Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача [PERSON] за договором позики в розмірі 16 600,00 грн. та судових витрат в розмірі 243,60 грн. в якому вказала наступне. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений 30 січня 2012 року договір позики у писемній формі. У підтвердження укладеного між ними договору позики і його умов, відповідачем була написана власноручно розписка про передачу позивачем відповідачу [PERSON] грошових коштів в розмірі 15 тис.грн. Однією з умов укладеного між ними договору позики є повернення грошей у визначений час, а саме до 30 червня 2012 року. Крім того в розписці відповідач зобов'язується виплачувати по 1тис. грн. кожного 30 числа місяця в рахунок відсотків. 17 грудня 2012 року відповідач [PERSON] частково повернула позивачу борг у розмірі 1тис.грн., що підтверджується записом на розписці, зробленої нею особисто. Виконання даної розписки відповідачкою зі згоди позивача згоди було продовжено до березня-квітня 2013 року. Крім того, з 28.01.2013 р. відповідачкою знову частково були повернуті позивачу грошові кошти в сумі 3400,00 грн., що також підтверджується записом виконаної особисто відповідачкою у розписці. Таким чином, на час звертання в суд відповідач, відповідно до розписці, повинна повернути позивачу 16600 грн., які дотепер вона позивачу не повертає. Тому, позивач просить задовольнити її позов у повному обсязі і стягнути з відповідачки на її користь вказану суму боргу по розписці, а також судові витрати в розмірі 243,60 грн. за сплату судового збору при поданні позову до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовну вимоги і пояснила аналогічні покази, що викладені у її позовній заяві. Відповідач [PERSON] з позовом згодна частково і підтвердила, що отримала в борг від позивача [PERSON] 15 тис.грн., з яких повернула позивачці 5400,00 грн., але не може підтвердити факт передачі нею позивачці з цих грошей 1 тис. грн. Крім того, вона заперечує факт того, що за розпискою вона зобов'язалась сплачувати позивачці щомісячно по 1 тис.грн. в якості відсотків за користування її грошима, оскільки за умовами договору позики ці посилання стосуються саме повернення боргу позивачу із суми 15 тис.грн. Тому, відповідач просить позов позивача задовольнити частково. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів/суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. До матеріалів справи приєднаний особисто підписаний відповідачем [PERSON], що вона підтвердила в судовому засіданні, договір позики від 30 січня 2012 року, відповідно до якого, вона отримала від позивача [PERSON] 15 тис.грн. і повинна була повернути вказану суму до 30 червня 2012 року. В той самій розписці є особисті записи відповідачем [PERSON], що вона також підтвердила в судовому засіданні, про те, що [PERSON] передала [PERSON] протягом 2012-2013 року за рахунок погашення боргу за вказаною розпискою 4400,00 грн.; записи про те, що відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання про продовження строку договору позики до березня - квітня місяців 2013 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином, відповідно до умов договору та ЦК України, а ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором займу одна сторона /позикодавець/ передає іншій стороні /позичальникові/ у власність грошові кошти або інші речі на деякий час, а відповідна сторона зобов'язується повернути позикодавцю таку ж саму суму коштів протягом встановленого терміну. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинна сплатити позивачу [PERSON] за договором позики від 30 січня 2012 року 10600,00 грн.( 15.00-4400,00=10600,00). Суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] на її користь 6 тис.грн. за час з лютого по липень місяці, невідомо якого року, не підлягають задоволенню, оскільки за текстом самої розписки від 30 січня 2012 року не можливо встановити, що ці записи стосуються саме сплати відсотків за користування грошима позивачки, а відповідач цей факт заперечує. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що вона сплатила позивачу [PERSON] крім 4400,00 грн. ще 1 тис.грн. за рахунок погашення заборгованості по розписці від 30 січня 2012 року, оскільки позивач [PERSON] ці обставини заперечує, а відповідач [PERSON] з цього приводу не надала будь-яких доказів. Оскільки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, що становить 65% від ціни позову, то, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати позивача при поданні позову до суду, що складають 243,60 грн. і що підтверджується доданою до справи квитанцією за № 1010006 від 13 лютого 2014 року, підлягають також частковому задоволенню на 65 %, що становить 158,34 грн. ( 10600,00х100%:16600,00=65%х 243,606100%=158,34). На підставі ст.ст. 510,526,612,623-625,1046-1053 ЦК України та

Outcome: partial