Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не мене 30 % від прожиткового рівня на дитину такого віку з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільний з відповідачем син - малолітній [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача, при цьому відповідач не надає матеріальну допомогу для дитини /а. с. 2/. Під час судового розгляду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити, посилаючись на обов'язок відповідача як батька піклуватися про дитину. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, заяви або клопотання від нього не надходили суду, письмові заперечення не було подано. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши обґрунтування позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їхній сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим 23.06.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, згідно з актовим записом № 981 /а. с. 4/. Шлюб між сторонами розірвано, відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2011 /а. с. 20/. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає з матір'ю (позивачем) за адресою її місця проживання та перебуває на повному її утриманні, оскільки домовленості між нею та відповідачем щодо сплати аліментів не досягнуто. Мотивуючи вимоги, позивач вказала, що працює у ТОВ «ЗРУЧНА ДОСТАВКА» на посаді логіста та отримує заробітну плату, якої не достатньо для утримання сина, для забезпечення його нормального харчування, одягом, оздоровлення, сплату за відвідування [PERSON] підготовчих занять, усього що потребує дитина для свого повноцінного життя та розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у пункті 17. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини судом. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 551,20 грн. в дохід Держави.

Outcome: approved