Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на ті обставини, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розлучення з відповідачем дитина постійно проживає разом з позивачем та її матір`ю. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач не надає дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до родичів, а саме до її батька, який доводиться її сину дідом. У зв`язку з викладеним просить надати дозвіл на виїзд з України [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] ,без дозволу батька - [PERSON] , [INFO] до Російської Федерації на період з дати набрання рішенням суду законної сили до 01.09.2020 року та стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 гривень. Ухвалою судді від 25.04.2019 року відкрито провадження, по справі призначено підготовче судове засідання та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.06.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. В судовому засіданні представник позивача - Кушнеренко Т.В. (діє згідно договору про надання правової допомоги від 18.04.2019 року, ордер від 22.04.2019 року серії ХС № 111988, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 3497, від 11.10.2010 року) в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та зазначила, що у позивачки [PERSON] в Російській Федерації у м. Москва проживає батько - [PERSON] . Позивачка має намір вивезти дитину з метою познайомити онука з дідом, оскільки з моменту народження свого онука дід його не бачив, а сам не може прибути на територію України з незалежних від нього причин. Разом з тим колишній чоловік та батько спільної дитини відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини, вдаючись до різного роду маніпуляцій: Сьогодні він говорить, що завтра піде до нотаріуса, а завтра вже говорить про те, що він передумав і це продовжується вже більше року. А приймаючи до уваги, що згідно чинного законодавства України про порядок виїзду неповнолітніх дітей за кордон необхідна нотаріально засвідчена згода на це батьків, отримати таку згоду від батька дитини позивач не може, при цьому, виїзд дитини за межі України відповідає інтересам дитини, вона змушена була звернутися до суду з проханням про надання дозволу на виїзд її неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд його батька - [PERSON] на період з дати набрання чинності рішенням суду законної сили до 01.09.2020 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задоволити з підстав, викладених в позові. Представник позивача Кушнеренко Т.В. в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги підримала та просила їх задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги заявлені позивачем не визнав та просив відмовити в їх задоволенні повністю. На підтвердження надав 16.05.2019 року на адресу суду заперечення проти позову. Третя особа: Орган опіки та піклування Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області -представник Шендрик О.Л. (діє згідно довіреності на право представництва від 10.04.2019 року) в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, заявлених позивачем. Суд, вивчивши та перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01.06.2016 року, актовий запис про шлюб №18, складений 01.06.2016 року Каланчацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. На даний час шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 03.10.2018 року. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №118, складений 06.10.2016 року Каланчацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] та викладених у позовній заяві доказів та підтверджено матеріалами справи, на даний час позивач [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , проживають разом і дитина перебуває на її утриманні та вихованні. Судом встановлено, що у позивачки [PERSON] в Російській Федерації у м. Москва проживає батько - [PERSON] . Позивачка має намір вивезти свою неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] з метою познайомити онука з дідом, оскільки з моменту народження свого онука дід його не бачив, а сам не може прибути на територію України з незалежних від нього причин. Відповідач [PERSON] відмовився згідно чинного законодавства України про порядок виїзду неповнолітніх дітей за кордон нотаріально засвідчити згоду, чим обмежує свою дитину в праві на вільний виїзд з України та в`їзд в Україну у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. В судовому засіданні в якості свідків було допитано згідно заявленого представником позивача [PERSON] клопотання - [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] бажає поїхати до свого батька до м. Москва Російській Федерації для того, щоб її батько [PERSON] міг познайомитись з онуком, однак відповідач [PERSON] постійно змінює свою думку щодо вище вказаної поїздки. При цьому позивач не забороняє відповідачу [PERSON] спілкуватися зі своєю дитиною - [PERSON] , [INFO] , а також просить надати їй дозвіл побачитись їй та їх сину зі своїм батьком та дідом. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, що ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року із подальшими змінами, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, пунктом 2.2 яких, вказано, що виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16- річного віку у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд, не виходячи за межі позовних вимог, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька терміном на період з дати набрання рішенням суду законної сили до 01.09.2020 року. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 768,40 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., які підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру № 8 від 18.04.2019 року.

Outcome: approved