Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом, у якому, на підставі ст.ст. 203, 299, 717 ЦК України, остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування 2/3 квартири [ADDRESS], укладений 06.10.2016року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., зареєстрований в реєстрі №431, і скасувати реєстрацію права власності на 2/3 квартири [ADDRESS] за [PERSON], номер реєстрації прав власності на нерухоме майно 431, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує на те, що в квартирі №[ADDRESS] проживає з 1979року, яку отримав ще її чоловік [PERSON], який раптово помер в 2015році. В шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], 1971р.н. та дочка [PERSON], 1973р.н. В 1991році дочка [PERSON] народила сина [PERSON] (відповідач у справі), але згодом була позбавлена щодо нього батьківських прав. На даний час дочка [PERSON] проживає в с.Уріж Дрогобицького району, у неї четверо дітей. Син [PERSON] із сім»єю вже давно облаштували своє життя окремо від позивачки, в тому числі тривалий час проживав за кордоном. Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради №542 від 1998року позивачка призначена опікуном на той час неповнолітнього [PERSON], якого разом з чоловіком [PERSON] виховували до повноліття, мала надію на те, що в старості внук буде піклуватися про неї. Після одруження в 2013 році внук [PERSON] змінився, практично всю свою увагу віддавав своїй сім'ї, проте, він залишався її єдиною надією, її дитиною, яку вона любила і любить. Через шість місяців після смерті її чоловіка, внук повідомив позивачці, що треба зняти з рахунку «Ощадбанку» пенсію її покійного чоловіка, але для цього вона повинна підписати довіреність на його дружину [PERSON], що вона і зробила. Тоді вона і гадки не мала, що внук [PERSON] за допомогою цієї довіреності оформляв спадщину (частку) її покійного чоловіка на позивачку, укладав від її імені й інші угоди. Зі слів внука позивачка розуміла, що поки не перепише на нього свою частку квартири, він не буде допомагати їй, не буде платити комунальні послуги тощо. У вересні 2017року стан здоров'я позивачки погіршився, почастішали приступи гіпертонії. 17.09.2017року позивачка знепритомніла, але коли приїхала швидка, вона відмовилася від госпіталізації. Проте через два дні погодилася поїхати на лікування до Центральної міської лікарні. [PERSON] рідно приходив до неї, а поруч з нею була 13-річна внучка [PERSON]. Після повернення в жовтні 2016року з лікарні додому, прийшла нотаріус, яка принесла якісь документи. Позивач не пам'ятає дати підписання цих паперів, їй не зачитували їх зміст, підписувала їх лежачи в ліжку, у себе на грудях. Свідком такого підписання була її сусідка [PERSON]. Пам'ятає як нотаріус сказала внуку [PERSON], що він повинен доглядати її до кінця її життя. За позивачем продовжували доглядати в будні дні сусіди, а на вихідні приїжджала внучка [PERSON]. Поступово стан її здоров'я покращувався, вона почала підніматися з ліжка. Чим краще ставало позивачці, тим гірше до неї відносився внук [PERSON] (відповідач у справі) та його дружина [PERSON]. Із договором дарування часток квартири від 06.10.2016року позивачка ознайомилася в червні 2017року. Незважаючи на її підпис на спірному договорі дарування часток, укладення даного договору не відповідало її внутрішній волі, було пов'язане з необхідністю отримати піклування та догляд, супроводжувалося складними для неї життєвими обставинами. Під час підписання договору вважала, що забезпечує собі гарантію догляду, тобто укладає договір довічного утримання взамін належного їй нерухомого майна. Не зважаючи на те, що у її власності перебуває й інше житлове приміщення (житловий будинок, 1934 року побудови в с.Уріж по вул.Зелена, 16), позивач ніколи не мала наміру там проживати, крім того в силу свого здоров'я вона не може там проживати. Згідно довідки МСЕК від 30 червня 2017року позивачку визнано інвалідом І групи загального захворювання, у зв'язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду та рекомендовано лікування в ортопеда. Позивач вважає, що укладаючи спірний договір дарування часток вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, тобто природи цього правочину, тому цей правочин слід визнати недійсним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, додатково пояснила, що не заперечує того факту, що добровільно власноручно в присутності приватного нотаріуса Кучеренко Т.О. підписала спірний договір дарування часток в праві власності на квартиру, і на його примірнику стоїть саме підпис позивачки та нею власноручно написано її прізвище, ім'я та по батькові. Спірний договір позивачка підписувала в окулярах, нотаріус того дня була у неї в окремій кімнаті десь 10 хвилин. Проекту спірного договору не бачила. Нотаріус Кучеренко Т.О. нічого їй не розтлумачувала про договір дарування, тому вважає, що вчинила помилку уклавши даний договір. Сподівалась, що відповідач буде її доглядати до смерті. Ствердила, що всі попередні правочини позивач посвідчувала саме у приватного нотаріуса Бориславського міського округу Кучеренко Т.О. і цей нотаріус добре виконувала свою роботу, коли 13 вересня 2016 року посвідчувала укладений між нею, позивачкою, та відповідачем [PERSON] договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру №[ADDRESS] та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру. Після укладення спірного договору все було добре у відносинах з відповідачем протягом жовтня, листопада, грудня 2016року, а потім у 2017році відповідач вигнав на мороз внучку [PERSON], а згодом вигнав з квартири сусідів. Якби відповідач з дружиною не вигнав на мороз внучку [PERSON], то позивач би перед судом не ставила питання про те, що нотаріус [PERSON] під час посвідчення спірного договору погано пояснила їй її права. Вважає, що після підписання спірного договору дарування часток в праві власності на квартиру змінилося ставлення відповідача та його дружини до неї, які почали знущатися над нею, оскільки забороняють з 2017року у їх відсутності сусідам провідувати позивача, та закривають її саму у квартирі. Просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Надала пояснення про те, позивач приходиться відповідачу бабусею, з якою у нього завжди були і є добрі стосунки. Відповідач з дитинства виховувався бабусею і дідусем та перебував під їхньою опікою, оскільки його матір (дочку позивачки) позбавили батьківських прав щодо нього, та у зв'язку з цим проживав у квартирі [ADDRESS] яку було приватизовано в рівних частках на відповідача, покійного дідуся [PERSON] та бабусю [PERSON] Позивач за спільною домовленістю з дідусем [PERSON] вирішили подарувати належні їм частки в квартирі №[ADDRESS] саме відповідачу [PERSON], як своєму внуку, щоб він мав своє окреме житло, в якому міг проживати разом зі своєю сім»єю, яку створив у листопаді 2013року. З метою реалізації свого наміру та своєї обіцянки позивач протягом тривалого періоду часу неодноразово консультувалася лише у одного приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 22 травня 2014 року, у передбаченому законом порядку позивач видала довіреність, яка посвідчена тим же приватним нотаріусом Кучеренко Т.О., якою уповноважила свого чоловіка [PERSON] ( а дідуся позивача) подарувати від її імені на ім'я відповідача [PERSON], належну їй частку в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS], яку [PERSON] мав використати при укладенні договору дарування належних йому та позивачці часток у спірній квартирі. Але, за життя чоловік позивача [PERSON] не встиг виконати це доручення позивача [PERSON], так як помер [INFO]. Тому позивачка [PERSON] після його смерті ще неодноразово для досягнення своєї мети вчиняла різні правочини, тобто видавала довіреності, укладала договори. Зокрема, з метою успадкування частки у квартирі [ADDRESS] покійного чоловіка [PERSON], набуття на неї права власності та можливості розпорядитися нею на свій розсуд, тобто подарувати разом зі своєю часткою відповідачеві [PERSON], позивач [PERSON] вчинила ряд правочинів. Так, 11 лютого 2016 року позивач [PERSON] видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 11.02.2016року, якою вона уповноважила дружину відповідача [PERSON] бути її представником з питань оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON]. 12 квітня 2016 року на ім'я позивача [PERSON] приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.04.2016року реєстровий №6/2016. Оскільки, як позивачу роз'яснила під час консультації приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., для вчинення спірного договору дарування часток в праві власності на квартиру, спершу необхідно вчинити ще один правочин, зокрема договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS], без якого укласти спірний договір дарування є неможливим у відповідності до закону, на що позивач погодилась. 13 вересня 2016 року позивач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13 вересня 2016року. Того ж дня, позивач [PERSON] видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13.09.2016року, якою уповноважила відповідача [PERSON] представляти її інтереси в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі органах нотаріату, з питань, які будуть стосуватися державної реєстрації на її ім»я права власності на частку в праві власності на квартиру [ADDRESS]. Лише вчинивши ряд правочинів, направлених на реалізацію вчинення дарунку набутих та належних їй на праві власності 2/3 часток у квартирі [ADDRESS], (а не цілої квартири) позивач [PERSON] по спливу майже місячного строку уклала 06 жовтня 2016року спірний договір дарування, що переконливо свідчить про правильне, усвідомлене сприйняття нею фактичних обставин даного правочину, розуміння значення, умов договору дарування та його правових наслідків, які відповідають її дійсним намірам. Відповідно, позов позивача вважає безпідставним, як і обставини якими позивач обґрунтовує свій позов посилаючись на укладення спірного договору під впливом помилки, всі дії позивача, які передували укладенню спірного договору, свідчать про свідомий намір та бажання позивача саме подарувати свою частку у квартирі, а не укласти договір довічного утримання чи будь-який інший правочин. Просить в позові відмовити за безпідставністю. Третя особа - приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. в судовому засіданні позов позивача [PERSON] вважає безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає, дала пояснення, що з позивачем вона знайома давно, оскільки остання неодноразово консультувалася у неї, як у приватного нотаріуса та укладала різні правочини, які посвідчувалися нею, зустрічалася з нею близько восьми раз. Зокрема у травні 2014року до неї звернулась позивачка та її чоловік щоб подарувати належні їм частки у квартирі своєму внуку, відповідачу у справі, щоб у нього у власності була ціла квартира. Нею 22 травня 2014 року посвідчено довіреність якою позивач уповноважила свого чоловіка [PERSON] (а дідуся позивача) подарувати від її імені на ім»я відповідача [PERSON], належну їй частку в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS]. 11 лютого 2016 року нотаріусом посвідчено довіреність, якою вона уповноважила дружину відповідача [PERSON] бути її представником з питань оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON]. 12 квітня 2016 року на ім'я позивача [PERSON] нею, як нотаріусом, видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.04.2016року реєстровий №6/2016. Після чого до неї знову зателефонувала позивач і повідомила, що хоче завершити ту справу, яку розпочала ще за життя чоловіка, а саме, подарувати свою частку у квартирі внукові [PERSON]. Укласти спірний договір дарування часток у квартирі було неможливо без попереднього розподілу часток у квартирі, які перебували у спільній сумісній власності, про що під час чергової консультації роз'яснила позивачу. Саме тому 13 вересня 2016 року позивач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13 вересня 2016 року. Того ж дня, 13 вересня 2016 року позивач [PERSON] видала довіреність, яка посвідчена мною, якою уповноважила відповідача [PERSON] представляти її інтереси в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі органах нотаріату, з питань, які будуть стосуватися державної реєстрації на її ім'я права власності на частку в праві власності на квартиру [ADDRESS]. 06 жовтня 2016 року між [PERSON], як дарувальником, та [PERSON], як обдаровуваним, який посвідчено мною 06.10.2018року, позивач [PERSON] передала у власність безоплатно (в дар), а відповідач [PERSON] прийняв 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] Кожна з вищевказаний мною нотаріальних дій була здійснена за місцем проживання позивача та відповідача, а саме в квартирі [ADDRESS] згідно прохання позивача. Перед укладенням кожного правочину, в тому числі і спірного нотаріус приїжджала до позивачки з проектами договорів, довіреностей під час яких кожного разу роз'яснювала наслідки укладення таких право чинів. Згодом з готовими договорами на нотаріальних бланках повторно приїжджала до позивача, які вона кожного разу самостійно перечитувала згідно з виявленим бажанням, нотаріус детально роз'яснювала наслідки укладення кожного з правочинів і наголошувала, що якщо позивач передумала, то підписувати документи не потрібно. Позивач завжди читала зміст право чинів в окулярах. Після чого позивач запевняла, що згідна з умовами правочинів і їх підписувала, а третя особа нотаріально посвідчувала. До укладення спірного договору у позивача нотаріус була близько восьми разів. Під час укладення оскаржуваного договору у кімнаті квартири, де знаходилась позивач, крім нотаріуса і неї більше нікого не було та ніхто не заходив, по кімнаті позивач пересувалася самостійно. До проекту договору дарування часток в праві власності на квартиру у [PERSON] зауважень не було, вона добровільно власноручно підписала даний договір, попередньо прочитавши його зміст в окулярах. При цьому позивач сиділа на ліжку в кімнаті, тому нотаріус перепитувала її чи згідна вона