Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Черкаського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку, крім позивача по справі, яка там постійно проживає, зареєстрований її онук, - [PERSON] , що є відповідачем по справі. Понад один рік відповідач не проживає у вказаному домоволодінні, не веде господарство та не сплачує комунальні послуги. Особистих речей відповідача в домоволодінні немає. З реєстраційного обліку за вказаною адресою до теперішнього часу не знявся. Місцезнаходження відповідача не відомо. [PERSON] , вимушена сплачувати за відповідача житлово-комунальні послуги, не може оформити субсидію по сплаті житлово-комунальних послуг. А тому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Черкаського районного суду від 03.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За власної ініціативи, ухвалою суду від 11.02.2020 року було здійснено перехід з розгляду вказаної справи з спрощеного провадження без повідомлення (виклику сторін) в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.02.2020 року від [PERSON] , надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, за неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду, які він отримав 02.03.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності серія САА №468972 належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Червонослобідської сільської ради від 22.11.2019 року в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , окрім [PERSON] , зареєстрований її онук - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 26.02.2020 року складеного Червонослобідською сільською радою [PERSON] , хоч і зареєстрований у вказаному вище домоволодінні, проте не проживає в ньому з 2017 року. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 280 ЦК України у редакції, чинній з 15.12.2017р., залишила можливість заочного розгляду справи, проте лише за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення судом, відзиву на позов не надходило, відповідач належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню так як відповідач по справі не проживає у вказаному домоволодінні з 2017 року. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. що був сплачений ним відповідно квитанції №29332906-1 від 17.12.2019 року.

Outcome: approved