Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до суду мотивуючи тим, що на підставі рішення Коломийського міського суду від 13.12.2018 року відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. На даний час їхній син, [PERSON] є повнолітнім та студентом першого курсу юридичного факультету денної форми навчання Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича . Навчається на договірних умовах (платна форма), що підтверджується довідкою №230 від 03 жовтня 2019 року. Вказує, що відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, наскільки їй відомо працює проте не працевлаштований офіційно, тому має змогу сплачувати аліменти. Дитина знаходиться на її повному утриманні, чоловік не допомагає матеріально та врегулювати спір з відповідачем по даному спору неможливо. Просить суд постановити рішення, котрим стягувати з відповідача [PERSON] на її, позивача [PERSON] користь аліменти на утримання сина, який навчається у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не пізніше досягнення ним 23-х річного віку. Представник позивача у судовому засіданні підтримала мотиви та вимоги позову . Відповідач [PERSON] визнав частково позовні вимоги, вказав, що не працевлаштований, доходів не має, а тому не спроможний сплачувати заявлену позивачем суму. Згідний сплачувати 1200 грн. щомісячно на утримання сина для продовження навчання. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. У відповідності до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , та його батьками є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7) Відповідно до рішення Коломийського міськрайоного суду від 13.12.2018 року відповідача [PERSON] зобов`язано сплачувати аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною неповноліття. (а.с.10-11) На сьогоднішній день [PERSON] є повнолітнім, студентом першого курсу юридичного факультету денної форми навчання Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича , що підтверджується копією довідки № 230 від 03.10.2019 (а.с. 12). Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Позивач, звернувшись з даним позовом до суду скористалась своїм правом відповідно до вищезгаданої статті. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. За правилами статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх сина [PERSON] , у зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1 400 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з 25.10.2019 року, суд враховує, що позивач навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, та те, що позивачем не доведено можливість позивача сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, та дійшов висновку, що аліменти в розмірі 1400 грн щомісячно відповідають потребам [PERSON] у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу. Згідно положень ч.1 ст.133 ЦПК України,судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З врахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача витрат за професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн. відповідно до квитанції № 344955 від 18.10.2019 (а.с.13) Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та ст. ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved