Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У поданій заяві посилалася на те, що з 23.01.1999 року по 15.05.2015 рік сторони перебували у шлюбі. Однією сімєю проживали до червня 2014 року. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу, за спільні кошти подружжя, ними було набуто та оформлено на ім`я відповідача нежитлові приміщення, загальною площею 70,10 кв.м., по [ADDRESS] . Набуття приміщень у власність подружжя відбувалось за взаємною згодою та домовленістю, за спільної праці подружжя. Крім того, посилалась на те, що листом від 13.11.2006 року Департамент економіки ЧМР запропонував ТзОВ «Берізка» викупити нежилі приміщення, які знаходяться по [ADDRESS] , у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, за яким товариство користувалось вказаними приміщенням. За рішенням загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Берізка» від 03.11.2006 року відповідач вступив до складу учасників товариства. Частка [PERSON] в статутному фонді товариства була визначена в розмірі 75,4 % в сумі 1900 грн. 08 коп. Розмір статутного фонду товариства, на момент вступу відповідача до складу його учасників складав 2520 гривень. За рішенням загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Берізка» від 28.11.2006 року, учасники товариства [PERSON] та [PERSON] вийшли зі складу учасників товариства, а [PERSON] залишився єдиним його учасником. 28.03.2007 року Департамент економіки ЧМР звернувся до ТОВ «Берізка» із повідомленням про можливість викупу приміщення, яке використовує товариство по [ADDRESS] за ціною 139094 грн. 40 коп. Також, [PERSON] вказувала на те, що 01.04.2007 року, у зв`язку із викупом нежитлових приміщень по [ADDRESS] , [PERSON] , як єдиним учасником ТОВ «Берізка», було прийнято рішення збільшити статутний фонд товариства до 144\~000 гривень та сформувати заявлений статутний фонд протягом 3 місяців з моменту реєстрації відповідних змін до статуту. Вказані зміни №1 до статуту ТОВ «Берізка» було зареєстровано у встановленому законом порядку 23.03.2007 року. 28.04.2007 року у відповідності до договору купівлі-продажу приміщень № 813 від 28.04.2007 року, ТОВ «Берізка» придбало у власність нежилі приміщення (ательє) підвалу загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А по [ADDRESS] , які є ізольованими, обладнані самостійним виходом та складаються з приміщень 3-1 3-7 за ціною продажу 139094 грн. 40 коп. 08.05.2007 року [PERSON] , за спільною згодою та домовленістю із [PERSON] , вніс на рахунок ТОВ «Берізка» спільні кошти подружжя в сумі 70\~200 гривень, в якості поповнення статутного фонду товариства. 70000 гривень було перераховано нами на рахунок департаменту економіки ЧМР в якості оплати першої половини вартості нежитлового приміщення, загальною площею 70,10 кв.м. по [ADDRESS] . Також, 20.06.2007 року [PERSON] , за спільною згодою та домовленістю із позивачкою, на виконання розділу 2 договору купівлі-продажу від 28.04.2007 року, вніс на рахунок ТОВ «Берізка» спільні кошти подружжя, в сумі 69100 гривень в якості поповнення статутного фонду товариства, які в той же день було перераховано ними на рахунок департаменту економі ЧМР в якості оплати другої половини вартості нежитлового приміщення, загальною площею 70,10 кв. м. по [ADDRESS] . У подальшому, за рішенням загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Берізка» від 07.12.2009 року, єдиний учасник товариства [PERSON] вирішив припинити діяльність товариства з обмеженою відповідальністю «Берізка», шляхом його ліквідації. 01.02.2010 року рішенням загальних зборів учасників ТзОВ «Берізка», єдиний учасник товариства [PERSON] , за участю директора [PERSON] та запрошеної особи [PERSON] передав у власність єдиному учаснику товариства [PERSON] в рахунок відшкодування його частки в статутному фонді товариства в розмірі 100 % нежилі приміщення (ательє) підвалу, загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А по [ADDRESS] . Також, [PERSON] вказувала на те, що всі документи для проведення всіх реєстраційних дій з моменту вступу відповідача до вказаного товариства, за взаємною згодою та домовленістю подружжя, складала та подавала державному реєстратору вона. Рішенням виконкому ЧМР № 215/6 від 13.04.2010 року, було вирішено оформити право приватної власності [PERSON] на вказані нежилі приміщення, у зв`язку із проведенням розрахунків з учасником внаслідок ліквідації ТОВ «Берізка». Після чого, на відповідача було оформлено та зареєстровано вказані нежилі приміщення. В уточненій позовній заяві, [PERSON] зазначала, що за особисті та позичені у матері кошти вона придбала та відремонтувала нежилі приміщення в будинку [ADDRESS] , а в 2001 році отримала в дар квартиру [ADDRESS] в цьому ж будинку та за особисті власні кошти переобладнала її під офіс та косметологічний салон. Крім того, вказувала, що нежилі приміщення, площею 23, 7 кв. м. по [ADDRESS] є її особистою приватною власністю, оскільки вони були набуті та відремонтовані нею, хоч і у шлюбі, але за особисті кошти, які вона заробила сама, а також за кошти які вона позичила в своєї матері [PERSON] Після закінчення ремонту, по даний час позивач використовує вказані приміщення для здійснення в них адвокатської та підприємницької діяльності. Відповідач був проти придбання цих приміщень, публічно заявляв та стверджував, що він особисто немає коштів на їх придбання та ремонт, а також немає бажання вкладати свої кошти для потреб позивача, наголошував, що в якості офісу можна використовувати квартиру, де в той час проживали. Тому, відповідач не приймав фінансової участі у придбанні та ремонті нежилих приміщень, загальною площею 23,7 кв.м. по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ В остаточній редакції позовної заяви від 26.11.2018 року позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя нежилі приміщення (ательє) підвалу загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А по [ADDRESS] , які є ізольованими, обладнані самостійним виходом та складаються з приміщень 3-1 3-7. Також, позивач просила виділити у власність [PERSON] нежилі приміщення (ательє) підвалу загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А, за адресою [ADDRESS] , які є ізольованими обладнані самостійним виходом та складаються з приміщень 3-1 3-7 та припинити право спільної сумісної власності на це майно. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію, половини вартості нежилих приміщень (ательє) підвалу загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А, за адресою [ADDRESS] , які є ізольованими обладнані самостійним виходом та складаються з приміщень 3-1 3-7 як об`єкта спільної сумісної власності майна подружжя, в сумі 707309 гривень. Визнати особистою приватною власністю [PERSON] наступні об`єкти нерухомого майна: нежилі приміщення офісу, загальною площею 23,70 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 10274686; нежилі приміщення офісу та косметологічного салону, загальною площею 54,00 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 10275274. [PERSON] також звернувся до Сторожинецького районного суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов обґрунтовував тим, що під час шлюбу [PERSON] було придбано з аукціону за договором купівлі продажу від 05.05.2000 року приміщення на 1 поверсі, площею 19,90 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , яке є спільною сумісною власністю подружжя. Крім цього, [PERSON] набула у власність на підставі договору дарування квартиру [ADDRESS] , до якої за рішенням виконкому ЧМР було безоплатно передано у власність допоміжне приміщення 1, площею 37,90 кв. м., у зв`язку із чим було проведено заміну правовстановлюючих документів на свідоцтво про право власності на 13/100 будинковолодіння [ADDRESS] . Також, [PERSON] вказує, що в період шлюбу з [PERSON] , ним особисто було проведено ремонті роботи в приміщенні, площею 19,90 кв. м. та в кватирі [ADDRESS] з 2001 по 2002 роки та з 2003 по 2004 роки. 27.03.2009 року на ім`я [PERSON] за 80000 гривень було придбано транспортний засіб марки «Volksvagen Golf», який після розлучення, [PERSON] без його відома та згоди перереєструвала на нового власника. Просив суд визнати 13/100 будинковолодіння [ADDRESS] спільною сумісно власністю подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного майна, а також стягнути з [PERSON] половину вартості автомобіля «Volksvagen Golf». Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.09.2018 року зазначені позовні вимоги об`єднано в одне провадження. Крім того, ухвалою суду від 21.12.2018 року було вирішено клопотання сторін про витребування доказів, виклик свідків, у задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів та призначення по справі судової експертизи відмовлено та закрито підготовче провадження у справі. Також, ухвалою суду від 09.07.2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення по справі будівельно-технічної експертизи відмовлено. [PERSON] було подано відзив на позов [PERSON] , в якому остання позов не визнала. Зазначила, що її колишній чоловік взагалі немає уявлення про характеристики об`єкту нерухомого майна, Ѕ частину з якого просить суд виділити йому у власність. [PERSON] не приймав фінансової та трудової участі у придбанні та ремонті нежилих приміщень офісу, площею 23,70 кв. м. по [ADDRESS] , а також в переобладнанні та реконструкції подарованої їй квартири [ADDRESS] в цьому [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Стверджує, що автомобіль «Volksvagen Golf» було придбано за кошти та для потреб її матері [PERSON] , яка на той час працювала в Греції, а після її повернення та до сих пір використовує вказаний автомобіль, заправляє та обслуговує його. Позивач та її представник у судовому засіданні первісний позов підтримали та підтвердили, викладені у ньому обставини. Просила його задовольнити. У задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. У задоволенні первісного позову [PERSON] просили відмовити. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показала, що після укладення шлюбу, у них з чоловіком не було спільного бюджету, вона мала значний дохід, оскільки працювала в туристичній фірмі та їздила за кордон. Згодом вирішила працювати самостійно, займатись юридичною практикою, тому, позичила у своєї матері 6000 доларів США, за які в 2000 році придбала та відремонтувала нежилі приміщення у дворі будинку [ADDRESS] . У 2001 році їй було подаровано квартиру [ADDRESS] в цьому ж будинку, яку вона реконструювала під офіс. Чоловік на той час мав інші інтереси, вважав, що займатись бізнесом можливо без придбання офісу та витрат на його утримання. Відповідач категорично відмовився приймати участь у придбанні та ремонті приміщень, та переобладнанні квартири, не надавав коштів та не допомагав їй. У 2007 році у них виникла можливість викупити у міста нежилі приміщення по [ADDRESS] , які використовувало ТОВ «Берізка», в якому співзасновником та директором була мати чоловіка [PERSON] Однак у батьків чоловіка на це не було коштів, а у чоловіка була лише половина коштів, з необхідної для викупу суми. Тому, на прохання чоловіка, вона вирішила докласти половину коштів для забезпечення можливості придбання цих приміщень, щоб чоловік мав змогу самостійно працювати в окремому приміщенні, оскільки їх спільне розташування за однією адресою спричиняло конфлікти. Таким чином, вказані приміщення було викуплено та відремонтовано за спільні кошти подружжя. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показав, що приміщення по [ADDRESS] було придбано у міської ради за кошти його матері [PERSON] , яка до цього була засновником та директором ТОВ «Берізка». [PERSON] займалася оформленням документів на придбання вказаних приміщень. На придбання та ремонт приміщень по [ADDRESS] вони з дружиною вкладали їх спільні кошти, він добре заробляв та займався ремонтом цього майна. Свідок [PERSON] суду показала, що приміщення по [ADDRESS] було придбано за рахунок коштів, що належали їм з чоловіком. Кошти в розмірі приблизно 140000 гривень на збільшення статутного фонду ТОВ «Берізка» з метою купівлі зазначених нежилих приміщень вони передали власному сину в дар безоплатно. Щодо обставин набуття та ремонту приміщень по [ADDRESS] , вважає, що ці приміщення придбано та відремонтовано подружжям спільно, оскільки вони тоді жили разом. Хто, коли і яким чином розраховувався за приміщення та ремонти в них, вона не бачила. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду показали, що колишнє подружжя не мало спільного бюджету, кожен мав свої особисті доходи, які витрачав на власний розсуд. Щодо придбання об`єктів нерухомого майна за адресою по [ADDRESS] , [PERSON] неодноразово публічно висловлювався про те, що ці об`єкти належать особисто [PERSON] , тому участі в їх придбанні, ремонті та утриманні він свідомо не приймав. Був достеменно обізнаний, що квартира [ADDRESS] набута [PERSON] на підставі договору дарування. Придбання нежилих приміщень по [ADDRESS] відбулось за дольової участі подружжя у фінансування його придбання та ремонту в рівних частках, оскільки [PERSON] мав лише половину суми, необхідної для придбання та ремонту цих приміщень. Автомобіль марки «Вольксваген Гольф» [PERSON] придбала на проханням матері, яка на той час працювала в Греції та не могла особисто прибути в Чернівці для оформлення машини на своє імя. Суд, заслухавши вступне слово сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 129 Конституції України\~відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, судом було встановлено, що сторони з 23.01.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5 Том №1). Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.06.2015 року їх шлюб було розірвано (а.с. 28 Том №1). Під час шлюбу, у відповідності до позовних вимог сторони набули у власність майно, а саме: -на підставі свідоцтва про право власності від 19.04.2010 року [PERSON] - нежилі приміщення (ательє) підвалу, загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А в [ADDRESS] (а.с.7 Том 1); -на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 24.03.2005 року, [PERSON] - нежилі приміщення офісу, загальною площею 23,70 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] (а.с. 177 Том 1); -на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 24.03.2005 року, [PERSON] - нежилі приміщення офісу та косметологічного салону, загальною площею 54,00 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] (а.с.213 Том 1); -транспортний засіб марки «VW Golf», VIN [NUMBER] (на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.04.2010 року, власник [PERSON] , 06.06.2018 року перереєстрований на [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 5806/18/001521 від 06.06.2018 року (а.с.21-27 Том 2). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута піч час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.\~\~ У відповідності до п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Розглядаючи аргументи сторін щодо належності їм особисто, а не на праві спільної сумісної власності подружжя нерухомого майна, а саме: [PERSON] приміщень, що знаходяться за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] приміщень, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , суд враховує таке: Як зазначалось судом вище, власником нежитлових приміщень підвалу (ательє) 3-1 3-7 в житловому будинку літ. А, загальною площею 70,10 кв.м. по [ADDRESS] являється [PERSON] (а.с.7 Том 1). Вказане нерухоме майно було ним набуте як правонаступником ТОВ «Берізка». У свою чергу ТОВ «Берізка» набуло нежилі приміщення як юридична особа у 2007 році наступним чином. Так, протоколом загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю фірма «БЕРІЗКА» від 03.11.2006 року вирішено ввести до складу учасників товариства нового учасника [PERSON] , розмір статутного фонду залишився незмінним 2520 грн., з яких частка [PERSON] складає 1900 грн. 08 коп. (75,4%). Доручено [PERSON] здійснити державну реєстрацію змін до статуту ТОВ «БЕРІЗКА» (а.с. 10 Том №1). Окрім того, протоколом загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю фірма «БЕРІЗКА» від 28.11.2006 року погоджено передачу учаснику [PERSON] , часток належних учасникам які вийшли зі складу учасників товариства. Таким чином, в складі учасників товариства залишився єдиний учасник [PERSON] , розмір статутного фонду залишився незмінним, а частка [PERSON] складає 2520 грн. 00 коп. (100%). Доручено [PERSON] здійснити державну реєстрацію змін до статуту ТОВ «БЕРІЗКА» (а.с. 15 Том №1). 23.04.2007 року до статутного фонду ТОВ «Берізка» було внесено зміни за рішенням єдиного учасника [PERSON] та для забезпечення діяльності товариства його учасника створено статутний фонд в розмірі 144000 гривень. Оголошений статутний фонд буде сформовано протягом 3 місяців з моменту реєстрації відповідних змін. Частка учасника [PERSON] в статутному фонді товариства складає 100 % (а.с.23 Том №1). У подальшому, ТзОВ «Берізка» в особі директора [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу приміщень серії ВЕК [NUMBER] від 28.04.2008 року придбало у власність нежилі приміщення (ательє) підвалу загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А за адресою [ADDRESS] , ціна продажу вказаного в цьому договорі об`єкту становить 139\~094 грн. 40 коп. (а.с. 24-27 Том №1). Протоколом загальних зборів засновників ТОВ «Берізка» від 07.12.2009 року було вирішено припинити діяльність ТОВ «Берізка» шляхом його ліквідації (а.с.20 Том №1) та протоколом від 01.02.2010 року вирішено передати у власність єдиному учаснику [PERSON] у рахунок відшкодування його частки в статутному фонді товариства в розмірі 100 % нежилі приміщення (ательє) підвалу, загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку літ.А за адресою [ADDRESS] (а.с.21 Том №1). Витягом з рішення Чернівецької міської ради від 13.04.2010 №215/6 про присвоєння поштових адрес, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна вирішено оформити право власності [PERSON] на нежитлові приміщення підвалу (ательє) підвалу загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А за адресою [ADDRESS] (а.с. 32 Том №1). Визначаючись із правовим режимом власності на спірні нежитлові приміщення, суд виходить із наступного. Так, одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідне із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. При цьому у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно трансформується в право вимоги, сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 23 січня 2019 року у справі №319/90/17-ц, провадження\~№ 61-38605св18. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 Кодексу). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Таким чином, до предмету доказування у даному випадку входить встановлення походження коштів у розмірі 141480 гривень, які було внесено [PERSON] 23.04.2007 року до статутного фонду ТОВ «Берізка». Як підтверджено показами свідка [PERSON] та допитаного у судовому засіданні у якості свідка відповідача [PERSON] кошти на збільшення статутного фонду ТОВ «Берізка» у розмірі 141480 гривень були надані батьками відповідача, зокрема [PERSON] , яка до припинення діяльності ТОВ «Берізка» обіймала посаду директора товариства. Тобто, підприємницькою діяльністю ТОВ «Берізка» займався [PERSON] та його батьки. Дані обставини не заперечувались у судовому засіданні [PERSON] . Окрім того, показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були допитані судом за клопотанням [PERSON] , було підтверджено, що колишнє подружжя не мало спільного бюджету, кожен із них мав свої особисті доходи, які витрачав на власний розсуд. Аналогічні покази були надані суду і самою позивачкою. З урахуванням зазначеного суд вважає, що сам по собі факт наявності у позивача на момент виникнення спірних правовідносин значних доходів не свідчить про її спільну участь у збільшенні статутного фонду ТОВ «Берізка». Згідно ст.57 ЦПК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому, їй особисто. Тобто, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може\~\~вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що нежитлові приміщення підвалу (ательє) підвалу загальною площею 70,10 кв.м., які знаходяться в житловому будинку Літ. А за адресою [ADDRESS] були придбані за особисті кошти [PERSON] , а отже на вказаний об`єкт нерухомості не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Тому позовні вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю нерухомості та стягнення на її користь з відповідача компенсації половини їх вартості у розмірі 707309 гривень суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що в період шлюбу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.04.2010 року на ім`я [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб марки «VW Golf», VIN [NUMBER] . У подальшому, 06.06.2018 року автомобіль перереєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 5806/18/001521 від 06.06.2018 року, продаж вчинено за ціною 35000 гривень. (а.с.21-27 Том 2). [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь половину вартості автомобіля, вважаючи його спільною сумісною власністю подружжя та який був без його згоди відчужений. Проте, як було підтверджено показами свідка [PERSON] , вказаний автомобіль було придбано за кошти її матері [PERSON] для її особистого використання, оскільки остання протягом тривалого часу перебувала за кордоном у Греції на заробітках. Зазначені обставини підтверджуються копією закордонного паспорту [PERSON] , карткою перебування обмеженого часового періоду (а.с.170, 173 Том №1). Окрім того, у поданій до суду позовній заяві [PERSON] не зазначено яку саме суму компенсації він просить стягнути із [PERSON] , яким чином даний транспортний засіб набувався у власність, за рахунок яких коштів та якою була його участь у придбанні автомобіля, що, на думку суду свідчить про правдивість показів свідка [PERSON] Тому, з урахування принципу диспозитивності, визначеного ст.13 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні даної позовної вимоги [PERSON] слід відмовити. Також між сторонами виник спір щодо нежилих приміщень офісу, загальною площею 23,70 кв.м., та нежилих приміщень офісу та косметологічного салону, загальною площею 54,00 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] . Так, [PERSON] просила суд визнати зазначені об`єкти нерухомістю її особистою приватною власністю, а [PERSON] просив визнати їх спільною сумісно власністю подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного майна. Розглядаючи аргументи сторін, суд враховує таке: Як було встановлено судом, 05.05.2000 року між Департаментом економіки міської ради та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу приміщення №153, на підставі якого остання придбала у власність за ціною 13200 гривень приміщення, площею 19,90 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.167-169 Том №1). Згодом, на підставі довідки ЧКОБТІ №444 від 31.05.2002 року під час перемірювання зазначених приміщень було встановлено, що їх площа становить 23,70 кв.м. (а.с.169 Том №1). 22.02.2005 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: офіс, площею 23,70 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (а.с.177 Том №1). Як роз`яснено в п.п. 23, 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Допитана у якості свідка позивач [PERSON] суду показала, що вказані приміщення вона придбала за рахунок особистих коштів, що були позичені нею у матері, яка на той час перебувала на заробітках за кордоном у Греції. На підтвердження факту укладення договору позики [PERSON] надала суду розписку від 17.02.2000 року (а.с.172 Том №1). З дослідженої у судовому засіданні розписки видно, що 17.02.2000 року [PERSON] отримала від [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 6000 доларів США для придбання та ремонту приміщень по [ADDRESS] Головній [ADDRESS] . Кошти зобов`язалась повернути до кінця 2005 року. При цьому суд враховує, що будь-яких доказів одержання протягом 1999-2000 років включно значних доходів подружжям [PERSON] суду надано не було (а.с.105, 160-165 Том №1). Згідно з приписами\~ст.80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням зазначених вище положень Закону, суд вважає надані позивачем [PERSON] докази, щодо обставин придбання приміщення, площею 19,90 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , належними, достовірними та такими, що є достатніми для встановлення дійсних обставин справи. Таким чином, джерелом набуття спірного майна були особисті кошти [PERSON] , а тому це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності та є особистою приватною власністю [PERSON] за особисті кошти якого воно придбане. Судом також установлено, що в період шлюбу [PERSON] на підставі договору дарування від 05.09.2001 року набула у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,50 кв.м. (а.с.201 Том №1). Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №607/16 від 03.12.2002 року, з подальшими змінами від 06.07.2004 року, було дозволено [PERSON] переобладнати квартиру [ADDRESS] та косметологічний салон (а.с.207-208 Том №1). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2018 року, на даний час на [PERSON] зареєстровано право власності на офіс та косметологічний салон, площею 54 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS] (а.с.262 Том №2). На вказане майно, згідно положень ст.57 СК України, поширюється режим особистої приватної власності дружини. Проте, [PERSON] , звертаючись до суду з позовними вимогами, посилався на те, що у вказаних приміщеннях було проведено ремонтні (будівельні) роботи, внаслідок чого значно збільшилась їх вартість, а тому вважає, що вказаний об`єкт нерухомості є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Проаналізувавши наведені доводи, суд відхиляє їх з огляду на таке: Положеннями ст.62 ЦПК визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року вересня 2016 року у справі № 6-1447цс17 зроблено висновок, що\~стаття 57 СК України\~визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як\~стаття 62 СК України\~встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених\~статтею 62 СК України\~правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Як вбачається з досліджених судом письмових доказів: робочого проекту на газопостачання конвектора замість опалювальної печі, а також технічних умов на газопостачання, паспорту оздоблення фасадів, дозволу на розміщення об`єкта торгівлі та сфери послуг, акту обстеження стану конструкцій будинку, робочого проекту приєднання до електричних мереж, акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію, усі ремонтні роботи по [ADDRESS] виконувались на замовлення [PERSON] (а.с.183-184, 193, 195, 203-206, 210, 212 ). Натомість, [PERSON] будь-яких доказів його участі у проведенні ремонтних робіт у приміщенні квартири [ADDRESS] суду не надав. Звіт про оцінку майна від 31.01.2019 року, що був наданий відповідачем, не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки був складений суб`єктом оціночної діяльності, а не експертом та не є доказом відповідно до вимог ст.76 ЦПК України (а.с.31-63 Том №2). При цьому суд зауважує, що якісні характеристики майна суттєво не змінились, зокрема, площа приміщення збільшилась лише на 1,50 кв.м. Істотне збільшення вартості спірного майна як об`єкта нерухомості також не було доведено відповідачем, оскільки його порівняльної вартості на момент набуття у власності [PERSON] шляхом одержання в дар та після проведених ремонтних робіт належними та допустимими доказами суду підтверджено не було. Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову є частково обґрунтованими та доведеними позивачем [PERSON] , а тому її позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Згідно із\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial