Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 квітня 1978 року на підставі ордеру [NUMBER] її дідусеві [PERSON] було надано у користування трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. У вказаному ордері на жиле приміщення також був вписаний і її батько - [PERSON], який входив в склад сім'ї основного наймача. З 17 березня 1992 року, тобто з самого народження, вона також зареєстрована у вказаній квартирі та постійно в ній проживає, оскільки входить в склад сім'ї основного наймача. Загалом у вказаній квартирі станом на момент подачі позову зареєстровано три особи: вона, її мати - [PERSON] та її сестра - [PERSON] Фактично станом на сьогоднішній день у вказаній квартирі проживає тільки вона та її мати. Відповідачка в квартирі не проживає. Так, з початку серпня 2017 року відповідачка фактично припинила проживання у зазначеній квартирі, тобто не проживає в ній майже рік. Будь-яких витрат на утримання квартири відповідачка не несе. В квартирі не з'являється, квартирою не цікавиться, речей відповідачки в квартирі немає. Відповідачка добровільно, без будь-яких пояснень покинула вказане житло. Вона та її мати несуть витрати по утриманню житла, сплачують квитанції на оплату житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, утримують за власні кошти житло в належному стані. 09 жовтня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем, третьою особою [PERSON] не було отримано, а конверт разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Позивачем копію ухвали суду про відкриття провадження було отримано 29 жовтня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Третій особі Центр надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками було вручено 17 жовтня 2018 року, про що також свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідач не скористався правом подання відзиву. Третя особа Центр надання адміністративних послуг в особі Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві подала до суду відзив на позовну заяву, в якому розглядати справу у відсутність представника Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, оскільки вказаними позовними вимогами не порушуються права адміністрації та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, згідно ордеру серії [NUMBER] від 28 квітня 1978 року виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів міста Києва (з урахуванням виправлень посвідчених Комунальним концерном «Центр комунального сервісу») [PERSON] було надано право на зайняття трьох кімнат загальною житловою площею 42, 23 кв. м. [ADDRESS]. Ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів від 24 квітня 1978 року №194/8. Склад сім'ї квартиронаймача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 вересня 2011 року №385 «Про зміну договорів найму жилих приміщень» дозволено Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва змінити договір найму трикімнатної квартири [ADDRESS], та укласти його з [PERSON], складом сім'ї з трьох осіб: вона - [PERSON], сестра - [PERSON], мати - [PERSON], у зв'язку із вибуттям квартиронаймача [PERSON] на інше місце проживання із зняттям його з реєстрації. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Листом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 28 березня 2018 року №103/ОП/О-363 відмовлено в переоформленні на позивача особового рахунку за адресою: квартира [ADDRESS], та повідомлено про можливість переоформлення особового рахунку у разі визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Згідно довідки КП «Центр комунального сервісу» від 04 квітня 2018 року про нарахування та сплату по особовому рахунку [NUMBER] ([NUMBER]) за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року станом на кінець березня 2018 року за квартирою [ADDRESS] наявна заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг 13 503 грн. 80 коп. Згідно із інформацією, наданою на запит суду, за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» місце проживання відповідача [PERSON], зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. Актами від 22 лютого 2018 року, від 23 березня 2018 року, від 18 липня 2018 року та від 21 серпня 2018 року, складеним за участі сусідів позивача - мешканців будинку [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON] та затверджених директором ЖЕД № 405, підтверджено відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання ([ADDRESS]) за період з серпня 2017 року по дати складення акту відповідно. Згідно із листом від 03 квітня 2018 року Дніпровського управління поліції Головного управління у м. Києві Національної поліції України, відповідач у період з 01 січня 2017 року по дату складення відповіді із заявами щодо перешкоджання її доступу до вказаної вище квартири не зверталася. Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В ході розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що існували поважні причини його відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців. Не містять матеріали справи також і будь - яких доказів того, що позивач або члени його сім'ї перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1 - 7 частини 3 статті 71 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні за змістом положення встановлено і в частині 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, згідно із якою суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є належним чином доведеними позивачем та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позову у повному обсязі, судові витрати із сплати судового збору у розмірі 704,80 гривень покладаються на відповідача.

Outcome: approved