Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з вказаним позовом та просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 6 в буд. 1 по вул. Миру у с. Мадолинське в місті Чорноморську Одеської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що на праві приватної власності від 04.10.2001 року є власником квартири [ADDRESS] в місті Чорноморську Одеської області. Позивач також зазначає, що згідно з довідок про склад зареєстрованих осіб № 2044 та № 2045 від 23.11.2017 року, та домової книги для прописки громадян, за адресою:квартира [ADDRESS] в місті Чорноморську Одеської області крім членів сімї позивача зазначені відповідачі - [PERSON]В.(дата реєстрації 22.08.2008 року), [PERSON] Ю.(дата реєстрації 12.01.2012 року), [PERSON](дата реєстрації 12.01.2012 року), [PERSON](дата реєстрації 16.03.2016 року). Позивач окремо повідомляє, що відповідачі на сьогодні у вказаній квартирі не проживають і не знаходяться, їхніх особистих речей не було та немає в зазначеній квартирі, їх місце перебування та жодні засоби звязку невідомі. З урахуванням положень ч.1 ст. 156 ЖК України, ч1 ст. 383, ч 2. ст. 405 ЦК України, що на думку позивача є юридичними підставами предявленого позову, Позивач просить задовольнити його у повному обсязі. У судове засідання зявився позивач. Позивач, користуючись своїм правом передбаченим положеннями статей 274-279 ЦПК України, посилаючись на те, що до поданого ним позову, долучені всі докази, що на його думку безумовно підтверджують втрату Відповідачем права на користування спірним житлом, та як наслідок наявність підстав для зняття його з реєстрації з цього місця проживання просив, з метою оперативного і належного захисту його прав, розгляд даної справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Позивачпозовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження з дотриманням вимог статей 274-279 ЦПК України та одночасно у порядку заочного провадження з дотриманням вимог статей280-289 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності від 04.10.2001 року, виданого Міською радою м. Іллічівськ (Чорноморськ) [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в місті Чорноморську Одеської області (а.с. 10). Згідно довідок про склад зареєстрованих осіб № 2044 та № 2045 від 23.11.2017 року, та домової книги для прописки громадян, за адресою: квартира [ADDRESS] в місті Чорноморську Одеської області крім членів сімї позивача зазначені відповідачі - [PERSON]В.(дата реєстрації 22.08.2008 року), [PERSON] Ю.(дата реєстрації 12.01.2012 року), [PERSON] (дата реєстрації 12.01.2012 року), [PERSON] (дата реєстрації 16.03.2016 року) (а.с. 11-15). Відповідно актів про не проживання за місцем реєстрації від 28.10.2017 року складені свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], проживаючі за адресою: [INFO], кв. 2,5,7,3 відповідно (а.с. 16-19). Згідно ч.1\~ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно положеннями ч 2. ст. 405 ЦК України, у відповідності до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З іншого боку, аналізуючи положення ч. 1 ст. 383 ЦК України, яка визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб…. Враховуючи положення ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, відповідно до якої, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. А також враховуючи положення ч. 1 ст. 405 ЦК України, яка містить практично аналогічні правила, у відповідності з якими, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Цілком справедливим є висновок, що міститься у правових позиціях викладених у постановах Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14 та від 16.11.2016р. у справі № 6-709цс16 /а.с. 13-17/. Згідно з якими, право членів сімї власника, інших осіб (з його дозволу) користуватись квартирою (іншим житлом): 1. Може виникнути та існувати лише за наявності права власності на відповідну квартиру (інше житло) в особи, членами сімї якого вони є; 2. А з припиненням права власності на квартиру (інше житло) особи, втрачається і право користування таким житлом у членів її сімї та інших осіб, які користувались ним з дозволу такої особи. У звязку з викладеним суд вважає, за можливе задовольнити позов. У відповідності до абз.2 п. 26 Постанови № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, … про зняття з реєстрації місця проживання особи, …; Згідно зі ст. 41 Конституції України «… кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,…. … Право приватної власності є непорушним.». Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Outcome: approved