Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.\~ В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: м. Дружківка, вул. Красна, 14, на підставі договору дарування жилого будинку. Зазначає, що у вказаному будинку зареєстрована [PERSON] Відповідач фактично не мешкає в будинку з 2012 року, оскільки виїхала за межі міста, проживає у Російській Федерації. Факт реєстрації в будинку відповідача заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує безпідставно сплачувати зайві кошти за комунальні послуги. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не може, що змусило позивача звернутися до суду з вказаним позовом. В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином та своєчасно, проте надала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Підпис відповідача завірено нотаріально. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON]\~ є власником житлового будинку, розташованого в місті Дружківка по вулиці Красна, 14 на підставі договору дарування жилого будинку від 04 грудня 2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-1800, посвідченого державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.12.2006 року. З домової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 26.07.2018 року підписаною начальником загального відділу виконкому Дружківської міської ради. З акту від 26.07.2018 року підписаного головою територіального комітету Яківлівка 1 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована, але фактично з 2012 року не проживає за адресою: [INFO]. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 72 ЖК України встановлено\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень\~ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Члени сім`ї власника житла втрачають право на користування житловим приміщенням у разі відсутності їх без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Проте відповідач [PERSON], яка є донькою позивача в будинку не мешкає більше року, перешкод їй в цьому не чиниться, витрат по утриманню житла [PERSON] не несе, не є членом сім`ї власника, оскільки з врахуванням тривалості їх мешкання окремо один від одного, їх не можна вважати членами однієї сім`ї, його реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідача у його житлі, суд вважає, що відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування житлом позивача, а задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. \~ Враховуючи,\~що\~визнання\~позову\~відповідачем\~не\~суперечить\~закону\~та\~не\~порушує\~права,\~свободи\~чи\~інтереси\~інших\~осіб,\~суд\~знаходить\~всі\~підстави\~для\~ухвалення\~ рішення про\~задоволення\~позову в повному обсязі. Відповідно до вимог частини 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, тому наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з цим, враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, наявні підстави для стягнення з відповідача сплаченого позивачами судового збору при зверненні до суду, тому іншу частину судового збору в розмірі 50 відсотків слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved