Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Електро Лізинг» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу обладнання та договором оренди обладнання з обов`язковим викупом. В обґрунтування позову зазначивши, що 22.06.2019 між [PERSON] та ТОВ «Електро Лізинг» були укладені договори №22-06-2019-1/1 купівлі-продажу обладнання та №22-06-2019-1/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом. Позивач передала представнику ТОВ «Електро Лізинг» готівкові кошти у сумі 5 000 доларів США (згідно до п. 3.1. Договору №22-06-2019-1/1 від 22.06.2019, де зазначена вартість у гривневому еквіваленті) та підписала Договір №22-06-2019-1/1 від 22.06.2019 купівлі-продажу обладнання та специфікацією (додаток №1 до Договору), згідно до якої ТОВ «Електро Лізинг» передало останній у власність дві одиниці заправних станцій. Разом із тим, [PERSON] підписала Договір №22-06-2019-1/2 від 22.06.2019 оренди обладнання з обов`язковим викупом, згідно до якого ТОВ «Електро Лізинг» прийняло у строкове платне користування від неї строком на два роки дві одиниці станцій заряджання автомобілів. Згідно до умов п. 4.1 Договору №22-06-2019-1/2 від 22.06.2019, ТОВ «Електро-лізинг» нараховує [PERSON] 2,62% від вартості обладнання щомісяця із щомісячною капіталізацією, які згідно до п. 4.3 Договору сплачує на 731-й день з дати укладання Договору, а саме 22.06.2021 року. По закінченню строку дії Договору оренди № 22-06-2019-1/2 від 22.06.2019, а саме 22.06.2021 ТОВ «Електро Лізинг» в порушення умов Договору не повернуло [PERSON] грошові кошти з нарахованими відсотками, на листи позивача не відповідають. Тому з метою захисту свої майнових прав [PERSON] звернулась із позовною заявою до суду, у якій просить стягнути з ТОВ «Електро Лізинг» на її користь грошові кошти у розмірі 253 226 грн. як вартість обладнання і відсотки за Договором оренди №22-06-2019-1/2 від 22.06.2019 та інфляційні збитки. Ухвалою судді від 15.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явилась, разом із тим, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання призначене на 20.09.2021 та 19.10.2021 повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позов не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником зарядних пристроїв (станцій) для електромобілів з наступними характеристиками: Станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЕ, код ДКПП 27.11.50-33.00, клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц. Тип кабеля КВГ 5х6. Зарядні станції введені в експлуатацію, адреси, де встановлені станції: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 66 та [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу обладнання №26-06-2019-1/1, за умовами якого позивач придбала у власність вказане майно за 131 330,00 грн., що є еквівалентом 5000 доларів США, відповідно до курсу Національного банку України на дату оплати (а.с.5-8). 22.06.2019 року позивач уклала з відповідачем Договір №22-06-2019-1/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом. За умовами вказаного договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування два зарядних пристрої для електромобілів (а.с. 11-14). Відповідно до п. 3.1. вказаного Договору термін оренди обладнання складає 2 роки з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 22.06.2020. Відповідно до п. 4.1. Договору № 26-06-2019-1/2 від 26.06.2019, розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 2,62 % в місяць від загальної вартості об`єкту оренди, яка вказана п. 1.1.1 даного Договору, із щомісячною капіталізацією, а саме: кожного місяця протягом строку користування Об`єктом оренди відсоток включає в себе суму капіталізації. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США у національній валюті, що на день укладення Договору за офіційним курсом НБУ складало 131 330, 00 грн. Проте, відповідач свої зобов`язання за договорами не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у сумі 253 226 грн. Крім того, відповідно до п. 7.1.6. Договору, орендар взяв на себе зобов`язання викупити обладнання відповідно до п. 8 Договору. Відповідно до п. 8.1. Договору, Орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору, або достроково у будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення Орендодавцем Орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) Орендаря за реквізитами визначеними у цьому Договорі не пізніше ніж за 2 місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 5000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день повернення коштів. Сплата всієї суми Орендодавцю відбувається шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, або готівковими коштами на розсуд останнього, з урахуванням умов чинного законодавства. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ч.1 ЦК України). Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Станом на час подання вказаного позову до суду, відповідач не сплатив позивачу кошти за оренду обладнання, як і не виплатив вартість такого обладнання, що свідчить про те, що відповідач добровільно умови договору не виконує, а відтак у ході судового розгляду цивільної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка була узгоджена сторонами згідно Договору, в частині сплати за обладнання у зв`язку з обов`язковим викупом у розмірі 5 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України, на дату звернення до суду з позовом у загальному розмірі становить 253 226,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем у сумі 2 532, 00 грн.

Outcome: approved