Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька, мотивуючи тим, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано, син, за згодою батька, проживає разом з позивачкою. З серпня 2012 року відповідач ухиляється від утримання дитини та допомоги зовсім не надає, не приймає участі у вихованні та лікуванні дитини. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки. Факт ухилення відповідача від виховання дитини підтверджується довідкою Комунального закладу «Одеська загальноосвітня санаторна школа - інтернат № 3 І-ІІ ступенів для дітей із захворюванням серцево-судинної системи» від 19.04.2013 року. Крім того, відповідно до медичної довідки № 149 від 17.04.2013 року дитина перебуває на обліку у кардіолога. З метою належного виховання, розвитку та покращення здоров`я сина позивач має намір виїздити з України за кордон, проте відповідач не надає своєї згоди на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. На прохання позивача надати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини відповідачем ігноруються, а тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано. Оскільки відповідач відмовляється від надання згоди на виїзд сина за кордон для відпочинку за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів [PERSON], з метою захисту прав дитини вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на його тимчасовий виїзд за кордон. Крім того, вона має намір періодично виїжджати з сином за кордон з метою оздоровлення та відпочинку і не має можливості кожен раз отримувати дозвіл у відповідача. Позивачка прохає надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] або іншої уповноваженої нею особи до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до [INFO] та на оформлення і видачу проїзного документу на право виїзду його з України та в`їзду в Україну. Позивач в судове засідання, не з'явилась, але в матеріалах справи міститься її заява про розгляд без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач, який про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, повторно не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладання слухання по справі, або про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом достовірно встановлено, що [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 4, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва по народження серії [NUMBER], видане Олександрівською сільською радою Болградського району Одеської області 20.02.2006 року. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30.04.2013 року, справа №522/9091/13ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 08.11.2004 року виконкомом Старотроянівської сільської ради Кілійського району, актовий запис №12. Відповідно до довідки №1394 від 21.11.2012 року [PERSON] прописана разом з сином за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки Комунального закладу «Одеська загальноосвітня санаторна школа - інтернат № 3 І-ІІ ступенів для дітей із захворюванням серцево-судинної системи» від 19.04.2013 року № 73 [PERSON] навчається в Одеській школі - інтернаті №3 з 01.09.2012 року, навчанню та вихованню учня приділяють належну увагу мати та бабуся. Батько, [PERSON], за час навчання дитини в школі жодного разу не приходив до школи та не брав участі у вихованні сина. [PERSON], [INFO] перебуває на обліку в ДМП №6 з народження по сьогоднішній день, дитина перебуває на «Д» обліку у лікаря - кардіолога, що підтверджується довідкою Комунальної установи Дитяча міська поліклініка № 6 від 17.04.2013 року №149. У травні 2013 року позивачка звернулась до відповідача, так як мала намір на десять днів вивезти дитину для оздоровлення у Туреччину, але відповідач безпідставно відмовив позивачці у наданні своєї згоди на виїзд дитини за кордон України тим самим ігноруючи інтереси самої дитини. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення, дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька.

Outcome: approved