Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що у серпні 2011 року позивачка звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до КП «Борщагівка» з вимогами визнати протиправними дії директора КП «Борщагівка» [PERSON], який відмовив надати відповідь на заяву від 23.05.2011 року за вхідним №52, згідно ЗУ «Про інформацію» та ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та зобов»язати надати відповідь на заяву від 23.11.2011 року за вхідним №52, зокрема, запитуваної інформації про суми боргу за такі послуги: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, прибирання підвалів, технічних поверхів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових сиситем: холодного та гарячого водопостачання та водовідведення, освітлення місць загального користування та інші види послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.006 року за №560 «Про порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій» діючого на той час. Надати належним чином завірену копію Розпорядження про прийняття на баланс КП «Борщагівка» будинку №19 по вул. Шкільна с. Петропавлівська Борщагівка, в якому мешкає позивач. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2011 року за №2-а-4246/2011 року позов позивачки був задоволений та визнав протиправними дії [PERSON] та зобов»язав відповідача надати [PERSON] відповідь на запитувану інформацію у заяві від 23 травня 2011 року за №52. Постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2011 року за №2-а-4246/2011 року набрала законної сили станом на 10 квітня 2012 року. Як зазначила позивачка, неправомірними діями підприємницької практики відповідачем було завдано позивачу немайнових втрат, спричининех моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакція замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, які тривали на протязі 2006 2016 років, що призвело до втрати здоров»я, стала інвалідом 2-ої групи. Зважаючи на вище зазначене позивачка просила суд стягнути на її користь з КП «Борщагівка» моральну шкоду в розмірі 50 000 (п»ятдесят тисяч) гривень. У судове засідання позивачка не зявилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що 23.05.2016 року за №102 КП «Борщагівка» добровільно виконало рішення суду та надало відповідь позивачці на запитувану інформацію. Також, відповідно до постанови від 18 червня 2014 року закінчено виконавче провадження по виконанню вище заначеного рішення суду, в ході виконання рішення КП «Борщагівка» надало державному виконавцю всю необхідну інформацію та було сплачено штраф в сумі 2 040 гривень, тож підприємством покарання передбачене чинним законодавством, тому представник відповідача просив суд відмовити в позові в повному обсязі, так як позивачем не доведено, що інвалідність остання отримала саме внаслідок неправомірних дій відповідача. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з вимог ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, муд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як вбачається із матеріалів справи, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2011 року за №2-а-4246/2011 року позов [PERSON] був задоволений та визнано протиправними дії [PERSON] та зобов»язано відповідача надати [PERSON] відповідь на запитувану інформацію у заяві від 23 травня 2011 року за №52. Постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2011 року за №2-а-4246/2011 року набрала законної сили станом на 10 квітня 2012 року. Відповідно до постанови ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області від 18 червня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-4246/11 виданого 11 січня 2013 року про зобов»язання КП «Борщагівка» надати відповідь на заяву [PERSON] від 23 травня 2011 року за вхідним №52 закінчено, а рішення суду боржником не виконано. В порядку примусового виконання, встановленого ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження», до боржника, тобто, до КП «Борщагівка», булои застосовані штрафні санкції, передбачені ст.89 ЗУ «Про виконавче провадження» та направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2011 року за №2-а-4246/2011 року, яка набрала законної сили, на даний час не є виконаною. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких, та яких обставин, та якими діями (бездіяльнгістю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Таким чином з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з вини відповідача позивач зазнала душевних страждань, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, тому була вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач у зв'язку із не наданням їй інформації, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. та стягнути цю суму з відповідача КП «Борщагівка» на користь позивача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності та справедливості і з урахуванням конкретних обставин справи вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень. Однак, позивачем не довено, що моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у житті останньої, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакція замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, які тривали саме на протязі 2006 2016 років, та що саме дані страждання призвели до втрати здоров»я, внаслідок чого позивач стала інвалідом 2-ої групи. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: partial