Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на наступне. 18.02.2015 року в м. Києві на перехресті вул. Уманська та б-р. Чоколівський сталася дорожньо-транспортна пригода за автомобіля «Хонда» д. н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля «Фольксваген» д. н. [NUMBER] та автомобіля «Мазда» д. н. [NUMBER]. В результаті даної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Фольксваген» д/н [NUMBER] який належить [PERSON] на праві приватної власності. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчинені зазначеного ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, але провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП України. Відповідно до звіту № 08/03/15 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 403 575,07 грн., вартість завданого збитку становить 241 718,40 грн. Відповідно до звіту № 103/07/15 вартість аварійно пошкодженого КТЗ становить 101 811,79 грн. На дату настання ДТП мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу укладеного з ПрАТ «УТСК» № АІ/539903. Згідно даного полісу страхова сума становить 50 000 гривень. Розмір франшизи складає 500 гривень. На підставі розрахунків наведених у позовній заяві, посилаючись на статті 22, 1187, 1194 ЦК України, позивачка просила стягнути на її користь суму завданої шкоди у розмірі 90 406,61 гривень та судові витрати по справі. Протягом розгляду судової справи позивача уточнила свої позовні вимоги, фактично збільшивши розмір позовних вимог, та просила стягнути з відповідача 107 373,34 гривень та судові витрати. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність відповідача на дату настання ДТП була застрахована, а тому, позивач мала б звернутися до страхової компанії, а тому, на думку відповідача позовна заява є передчасною. Крім того, вказує на неналежність доказів на підставі яких позивачкою було визначено розмір завданої шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 18.02.2015 року в м. Києві на перехресті вул. Уманська та бульвар Чоколівський сталася дорожньо-транспортна пригода за автомобіля «Хонда» д. н. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], автомобіля «Фольксваген» д. н. [NUMBER] та автомобіля «Мазда» д. н. [NUMBER]. В результаті даної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Фольксваген» д/н [NUMBER] який належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності. (а.с. 22). Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчинені зазначеного ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП України. (а.с. 6). Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до абзацу 5 п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавствами вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків на кладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача Відповідно до звіту № 08/03/15 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 403 575,07 грн., вартість завданого збитку становить 241 718,40 грн. Відповідно до звіту № 103/07/15 вартість аварійно пошкодженого КТЗ становить 101 811,79 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абзацу ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За клопотанням представника відповідача судом було призначено судову авто товарознавчу експертизу, відповідно до висновків якої експертом було визначено, що позивач зазнала збитку у розмірі 222 330,95 грн., вартість залишків знищеного автомобіля 77 415,13 грн. (а.с. 132-139). Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача стосовно необґрунтованості завданого збитку позивачці та стосовно невідповідності доданих до позовної заяви Звітів про оцінку вартості збитку, адже судовим експертом було встановлено розмір завданого збитку на підставі якого позивач уточнила свої позовні вимоги. З огляду не те, що судовий експерт несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, то у суду відсутні сумніви стосовно достовірності та належності проведеного експертного дослідження. Як зазначено у експертному дослідженні розмір завданого збитку становить вартість транспортного засобу, тобто фактично автомобіль вважається фізично знищеним, так як його ремонт не є економічно рентабельним. Відповідно до абзацу 3 пункту 15 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавствами вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. За таких обставин суд погоджується з розрахунком позивача стосовно зменшення суми відшкодування на вартість залишків знищеного автомобіля. Також, судом встановлено, що відповідач на дату настання ДТП мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу укладеного з ПрАТ «УТСК» № АІ/539903. Судом не беруться до уваги пояснення представника відповідача стосовно передчасності звернення до суду з відповідним позовом, у зв'язку з тим, що позивачка не зверталася до страхової компанії про виплату на її користь страхового відшкодування, з огляду на наступне. Як вбачається з полісу обов'язкового страхування страхова сума становить 50 000 гривень. Розмір франшизи становить 500 гривень. Відповідно до абзацу 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з розрахунку позивача сума, яку просить стягнути на свою користь позивачка була зменшена на 49 500 гривень з урахуванням того, що франшизу повинен відшкодувати відповідач, тобто на суму в межах якої має нести відповідальність страхова компанія. Крім того, суд бере до уваги правові висновки Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 та від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16, відповідно до яких з урахування положень частини 1 статті 12 та частини 2 статті 14 ЦК України потерпіла особа на власник розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. З огляду на зазначене позивачка не була зобов'язана звертатися до страхової компанії з вимогою виплатити страхове відшкодування, та мала законне право пред'явити свої вимоги безпосередньо до відповідача. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Стаття 625 ЦК визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань. Відповідно до статті 509 ЦК зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК. Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК. А отже, суд приходить до висновку, що існують усі підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 процентів річних за прострочення виконання зобов'язання з відшкодування шкоди. Як вбачається з постанови Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року рішення набрало законної сили 03 червня 2015 року, а тому суд погоджується з розрахунками інфляційних втрат та 3 процентів річних наданих позивачем, адже з саме з цього часу у відповідача виник обов'язок відшкодувати завдані збитки . Розрахунок ціни позову наданий позивачкою полягає у наступному: 222 330,95 гривень (розмір завданого збитку) - 77 415,13 гривень (вартість залишків знищеного автомобіля) - 49 500 (страхова сума за договором обов'язкового страхування) + 7 997,14 гривень (інфляційні втрати) + 3 960,38 гривень (3 проценти річних) = 107 373, 34 гривень. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню у повному обсязі заявлених позивачкою вимог. З огляду на положення ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 904, 06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved