонті роботи, пов`язані з відновленням її автомобіля становлять 6338,50 грн., та вартість проведення огляду автомобіля складає 300 грн. Також позивач зазначила, що вона під час ДТП отримала великий нервовий стрес, що відобразилося на стані здоров`я, окрім того позбавлення її можливості користуватися належним їй автомобілем створює для неї значні незручності, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 4000 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] була вимушена звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 28.02.2019 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 12.06.2019 року по цивільній справі № 641/1371/19 за клопотанням відповідача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету було залучено Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-гарант» (далі - АТ «СК «Мега-гарант»). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та посилаючись на обставини викладені у позові, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що він не був учасником ДТП. Про те, що його звинувачують у скоєнні вказаної ДТП він дізнався через 2-3 тижні після 11.09.2018 року, коли був викликаний повісткою до Управління патрульної поліції в м. Харкові. Там він особисто побачив відеозапис з місця пригоди, де чітко видно, що ніяких контактів його автомобіля з автомобілем позивача не було. Таким чином, він вважає, що не повинен виплачувати позивачу матеріальну та моральну шкоду, інші витрати, у зв`язку з тим, що не скоював правопорушення за яке постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.11.2018 року на нього було накладено адміністративне стягнення. Представник третьої особи Акціонерного товариства «СК «Мега-гарант» - Мікрюков А.О. у судовому засіданні пояснив, що сторони до страхової компанії з заявами про виплату страхового відшкодування не зверталися, та відповідно будь-яких виплат не проводилось. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2018 року о 11 год. 15 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Iveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] , біля будинку 134 «3»/1 по проспекту Героїв Сталінграда в м. Харкові, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль «Рено» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , 1981 р.н., після чого залишив місце ДТП. В результаті настання ДТП автомобіль «Рено» державний реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність відповідача - [PERSON] була застрахована в АТ «СК «Мега-гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/6872/18 від 20.11.2018 року, відповідача [PERSON] , [INFO] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., яка відповідно до відмітки суду набрала законної сили 01.12.2018 року (а.с. 6). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Тобто, вина відповідача у скоєнні ДТП, що сталася 11.09.2018 року, встановлена вищевказаною постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.11.2018 року. Згідно рахунку № С5035748 від 24.09.2018 р., виданого ТОВ «Атлант-М ЮГ» вартість ремонту автомобіля Renault Fluence, державний номер [NUMBER] складає 6338,50 грн. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно до ст. 3 Закону є здійснення забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тобто покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З системного аналізу вищевикладених правових норм закону, вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. Тобто, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик АТ «СК «Мега-гарант», що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Iveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] на час настання страхового випадку була застрахована у АТ «СК «Мега-гарант», то у даному випадку позивач мав звернутись до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, та зазначив, що відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови), а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови). В той же час, посилання позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що вони є похідними від основної позовної вимоги про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, та у зв`язку з тим, що в задоволенні вказаної позовної вимоги судом відмовлено, то і похідні вимоги задоволенню не підлягають. Також, суд вважає необхідним зазначити з приводу неявки належним чином повідомленого відповідача наступне. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Outcome: dismissed