Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 08.08.1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому, актовий запис №990. Від даного шлюбу у сторін народились діти: син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Вказує, що двоє спільних дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, а син сторін - [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Позивач вказує, що хоча вони з відповідачем і проживають у одній квартирі, їх шлюбні стосунки фактично припинені. Вони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільне господарство, не мають спільних планів та майбутнього. Позивачка стверджує, що незважаючи на неодноразові спроби змінити ставлення один до одного, позитивних результатів не було, а тому на даний час не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. На даний час сторони втратили почуття один до одного та не підтримують шлюбні відносини. Зазначає, що подальше збереження шлюбу та спільне проживання суперечитиме інтересам сторін та дітей. Також, позивачка звертає увагу суду на те, що оскільки між сторонами досягнуто згоди з приводу місця проживання дітей, двоє з яких проживатимуть з позивачкою, виникає необхідність у стягненні з відповідача на її користь аліментів. На основі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Позивач в судове засідання, призначене на 22.02.2019 року не з'явилась, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у її відсутність, не фіксувати судове засідання технічними засобами та не надавати сторонам термін на примирення. Також вказує, що сторони разом не проживають з 2016 року. Будучи присутньою в ході розгляду справи позивач суду вказала, що втратила почуття любові до відповідача та просила шлюб між сторонами розірвати. Відповідач в судове засідання, призначене на 22.02.2019 року не з'явився, однак надав суду заяву, згідно якої вимоги позову визнає, просить суд розглянути справу у його відсутність, не надавати сторонам термін на примирення, просить не фіксувати судове засідання технічними засобами та вказує, що з позивачкою не проживає з 2016 року. Проти стягнення з нього аліментів не заперечує. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що 08 серпня 1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому міста Чернівці, актовий запис №990, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного шлюбу у сторін народились діти: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9), син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10), син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до копії договору про визначення місця проживання дітей та участь батьків у їх вихованні від 05.09.2018 року (а.с.12), сторони домовились про те, що спільні діти [PERSON] та [PERSON] проживатимуть разом з матір'ю у Республіці Польща за місцем проживання відомим батьку, а неповнолітній [PERSON] залишиться проживати разом з батьком у [ADDRESS]. Згідно умов договору батько зобов'язується матеріально утримувати всіх спільних дітей та приймати участь забезпеченні життя спільних дітей та їх вихованні. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з 2016 року. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та заявами сторін. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітніх дітей, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між сторонами, суд враховує і той факт, що сторонам по справі надавався двомісячний термін на примирення (а.с.42), під час якого сторони не примирились. Стосовно позовних вимог з приводу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON], як батько неповнолітніх - дітей [PERSON] та [PERSON], зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає задоволенню з вищенаведених підстав. При цьому, суд враховує і позицію відповідача по справі, який позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів визнав, про що вказав у відповідній заяві. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько неповнолітніх - дітей [PERSON] та [PERSON], зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до настання повноліття дітей. Крім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved