Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на свою користь на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я 65 000 гривень, а також стягнути витрати на правову допомогу. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що на підприємстві Відповідача Позивач працювала з 27.08.1974 року до 29.07.2015 року, у шкідливих умовах праці за першим списком, машиністом конвеєра дробильної фабрики - 30 років 10 місяців. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 29.04.2015 року №626 Українського НДІ промислової медицини Позивачу встановлені наступні професійні захворювання: радикулопатія шийна С5-С7 і попереко-крижова L5-S1 справа з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових (ПФ першого ст.) та колінних (ПФ першого ст.) суглобів, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, ЛН першого - другого ступеня), нейросенсорна приглухуватість 1ст. (з легким зниженням слуху). 11.06.2915 на підприємстві Відповідача складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання. Як зазначено в п.13 Акту згідно карт умов праці, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 10.02.2014 року за №2/2-11-3/857 у позивача показники по фізичному перевантаженню, концентрації пилу та рівня шуму перевищують нормативні показники. Згідно з висновком МСЕК від 16.07.2015 року позивачу встановлена третя група інвалідності з 06.07.2015 та первинно безстроково встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65 % у зв'язку з такими профзахворюваннями: 50 % - радикулопатія, 10 % - хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ), 5 % - туговухість. Постановами Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України у м. Кривому Розі від 04.08.2015 Позивачу безстроково призначені: одноразова допомога та щомісячні страхові виплати у зв'язку зі стійкою втратою працездатності (65 %) та третьою групою інвалідності. Зазначила, що з вини Відповідача, який порушив норми з безпеки праці та не забезпечив безпечних умови праці, Позивачу спричинена моральна шкода. Позивач систематично звертається за медичною допомогою для покращення стану свого здоров'я, оскільки отримане професійне захворювання постійно її турбує. В зв'язку з отриманим професійним захворюванням змінилося життя Позивача, погіршилася його якість, що завдає їй моральних страждань. Позивач раніше вела активний спосіб життя, захоплювалася плаванням, волейболом, прогулянками на природі зі своєю родиною, але у зв'язку з хронічним обструктивним захворюванням легенів вона змушена відмовитись від цього у зв'язку з тим, що при незначному фізичному навантаженні в неї виникає задишка, слабкість, кашель з мокротінням, підвищена пітливість, біль у грудях, періодичне утруднене дихання за типом задухи. У зв'язку з радикулопатією позивач відчуває стійкий ниючий сковуючий біль у шийному, грудному відділах хребта з іррадіацією в потилицю та в плечі, постійний біль в п/крижовому відділі хребта з іррадіацією в ноги, біль посилюється при рухах головою, вимушеному положенні тіла, незначному фізичному навантаженні, болі та оніміння рук, ніг, мерзлякуватість кистей, судоми у м'язах ніг, біль в плечових і колінних суглобах, терпне права половина обличчя, запаморочення, шум в вухах, «шорох» у правому вусі, коливання артеріального тиску, порушення сну. Отримані Позивачем фізичні страждання спричиняють їй душевні страждання. У зв'язку з хворобою позивач змушена багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування позивач змушена переносити біль, приймати велику кількість ліків, втім стан здоров'я позивача з року в рік погіршується, хвороба є невиліковною та лише прогресує у часі. Розуміння цього негативно впливає на психологічний стан позивача та є причиною тяжких моральних страждань. Належним чином повідомлена позивач в судове засідання не з'явилась, просила розглядати позов без її участі, уклала договір про надання правової допомоги та надала право представляти її інтереси в суді адвокату Ратушній Р.П. /а.с.41/. Представник позивача Ратушна Р.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Не погоджуючись з позовними вимогами, Відповідач надав письмові заперечення, які в наступному доповнив. Заперечення грунтуються на тому, що Гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці Представник відповідача в судовому засіданні Маргієва Є.О. також зазначила, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, тобто згідно з трудовим законодавством роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я. В анамнезі хвороби Позивача за 2012 рік зазначено, що вона себе вважає хворою вже 10 років, однак, усвідомлюючи до яких наслідків може призвести хвороба, позивач продовжувала працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мала можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціювала переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, обираючи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров'я. Представник позивача вважає, що існує причинно-наслідковий зв'язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача, які виражаються у тривалому продовженні нею роботи в шкідливих умовах праці, а не діями Відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці, тобто у виникненні професійного захворювання є вина і самої Позивачки. Заперечуючи проти позову, представник Відповідача зазначила, що Позивач є застрахованою особою і відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» отримує щомісячно страхові виплати на відшкодування шкоди, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Крім цього, в період своєї праці на підприємстві ПРАТ «ІНГЗК», Позивач мала право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством. ПРАТ «ІНГЗК» робило і робить все можливе та необхідне з метою збереження здоров'я своїх працівників, а саме: надає необхідні при виконанні робіт засоби індивідуального захисту, додаткові оплачувані відпустки та путівки до санаторно-курортних закладів з 10 % оплатою від загальної вартості путівки. Представник відповідача просила суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність самого тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, втрата певного проценту працездатності ніяк не є доказом втрати здатності вести звичний спосіб життя. Надані суду лікарські висновки описують дані медичних обстежень, анамнез захворювання, інші медичні показники, але в жодному в них не йдеться про розлади здоров'я, пов'язані з психологічним станом потерпілого. В позовній заяві вказано, що у зв'язку з професійним захворюванням, у Позивача змінилося життя, погіршилася його якість, проте, зазначене нічим не підтверджується, а лише є його припущеннями. До того ж Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди саме у 65000 грн. Позивачем не обґрунтовано. Просить у позові відмовити. Також не визнає заявлену позивачем вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки сума витрат не доведена та не підтверджена документально належними доказами, як того вимагає чинне законодавство. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали, в судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] працювала на підприємстві відповідача: з 27.08.1974 року до 29.07.2015 року, в тому числі з 04.05.1984 року - на дробильній фабриці машиністом конвеєра, 3-го, 4-го розряду. Звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію 29.07.2015 /а.с.7-8/. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.06.2015 у [PERSON] встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: 1) радикулопатія шийна С5-С7 і попереко-крижова L5-S1 справа з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових (ПФ першого ст.) та колінних (ПФ першого ст.) суглобів(М.54.1); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, ЛН першого ступеня (J44); нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (H90.3) /а.с. 9-13/. Згідно з довідкою МСЕК від 16.07.2016 позивачу встановлена третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65 % (50 % - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ, 5 % - туговухість) первинно, у зв'язку з вищезазначеними профзахворюваннями, безстроково /а.с. 14/. З акту розслідування хронічного профзахворювання форми П-4 від 11.06.2015 вбачається, що професійне захворювання у позивача виникло через те, що позивач здійснювала виробничі дії, пов'язані з фізичним перевантаженням та підпадала під дію виробничого пилу та шуму, де показники перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Як зазначено в акті, відповідно до карт умов праці, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-11-3/857 від 10.02.2014, підготовленої Криворізьким міським Управлінням Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, у машиніста конвеєра дробильної фабрики ПАТ «ІнГЗК» [PERSON] показники по фізичному перевантаженню, концентрації пилу та рівня шуму перевищують нормативні показники /а.с.11/. Зазначеним актом встановлено, що враховуючи роботу [PERSON] більше 30 років в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо /а.с.12/. Постановами Відділення виконавчої дирекції ФСС НВ України в м. Кривому Розі Дніпропетровської обл. від 14.08.2015 за №0407/22988/22988.1/2 позивачу призначені одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 13458,90 грн. та за №0407/22988/22988.1/3 щомісячні виплати, що компенсують втрачений заробіток в розмірі по 3334,34 грн. щомісячно з 06 липня 2015 року безстроково /а.с.17, 18/. З виписок з історії хвороби, з медичних карток амбулаторного та стаціонарного хворого, наданих суду епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово протягом 2011-2016 років перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному та терапевтичному відділеннях КЗ «Криворізька міська лікарня №17» ДОР, ТОВ «Медиком»-5, у Клініці Українського науково-дослідного інституту промислової медицини. Відповідно до медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження лікарів, прийом медикаментів, фізіотерапія, спостереження (нагляд) лікарів, уникнення охолодження та навантажень на хребет, санаторно-курортне лікування, контрольні обстеження в клініці НДІ ПМ, нагляд у лікарів - невропатолога, терапевта /а.с.15-40/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратила працездатність, у зв'язку з чим їй спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 65 відсотків, та інвалідності 3-ї групи. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: актом розслідування, медичними документами, висновками ЛЕК, МСЕК, Постановами ВВД ФССНВУ про призначення Позивачу виплат в зв'язку з втратою профпрацездатності /а.с.9-14/. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни її звичайного способу життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров'я, постійні болі, прийом ліків, тривале перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через стійки болі у хребті, оніміння рук, ніг, судоми у кінцівках, мерзлякуватість кистей рук, запаморочення, шум у вухах, коливання артеріального тиску, вона не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває постійний дискомфорт. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. При цьому суд керується роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з'ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому суд не погоджується із запереченнями Відповідача в тій частині, що Позивач сама несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан її здоров'я, мала можливість звільнитися, чого не зробила своєчасно, оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Але як випливає з Акту форми П-4 від 11.06.2015, компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, яким є праця в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві Відповідача - 30 років 10 місяців (п.16 Акту); згідно з п.17 Акту причиною виникнення професійного захворювання є: робоча поза до 30 градусів/більше 30 градусів - 17,6-53,4 % /1,4-31,3 робочої зміни при нормативному значенні до 25 % до 10 % нахили тулуба - 186-500 при допустимих 100 разів; маса вантажу, що підіймається і переміщується 16-17 кг при допустимих до 10 кг; потужність зовнішньої роботи при роботі за участі м'язів плечового поясу 46,9-75,9 Вт при нормативному значенні 37-63 Вт; статичні навантаження за зміну при утриманні вантажу: двома руками 46280 кгхс при допустимих до 42000 кгхс; концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду від 10 до 70 %: 4,4-29,3 мг/м куб при ГДК 2,0 мг/м куб; виробничий шум: 83-91 ДБА при ГДР 80 ДБА /а.с. 11/. Суд враховує також, що комісією, яка проводила розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань запропоновано генеральному директору на той час ПАТ «ІнГЗК» вжити заходи для запобігання виникненню професійних захворювань, та конкретно наведено, які саме заходи необхідно вжити на підприємстві /а.с.11/. А отже, підтверджується причинний зв'язок між працею Позивача в ПРАТ «ІНГЗК» та ушкодженням її здоров'я. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили. Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача [PERSON] суму в розмірі 45 000 грн. Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як ПРАТ «ІНГЗК». При цьому суд виходить із того, що відповідно до ст.11 ЦПК України суд вирішує позови в межах заявлених позовних вимог, та не може вийти за їх межі. Тому, оскільки позивач не просить стягнути суму моральної шкоди без урахування утримання податків з фізичних осіб, суд не вважає за потрібне обмежувати присуджену до стягнення суму коштів наступною умовою «без урахування утримання податків з фізичних осіб». З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правову допомогу, суд керується наступним. За приписами ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ІЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи, у місячному розмірі за годину участі особи, яка надала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представник позивача пред'явила суду копію договору про надання правової допомоги позивачу, додаток до нього, на підтвердження часу, який було витрачено при наданні адвокатських послуг, в якому зазначено, які саме дії з боку адвоката були вчинені в даній справі, також надала підписаний сторонами договору акт прийому-передачі наданих послуг, та копії розрахункових квитанцій на підтвердження сплати позивачем коштів за надані послуги, суд вважає? що вимога про стягнення коштів за надання правової допомоги підлягає задоволенню. За приписами ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає, що вимога про стягнення коштів за надання правової допомоги також підлягає частковому задоволенню, зокрема в сумі 4480,00 гривень, що є пропорційною до задоволених основних вимог. При цьому суд не бере до уваги заперечення відповідача в тій частині, що витрати не підтверджено документально, оскільки надана представником форма квитанції втратила чинність, оскільки Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Правилами адвокатської етики не передбачено конкретної форми документу, що підтверджує оплату юридичних послуг адвоката. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких позивач звільнена.

Outcome: partial