Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що з 21.12.2007 шлюб між сторонами розірваний, під час шас шлюбу у них народилась дитини - [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] проживає з позивачем та її новою сім`єю. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Дитина не бачила батька на протязі останніх 7 років. Аліменти відповідач не платить, та не надає добровільно матеріального забезпечення сина. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не надав. На підставі ухвали від 06.05.2019, 05.06.2019 третьою особою наданий письмовий висновок щодо розв`язання спору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник позивача - адвокат Шутенко О.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання 08.07.2019 та 08.08.2019 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст.130 ЦПК України, ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надходило. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Кальміуському району у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі з 12.06.2004 до 21.12.2007, що підтверджується відміткою у копії паспорта відповідача, свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7-8,19). Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.17). З 28.08.2010 позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , від даного шлюбу є дитина [PERSON] ,, [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження (а.с.15, 18). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем, її чоловіком та малолітнім братом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками ОСББ «Азовчайка», довідками про реєстрацію місця проживання осіб (а.с.21-23). Відповідно до характеристики від 31.05.2018 батько учня [PERSON] жодного разу не був присутній на батьківських зборах та школу не відвідував (а.с.20). Виконавчий комітет Маріупольської міської ради не має можливості надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON] , оскільки не можуть зв`язатись з відповідачем через те, що він проживає на тимчасово окупованій території України, що підтверджується висновком (а.с.60-61). Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України суд може позбавити мати, батька батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Нормами ст.157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Пленум Верховного Суду України в п.15 та 16 постанови від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Відповідно до ч.1 ст.229, ст.230 ЦПК України показання свідків безпосередньо досліджуються судом під час їх допиту. Згідно з ч.1 ст.71 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] не є допустимими доказами у цій справі. Характеристика навчального закладу та довідки про місце проживання дитини підтверджують той факт, що відповідач [PERSON] не проживає разом з дитиною та не відвідує навчальний заклад, у якому навчається його син. Зазначені обставини не є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Наданими позивачем та дослідженими судом доказами не підтверджуються аргументи позивача про те, що відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, дитина не бачила батька на протязі останніх 7 років, аліменти відповідач не платить, та не надає добровільно матеріального забезпечення сина. У зв`язку з чим суд відхиляє вказані аргументи позивача. Таким чином, позивачем не доведені обставини, які свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, на підставі чого у задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed