Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17.02.1990 року, від якого спільних неповнолітніх дітей вони не мають. Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, наразі шлюбні відносини між ними відсутні, спільне господарство вони не ведуть, відповідач фактично перебуває у шлюбних відносинах з іншою жінкою. Позивач вважає спільне проживання та збереження шлюбу неможливим. В позові позивач просила постановити рішення про розірвання їхнього з відповідачем шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просила справу розглянути без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». В судове засідання відповідач не з`явився, про дату час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. З-за таких обставин та враховуючи те, що у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає тому шлюб між ними має бути розірваний. 17.02.1990 року Комінтернівським відділом ЗАГС м. Харкова між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.02.1990 року, актовий запис № 158 (а.с. 3). Перебуваючи у шлюбі сторони не змогли створити міцної сім`ї. Сторони не мають спільних неповнолітніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved