Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, в обґрунтування якого зазначила, що 11.04.2014 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що під час проживання сімейне життя між сторонами не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, з 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинені, в зв`язку з чим позивач прийшла до висновку, що сім`я розпалася та просила розірвати шлюб. Окрім того, позивач вказує, що дитина фактично проживає разом з нею, а відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає, і дитина перебуває на повному утриманні позивача. Також позивач зазначає, що відповідач працевлаштований та працює на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», а тому має змогу надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного позивач також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просила стягнути з відповідача на ї користь понесені нею по справі судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено до судового розгляду по суті, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, строк на примирення просить не надавати, після розірвання шлюбу просить змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] », також просить стягнути судові витрати з відповідача на її користь. Від відповідача до суду також надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити, строк на примирення просить не надавати та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання малолітньої доньки. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідача про визнання відповідачем позовних вимог. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 11.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що Виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області було зроблено відповідний актовий запис № 28 від 11.07.2014 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.11.2014 року Виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, відповідний актовий запис № 76 від 03.11.2014 року (а.с.9). Стаття 21 Сімейного кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.Згідно статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони в своїх заявах, поданих до суду, строк на примирення просили не надавати. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно частини другої ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Окрім того, позивач також просила стягнути з відповідача на її користь на утримання спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача.З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за однією адресою разом зі своєю матірю, яка є позивачем у справі, про що свідчать копії довідок про реєстрацію місця проживання особи № 16.01-06/2940 та № 16.01-06/2937 від 20.08.2021 року (а.с. 10, 11). Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, враховуючи норму ч. 3 ст. 182 СК України, зважаючи, що відповідачем було визнано позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.08.2021 року до досягнення дитиною повноліття.Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач у своїй заяві просила судові витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача на її користь. В той же час, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 908,00 грн.Таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі до початку судового розгляду по суті, суд приходить до висновку, що 50 відсотків сплаченої суми підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, інші 50 відсотків від сплаченої суми на підставі заяви позивача слід стягнути з відповідача на її користь. Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved