Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідачів на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 3220,56 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58017,75 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 17.03.2008 року згідно наказу № 11 була прийнята на посаду фельдшера здоровпункту ВАТ «ДЗАК» і пропрацювала на займаній посаді до 02.01.2014 року та була звільнена головним лікарем Дрогобицької районної лікарні №5 згідно наказу №1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На час звільнення Дрогобицька районна лікарня № 5 заборгувала їй виплату заробітної плати за період жовтня-грудня 2012 року і розрахунок з нею не проведено по даний час. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, а представник позивача [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги підтримав та подав заяву про розгляд справи без його участі. Представники Дрогобицького РТМО [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, останнім подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, заперечивши проти задоволення позовних вимог в частині, що стосуються Дрогобицького РТМО, а щодо задоволення позовних вимог в іншій частині позову покладається на думку суду. Представник Дрогобицької районної лікарні №5 неодноразово у судове засідання не з'являвся, будучи належним чином повідомлений про їх час і місце розгляду. Представник ПАТ «ДЗАК» [PERSON] в судове засідання не зявився подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Перевіривши матеріали справи та отримані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорююється, що [PERSON] з 17.03.2008 року по 02.01.2014 року працювала у Дрогобицькій районній лікарні №5 на посаді фельдшера здоровпункту, що стверджується трудовою книжкою та відповідними наказами. Посада позивачки входила в штат Дрогобицької районної лікарні №5 і вона не перебувала в трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК» та з Дрогобицьким РТМО. Наказом № 1 від 02.01.2014 року головного лікаря Дрогобицької районної лікарні №5 [PERSON] звільнено з роботи з фельдшера здоровпункту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Встановлено, що між Дрогобицьким РТМО та ПАТ «ДЗАК» щорічно укладались цивільно-правові угоди, за якими Дрогобицьке РТМО зобов'язувалось надавати ПАТ «ДЗАК» комплексне лікувально-профілактичне обслуговування працівників ПАТ «ДЗАК». а останній перераховувати кошти за це. Статутом Дрогобицької районної лікарні №5 та посадовою інструкцією головного лікаря цієї лікарні підтверджується, що Дрогобицька районна лікарня №5 є самостійною юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки, а головний лікар вправі приймати та звільняти працівників районної лікарні. Відповідно до Статуту засновником Дрогобицької районної лікарні №5 є Дрогобицька районна рада, фінансується з районного бюджету, джерелом коштів на оплату праці працівників районної лікарні є кошти, виділені районним бюджетом, дохід, одержаний в результаті її господарської діяльності та кошти, отримані згідно укладених угод з промисловими підприємствами. Відповідно до Довідки про заробітну плату від 09.04.2014 року за №507, позивач могла отримати заробітню плату при виконанні умов Договору №1 від 05.08.2011 року за жовтень 2012 року в сумі 900,00 гривень, за листопад 2012 року в сумі 900,00 гривень та за грудень 2012 року в сумі 1420,56 гривень, а всього в сумі 3220,56 гривень (без врахування сплати податків та обов'язкових платежів) та зазначена сума сторонами не оспорюється. Частиною 1 ст. 94 КЗпП та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором власник виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 24 вищевказаного Закону визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому. \~ З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що саме Дрогобицьку районну лікарню №5 необхідно зобов'язати виплатити заробітну плату позивачці за період її роботи з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року в сумі 3220,56 гривень. Вирішуючи позов в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 117 \~КЗпП України передбачено, що у разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Зважаючи на те, що з позивачкою не проведено розрахунок по заробітній платі, то сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 02.01.2014 року по 14.12.2015 року, згідно проведеного позивачем розрахунку, становить 58017,75 гривень та підлягає стягненню з Дрогобицької РЛ № 5 в користь позивачки. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, Законом України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору, відтак, до стягнення з Дрогобицької районної лікарні № 5 в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 612,38 гривень.

Outcome: approved