Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказує, що з 20 травня 2005 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони спільно не проживають з 2011 року, спільне господарство не ведеться, примирення між ними неможливе, відповідач на даний час проживає за межами України, тому просить їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, надав до суду нотаріально завірену згоду на розірвання шлюбу від 03.06.2015 року, в якій просить суд шлюб розірвати, майнового спору між ними немає, батьком майбутньої дитини він не являється. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами укладено 20 серпня 2005 року згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Частиною 3 ст. 110 СК України передбачено, що чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказує, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що згідно поданої заяви позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач згідно нотаріально завіреної згоди дає згоду на розірвання шлюбу і підтверджує те, що батьком майбутньої дитини позивачки він не являється (а.с.9). Зважаючи на обставини справи, відносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що обставини, що склалися між сторонами свідчать про те, що збереження сім'ї суперечило б інтересам сторін та неповнолітньої дитини, поскільки згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка, примус до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved