Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26 квітня 2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №645, - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі трьох тисяч гривень щомісячно, починаючи з 06 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між ними припинилися, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Донька перебуває на її утриманні, відповідач тривалий час не приймає участі в утриманні своєї дитини, хоча є здоровим, працездатним, не має на утриманні інших малолітніх дітей чи непрацездатних осіб та має змогу сплачувати аліменти на свою єдину дитину. Відповідач працює в декількох службах таксі, його дохід є мінливим, однак дозволив йому 17 грудня 2019 року придбати транспортний засіб «Mersedes-Benz D» 170, що підтверджується витягом з реєстру транспортних засобів, а також відпочивати на морі двічі за сезон та винаймати житло у місті Києві. Утримання дитини в ДНЗ «Либідь» №462 становить близько 2000 грн (витрати на харчування по 40,70 грн на день та 1000 грн. для проведення урочистих подій та інших навчальних заходів). Вартість харчування доньки на місяць складає близько 2500 грн, на придбання одягу - близько 500 грн на місяць, придбання засобів гігієни, медикаментів та вітамінів - 1000 грн. Загальна сума витрат на дитину становить 6000 гривень щомісячно, яку вона несе самостійно. А тому просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 3000 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 14 січня 2021 року справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання на 24 лютого 2021 року. 10 березня 2021 року представник позивача - адвокат Сапонов О.В. подав відзив на позовну заяву, в якій вказав, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу позивач визнає. Разом з тим, вимоги про стягнення аліментів у розмірі 3000 грн він не визнає, хоча жодним чином не відмовляється від сплати аліментів на утримання доньки. Наведені позивачем обставини, зазначені у позовній заяві, не відповідають дійсності. Просив стягувати з нього аліменти у розмірі ј частки від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав, що дійсно 17 грудня 2019 року за відповідачем зареєстрований автомобіль «Mersedes-Benz D» 170, проте витрати відповідача на паливно-мастильні матеріали та обслуговування автомобіля є досить значними та фактично дорівнюють доходу позивача від використання автомобіля для нерегулярних перевезень фізичних осіб. Твердження позивача про те, що дохід відповідача дозволяє йому відпочивати на морі двічі за сезон є лише припущеннями. 16 березня 2021 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якому позивач, серед іншого зауважила, що підстав для стягнення з відповідача аліментів у частці від заробітку немає, оскільки відповідач працює неофіційно та має нерегулярний дохід. В судовому засіданні 21 вересня 2021 року позивач позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача визнав позов частково, вказав, що проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує, однак проти стягнення аліментів у розмірі 3000 гривень - заперечує, просив стягувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того вважає, що витрати на дитину, визначені позивачем, не підтверджені доказами. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, заперечення відповідача, обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 квітня 2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №645, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 квітня 2017 року. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 серпня 2017 року. Подружні стосунки між сторонами припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Враховуючи, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає дійсній волі сторін, подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, його необхідно розірвати. Крім того згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку. Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Приписами ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За положеннями ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як встановлено судом, малолітня донька сторін - [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері - позивача [PERSON] .. Утримання дитини в ДНЗ «Либідь» №462 становить близько 2000 грн (витрати на харчування по 40,70 грн на день та 1000 грн. для проведення урочистих подій та інших навчальних заходів). Вартість харчування доньки на місяць складає близько 2500 грн, на придбання одягу - близько 500 грн на місяць, придбання засобів гігієни, медикаментів та вітамінів - 1000 грн. Загальна сума витрат на дитину становить 6000 гривень щомісячно, яку матір несе самостійно. Батько - відповідач [PERSON] коштів на утримання дитини не надає. Домовленостей про добровільну сплату ним аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Він працює неофіційно водієм таксі, здійснює перевезення фізичних осіб та має нерегулярний дохід. Інших неповнолітніх дітей у відповідача немає. Відомості про його незадовільний стан здоров`я у справі відсутні. 17 грудня 2019 року відповідач [PERSON] придбав транспортний засіб «Mersedes-Benz D» 170, що підтверджується витягом з реєстру транспортних засобів. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та відповідача, відсутність у нього на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, наявність на праві власності транспортного засобу «Mersedes-Benz D» 170, яким відповідач здійснює нерегулярні перевезення фізичних осіб, працюючи неофіційно водієм таксі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно ч.1 ст.184 СК України, від дня пред`явлення позову - 11 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд відхиляє викладені у відзиві доводи представника відповідача щодо необхідності стягнення аліментів у частці від заробітку, оскільки відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, а отримує дохід, який є мінливим та нерегулярним. Разом з тим, відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору за вказану позовну вимогу у розмірі 908 грн. Крім того. відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справах про стягнення аліментів, звільнені від сплати судового збору. Виходячи з цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908 грн судового збору.

Outcome: approved