підписати саме договір дарування. Нотаріус доступно та зрозуміло для позивача роз'яснювала їй зміст даного договору і зайвий раз перепитувала чи згідна вона його підписати, щоб з'ясувати дійсні наміри сторін перед укладенням даного договору. При цьому нотаріус пояснювала, що з підписанням спірного договору позивач втрачає право власності на спірну квартиру, а внук, відповідач у справі жодних обов'язків по відношенню до позивача, в тому числі і по утриманні та догляду нести не буде. Також, роз'яснювала позивачці, що внук після укладення спірного договору, може виселити її з квартири, бо буде мати на це право, проти чого позивач не заперечувала, так як говорила, що має у власності цілий житловий будинок. Крім цього, вона пояснювала позивачу різницю між укладенням спірного договору дарування та договору довічного утримання, а також спадкового договору, доводила до її відома, що оформлення та нотаріальне посвідчення договору дарування є значно дорожчим ніж інших договорів, зокрема, договору довічного утримання чи спадкового договору. Однак, позивач як від укладення договору довічного утримання, як і від укладення спадкового договору відмовилась, так як запевнила мене, що хоче укласти лише договір дарування. При цьому жодних сумнівів щодо дійсних намірів та волевиявлення позивача у нотаріуса не виникало. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що проживає по сусідству з позивачкою та відповідачем. У вересні 2016р. її покликала позивачка [PERSON] до себе в квартиру щоб вона як свідок була присутня при даруванні внуку [PERSON] частини квартири, бо сильно його любить, так як виховувала з самого дитинства. Однак, коли вона прийшла у квартиру позивачки та відповідачки, її послуги виявилися непотрібними, і жодних документів їй підписувати не давали. З 30 вересня 2016р. до 10 жовтня 2016р. вона перебувала у своїх родичів у Франківську, тому про укладення спірного договору дарування їй нічого не відомо. [PERSON] захворіла, тому до січня 2017року вона приходила до неї і спілкувалася з нею. Позивачка розповідала, що в час її відсутності вона підписала договір дарування. Згодом дружина відповідача звинуватила її у викраденні з квартири коштів і більше свідок до них в квартиру не ходила, так як двері були закриті, і з позивачкою спілкувалася лише через балкон та позивачка скаржилась, що у неї зіпсувалися стосунки з внуком і її закривають у квартирі та не дають їсти. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що проживає по сусідству з позивачкою та відповідачем і часто приходила провідати позивачку, коли був живий ще її чоловік. Вона чула, що живий ще на той час [PERSON] та позивачка [PERSON] говорили, що квартира в якій вони проживають буде внука [PERSON]. Згодом у 2017році зі слів позивачки їй стало відомо, що після укладення спірного договору дарування відносини між нею та відповідачем, внуком [PERSON], погіршилися, як і стан здоров'я позивача, відповідач за позивачкою не доглядав, її не годував, а тому вона (свідок) передавала їжу для позивачки. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що проживає по сусідству з позивачкою та відповідачем і інколи приходила провідати позивачку. Коли ще був живий чоловік позивачки, то все було добре, і жодних конфліктів у квартирі з внуком не було. З 2017року стан здоров'я позивачки погіршився, оскільки часто бачила, як до позивачки приїжджала невідкладна швидка допомога та працівники міліції. Щодо укладення спірного договору дарування їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що проживає по сусідству з позивачкою та відповідачем. Одного дня, точної дати не пригадує, але це було в 2017році коли вона зайшла в квартиру до позивачки, то побачила, як позивачка лежить на ліжку в окулярах, все її обличчя було червоного кольору, з чого свідок зрозуміла, що вона хвора, а жінка адвокат давала їй на груди підписати якісь документи. Однак, що це були за документи їй невідомо. Впізнати невідому жінку адвоката вона не може, оскільки в залі засідань її немає. Після цього в 2017 році у позивачки виникли конфлікти з дружиною відповідача, тому вона (свідок) приносила для позивачки їжу. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що є матір»ю дружини відповідача [PERSON] У листопаді 2013року її дочка [PERSON] вийшла заміж за відповідача та перейшла проживати у квартиру [ADDRESS] Саме тоді живий на той час дідусь відповідача [PERSON] та позивачка, як бабуся відповідача, повідомили, що хочуть подарувати своєму внукові - відповідачу у справі свої частки у даній квартирі, щоб він мав окреме житло для сім'ї. у 2014році позивачка видала довіреність, кою уповноважила свого чоловіка [PERSON] подарувати свою частку внукові [PERSON]. Дід [PERSON] несподівано помер та встиг реалізувати дану довіреність. Після смерті діда [PERSON], чоловіка позивача, бажання та наміри подарувати свою частку у квартирі відповідачу у позивачки не змінилося. Тому вона уповноважила мою дочку [PERSON] представляти її інтереси по питанню оформлення спадщини після смерті [PERSON] Позивачка постійно викликала додому нотаріуса, яка роз'яснювала як оформити той чи інший правочин, однак позивачка наполягала, що хоче подарувати свою частку та успадковану частку після смерті чоловіка [PERSON], саме відповідачу, внуку [PERSON]. Станом на 2016рік позивачка самостійно пересувалася по квартирі, сама себе обслуговувала і жодної сторонньої допомоги не потребувала. У даній квартирі вона займає окрему кімнату. У вересні 2016року між позивачкою та відповідачем було укладено договір про розподіл часток у квартирі, який був необхідним для укладення договору дарування. А у жовтні 2016року позивачка добровільно з власної волі подарувала належні їй частки у квартирі відповідачу, а саме своєму внукові [PERSON]. У 2017році коли в сім»ї відповідача пропали з квартири гроші, внаслідок конфлікту між відповідачем та сусідкою [PERSON], позивачка почала писати неодноразові заяви в міліцію на відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, прийшов до наступного висновку. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до світлокопії свідоцтва про право власності на квартиру від 25 листопада 2005 року, виданого виконкомом Бориславської міської ради згідно з розпорядженням від 25 листопада 2015 року за №8979, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала на праві приватної спільної власності гр. [PERSON], та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] (а.с.47). Як вбачається із матеріалів справи, позиваці [PERSON] належали 1/3 частка квартири на праві власності на квартиру на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконкомом Бориславської міської ради 25 листопада 2005 року згідно з розпорядженням від 25 листопада 2005 року №8979, та 1/3 частка в праві власності на квартиру належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., 12 квітня 2016 року за реєстровим №313. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно світлокопії договору , укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13.09.2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №790, вбачається припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS], та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру (а.с. 55). 06 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування часток в праві власності на квартиру, відповідно до якого позивачка [PERSON] передає у власність безоплатно (в дар) відповідачу [PERSON] 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] Підписанням договору дарування від 06 жовтня 2016 року сторони договору засвідчили, що текст вказаного договору прочитаний ними особисто, кожна із сторін однаково розуміє значення, умови договору та його правові наслідки, які відповідають їх дійсним намірам та реальній домовленості, питань , які залишилися б нез'ясованими і незрозумілими для них, а також заперечень щодо кожної з умов договору немає, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі. Із договору дарування від 06 жовтня 2016 року вбачається, що у зв'язку з хворобою ніг [PERSON] договір посвідчено у неї удома за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, відповідно до умов укладеного договору, зокрема п.17 даного договору сторони підтвердили, що укладення даного договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим, і відповідає їх внутрішній волі, сторони не мали та не мають наміру укласти договір довічного утримання (догляду) або спадковий договір, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Згідно п.3.1 даного договору обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься символічна передача речі. Підписання обдаровуваним цього договору свідчить про те, що передача дарунку, а саме 2/3 (двох третіх) часток в праві власності на квартиру, обдаровуваному відбулася. Відповідно до п.4.5 даного договору сторони підтверджують, що текст договору прочитаний ними особисто; кожна із сторін однаково розуміє значення, умови договору та його правові наслідки, які відповідають їх дійсним намірам та реальній домовленості; питань, які залишилися б не з»ясованими і не зрозумілими для них, а також заперечень щодо кожної з умов договору, немає, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Суд враховуючи пояснення сторін, третьої особи приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., досліджені письмові докази приходить до висновку, що спірний договір дарування часток в праві власності на квартиру від 06.10.2016року між сторонами є укладеним, так як позивач та відповідач як сторони під час укладення даного договору мали повне уявлення про предмет даного договору і досягли згоди щодо всіх його істотних умов, позивач [PERSON] передала правовстановлюючі документи, що підтверджували її право власності лише на 2/3 частки у квартирі [ADDRESS] нотаріусу, які внаслідок відчуження (дарування) цих часток, їй повернуті не були. Судом також встановлено, що після укладення спірного договору, відповідач [PERSON] переоформив на своє ім'я всі особові рахунки по оплаті комунальних послуг за адресою спірної квартири, які раніше було оформлено на ім'я позивача [PERSON], і як новий власник спірної квартири відповідач звертався із заявами про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою спірної квартири на його ім'я, та оплачував вартість всіх наданих комунальних послуг, про що позивачу [PERSON] достовірно було відомо, оскільки з часу укладення спірного договору дарування часток в праві власності на квартиру від 06.10.2016року, позивач [PERSON] не несла витрат на оплату житлово-комунальних послуг в даній квартирі і квитанції по оплаті житлово-комунальних послуг надходили вже на ім'я відповідача [PERSON] Твердження позивача на наявність обставин, які вказують на помилку, тобто неправильне сприйняття нею фактичних обставин даного правочину, що вплинуло на її волевиявлення, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки на час укладення спірного договору, а саме 06.10.2016року, позивач, як пенсіонер отримувала щомісячний дохід - пенсію за віком в розмірі станом на жовтень 2016р. - 1367грн., за станом здоров'я позивач не потребувала догляду і сторонньої допомоги, інвалідності на той час не мала, оскільки інвалідом І групи стала тільки 30.06.2017року, тобто значно пізніше після укладення спірного договору, згідно наданого саме позивачем листа Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 24.05.2017року №467 в період 2016року до [PERSON] за адресою: [ADDRESS], швидка медична допомога не виїжджала. Також на час укладення спірного договору дарування, крім часток у квартирі, позивач мала на праві власності і має в даний час інше житло - цілий житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,1 кв.м, в тому числі житловою 22,0 кв.м., у якому згідно листа - відповіді Служби у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації від 07.02.2017року №01-17/57 та довідки про склад сім'ї Урізької сільської ради Дрогобицького р-ну Львівської області від 26.07.2017року №1214, проживають дочка та четверо неповнолітніх дітей, на час обстеження у кімнатах тепло, прибрано і порушень житлово-побутових умов проживання дітей не виявлено. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що в даному житловому будинку позивач проживати не може, оскільки в ньому відсутні умови для проживання і перебування інваліда І групи, так як у ньому немає ванни, внутрішнього туалету та централізованого водопостачання, а опалення пічне - дрова, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] жительки [ADDRESS], від 26.07.2017року, оскільки жодних даних про те, що цей житловий будинок знаходиться в аварійному стані і не придатний для проживання, позивачем не подано і приходить до висновку, що спірні 2/3 частки у квартирі [ADDRESS], як на час укладення спірного договору, так і в даний час не були і не є єдиним житлом позивача, оскільки у власності позивача є в наявності інше житло - цілий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Намір подарувати спірні 2/3 частки у квартирі [ADDRESS] у позивача [PERSON] виник задовго до укладення спірного правочину та з метою його реалізації позивач протягом певного періоду часу вчиняла різні правочини, необхідні для цього. Зокрема, згідно довіреності від 22.05.2014року, посвідченої приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 22.05.2014року та зареєстрованої в реєстрі за №287 позивач [PERSON] уповноважила [PERSON] (свого чоловіка) подарувати від імені позивача на ім'я відповідача [PERSON], [INFO], що зареєстрований в [ADDRESS], належну їй частку в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS]. З метою успадкування частки у квартирі [ADDRESS] покійного чоловіка [PERSON], набуття на неї права власності та можливості розпорядитися нею на свій розсуд, тобто подарувати разом зі своєю часткою відповідачеві [PERSON], позивач [PERSON] вчинила ряд наступних правочинів. А саме: 11 лютого 2016 року позивач [PERSON] видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 11 лютого 2016 року та зареєстрована в реєстрі за №158, якою вона уповноважила дружину відповідача [PERSON] бути її представником з питань оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON]. 12квітня 2016року на ім'я позивача [PERSON] приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 квітня 2016 року реєстровий №6/2016. Із пояснень приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О.вбачається, що остання роз'яснила позивачу, що для вчинення спірного договору дарування часток в праві власності на квартиру, спершу необхідно вчинити ще один правочин, зокрема договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS], бо без цього укласти спірний договір дарування є неможливим у відповідності до закону, на що позивач погодилась. 13 вересня 2016 року позивач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №790. 13 вересня 2016 року позивач [PERSON] видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13.09.2016року та зареєстровану в реєстрі за №791, якою уповноважила відповідача [PERSON] представляти її інтереси в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі органах нотаріату, з питань, які будуть стосуватися державної реєстрації на її ім»я права власності на частку в праві власності на квартиру [ADDRESS]. Після вчинення юридично значимих дій та правочинів, направлених на реалізацію вчинення дарунку набутих та належних їй на праві власності 2/3 часток у квартирі [ADDRESS], (а не цілої квартири) позивач [PERSON] по спливу майже місячного строку уклала 06 жовтня 2016року спірний договір дарування, що свідчить про правильне, усвідомлене сприйняття нею фактичних обставин даного правочину, розуміння значення, умов договору дарування та його правових наслідків, які відповідають її дійсним намірам. Ураховуючи викладене, позивач [PERSON] на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не довела на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення, а тому її позов до задоволення не підлягає. Наданий стороною позивача акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім»ї [PERSON], жительки [ADDRESS], складений комісією Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області 26.07.2017року за №204, суд не бере до уваги, оскільки комісія органу місцевого самоврядування - Урізької сільської ради не вправі складати акти обстеження матеріально-побутових умов проживання та складати висновки щодо відсутності умов проживання і перебування інваліда першої групи, який не проживає на території даної сільської ради. А крім цього в даному акті не міститься висновку щодо технічного стану житлового будинку та його конструктивних елементів. Твердження представника позивача про необхідність застосування правового висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові у справі №6-372цс16, від 27 квітня 2016року та Постанові у справі №569/15433/15-ц, провадження №61-2514св18 від 14 лютого 2018року, суд не бере до уваги, оскільки спірні правовідносини у даній справі ґрунтуються на інших фактичних обставинах, відмінних від обставин, встановлених у справах №6-372цс16 та №569/15433/15-ц, що розглянуті Верховним Судом України та Верховним Судом. Далі, відповідно до п.12 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заявлених позивачем, так як обставини щодо спору, який розглядає суд, не можуть підтверджуватися показаннями свідків. Крім цього, позивач як підстави позову зазначив ст. ст. 203,215,229 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з Договору дарування від 06 жовтня 2016 року (а.с.5), позивачка та відповідач, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення свої дій та правові наслідки укладеного договору, уклали цей договір про нижченаведене: Дарувальник передає Обдаровуваному у власність безоплатно (в дар), а Обдарований приймає 2/3 частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] Далі, як вбачається з Договору дарування від 06 жовтня 2016 року сторони підтверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, сторони не мали та не мають наміру укласти договір довічного утримання (догляду) або спадковий договір, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Вказані правочини вчинені у письмовій формі та нотаріально посвідчені. Правочини спрямовані на настання правових наслідків, що обумовлені ними. Належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог позивачем суду не представлено. Враховуючи все вищевикладене, те, що позивачка обставин викладених в позові не довела, належних та допустимих доказів суду не представила, суд приходить до висновку, що для визнання Договору дарування від 06 жовтня 2016 року недійсним немає жодних правових підстав, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed