Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», який в ході розгляду справи уточнила, та просить суд стягнути з відповідача на її користь інфляційну складову за період з 28.04.2018 р. по 01.10.2018 р. в сумі 3572,17 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника за період з 28.04.2018 р. по 29.10.2018 р. в сумі 32458,75 грн., посилаючись на невиконання зобовязань відповідача щодо повного розрахунку з нею при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що працювала у відповідача з 10.08.2016 р. по 27.04.2018 р., її звільнення відбулось на підставі ст. 38 КЗпП України. Станом на дату звільнення узгоджена відповідачем заборгованість по заробітній платі становила 26678,71 грн., остаточний розрахунок з нею здійснено 30.10.2018 р. Тому виходячи з викладеного та наданих нею розрахунків, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 27\~листопада 2018\~року прийнято\~до розгляду\~позовну заяву\~та відкрити провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач відзиву на позов не надав. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не надав суду належних доказів на підтвердження причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали позову, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] з 10 серпня 2016 року працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», звільнена 27 квітня 2018 року на підставі ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію (а.с. 9 копія трудової книжки). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Частиною першою статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Рішенням комісії з трудових спорів АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 22326,77 грн., про що 19 березня 2018 року видано посвідчення на примусове виконання рішення комісії з трудових спорів (а.с. 13). Рішенням комісії з трудових спорів АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2018 р. по 27.04.2018 р. станом на 04.06.2018 р. в сумі 4351,94 грн., про що 18 червня 2018 року видано посвідчення на примусове виконання рішення комісії з трудових спорів (а.с. 15). Повний розрахунок з позивачем проведено платежами 12 жовтня 2018 року та 30 жовтня 2018 року, про що свідчить виписка з банківського рахунку [PERSON] (а.с. 17). В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем також надано копії розрахункових листків за період з вересня 2016 року по квітень 2018 року включно (а.с. 19-23), який суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною). Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 27 квітня 2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за лютий 2018 року та березень 2018 року. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з\~пунктом 8\~розділу IV\~Порядку,\~нарахування виплат,\~що обчислюються\~із середньої\~заробітної плати\~за останні\~два місяці\~роботи,\~провадяться шляхом\~множення середньоденного\~(годинного)\~заробітку на\~число робочих\~днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, згідно розрахункового листка за лютий 2018 р., позивач відпрацювала 4 дні та їй нараховано заробітну плату в розмірі окладу 1064,00 грн. (а.с. 34). В березні 2018 року вона відпрацювала 3 дні та їй нараховано заробітну плату в розмірі окладу 760,00 грн. (а.с. 23) Таким чином, виходячи з розрахунку (1064,00 грн. + 760,00 грн. ) / (4 дні + 3 дні), середньоденний заробіток позивача складає 260 грн. 57 коп. Період затримки розрахунку при звільненні складає з 28.04.2018 р. по 29.10.2018 р. включно (20 днів травня 2018 року, 20 днів червня 2018 року, 22 дні липня 2018 року, 22 дні серпня 2018 року, 20 днів вересня 2018 року, 20 дні жовтня 2018 року) та становить 124 робочих днів (30 квітня 2018 року був вихідним днем). Середньомісячний заробіток позивача виходячи з викладеного складає 260,57 грн. * 124 днів = 32310,68 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. У статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру\~відповідно до положень частини першої статті 2 цього Закону є об'єктом індексації грошових доходів населення. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. У\~статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~лютого 2001\~року №\~159 (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № \~363/1606/17 (провадження №\~61-14468ск18). Вирішуючи спір, суд встановив, що АТ «НДПІ «Механобрчормет» не здійснювало індексацію заробітної плати [PERSON] за період з вересня 2016 р. по дату звільнення (а.с. 19-23) та не виплачувало їй компенсації за затримку виплати такої індексації, тому врахувавши положення наведених норм законів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого сума компенсації складає 3572,17 гривень (а.с. 12 розрахунок). Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 32310,68 грн. інфляційну складову в сумі 3572,17 грн. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial