Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на ј частину квартири [ADDRESS] , належної її померлій матері [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Вона та відповідачка є доньками померлої, а відповідно є спадкоємцями першої черги за законом, які мають рівні долі у спадковому майні. В шестимісячний строк після смерті матері, вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, державний нотаріус своєю постановою від 15 грудня 2018 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину вказаної квартири, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцю. Так, вказані документи нею не могли бути надані нотаріусу, оскільки вони знаходяться у відповідача. На її неодноразові звернення щодо надання документів нотаріусу, відповідач ніяк не реагує, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав спадкоємця. Так, відповідач [PERSON] не погодившись із позовом надала відзив на нього у якому зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту того, що вона є донькою померлої [PERSON] Крім того, дії позивача свідчать про зловживання процесуальними правами, оскільки не надані докази її намагань щодо досудового врегулювання спору. В свою чергу, у відповіді на відзив позивачка зазначила, що не має доступу до документів, які б підтверджували, що дівоче прізвище її матері до укладання шлюбу з [PERSON] було «[PERSON]», як зазначено в її свідоцтві про народження. Вказані документи зберігаються у квартирі де за життя проживала її мати, а на тепер продовжує проживати відповідачка. До того ж, у відзиві відповідачка не заперечує, що вона її рідна сестра, а лише говорить про різницю у її з матір`ю прізвищах. Щодо вказаної відповіді на відзив відповідач надала заперечення у яких зазначила, що позивач неправильно проаналізувала відповідь на відзив, оскільки вона заперечує саме щодо родинних відносин між нею та позивачем. Вважала, що оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження її вимог, то у їх задоволенні слід відмовити. Ухвалою суду від 11 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 31 січня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 березня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила проводити розгляд справи в її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зокрема зазначив, що документи стосовно вказаної справи зберігаються у відповідача, а відповідно в нього відсутні. Щодо родинних відносин сторін йому нічого невідомо. Третя особа державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. у судове засідання не з`явилась надала заяву про розгляд справи в її відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач його мати, а відповідач тітка. З тіткою, він спілкується з самого дитинства. Тітка ніколи не казала, що він їй не родич. На долученій до позову фотографіях зображений він, бабуся [PERSON] та матір [PERSON] , які приїздила до нього в м. Харків на складання військової присяги. Заслухав доводи учасників справи, покази свідка, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що [INFO] померла мати сторін [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та укладання шлюбу (а.с.6,7). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної щодо майна померлої [PERSON] , спадкоємцями, які прийняли спадщину після її смерті є: доньки спадкодавця - [PERSON] (позивач), [PERSON] (відповідач) (а.с.71,72). Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, позивач звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у цьому, оскільки в неї відсутні на руках правовстановлюючі документи на вказану частину квартири на ім`я спадкодавця. Як зазначив позивач та її представник у судовому засіданні, оригінал правовстановлюючого документу на вказану частину квартири на ім`я спадкодавця зберігається у відповідача, яка відмовляється його передати нотаріусу для оформлення її спадкових прав. Отже, викладене у своїй сукупності та незгода відповідача із пред`явленим до неї позовом, свідчить про оспорювання відповідачем прав власності позивача на спадкове майно. За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, б/н 05.09.2007, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради належала Ѕ частина квартири [ADDRESS] (а.с.8). Отже, викладене свідчить, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на зазначену частину квартири, оформила документи (свідоцтво про право власності) та здійснила його державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку, що у своїй сукупності підтверджує набуття цього права. Так, якщо за життя спадкодавець набув право власності на квартиру, житловий будинок, тощо, то спадкоємець також набуває права власності у порядку спадкування. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Отже, виходячи з цих усіх обставин, суд вважає на підставі ст. 392 ЦК України, необхідним захистити суб`єктивне документально не підтверджене право власності позивача на успадковане нерухоме майно, яке за законом належить спадкоємцю із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати яке в позасудовий спосіб неможливо, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно на ім`я спадкодавця. Таким чином, з урахуванням викладеного та наявних у позивача перешкод в оформленні спадкових прав у позасудовому порядку, суд вважає необхідним захистити її права та визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] Отже, вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо аргументів відповідача, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують родинні відносин між позивачем та померлою [PERSON] , то вони є необґрунтованими та спростовуються фактично встановленими обставинами справи. Також, є неприйнятними аргументи відповідача, що позивач зловживає своїми правами, оскільки за даним видом спору законом не визначений обов`язковий досудовий порядок його врегулювання. Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 1800,00 грн.

Outcome: approved