Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітніх дітей. В позовній заяві вказує, що 27 лютого 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, проживають окремо, спільного господарства не введуть. Діти проживають з позивачем, та з моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами по справі не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Як зазначає позивач, добровільно про сплату аліментів домовити з відповідачем їй не вдається, у зв'язку з чим звернулась до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с. 23, 32, 40, 44, 48-49, 62, 64, 67, 73). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб у Комунальному відділі РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 75. Від шлюбу вона мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 13.05.2010 р., виданий Комунальним відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.4), та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 09.04.2015 року, виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Діти проживають з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Судовим розглядом встановлено, що діти повністю знаходяться на утриманні та вихованні позивача. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою ( ч.1 ст. 141 СК України). Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника. За приписами ч. 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. 16 жовтня 2016 року Верховний Суд України у справі № 6-1798цс16 зробив правовий висновок, відповідно до якого аліменти на двох і більше дітей визначаються судом у єдиній частці від заробітку (доходу) батька, а не в будь-який інший спосіб на розсуд суду. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд враховує матеріальний стан позивача, стан здоров'я, потреби дитини даного віку, відсутність інформації щодо розміру доходу відповідача, відсутність інформації про фінансові можливості відповідача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи з 01.06.2016 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до 30.03.2033 року. Роз'яснюючи позивачу також право звернення до суду з вимогами щодо стягнення додаткових витратах на дитину з підстав визначених ст. 185 СК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1280, 00 грн. В силу ст. 367 ЦПК Українисуд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial