Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача КС «Злагода» про стягнення грошових внесків, процентів та інфляційних витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №6784д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно якого позивач передав відповідачу внесок в розмірі 40 000 грн. під процентну ставку 27,5% річних, строком дії договору по 13.11.2015 року. Також, 22.03.2014 року між позивачкою та КС «Злагода» було укладено договір № 7222д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Згідно даного договору позивачкою було внесено строковий вклад члена кредитної спілки в сумі 5000 грн. на 13 місяців із процентною ставкою 26,9% річних, строк дії договору по 22.04.2015 року. По закінченню строку дії вищевказаних договорів позивач звернулась до спілки для отримання належних коштів та нарахованих відсотків за користування ними, проте протягом тривалого часу так і не змогла повернути належні їй кошти. Просила суд стягнути з відповідача на її користь за договором № 6784д від 13.11.2013 року 51949, 36 грн. з яких 40000 грн. сума вкладу за договором, 10\~767, 06 грн. сума нарахованих відсотків, 1015, 40 грн. сума інфляційних витрат,166, 90 грн. 3% річних. А також за договором № 7222д від 22.03.2014 року 6571, 63 грн. з яких: 5000 грн. сума вкладу за договором, 296, 48грн. - сума нарахованих відсотків, 1168, 50грн. сума інфляційних витрат, 106, 65 грн. 3% річних, та 5000 грн. моральної шкоди. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, достовірно встановлено, що 13.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №6784д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно якого позивач передав відповідачу внесок в розмірі 40 000 грн. під процентну ставку 27,5% річних, строком дії договору по 13.11.2015 року (а.с.10-11). Також, 22.03.2014 року між позивачкою та КС «Злагода» було укладено договір № 7222д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Згідно даного договору позивачкою було внесено строковий вклад члена кредитної спілки в сумі 5000 грн. на 13 місяців із процентною ставкою 26,9% річних, строк дії договору по 22.04.2015 року (а.с.14-16). По закінченню строку дії вищевказаних договорів позивач звернулась до спілки для отримання належних коштів та нарахованих відсотків за користування ними, проте протягом тривалого часу так і не змогла повернути належні їй кошти. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.3 ст.1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Положення статті 629 ЦК України встановлюють, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач звертався до відповідача із письмовими заявами про повернення депозитних коштів у зв`язку із закінченням строку дії договору, однак кошти в добровільному порядку не були повернуті. За змістом ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Окрім того, суд звертає увагу, що згідно ч.1 ст.23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нараховані відсотки належать членам кредитної спілки на праві приватної власності, а тому вищезазначені кошти за договорами належать позивачу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання в силу прямої дії ч.2 ст.625 ЦК України. А тому, суд також погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат відповідно до договорів депозитного вкладу у зв`язку з простроченням боржником грошового зобов`язання. Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки ні договорами вкладу, ні законом, який регулює правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачена така відповідальність за невиконання зобов'язання як відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial