Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду з позовом до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Позивач у судовому засіданні просила суд встановити, що будинок [ADDRESS] станом на 30 вересня 1998 року на момент укладання договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , - був незавершений будівництвом. Відповідач у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомила. Суд дослідивши матеріали справи, матеріали архівної справи №2-227/2000 (арх. №227/2000) оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61 ЦПК України). Так, у судовому засіданні встановлено, що у провадженні суду з 17.01.2000 року по 14.03.2000 року перебувала цивільна справа №2-227/2000 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу від 30.09.1998 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.1998 року [PERSON], [PERSON] продали а [PERSON] купила житловий цегляний будинок загальною площею 84,9 кв.м., з яких житлова площа складає 51 кв.м., та слідуючі господарські будівлі та споруди - гараж шлакоблочний Б, літній душ цегляний В, вбиральню цегляну Г, котельню шлакоблочну Д, колодязі залізобетонні кільця металево-трубчатий К, К1, зливну яму цегляну з.я., що знаходяться у [ADDRESS] (а.с. 31 цивільної справи №2-227/2000). Відповідно до технічного паспорту від 19.06.1998 року, цегляний будинок побудований у 1998 році. Всі інші будівлі та споруди побудовані у 1993-1996 роках (а.с. 15-18 цивільної справи №2-227/2000). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Підгороднянської міської ради Дніпропетровського району від 16.09.1998 року за №190 затверджено акт приймання в експлуатацію закінченого житлового будинку за [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 25 цивільної справи №2-227/2000). Дані обставини також підтверджуються актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських споруд (а.с. 30 цивільної справи №2-227/2000). Згідно довіреності від 03.09.1998 року [PERSON] уповноважила [PERSON] на здійснення відчуження у будь-який спосіб належної їй ? частини незакінченого будівництвом житлового будинку за [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 28 цивільної справи №2-227/2000). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.08.2006 року, що набрало законної сили [PERSON] у задоволенні позову у частині визнання недійсним акту вводу в експлуатацію та рішення Виконавчого комітету Підгороднянської міської ради Дніпропетровського району від 16.09.1998 року за №190 , - відмовлено. Таким чином, позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, що є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд звертає увагу на той факт, що про порушення своїх прав позивач дізналася ще у 1998 році, після чого нею було подано до суду декілька позовів стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.09.1998 року та визнання недійсним акту вводу в експлуатацію та рішення Виконавчого комітету Підгороднянської міської ради Дніпропетровського району від 16.09.1998 року за №190, однак до 2016 року позивач до суду з позовом про встановлення факту продажу незакінченого будівником будинку не зверталася. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed