Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовною заявою з вимогами до [PERSON] про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 01 вересня 2006 року до 16 вересня 2017 року, про визнання об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] рухомого майна - автомобілю ВАЗ -11183 «Калина», кузов [NUMBER] , про поділ спільного майна подружжя в натурі, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 вересня 2018 № 9429, про визнання права власності на спадкове майно і його поділ в натурі з виплатою грошової компенсації за частку у спільному майні. В обгрунтування позову зазначає, що з [PERSON] , який помер [INFO] , вона проживала без реєстрації шлюбу в період з 01 вересня 2006 року до 16 вересня 2017 року. 16 вересня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] , про що вчинено актовий запис №1924 від 16 вересня 2017 року. В період шлюбу, а саме 19.12.2017 року, спільно накопичені подружжям грошові кошти в сумі 130 000,00 грн. внесено на депозитний рахунок, розміщений в Публічному акціонерному товаристві «АльфаБанк». При цьому, у виданому свідоцтві про право на спадщину за законом нотаріусом помилково визначено весь розмір вкладу як спадкове майно, що, на думку позивача, не відповідає приписам ст.ст. 60, 74 СК України. До вищевказаного часу, тобто в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , було придбано спільне майно: побутова техніка, автомобіль ВАЗ-11183 «Калина» , кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який зі згоди [PERSON] оформлено на ім`я чоловіка - [PERSON] . Наведене майно є спірним з огляду на невизнання з боку відповідача - іншого спадкоємця першої черги, набутих прав спільної сумісної власності. Позивач також зауважує на неможливості спільного використання із відповідачем гаражу [ADDRESS], який на праві власності належав спадкодавцю [PERSON] . Позивач вважає за необхідне позбавити відповідача як співвласника наведеного нерухомого майна права на частку у майні шляхом виплати грошової компенсації. Також з підстав утрудненого спільного використання належного спадкодавцеві рухомого майна - автомобіля ВАЗ-2101, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , позивач вказує на потребу у виплаті на її користь грошової компенсації вартості частини даного майна. На підставі вищезазначеного позивач просить: - визнати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01 вересня 2006 року до 16 вересня 2017 . - визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] та поділити, як спільне сумісне майно подружжя: - автомобіль ВАЗ-11183, легковий седан -В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - депозитний вклад в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на суму 130 000 гривень із відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями , що рахуються на картковому рахунку № [NUMBER] , згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 7600 гривень. - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 вересня 2018 року № 9429, видане приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. на ім`я [PERSON] . - визнати за [PERSON] право власності на: Ѕ частину автомобіля ВАЗ -11183, легковий седан - В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , як об`єкт права спільної сумісної власності осіб, що проживали однією сім`єю, та на ј в порядку спадкування за законом, як спадкоємниці першої черги; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину депозитного банківського вкладу в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на суму 130 000 гривень із відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що рахуються на картковому рахунку № [NUMBER] , згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 7 600 гривень, як спільного сумісного майна подружжя , та на ј частину депозитного банківського вкладу в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на суму 130 000 гривень із відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що рахуються на картковому рахунку № [NUMBER] , згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 7600 гривень в порядку спадкування за законом , як спадкоємиці першої черги; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину неотриманої пенсії чоловіка за лютий місяць 2018 року в сумі 4 765,96 грн.,які розміщено на рахунку Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як спільного сумісного майна подружжя, та на ј частину неотриманої пенсії чоловіка за лютий місяць 2018 року в сумі 4765,96 грн., які розміщено на рахунку Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в порядку спадкування за законом , як спадкоємиці першої черги; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину гаражу [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги; - визнати за [PERSON] право власності Ѕ частину автомобілю ВАЗ-2101, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , в порядку спадкування за законом , як спадкоємиці першої черги. - поділити в натурі майно, яке перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , та припинити право власності відповідачки [PERSON] на ј частину автомобілю ВАЗ-1183, легковий седан-В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , і виплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості ј частини цього автомобілю відповідно до висновку судового експерта, та визнати за [PERSON] , право власності на весь об`єкт рухомого майна-автомобіль ВАЗ-11183, легковий седан - В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - припинити право власності відповідача [PERSON] на Ѕ частину гаражу [ADDRESS], і виплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини цього нерухомого майна відповідно до висновку судового експерта, та визнати за [PERSON] право власності на весь об`єкт нерухомого майна - гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Кам`янка»; - припинити право власності [PERSON] на автомобіль ВАЗ-2101, кузов [NUMBER] номерний знак [NUMBER] , і виплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини цього нерухомого майна відповідно до висновку судового експерта, визнати за [PERSON] право власності на весь автомобіль ВАЗ-2101, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - відшкодувати судові витрати. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де висловлено заперечення щодо позову та зауважено на тому, що протягом періоду хвороби [PERSON] позивач не надавала будь-якої допомоги на лікування особи, не здійснювала догляд за ним. На думку відповідача періодичним зустрічам позивача та батька відповідача [PERSON] не були притаманні ознаки сімейних стосунків, а твердження позивача про спільне використання бюджету спростовується тією обставиною, що внесені на депозитний рахунок грошові кошти так і не були використані безпосередньо позивачем. Відповідач також вказала, що протягом тривалого часу використовує гараж, який було збудовано батьком за спільні із її матір`ю кошти. В судовому засіданні сторони підтримали власні вимоги та заперечення. Судом встановлено наступні обставини. Між позивачем та [PERSON] 16.09.2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб. Сторони по справі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті особи відкрилась спадщина, право на частки у якій є предметом спору. Згідно повідомлення регіонального сервісного центру в Житомирській області за громадянином [PERSON] зареєстровано наступні транспортні засоби: автомобіль ВАЗ-2101, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; автомобіль ВАЗ-1183, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . На час ухвалення рішення сторони по справі на підставі виданих свідоцтв про право на спадщину за законом є співвласниками приміщення гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , гаражний кооператив «Кам`янка», у частці по 1/2 кожна. Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. від 11.03.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадкового майна [PERSON] на спадкове майно, яке складається з транспортного засобу марки ВАЗ 11183, реєстраційний номер [NUMBER] , та транспортний засіб марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] , у зв`яжу з відсутністю правовстановлюючих документів. Вказаним нотаріусом 06.09.2018 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом в розмірі Ѕ частини спадкового майна, що зареєстровано в реєстрі № 9429. Згідно свідоцтва спадщина складається з: вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що розміщені на рахунках: у ТВББ № 10005/030 філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» : - № [NUMBER] на суму 1177,31 грн.; у ПАТ «Укрсоцбанк» - картковий «зарплатний» рахунок № [NUMBER] на суму 77,79 грн.; у ПАТ «Альфа-Банк» - картковий рахунок № [NUMBER] на суму 137 599,75 грн. 1/2 частини вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що розміщені на рахунках: у АБ «Укргазбанк» - рахунок в національній валюті № [NUMBER] на с уму 11992,48 грн.; у ТВБВ № 1005/030 філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» - № [NUMBER] на суму 88,62 грн. 1/2 частини грошових коштів (недоотримана пенсія за лютий 2018 року) в сумі 4765,96 грн. На ім`я позивача 06.09.2018 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право власності на Ѕ частику у праві спільної сумісної власності на майно, набутого подружжям у період шлюбу: вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що розміщені на рахунках: у АБ «Укргазбанк» - рахунок в національній валюті № [NUMBER] на с уму 11992,48 грн.; у ТВБВ № 1005/030 філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» - № [NUMBER] на суму 88,62 грн.; грошові коштів (недоотримана пенсія за лютий 2018 року) в сумі 4765,96 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку показанням свідків, суд вважає необхідним охарактеризувати їх у взаємній прива`язці до істотних за виниклим спором обставин, а саме, щодо спільного ведення господарства, утримання майна, тощо, надати висновок про дійсне виявлення такими свідченнями зазначених фактів. Так, опитаний свідок [PERSON] пояснив, що бачив виставлену фотокартку позивача на столі за робочим місцем [PERSON] , знає, зі слів останнього, що він переїхав приблизно в 2007 році до жінки (позивача), бачив їх спільно на вулиці. Свідок [PERSON] також пояснив, що [PERSON] розповідав йому про знайомство із жінкою; вказана особа, зі слів свідка, в подальшому приходила до нього за місцем роботи. Свідок також вказав на те, що був у гостях у [PERSON] [ADDRESS], де бачив позивача. Звернув увагу, що на певному етапі життя [PERSON] змінився. Свідок [PERSON] , яка працювала з [PERSON] в навчальному закладі, повідомила про його розповіді щодо спільних із позивачем подорожей. [PERSON] , який проживає неподалік належного позивачу будинку по [ADDRESS] , вказав на те, що бачив осіб разом у відповідному будинку з 2006 року, крім того, бачив їх спільно у поході. Свідок [PERSON] розповіла, що із [PERSON] вона познайомилась в червні 2006 року, з вересня 2006 року - почали проживати спільно на квартирі [PERSON] . Свідок зауважила на тому, що придбані витяжка та холодильник були придбані за рахунок коштів позивача та перебувають по [ADDRESS]. [PERSON] пояснила, що позивач та [PERSON] проживали то в одній квартирі, то в іншій, оскільки мати позивача хворіла. Додала, що придбаний автомобіль [PERSON] називав як «[PERSON] машина». [PERSON] повідомив, що разом із позивачем та [PERSON] вони спільно відпочивали, заходили у гості до [PERSON] , де позивач готувала їжу. Свідок [PERSON] зазначив, що спільно із [PERSON] вони відвідували баню. Наведені пояснення свідків за загальним описом не вказують на чіткі проміжки часу, протягом якого вищевказані особи проживали спільно однією сім`єю за кожною з адрес, не зазначають про вагому для підтвердження обставин переїзду відомості про перевезення особистих та побутових речей з однієї квартири до іншої, та, зокрема, в чому саме полягала необхідність періодичної зміни такого місця проживання. При цьому, суд звертає увагу на відсутності будь-яких письмових доказів на підтвердження зміни місця проживання, що може виявитись, зокрема, у поданих заявах за місцем роботи, отриманням пенсії, медичного обслуговування. Не вказано свідками, а також не роз`яснено стороною позивача, якими за кількістю були переїзди з однієї адреси до іншої. На думку суду, відповідні пояснення, а також визнана позивачем обставина щодо постійної зміни перебування, вказують на відсутність свідомо визнаного та закріпленого як таким особами, так і іншими, місця їх постійного або відносно тривалого ведення домашнього господарства, збереження та підтримку побуту саме на тому рівні, що притаманний сім`ї. Не надано такими поясненнями і відомостей про чіткі періоди, коли особами здійснювалось придбання спільного майна, та з яких саме обставин свідками зроблено висновок про придбання такого майна спільними коштами або за рахунок позивача (свідок [PERSON] ). Пояснення свідків про те, що осіб бачили в одному приміщенні, зокрема і при приготуванні їжі, або на вулиці, під час відпочинку, дійсно, можуть підтвердити спільний відпочинок, в тому числі при відвідуванні квартири іншими особами, та пов`язану із цим необхідність приготування їжі, при цьому, не виявляють ознак постійного побуту сім`ї. Є необхідним звернути увагу і на певних розбіжностях, наданих відповідними свідками. Так, опитана [PERSON] пояснила, що позивач називав « [PERSON] » дружиною з 2004 року, що не узгоджується із показаннями інших свідків про період знайомства із [PERSON] , а також поясненнями самого позивача. Пояснення свідка [PERSON] , з якою було досягнуто згоди щодо надання нею послуг з догляду за хворим, не виявили за своїм змістом суттєвих для встановлення необхідних обставин по справі відомостей. Суд вважає необхідним виконати більш детальний аналіз наданих свідчень [PERSON] - донькою позивача. В даному випадку необхідно звернути увагу на надмірно деталізованому описі обставин у таких поясненнях, зокрема щодо певної дати початку спільного проживання, яка. зі слів свідка. нею пов`язувалось із початком навчального року, а також з приводу інших подій: спільних подорожей, придбання транспортного засобу. суд, приходить до висновку. що відповідний опис обставин є проявом «згадування про розповідь» та, за звичайного перебігу часу та кількості подій, не може бути достовірним підтвердженням з врахуванням часової давності. Застосовані свідком слова в деяких випадках фактично дослівно відтворювали пояснення інших свідків. При цьому, підкреслюючи відмінну пам`ять, свідок не повідомила, в який саме спосіб було здійснено переїзд, до якого саме помешкання, у які періоду особи проживали спільно за різними адресами, хто саме здійснював допомогу у перевезенні речей, якими такі речі були. Пояснення свідка з приводу того, що у сім`ї були збереження, які і пішли на часткову оплату вартості транспортного засобу, не підтверджується іншими доказами в їх сукупності. Суд зауважує, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 466/3769/16. Обов`язковими умовами для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є: наявність спільного бюджету; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Судом не отримано доказів на підтвердження надання взаємної допомоги. Надана стороною відповідача медична документація з відтворенням медичних призначень та придбаних ліків свідчить про певну відстороненість позивача від даного питання. А твердження позивача про те, що [PERSON] про хворобу не повідомляв тривалий час, не узгоджується із об`єктивними обставинами прояву та супроводу хворого з проставленим діагнозом (онкозахворювання), та не є сумісними з самими ознаками спільного проживання однією сім`єю. Є необхідним зазначити, що посилаючись у поясненнях на ведення спільного сімейного бюджету, позивач одночасно вказала на те, що просила [PERSON] не шкодувати кошти на придбання ліків. За переконанням суду, вказане свідчить про те, що кошти за таким призначенням витрачались [PERSON] як особисті. Придбання ліків за кошти, які отримувались як заробіток позивачем та які вона відповідно вважала сімейним бюджетом, доказами, а також поясненнями не підтверджено. Суд вважає необхідним додатково звернути увагу на тому, що позивачем не здійснено використання коштів банківського рахунку, який, за змістом вимог, був сформований за рахунок спільних внесків сім`ї до укладення шлюбу, на медичне лікування [PERSON] . З приводу зауважень позивача про обізнаність коду банківської картки, відкритої на ім`ї [PERSON] , на підтвердження ведення спільного бюджету, суд зазначає, що особи перебували у зареєстрованому шлюбі з вересня 2017 року, а тому ознаки сімейного життя, в тому числі щодо використання спільного бюджету, після вказаної дати не оспорюються, набуття майном статусу спільно нажитого презумується. Надані позивачем кредитний договір, за умовами якого позивачем отримано грошову суму на придбання побутової техніки, не може в самостійному вигляді, без урахування вищевикладених висновків суду, підтверджувати обставини ведення особами спільного господарства, розпорядженням сімейним бюджетом. Використання даної техніки саме для потреб сім`ї не встановлено. Суд також вказує на непропорційно недостатніх по відношенню до загального часу, щодо якого заявлено вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю, документах на підтвердження спільного придбання та використання майна для потреб сім`ї. Квитанції про оплату витрат на обслуговування автомобіля датовані часом після смерті [PERSON] , не можуть підтверджувати обставини спільного проживання однією сім`єю. У свій постанові при розгляді справи № 588/350/15 Верховний Суд дійшов висновку, що спільна присутність на святах не може свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Вирішення питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, на думку суду, не можливе без дослідження характеру зв`язку осіб, про який йдеться, з помешканням, що визнається ними як житло. Суд має завданням встановити, чи набуло будь-яке приміщення ознак житла в широкому розумінні саме у прив`язці до сімейного. Поняття «житло» в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) тлумачиться як «домівка». Воно охоплює місце, облаштоване особою як її дім. Надаючи оцінку доказам за внутрішнім переконанням, судом не отримано належного підтвердження набуття, а в подальшому визнання та підтримання особами внутрішнього відчуття будь-якого помешкання як сімейного, яке особи сприймали спільним навіть за умови тимчасового перебування. Вказане стосується налагодження відносно постійних умов для відпочинку, харчування, проведення вільного часу, пристосування побутових зручностей у вказаних питаннях сім`ї. Не є підтвердженими будь-якими доказами проведення ремонтних робіт в помешканні, який особи вважали своїм домом, оплату комунальних послуг спільним бюджетом на утримання такого помешкання. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] протягом тривалого часу підтримували дружні та близькі стосунки, проводили спільно часи дозвілля, що, у свою чергу, не може ототожнюватись з ознаками сімейних відносин. Позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів постійного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, піклування один про одного з усіма притаманними ознаками шлюбно-сімейних відносин. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що право спільної сумісної власності презумується в разі, коли жінка та чоловік проживають однією сім`єю. Відповідний факт, у свою чергу, підлягає доведенню за загальними принципами Цивільного процесуального законодавства в порядку змагальності, тобто без звільнення сторони від обов`язку доведення наявності спільного бюджету, фактичного придбання майна - як основних критеріїв підтвердження проживання однією сім`єю. При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте вже в період шлюбу. У сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на ту особу , яка її спростовує. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що [PERSON] висловлено пропозицію на укладення договору з розміщення вкладу в ПАТ «АльфаБанк» на суму 129 825,93 грн., яка акцентом на укладення угоди від 19.12.2017 року прийнята банком. Відомостями про рух коштів підтверджено внесення відповідно їх суми 20.12.2017 року. Загальна сума грошових коштів за вкладом, з урахуванням відсотків, складає 137 599,75 грн. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності на вищевказану суму, доказів щодо використання таких коштів для розміщення на відповідному рахунку за наслідком одноособового набуття, в тому числі за наслідком переведення з інших рахунків, відкритих на ім`я особи до укладення шлюбу, не надано. За таких обставин підлягає до задоволення вимога про визнання грошової суми об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У своїй постанові від 13 листопада 2019 року по справі № 758/5329/15 Верховний Суд роз`яснив особливості застосування положень ст.ст. 1300, 1301 ЦК України. Так, порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину передбачено статтею 1300 ЦК України. За згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. Оскільки позивачем вимога про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину не заявлена, суд вважає необхідним задовольнити вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину № 9429, виданого на ім`я [PERSON] , в частині визначення грошової суми в 137 599, 75 як спадкового майна в повному обсязі. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Обраний спосіб захисту як визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом може вважатись дієвим і таким, що направлений на поновлення порушених прав позивача, сторона відповідача наділена правом в подальшому звернутись до нотаріуса за видачею нового свідоцтва із внесеними змінами. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Оскільки право на грошову суму не визнається відповідачем, а також нотаріусом, суд вважає дієвим способом захисту визнання права на право власності на 1/2 частини депозитного вкладу з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що розміщений у ПАТ «Альафа-Банк» - картковий рахунок № [NUMBER] на суму 137 599,75 грн. - як спільного сумісного майна подружжя та на 1/4 частини депозитного вкладу з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що розміщений у ПАТ «Альафа-Банк» - картковий рахунок № [NUMBER] на суму 137 599,75 грн. - в порядку спадкування. Суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання права власності на Ѕ частини недоотриманої пенсії чоловіка, оскільки право на відповідне майно підтверджено виданим 06.09.2018 року приватним нотаріусом свідоцтвом про право власності на Ѕ частику у праві спільної сумісної власності на майно, набутого подружжям у період шлюбу. Не підлягає до задоволення вимога про визнання об`єктом права спільної сумісної власності автомобіля ВАЗ-11183, легковий седан - В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та про визнання права власності на частку у даному майні, оскільки, як зазначалось вище, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини спільного проживання та набуття майна особами. Вимога щодо припинення права на частку у майні є похідною, а тому позовні вимоги у вказаній частині слід вважати безпідставними. З приводу вимоги про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля ВАЗ-2101, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , суд звертає увагу, що відомостями регіонального сервісного центру в Житомирській області підтверджено реєстрацію за громадянином [PERSON] транспортного засобу: автомобіля ВАЗ-2101, номер шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п.11 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, державна реєстрація конфіскованих транспортних засобів або транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво про реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності). Суд позбавлений можливості здійснити точну ідентифікацію спірного майна - вказаного транспортного засобу, оскільки згідно заявлених вимог такий автомобіль з номером кузова [NUMBER] , що є відмінним від даних МВС України, а будь-які інші документи, що вказують на вірний номер шасі (кузова), суду не надано. Крім того, сторони в судовому засіданні визнали, що автомобіль протягом тривалого часу не перебуває у користуванні [PERSON] . Обставини вибуття автомобіля з володіння спадкодавця, зокрема внаслідок виплати третьою особою грошової суми на користь подружжя, суду не повідомлені. Підстави для застосування ст. 392 ЦК України відсутні. Є безпідставною також вимога позивача про визнання права власності на Ѕ частину приміщення гаражу № [NUMBER] у гаражному кооперативі «Кам`янка», оскільки матеріалами справи підтверджено реєстрацію за особою відповідної частки на підставі виданого свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Вказану позицію висловив Верховний Суд України, розглядаючи справу № 6-1943цс16. Судом встановлено, що частка у праві власності на нерухоме майно - гараж [ADDRESS], є рівною у сторін та не може вважатись незначною в розумінні вимог ст. 365 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано одказів на підтвердження тієї обставини, що позбавлення відповідача права на частку у майні не завдасть істотної шкоди інтересам особи. Позивач не висловлювала будь-яких заперечень з приводу зауважень відповідача про фактичне використання нею у власних потребах приміщення гаражу. Підстави для задоволення вимог у вказаній частині відсутні. Відповідно до ч.ч 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1376,00 грн. пропорційно до задоволених вимог. При вирішенні питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертиз, суд приймає до уваги наслідки розгляду справи, значення таких експертиз для висновків суду. В даному випадку слід звернути увагу, що відомості про вартість майна підлягала обов`язковому встановленню з урахуванням характеру спору між сторонами. При цьому, оскільки в задоволенні вимог про припинення права на частку в нерухомому майні, а також про визнання права власності на транспортні засоби суд відмовив, є необхідним відшкодування відповідних витрат на користь позивача з врахуванням принципів справедливості та співмірності. Суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов`язані із проведенням експертиз в сумі 1425,00 грн.

Outcome: partial