Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, просила стягнути з [PERSON] на її користь суму основного боргу у розмірі 26 000,00 дол. США, що станом на день подання позову, тобто 29 травня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України складає 679 886,74 грн., 3 % річних у розмірі 2 591,99 дол. США, що еквівалентно 67 779,22 грн., посилаючись на невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повернення грошових коштів. Ухвалою судді від 30 липня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 26). При призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суд виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається наявність спору, що виник з сімейних відносин, щодо спадкування, щодо приватизації державного житлового фонду, щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу, в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини та врахувавши п.п. 1-8 ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, про що роз'яснено учасникам судового процесу, враховуючи що позов було подано до моменту вступу в силу змін до ЦПК в цій частині, що унеможливлювало призначення справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відомостями, що містяться у Реєстрі територіальної громади міста Києва, підтверджено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], як вбачається з відповіді на запит суду, отриманої 07 серпня 2018 року. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на не визначення сторонами штрафних санкцій в разі не виконання зобов'язань, на не відповідність боргової розписки формі та змісту договору позики, а також зазначила, що позивач звертаючись до суду пропустив загальний строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою судді від 29 жовтня 2018 року за клопотанням відповідача, а також представника позивача розгляд справи призначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 45). 19 грудня 2018 року надійшли пояснення позивача щодо безпідставності доводів відповідача у відзиві, а також того ж дня пояснення щодо невідповідності відзиву відповідача вимогам законодавства. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце представник позивача надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, а також представник відповідача, який заяв або клопотань з процесуальних питань не направив в судове засідання не з'явились, а тому в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд не знаходить причини неявки представника відповідача поважними, а відтак вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши рішення в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12 червня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого останній позичив у позивача 30 000,00 дол. США, строком до 01 листопада 2014 року (а.с. 14). Договір позики, укладений між сторонами у формі розписки, що узгоджується з положеннями ст. 1047 ЦК України. Укладення такої форми договору сторонами не оспорюється. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлено розписку позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Вбачається, що позивачу частково були повернуті грошові кошти, 09 червня 2017 року у розмирі 2000 дол. США та 17 липня 2017 року у розмирі 2000 дол. США, а таким чином посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності на увагу не заслуговують, адже, в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України такий строк є перерваним. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, що передбачає ч. 1 ст. 261 ЦК України. Враховуючи, що відповідачем взяті на себе договірні зобов'язання у встановлений сторонами строк виконанні не були, внаслідок чого у позивача виникає право вимоги на стягнення з відповідача на її користь суму основного боргу у розмірі 26 000,00 дол. США, що станом на день подання позову, тобто 29 травня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України складає 679 886,74 грн. та 3 % річних у розмірі 2 591,99 дол. США, що еквівалентно 67 779,22 грн. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки останніми не виконано договірні зобов'язання перед позивачем, а відтак позов підлягає задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 7 476,66 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved