Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Позивач та відповідач з 2003 року по 2012 рік проживали однією сім?єю без укладення шлюбу. [INFO] у сторін народилась спільна донька - [PERSON]. На даний час позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов?язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач не працює, оскільки займається доглядом за дитиною, відповідно доходів не має, а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з листопада 2016 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі за викладених у позовній заяві обставин та просили їх задовольнити, пояснивши, що відповідач протягом 4,5 років не підтримує та не допомагає утримувати дитину, а протягом 2016 року надав на утримання дитини 1000 грн. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що на даний час не працює, оскільки має проблеми зі здоров'ям, а саме хвору спину, вже пройшов курс лікування. Після того, як стан покращиться, влаштується на роботу. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, надані в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони по справі не перебували та не перебувають в зареєстрованому шлюбі між собою, але протягом 2003-2012 років проживали однією сім?єю. Відповідно до копії свідоцтва про народження, мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.3), яка проживає разом з матір?ю - позивачем по справі, відповідно до копії довідки (а.с. 4). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з приписами ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2017 року становить - 1689 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 06 грудня 2016 року. Враховуючи стан здоров?я дитини, матеріальний стан відповідача, а саме те, що він є працездатною особою, офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, інших дітей та зобов?язань по сплаті аліментів не має, а також те, що позивач не працює та нею не доведено необхідність стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: partial