Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Виконком Покровської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 жовтня 2005 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, який в послідуючому на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23.01.2012 було розірвано. В період шлюбу, [INFO], у сторін народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати із позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу (справа № 2-4423/11) від 21.12.2011 року з відповідача стягнуто на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі 500,00 гривень щомісяця, починаючи стягнення з 16.11.2011 року до повноліття дитини. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу (справа № 212/12038/14-ц) від 02.02.2015 року, змінено розмір аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина з твердої грошової суми 500,00 гривень на 1/4 частину його заробітної плати (доходів) щомісячно але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту набрання рішення суду законної сили, до повноліття дитини, на користь матері дитини. Однак, відповідач не тільки не виконує відповідне судове рішення, ухиляючись від матеріального утримання дитини але не надає іншої допомоги; виконанням своїх батьківських обов'язків не займається з дня розлучення. Заборгованість за аліментами сплачувалася з червня 2015 року по вересень 2015 року під час розгляду справи. Син, позбавлений батьківської уваги, піклування, батько не цікавиться його навчанням, тим як він проводить дозвілля, не проявляє турботи. З 2011 року життям їх сина цікавилися лише батьки відповідача. Батьки відповідача бували з онуком на прогулянках, брали його до себе у гості, та їздили з ним до рідних в інше місто. Окрім того, відповідачу стало відомо про психічну хворобу сина, але він не виявив бажання поспілкуватися з лікарем, натомість зацікавленість проявив батько відповідача. Позивач вказує, що така поведінка відповідача є байдужим ставлення до здоров'я дитини. Позивач зазначає, що підставою для розлучення стало вживання відповідачем наркотичних засобів та перебування його під наглядом у лікаря нарколога. Вказана обставина, на її думку, негативно впливає на подальший розвиток та виховання дитини. А тому, у зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина, позивач звернулася до суду з даним позовом про позбавлення відповідача його батьківських прав. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Тернівської районної у місті ради, Криворізький міський центр соціальних служб для сім'ї та молоді виконкому Криворізької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що позивач перебував із відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2005 по 2012 рік, який в послідуючому на підставі рішення суду було розірвано. За цей час у їхній родині народився син [PERSON], [INFO]. Ініціатором розірвання шлюбу стала саме [PERSON]. Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати із нею. Після розірвання шлюбу він намагався зустрічатись із дитиною та приймати участь в його житті, проте колишня дружина увесь час чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною з січня 2012 року, він особисто не звертався до відповідача з проханням надати йому можливості зустрітися із сином, забрати його із дитячого садка чи школи, погуляти з ним, з такими проханнями зверталася до відповідача його мати чи батько. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2018 року, ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.08.2018 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Суддею Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Чорним І.Я., заявлено самовідвід, в зв'язку з тим, що вже брав участь у розгляді цивільної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу №212/5551/14, передано до розгляду судді Козлова Ю.В. Суддею цивільна справа прийнята до свого провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, до підготовчого судового засідання на 19 лютого 2018 року. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, що передбачено ч.1 п.9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою, про розгляд справи за його відсутності, від послуг представника [PERSON] відмовився. Просив його позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини та про визначення часу спілкування з малолітньою дитиною провадженням закрити. Позовні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] (на даний час [PERSON], [INFO]), визнав в повному обсязі, не заперечував проти прийняття рішення про позбавлення його батьківських прав. Судом прийнята відмова позивача по зустрічному позову [PERSON] від позовних вимог, відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України. Позивачка за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, у якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги свої заяви підтримала у повному обсязі. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог Служба у справах дітей Виконкому Покровської районної у місті ради за первісним позовом, позовні вимоги підтримала та просила суд його задовольнити посилаючись на рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, справу просила розглянути за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Представник третьої особи без самостійних вимог Служба у справах дітей Виконкому Тернівської районної у місті ради за зустрічним позовом, до суду не з'явився, направив заяву, просив розглянути зустрічний позов за його відсутності, надав до суду рішення про відмову [PERSON] у визначенні порядку участі у вихованні малолітньої дитини. Представники третьої особи без самостійних вимог Криворізький міський центр соціальних служб для сім'ї та молоді виконкому Криворізької міської ради в судове засідання не з'явилися, просили суд розглянути справу у їх відсутності, підтримали первісний позов. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08 жовтня 2005 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, який в послідуючому на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2012 року було розірвано , копія свідоцтва про шлюб та копія рішення про розірвання шлюбу долучена до матеріалів справи. [INFO], під час шлюбу, у сторін народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати із [PERSON], копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 31.03.2009 року міститься в матеріалах справи. 21 грудня 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу (справа № 2-4423/11) з [PERSON] стягнуто на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі 500,00 гривень, щомісяця, починаючи стягнення з 16.11.2011 року до повноліття дитини. 02 лютого 2015 року рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу (справа № 212/12038/14-ц), змінено розмір аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина з твердої грошової суми 500,00 гривень, на 1/4 частину його заробітної плати (доходів) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту набрання рішення суду законної сили, до повноліття дитини, на користь матері дитини. На даний час виконавчий лист, виданий на підставі вищезазначеного рішення суду, знаходиться на примусовому виконанні у Жовтневому ДВС Криворізького МУЮ. Заборгованість яка виникла з січня 2012 року, повністю погашена у вересні 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи неповнолітній син сторін веде активний спосіб життя: навчається с вересня 2015 року у загальноосвітній школі, до навчання у школі був влаштований у дитячий садок, займається спортом. Сторонами не оспорюється той факт, що [PERSON] не відвідував дитячий садок з 2011 року, на даний час не буває у школі та спортивній секції. Суд приймає до уваги той факт, що аліменти відповідач почав сплачувати після надходження до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав, разом з тим батько дитини навчальні заклади, де навчається їх син, не відвідує, не цікавиться навчанням та здобутками дитини, що вказує на байдуже ставлення [PERSON] до навчання дитини, і це є свідченням того, що відповідач не займається вихованням свого сина та нехтує виконаннями своїх батьківських обов'язків, а відтак, є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON]. Відповідно до наданих документів, починаючи с 30 січня 2014 року, неповнолітній [PERSON] перебуває під наглядом у лікаря психіатра, документи містяться в матеріалах справи. Крім того, наданими документами встановлено факт, що [PERSON] вживав наркотичні засоби та перебував під наглядом у лікаря нарколога, з період з лютого 2011 року по червень 2014 року, з приводу розладу наслідків вживання каннабіноїдів із шкідливими наслідками, знятий з обліку у зв'язку з відсутності повторних звернень за медичною допомогою на протязі 3 років. В процесі розгляду справи [PERSON] надано до суду копію сертифікату про проходження профілактичного та наркотичного огляду від 11 червня 2014 року, вказаний висновок отриманий після звернення позивача до суду. Окрім того, 02 грудня 2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44 КУпАП за зберігання наркотичного засобу (постанова від 19.11.2014 року). Аналогічна позиція висловлена Службою у справах дітей Виконком Жовтневої (Покровської) районної у місті ради у її висновках про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] від 18.06.2014 року №222 та у висновку Служби у справах дітей Виконкому Тернівської районної у місті ради про недоцільність визначення способу участі [PERSON] у вихованні [PERSON] від 17.09.2014 року за № 379, та висновку Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї та молоді виконкому Криворізької міської ради. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Суд приходить до висновку, що поведінка [PERSON] межує з антисоціальною і хоча він позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, працює, не хворіє на хронічний алкоголізм та наркоманію, однак він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків після розірвання шлюбу з [PERSON], не приймав ніяких активних мір для спілкування з дитиною та його виховання, не цікавився станом його здоров'я, та не надавав позитивного прикладу своєму синові. Між сторонами виникли дуже неприязні відносини, які негативно впливають на подальший розвиток дитини, його ставлення до батьків та створення у майбутньому моделі сім'ї. Вказане підтверджується незалежним психологічним висновком. До того ж, суд звертає увагу, що [PERSON] лише висловлює бажання щодо виховання дитини та почав проявляти інтерес до сина [PERSON] після початку розгляду справи у суді, що свідчить про неусталену позицію з цього питання засновану на емоційному всплеску. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч.4,5,6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Таким чином, в матеріалах справи наявні докази щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків. З урахуванням вищенаведеного, та враховуючи, що [PERSON] визнає позов, а також, що встановлені судом обставини дають підставу вважати, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення про задоволення позову, так як він є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи, а також сприятиме захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини. Також, враховуючи клопотання [PERSON] про відмову від вимог зустрічного позову, суд залишає їх без розгляду. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір. На підставі статей 150, 164-165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved