Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів пояснивши, що вона з 2003 року перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і прожила з ним до 2005 року. Від спільного життя вони мають сина - [PERSON], [INFO], який залишився проживати разом із позивачкою. На підставі виконавчого листа № 2-2226/2006 від 16.05.2006 року виданого Жовтневим районним судом м. кривого рогу, відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання сина - [PERSON]. З початку відповідач сплачував аліменти, а з 2008 року він не виконує належним чином свій обов'язок щодо сплати аліментів на утримання сина, тобто ухиляється від належного виконання свого обов'язку щодо утримання дитини, тільки іноді сплачував їй незначні суми. Де відповідач офіційно працює їй не відомо та він не повідомляє про місце роботи. Усього за період з 11.09.2008р. по 01.09.2013 року вона отримала від нього аліменти у розмірі 9496,06 грн., у той час, як згідно довідки про нараховану заробітну плату розмір 1/4 частини від його заробітку був значно вищим. Заборгованість по аліментам станом на 01.09.2013 року склала 33513,38 грн. Позивачка вважає, що заборгованість по аліментам у [PERSON] виникла з його власної провини, тому вважає, що має право на стягнення з нього неустойки за період з 11.09.2008 року по 01.09.2013 року у розмірі 245319, 23 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання позовні вимоги не визнав, та пояснив, що він свої батьківські обов'язки виконував добросовісно, періодично відвідував сина, сплачував аліменти, та купляв йому різні необхідні речі, але чеків та квитанцій не зберігав. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи і оцінивши в сукупності всі досліджені в справі докази, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, таким, що підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено , що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року до 2005 року. Від спільного життя вони мають сина - [PERSON], [INFO], ( а.с. 6), який залишився проживати разом із позивачкою. На підставі виконавчого листа № 2-2226/2006 від 16.05.2006 року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу ( а.с.7) , відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання сина - [PERSON]. З початку відповідач сплачував аліменти, а з 2008 року він не виконує належним чином свій обов'язок щодо сплати аліментів на утримання сина, тобто ухиляється від належного виконання свого обов'язку щодо утримання дитини, тільки іноді сплачував їй незначні суми. Де відповідач офіційно працює їй не відомо та він не повідомляє про місце роботи. Усього за період з 11.09.2008р. по 01.09.2013 року вона отримала від нього аліменти у розмірі 9496,06 грн., згідно довідки про розмір заборгованості по виконавчому листу № 2-2226 ( а.с. 5). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем за місцем виконання рішення на підставі виконавчого листа. Заборгованість по аліментам станом на 01.09.2013 року склала 33513,38 грн. (а.с. 5). Заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача за період з 11 вересня 2008 року по 01.09.2013 року, відповідач працездатного віку, інших утриманців та іншої родини немає, не інвалід, у вказаний період часу періодично працював, питання щодо зменшення розміру аліментів з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів відповідачем неставилось. Відсутність своєї вини у виникненні заборгованості відповідач не довів у судовому засіданні. Відповідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст.139 цього Кодексу, а відтак на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія норм ЦК України про позовну давність. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Позивач навів розрахунок пені за прострочення сплати аліментів відповідно до вимог ст.196 СК України (а.с.3-4). Відповідач проти правильності розрахунку не заперечував, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Розмір заборгованості з 11.09.2008 року по 01.09.2013 року складає 245319, 23 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України; викладених у п. 22 постави від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач хворіє, допускав несвоєчасну сплату аліментів через скрутне матеріальне становище, а також безробіття, що він вживає заходи до погашення заборгованості по аліментах, надає позивачці та дитині добровільну матеріальну допомогу, що підтверджується показами свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин суд вважає, що сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 11.09.2008 року по 01.09.2013 року у розмірі 245319, 23 грн. не може бути стягнута з відповідача, оскільки, не відповідає вимогам закону щодо урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, є неприйнятною, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшено до 100 000 тис. грн. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави відповідно в сумі 1000 грн.

Outcome: partial