Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 18 травня 2009 року між сторонами був укладений шлюб, який вони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №655, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що 27.04.2011 року вчинено відповідний актовий запис №883, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Вказує, що спільне життя з відповідачем у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Близько пів року вони з відповідачем проживають окремо та спільний побут не ведуть. Вважає, що фактично спільний шлюб носить виключно формальний характер Також, зазначає, що підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачені ст.110 Сімейного кодексу України, зокрема такі як вагітність або ж недосягнення спільною дитиною одного року - відсутні. Позивач вважає за необхідне, на підставі ст.112 Сімейного кодексу Країни, просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її волі. Крім цього, позивач вказує на те, що за договором оренди житлового приміщення від 13.09.2019 року вона винаймає квартиру [ADDRESS] . Їх син - [PERSON] проживає з нею та фактично перебуває тільки на її утриманні. Зазначає, що інших доказів, які б свідчили про проживання дитини з нею за вказаною вище адресою та перебування дитини на її утриманні на момент пред`явлення позову у неї немає. Вважає, що у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як відомо позивачці, відповідач працює в органах державної служби з надзвичайних ситуацій України в Чернівецькій області, однак розмір заробітної плати відповідача їй невідомий. Стверджує, що у відповідача є обов`язок надавати допомогу на утримання спільного сина у розмірі необхідному для його розвитку та виховання, а вона, як той з батьків з ким проживає дитина, має право вимагати сплати аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття. На основі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований 18.05.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №655; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, без застосування технічних засобів, позовні вимоги підтримує, а також вказує, що на примирення не погоджується, припинили подружні стосунки з відповідачем з вересня 2019 року, а також просить не стягувати з відповідача судовий збір. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте до початку судового засідання від нього надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, без застосування технічних засобів, позовні вимоги визнає в повному об`ємі, а також просить суд не надавати сторонам термін на примирення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Згідно положень ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що 18 травня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №655, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.19). Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Як вбачається з копії договору оренди від 13.09.2019 року (а.с.8-9), на даний час позивачка винаймає квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з вересня 2019 року. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та заявами сторін. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Стосовно позовних вимог з приводу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення ним повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року становить - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. При цьому, як вбачається з матеріалів справи відповідач офіційно працевлаштований; а також на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім`ї не перебуває. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.04.2020 року до настання повноліття дитини. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів в такому об`ємі, суд також виходить з того, що відповідач на даний час є здоровою, працездатною особою, чого не заперечувалось сторонами під час розгляду справи та сам відповідач визнав позов у повному об`ємі. Також, як вбачається з наданої відповідачем копії посвідчення серії [NUMBER] , відповідач по справі [PERSON] є учасником бойових дій. Положеннями ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно вимог п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України. Оскільки раніше суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати остання просить не стягувати з відповідача, а також стягнення судового збору з відповідача у даному випадку не передбачено законом суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок держави.

Outcome: approved