Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно зокрема земельна ділянка площею 0,10 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві постійного користування на підставі розпорядження Тернопільської міської адміністрації від 10.05.1993 року № 348. Вона, як як спадкоємець за законом першої черги після смерті чоловіка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме вищевказану земельну ділянку, що належала [PERSON] , однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на дане майно. Тому просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою [ADDRESS] . Ухвалою 28.12.2018 провадження у справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. В судове засідання представник позивача адвокат Гринчишин І.Я. не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та відсутності позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився однак подав суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову оскільки спадкодавець [PERSON] не здійснив державної реєстрації свого права постійного користування на земельну ділянку, тому, вона не належить до його спадкової маси та не може бути успадкована позивачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 січня 1968 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Розпорядженням Тернопільської міської адміністрації від 10.05.1993 року № 348 [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку в [ADDRESS] . На підставі вказаного розпорядження здійснено закріплення геодезичних знаків та відведення в натурі земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , що підтверджується складеним представником бюро управління головного архітектора м.Тернополя Актом від 11 березня 1996 року, який затверджений начальником Управління містобудування та архітектури м. Тернополя. Управлінням архітектури і будівництва Тернопільської міської ради видано [PERSON] паспорт земельної ділянки на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] в м. Тернопіль, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . В силу ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. від 15.08.2018 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, цільове призначення для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, площею 0,10 га, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на дане майно. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Позивачем не подано суду доказів здійснення [PERSON] . державної реєстрації свого права постійного користування на земельну ділянку в порядку визначеному законом, тому, вона не належить до його спадкової маси та не може бути успадкована позивачем. Відтак, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також норми, які регулюють спірні правовідносини, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо в судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а їх достатній взаємозв`язок в сукупності, суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог щодо визнання права постійного користування земельною ділянкою, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed