Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Зазначила, що між нею та [PERSON] було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі з відповідачем ними було спільно набуто майно, а саме: Автомобіль MERSEDES-BENZ 310D, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 20 000 гривень; диван м'який (куток) «Українські меблі» Рівне вартістю 4 500 гривень; телевізор «Philips» вартістю 2500 гривень; мікрохвильова піч Samsung GE732KP/BWT вартістю 1500 гривень; велосипед Chost SE 4000 40 2011 (IISE0073) вартістю 5500 гривень; меблева стіна Magnolia (Польща) вартістю 6450 гривень. На даний час вони не дійшли згоди, щодо поділу спільного майна. Тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом, просить визнати за нею право власності на автомобіль MERSEDES-BENZ 310D, державний номерний знак [NUMBER], на все інше майно визнати право власності за відповідачем. У судовому у засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, наполягає саме на такому розподілі спільного майна. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позову Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст..131 ЦПК України - сторони зобов»язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до статті 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до статті 61 СК України - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 12 травня 1995 року (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем не надано жодних доказів з приводу пред'явлених позовних вимог. Суду не надано даних про місцезнаходження та правовий статус автомобіля MERSEDES-BENZ 310D, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 20 000 гривень. Також, не надано доказів про те, що сторонами було придбано за час перебування у шлюбі: диван м'який (куток) «Українські меблі» Рівне вартістю 4 500 гривень; телевізор «Philips» вартістю 2500 гривень; мікрохвильова піч Samsung GE732KP/BWT вартістю 1500 гривень; велосипед Chost SE 4000 40 2011 (IISE0073) вартістю 5500 гривень; меблева стіна Magnolia (Польща) вартістю 6450 гривень і чи взагалі дане майно існує. Крім цього, як встановлено з пояснень сторін та з матеріалів справи, на автомобіль MERSEDES-BENZ 310D, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 20 000 гривень накладено арешт та встановлено обмеження щодо розпорядження, користування та володіння даним транспортним засобом, слідчим управління МВС України 20 січня 2011 року, тому суд не може визнати на даний транспортний засіб право власності. Щодо іншого майна сторін: диван м'який (куток) «Українські меблі» Рівне вартістю 4 500 гривень; телевізор «Philips» вартістю 2500 гривень; мікрохвильова піч Samsung GE732KP/BWT вартістю 1500 гривень; велосипед Chost SE 4000 40 2011 (IISE0073) вартістю 5500 гривень; меблева стіна Magnolia (Польща) вартістю 6450 гривень, то судом встановлено, що відносно даного майна спір між сторонами відсутній, тому суд приходить до висновку, що даний позов є надуманим та необґрунтованим, дане питання може бути вирішено сторонами у добровільному порядку. Позивачем [PERSON] вказані докази не спростовано, інших доказів на підтвердження своїх вимог чи клопотань про витребування доказів судом не заявлено, документів на підтвердження придбання спільно нажитого спірного майна подружжя, не надано. Таким чином, суд вважає, що позивачем [PERSON] у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України не доведено належним чином обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому з вказаних підстав заявлений позов задоволений бути не може.

Outcome: dismissed