Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30.09.2000 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між позивачем та відповідачем, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, виховання дітей. Від постійних суперечок і скандалів погіршилось самопочуття як позивача, так і відповідача, вони перебувають у стані постійного стресу. Фактичні шлюбні відносини припинені з серпня 2017 року. Між сторонами втрачені всі фізичні та духовні звязки. Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив останні задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в підготовчому засіданні достовірно встановлено, що 30.09.2000 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області сторони зареєстрували шлюб, про що 30.09.2000 року складено відповідний актовий запис за №1805, згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ №213959, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 29.03.2018 року (а.с.4). Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ № 155221, виданого міським відділом реєстрації актів громадського стану управління юстиції Вінницької області 01.03.2002 року, та [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ №125717, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 12.02.2009 року (а.с.7, 8). Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між позивачем та відповідачем, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, виховання дітей. Фактичні шлюбні відносини припинені з серпня 2017 року. Між сторонами втрачені всі фізичні та духовні звязки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання останнього. А тому, суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище, яким вона користувалась після реєстрації цього шлюбу «Крокус». Судові витрати залишити за позивачем, як на тому наполягала остання. На підставі викладеного,

Outcome: approved