Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до відповідача [PERSON] і просить змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: с. Мирне, Костопільського району Рівненської області на підставі рішення Любарського районного суду Житомирської області від 28.09.2010 року по справі № 2-323/10 на користь [PERSON] [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та встановити їх в розмірі 1860 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Вимоги обґрунтовані тим, що розмір аліментів встановлений рішенням суду який складає 400грн. не відповідає встановленому мінімуму розміру аліментів на даний час, що не дозволяє у повній мірі утримувати малолітню дитину. 08.02.2018 отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача, згідно даних Реєстру територіальної громади міста Києва. 05.03.2018 ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та її представник зменшили позовні вимоги, подавши відповідну письмову заяв та просили відповідно встановити розмір аліментів в сумі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, проте під час судового розгляду вимоги не визнав, та вважав за можливе встановити розмір аліментів у сумі 1 000грн. Свої заперечення мотивував тим, що він не має можливості сплачувати аліменти у запропонованому позивачем розмірі. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, вивчивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 21 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любарського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб. В період спільного проживання у сторін народилася донька, [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 19 вересня 2007 року. Відповідач проживає оремо, рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 28.09.2010 року по цивільній справі № 2-322/10, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Малолітня донька проживає з позивачем, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад родини та прописку, виданою Печерським районним управлінням МВС України в м. Києві від 25.07.2017. Також, згідно з рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 28.09.2010 року по цивільній справі № 2-323/10 з Відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 400 (чотириста) грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є змінити розмір аліментів, так як на сьогоднішній день відбулося збільшення прожиткового мінімуму на утримання дитини, зросли ціни та вартість продуктів харчування, необхідного одягу, додаткових занять з розвитку дитини, житлово-комунальних послуг. За таких умов, розмір аліментів, які сплачує Відповідач, є недостатнім для належного утримання дитини. Як стверджує позивач, дитина часто хворіє, що підтверджується відповідною довідкою, на придбання лікарських засобів та оздоровлення потрібно значні кошти. Заробітна плата позивача за період з грудня 2016 року по листопад 2017 року складає 105 013,16грн., що підтверджується довідкою про доходи № 650 від 08.12.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції Закону №2037-УІІІ від 17.05.2017 року), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-УІІІ від 17.05.2017 внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину було збільшено з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено суму прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 грудня 2017 року становить 1 860,00 гривень. Тобто, мінімальний розмір аліментів має бути не менше 930,00 У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно положення статті 27 Конвенції «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Враховуючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, можна зробити висновок, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька. З урахуванням вищезазначеного, того, що батьки мають рівні обов'язки щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування, створення умов для проживання, виховання та розвитку дитини, утримання її на нормальному рівні матеріального забезпечення, слід визнати достатньо обґрунтованими доводи позивача, що аліменти, які сплачує Відповідач у розмірі 400 (чотириста) гривень, на даний час вочевидь не забезпечують мінімальний прожитковий мінімум, який має отримувати дитина. Також встановлено, що відповідач проживає у м. Києві, працює, інших утриманців не має, працездатний, має задовільний стан здоров'я, тому збільшення розміру аліментів не ставитиме його в скрутне становище. За приписами ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршенням чи поліпшенням здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно висновку, якого дійшов Верховний суд України, викладеному в постанові від 5 лютого 2014 року № 6-143цс13, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтею 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійснення. З огляду відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу), матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). З наведеного випливає, що ст.ст. 180, 183 Сімейного кодексу України встановлено мінімальні гарантії, необхідні для забезпечення життя та розвитку дитини. З урахуванням встановленого слід дійти висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved