Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до[PERSON], третіх осіб Органу опіки та піклування Голосіївської районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Прокуратури Голосіївського району м. Києва про позбавлення батьківських прав та збільшення аліментів. Позивач просить суд: 1)позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO] (актовий запис № 1515 від 19.09.2008 року в книзі реєстрації народжень Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва); 2)збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.05.2012 року, які стягуються з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON], [INFO], з розміру 500,00 (п'ятсот) гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття на 1 000,00 (одну тисячу) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказує, що 29 березня 2008 року між нею, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.03.2008 року серії: [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва. Від шлюбу, 18.08.2008 року народилася донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.09.2008 року серії: [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2012 року, яке набрало законної сили, шлюб було розірвано. Весь час, з моменту народження дитина проживає з нею, що підтверджується довідкою виданою КК «Центр комунального сервісу № 36». Після розірвання шлюбу, відповідач жодним чином не піклувався про дитину, не утримував її та не надавав дитині будь-якої матеріальної допомоги. Внаслідок чого, я змушена була звернутись до суду з позовом про стягнення з Відповідача аліментів. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.05.2012 року, яке набрало законної сили, з Відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, Відповідач ігнорує виконання вищевказаного рішення суду, аліменти на утримання дитини жодного разу не сплатив, будь-якої іншої матеріальної допомоги дитині не надавав, що підтверджується довідкою ВДВС від 02.03.2016 року. З моменту розірвання шлюбу (з 2012 року) Відповідач не надає дитині матеріального утримання, не сплачує аліменти, не надає будь-яких інших коштів на розвиток дитини, не надає будь-якої іншої матеріальної допомоги чи то у вигляді продуктів харчування, одягу, взуття, шкільних предметів. Відповідач свідомо не піклується про матеріальне забезпечення дитини. Крім того, Відповідач взагалі не приймає участі у житті і вихованні дитини. З 2012 року Відповідач жодного разу не бачився з дитиною, не спілкувався із нею ані особисто, ані по телефону. З 2012 року відповідач жодного разу не поздоровив дитину з Днем народження, чим відверто демонструє відсутність батьківських почуттів. Дитина майже забула як виглядає її біологічний батько. Відповідач не приймає участі у отриманні дитиною освіти, не піклується про її духовний розвиток, підтвердженням цього є відповідні довідки з дошкільних та шкільних навчальних закладів. Відповідача не цікавить і не хвилює стан здоров'я дитини та її фізичний розвиток, підтвердженням цього є довідка від лікаря, який здійснює нагляд за здоров'ям дитини. З 2012 року Відповідач взагалі не виявляє будь-якого інтересу до дитини. Станом на момент подачі позову заборгованість Відповідача по аліментам за період: з червня 2012 року по лютий 2016 року (включно) становить 22500 гривень. Вона ніколи не перешкоджала Відповідачеві у спілкуванні з дитиною та в їх зустрічах, Відповідач особисто прийняв рішення ігнорувати дитину. Враховуючи норми законодавства та фактичні обставини, є всі підстави для позбавлення Відповідача батьківських прав відносно дитини. Крім того, у мене змінилося матеріальне становище, на даний час вона не працює, перебуваю на восьмому місяці вагітності та незабаром у геї на утриманні буде ще одна дитина. Вважає, що розмір аліментів в сумі 500 грн. на місяць є таким, що не відповідає теперішнім ціноутворенням, цих коштів не вистачає на утримання дитини. Так, дитина потребує харчування, одягу, взуття, предметів особистої гігієни, ліків, книг, зошитів, і таке інше. В момент прийняття судом рішення про присудження аліментів в сумі 500 грн. вона була працевлаштована, однак на даний час ситуація змінилася. В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, справу просить розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. В судове засідання їх представники не з'явились. Від представникаСлужби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини та клопотання про розгляд справи без участі цього органу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, без поважних причин, тривалий час не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки та ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться фізичним та психічним здоров'ям дитини. Це підтверджується висновком органу опіки та піклування, який у своєму письмовому висновку, залученому до матеріалів справи. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст.165 СК України позивач, як мати дитини, має право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка дублюється в ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням, суд може змінити за позовом одержувача аліментів у зв'язку зі зміною його матеріального чи сімейного стану. Суд вважає, що змінились обставини для у позивача щодо яких вона може ставити питання про збільшення розміру аліментів у зв'язку з тим, що розмір аліментів в сумі 500 грн. на місяць не відповідає теперішнім ціноутворенням. Так вік дитини на яку були стягнуті аліменти пішла до школи, потребує більшого харчування, одягу, взуття, предметів особистої гігієни, ліків, книг, зошитів. Суд погоджується з розміром до якого позивач просить збільшити аліменти. На підставі викладеного,

Outcome: approved