Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач по справі є її дочкою, яка є матір'ю двох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] декілька років утримується в Голобському будинку дитини та перебуває на повному державному забезпеченні, а її дочка [PERSON] вісім років проживає разом зі своєю тіткою [PERSON] в с. Мурілово, Ломоносівського району, Ленінградської області, Російська Федерація. Дочка [PERSON] є інвалідом з дитинства психічного захворювання та з моменту її народження відповідач не займається її вихованням та утриманням. Покликаючись на викладенні обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її дочки [PERSON], [INFO] та встановити над нею опіку за поданням органу опіки та піклування. Позивач та відповідач надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечила. Представник органу опіки піклування надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доки [PERSON]. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 21.02.2014 року (а.с.7). Згідно довідки Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 20.01.2014 року [PERSON] перебуває на обліку, як одержувач державної соціальної допомоги, дітям інвалідам до 18 років (а.с. 8). Відповідно до довідки № 255 від 23.10.2018 року [PERSON], [INFO] з 26.11.2008 року проживає разом з [PERSON] за адресою Російська Федерація, Ленінградська область, Ломоносівський район, с. Мурілово (а.с. 11). Згідно довідки Голобського дитячого будинку-інтернату від 16.03.2016 року [PERSON], [INFO] знаходиться в Голобському дитячому будинку-інтернаті на повному державному забезпеченні з 22.02.2013 року (а.с. 14). До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] прийшла Служба у справах дітей Луцької міської ради, що підтверджується висновком від 22.10.2018 року № 246 (а.с. ). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. На підставі ст.ст.164 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved