Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] з вимогами про вселення до будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у 2007 році подарувала своїй доньці [PERSON] житловий будинок, розташований по вул.. Українська, 43 в смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області та залишилася проживати в цьому будинку на правах члена сімї власника будинку. Витрати по утриманню будинку несла позивач, а також постійне місце проживання позивача зареєстровано у спірному будинку. Наприкінці вересня 2016 року відповідачі вирішили продавати будинок і з цього приводу виник конфлікт. 2 жовтня 2016 року в обідню перерву відповідачі підігнали вантажний автомобіль, завантажили частину речей позивачки та перевезли їх до господарства № 120 по вул. Шевченка в смт. Ріпки. Вказане господарство належить позивачці на праві приватної власності та використовується нею в якості дачі, оскільки там відсутнє газове опалення. Відповідачі на дверях спірного будинку повісили новий замок, внаслідок чого позивач не має змоги потрапити всередину будинку та користуватися ним. Позивач вважає, що відповідачі грубо порушили її право на проживання в будинку, оскільки відповідно до ст. 156 ЖК України, вона як член сімї власника будинку, має право після відчуження будинку в ньому проживати і може бути виселена з нього тільки на підставі ст. 116 ЖК України. На підставі викладеного позивач просила вселити її до будинку № 43 по вул.. Українська в смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що вона разом зі співмешканцем проживали у спірному будинку до жовтня 2016 року. На даний час вона проживає в іншому будинку, який їй належить на праві приватної власності і на придбання якого їй гроші дала донька - відповідач у справі. Будинок їй не подобається, оскільки в ньому немає газового опалення. Тому вона хоче повернутися до будинку № 43 по вул.. Українська, тому що він кращий, бо в ньому є всі зручності. У звязку з тим, що відповідачі замінили замки на дверях, то вона не має можливості зайти у будинок далі веранди. Також вона користується у даному господарстві сараєм, оскільки там складені її речі. Своєї згоди на виселення з будинку вона не давала. Відповідачі її фактично примусово виселили. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги просив задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково пояснив, що позивачка та відповідачка [PERSON] зареєстровані за однією адресою, відповідно являються членами сімї. Таким чином, позивачка, незважаючи на те, що вона не являється власником будинку, має право на проживання в ньому у відповідності до положень діючого житлового законодавства. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суть заперечень зводиться до того, що вона, як власник будинку, не бажає, щоб позивач та її співмешканець проживали у її будинку. Так, після оформлення договору дарування позивачка та її співмешканець проживали у спірному будинку. Позивачка створювала антисанітарні умови у будинку, утримувала птицю та худобу безпосередньо у будинку, а її співмешканець приносив з місцевого сміттєзвалища до будинку всілякий брухт, у будинку утворювався сморід, розвелися мухи та гризуни. Внаслідок цього вона, відповідач, не могла користуватися взагалі своєю власністю будинком. Оскільки вона мала певні заощадження, то домовилася з матірю позивачкою у справі, що остання підшукає для придбання будинок у смт. Ріпки. Позивачка особисто підшукувала для себе господарство і вирішила придбати по вул.. Шевченка, 120 в смт. Ріпки, оскільки їй там сподобалося. Вона надала позивачці грошові кошти на придбання будинку. Після цього у придбаному будинку проводився ремонт, робити який вона позивачці допомагала зі своїм чоловіком. Коли стало можливим переїхати до нового житла, позивачка, а потім і вона особисто, домовилися та винайняли у [PERSON], мешканця [INFO], вантажний мікроавтобус. У визначений день, у жовтні 2016 року, вона з чоловіком та її мати зі своїм співмешканцем здійснили переїзд. Все було добровільно, без будь якого примусу. Через декілька днів їй зателефонувала мати та сказала, що її співмешканцю не подобається у новому будинку, тому вирішили переїхати назад, але вона відмовила позивачці у вселенні у будинок. Вона являється власником будинку, тому не бажає, щоб позивачка зі своїм співмешканцем проживали у будинку, оскільки вони заважають їй користуватися власністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечує. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] фактично по суті позовних вимог нічого суду не повідомили. Пояснили, що знають позивачку та відповідачку [PERSON], про їх сімейні стосунки, а також про те, що позивачка раніше проживала у [INFO], а тепер проживає в [INFO]. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивачку та відповідачку знає як мешканців смт. Ріпки. У жовтні 2016 року, оскільки він має грузопасажирський мікроавтобус, то його винайняли позивачка та відповідачка для перевезення речей з одного будинку у інший. Він за три рази перевіз речі, які вантажили двоє чоловіків, як він зрозумів позивачки та відповідачки. Розраховувався з ним чоловік відповідачки. При переїзді ніяких скарг ні від кого не надходило, все було мирно та спокійно. Вислухавши учасників справи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, відповідачці у справі [PERSON] (дошлюбне прізвище Коробкіна) на праві приватної власності в цілому належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул.. Українська, 43 в смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області ( підстава - договір дарування ? частини будинку, зареєстрований в реєстрі за № 670 від 24.04.2007 року, а також свідоцтво про право власності на ? частину будинку від 29.01.2007 року, видане Ріпкинською районною державною адміністрацією. Земельна ділянка, на якій розташований будинок з надвірними будівлями належить відповідачці [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 201625. Відповідно до положень ст.ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власника не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Дійсно, ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України визначають, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Окрім того, припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як встановлено під час розгляду справи позивачка та відповідачка [PERSON] зареєстровані за однією адресою: смт. Ріпки, вул.. Українська, 43. Поряд з цим, з пояснень відповідачки [PERSON], яких не заперечувала позивач [PERSON] встановлено, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу, з моменту одруження, проживає у м. Чернігові разом зі своїм чоловіком [PERSON] Відповідно до нормативно правового визначення члени сімї це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки (крім осіб, взаємні права та обовязки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Отже, як встановлено судом позивачка та відповідачка [PERSON] відносно одна одної не являються членами сімї, оскільки фактично спільно не проживають і не повязані спільним побутом. З матеріалів справи вбачається, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: смт. Ріпки, вул.. Шевченка, 120 ( підстава: договір купівлі продажу 28.01.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 95). Таким чином, позивачка має власне житло. Як встановлено під час розгляду справи, добровільно виселилася з будинку по вул. Українська, № 43 у власний будинок для проживання і не являється членом сімї власника будинку - відповідачки [PERSON] Остання, як власник майна, не бажає надавати у користування для проживання позивачці будинок, тобто розпоряджається своєю власністю на власний розсуд. Як встановлено під час розгляду справи майно будинок № 43 по вул.. Українська в смт. Ріпки набуто відповідачкою [PERSON] до укладення шлюбу з відповідачем [PERSON], тобто, у суду, на час розгляду справи, відсутні підстави вважати цей будинок спільним майном подружжя. Відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає і навіть не зареєстрований. Отже, на думку суду, позивачкою [PERSON] позовні вимоги, заявлені до відповідача [PERSON] взагалі безпідставно. Враховуючи викладене, слід зробити висновок про те, що жодних правових підстав для вселення позивачки у спірний будинок, належний на праві власності відповідачці [PERSON] не має, а отже, відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed