Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що відповідач є її знайомим, раніше зустрічався з рідною сестрою. Ніяких особистих стосунків та інтересів не мали та не мають. Після розірвання стосунків відповідача з сестрою [PERSON] , відповідач [PERSON] почав поводити себе агресивно по відношенню до неї, почав погрожувати, а основне почав розповсюджувати публічно інформацію про її стан здоров`я, про хвороби, яких у неї не має. Це призвело до конфлікту на робочому місті з трудовим колективом. Працює касиром в супермаркеті «Сільпо» по пр-ту Г.Сталінграда, 8-а м.Київ. На її робоче місце на гарячу лінію відповідач телефонує та пише повідомлення, які надійшли 08.07., 09.07., 10.07., 11.07.2018 року, де [PERSON] стверджує, що [PERSON] хвора на туберкульоз, загрожує здоров`ю відвідувачів при виконанні трудових обов`язків, медичну довідку отримала через хабар 1500 грн. в лікарні. Вимагав перевірки інформації та стану здоров`я [PERSON] та висловлював незадоволення роботою адміністрації супермаркету та недостовірністю наданої йому інформації. У зв`язку з такими повідомленнями зі сторони відповідача, керівництво супермаркету поставило під сумнів стан її здоров`я, можливість працювати касиром та достовірність проходження нею медичного огляду. У неї виникли неприємності на роботі, стало питання про можливість звільнення. Так як вказана інформація відповідача не відповідає дійсності, в окремому порядку змушена була пройти обстеження у спеціалізованій лікарні. 11.07.2018, отримала висновок з територіального медичного об`єднання «ФІЗІАТРІЯ» про відсутність у неї захворювання на туберкульоз та про відсутність небезпеки для оточуючих. Вказаний документ надано керівництву та доведено до відома відповідача. Але не зважаючи на надану відповідачу інформацію адміністрацією магазину про відсутність у [PERSON] захворювання на туберкульоз, останній ввечері 11.07.2018 року, знову вимагав перевірки стану здоров`я [PERSON] і знову публічно стверджував, що вона хвора на туберкульоз і не може виконувати свої трудові обов`язки. Внаслідок таких дій відповідача, а саме: приниження, погроз по телефону про фізичну розправу, перебуває в психологічному стресі, часто болить голова, страждає на безсоння, постійно переживає за свою роботу та почала переживати за своє життя. Змушена була звернутися до органів поліції з приводу погроз та поведінки відповідача. Відповідач публічно, без сумнівів розповідає про неіснуючу в неї хворобу, принижує честь та гідність, створює жахливі умови на роботі та у особистому житті. У зв`язку з приниженням відповідачем честі та гідності, вказує, що відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яка відобразилася у моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив перед іншими людьми та поширив неправдиві відомості стосовно неї про те, що вона хвора на туберкульоз та створює загрозу оточуючим. Вказує, що вона сильно переживає, хвилюється і докладає багато зусиль, щоб залишитися на роботі в довести керівництву, що не має хвороби на туберкульоз . Свою моральну шкоду оцінює в 50 000 грн. Посилаючись на ст.ст. 3, 28,55 Конституції України, ст.ст. 23, 270, 275, 280, 297, 1167, 1190 ЦК України просить суд визнати інформацію, яка розповсюджена [PERSON] про те, що [PERSON] хвора на туберкульоз та може бути загрозою для відвідувачів під час виконання своїх трудових обов`язків - недостовірною, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність [PERSON] . Також просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та судові витрати. Ухвалою від 31.08.2018 р. по справі відкрито спрощене провадження. Як убачається з матеріалів справи відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву 17.12.2018 р. (а.с.23) Однак відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 178 ч.8 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судових засіданнях позивач та її представник позовні вимоги підтримували, з обставин викладених в позові та просили суд задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 04.11.2019 року проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову. Суд оголосив по справі перерву у зв`язку з викликом свідків. В судове засідання призначене на 26.02.2019 відповідач не з`явився направив клопотання про відкладення через хворобу. 10.06.2020 року в судове засідання сторони та свідки не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення через незадовільний стан свідків. 07.10.2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення судового засідання через карантинні обмеження, позивач також просила відкласти судове засідання через хворобу її адвоката. В судове засідання призначене на 20.01.2021 року відповідач також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як зазначала в судовому засіданні позивач відповідач є її знайомим, раніше зустрічався з рідною сестрою. Після розірвання стосунків відповідача з сестрою [PERSON] , відповідач [PERSON] почав поводити себе агресивно по відношенню до неї, почав погрожувати, а основне почав розповсюджувати публічно інформацію про її стан здоров`я, про хвороби, яких у неї не має. Це призвело до конфлікту на робочому місті з трудовим колективом. Позивач працювала касиром в супермаркеті «Сільпо» по пр-ту Г.Сталінграда, 8-а м.Київ. На її робоче місце на гарячу лінію відповідач телефонував та писав повідомлення, які надійшли 08.07., 09.07., 10.07., 11.07.2018 року, де [PERSON] стверджує, що [PERSON] хвора на туберкульоз, загрожує здоров`ю відвідувачів при виконанні трудових обов`язків, медичну довідку отримала через хабар 1500 грн. в лікарні. Вимагав перевірки інформації та стану здоров`я [PERSON] та висловлював незадоволення роботою адміністрації супермаркету та недостовірністю наданої йому інформації. (а.с. 7-10) Як пояснювала позивач у зв`язку з такими повідомленнями зі сторони відповідача, керівництво супермаркету поставило під сумнів стан її здоров`я, можливість працювати касиром та достовірність проходження нею медичного огляду. У неї виникли неприємності на роботі, стало питання про можливість звільнення. Так як вказана інформація відповідача не відповідала дійсності, в окремому порядку змушена була пройти обстеження у спеціалізованій лікарні. 11.07.2018, отримала висновок з територіального медичного об`єднання «ФІЗІАТРІЯ» про відсутність у неї захворювання на туберкульоз та про відсутність небезпеки для оточуючих. Вказаний документ надано керівництву та доведено до відома відповідача.(а.с.6) Але не зважаючи на надану відповідачу інформацію адміністрацією магазину про відсутність у [PERSON] захворювання на туберкульоз, останній ввечері 11.07.2018 року, знову вимагав перевірки стану здоров`я [PERSON] і знову публічно стверджував, що вона хвора на туберкульоз і не може виконувати свої трудові обов`язки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. Також зазначила, що з відповідачем вона раніше зустрічалася. Від сестри вона дізналася, що відповідач направляв на роботу [PERSON] повідомлення про те, що та має захворювання на туберкульоз. Із-за чого сестра втратила роботу. Також зазначала, що через ці повідомлення позивачка сильно переживала, їй навіть викликали швидку допомогу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] також суду пояснив, що відповідач розміщує інформацію в соціальних мережах про захворювання [PERSON] . Також на роботу позивача направляв повідомлення про те, що в неї відкрита форма туберкульозу. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідач доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 270 ЦК України вказано, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров*я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканість, право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Згідно із статтями 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду З аналізу змісту вказаної норми слідує, що особа задля захисту свого порушеного особистого немайнового права за допомогою ст.277 ЦК України може обрати два способи захисту, які передбачені конструкцією вказаної норми, а саме - право на відповідь чи право на спростування цієї інформації. Інформація про стан здоров`я людини є конфіденційною відповідно до законодавства України, і не підлягає розголошенню, окрім як за бажанням самої фізичної особи або у випадках, прямо передбачених законом. Згідно п.6 Постанови ПВСУ від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику в справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що позови про захист гідності, честі та ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації , яка порушує її особисті немайнові права, а також інші зацікавлені особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Згідно п.15 Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин : а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особи повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд вважає, що відповідач допустив розповсюдження інформації стосовно стану здоров`я позивача, що підтверджено роздруківками направленими на електронну адресу магазину, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] . Розповсюджена відповідачем інформація стосовно стану здоров`я позивача спростована консультативним висновком спеціаліста від 11.07.2018 р., а тому суд доходить до висновку, що слід визнати інформацію, яка розповсюджена [PERSON] про те, що [PERSON] хвора на туберкульоз та може бути загрозою для відвідувачів під час виконання своїх трудових обов`язків - недостовірною, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність [PERSON] . Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначається у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95, N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 1 ст. 280 ЦК України визначено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Суд вважає, що у зв`язку з поширенням відповідачем стосовно позивача недостовірної інформації [PERSON] зазнала моральних страждань. Суд вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача виходить з меж пред`явлених позовних вимог, враховує психоемоційний стан позивача [PERSON] та переживання які вона зазначала через розповсюдження відповідачем недостовірної інформації стосовно стану її здоров`я, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на корить позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., визначений розмір є достатнім, співмірним та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить у вкрай тяжкий матеріальний стан відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідач на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial