Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступне. З відповідачем зареєструвала шлюб 11 квітня 1998 року. Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] Кателіну Марінівну, [INFO] та [PERSON] Марінелу Марінівну, [INFO] З червня 2017 року з відповідачем не підтримує сімейних відносин та проживають окремо. На думку позивача, подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їхнім інтересам. Причиною розпаду сімї стало відсутність взаєморозуміння між ними та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань. Спору щодо поділу майна та утримання неповнолітніх дітей у них немає. Просила суд не надавати термін для примирення та розірвати уклеєний між ними шлюб, який зареєстрований 11.04.1997 року виконкомом Байраківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис №07. Позивач на призначені судові засідання не зявилась, однак від її імені діяв представник за довіреністю [PERSON], який подав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутності. Також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та у разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявився хоча вважається таким, що належним чином повідомлений про час там місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ст. 280, ч.4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, досліджуючи наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. З обставин, наведених у позовній заяві та доданих документів судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 11 квітня 1998 року у Байраківській сільській раді Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 07 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] Кателіну Марінівну, [INFO] та [PERSON] Марінелу Марінівну, [INFO], а також одну повнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.7-9). З обставин викладених у позивній заяві судом встановлено, що сторони не проживають разом з квітня 2017 року, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне сімейне господарство та сімейний побут. Спір щодо поділу майна та утримання неповнолітніх дітей відсутній. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом ( ч.4 ст.56 СК України ). Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку, що збереження сімї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.55-56, 104-105, 110, 112, 160, СК України та

Outcome: approved