Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утриманні повнолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до 30.06.2022 року, тобто до закінчення навчання. Свої вимоги мотивує тим, що донька навчається в Одеському медичному інституті Міжнародного Гуманітарного університету, денної форми навчання за контрактом. Усі витрати на утримання дитини, її навчання, сплата контракту, оплата за проживання у гуртожитку, витрати на проїзд до м.Одеси та в зворотному напрямку, витрати на одяг, взуття, харчування, та усе інше несе вона, позивач особисто. До досягнення дитиною повноліття батько сплачував аліменти на утримання дитини, а наразі допомоги добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає. Позивач підтримала свої вимоги, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Пояснила, що їй дуже важко нести усі витрати на утримання дитини, оскільки постійної роботи вона не має, періодично працює за наймом у приватної особи. Останнім часом погіршився стан здоров`я, в зв`язку з чим несе затрати на лікування. Самостійно сплачує контракт за навчання дитини: за 2018 рік - 13800.00 гривен та 8 075.00 гривен за проживання в гуртожитку, за 2019 рік - 25 000 гривен. Крім того, вона позивач забезпечує дитину продуктами харчування, одягом, несе витрати на проїзд до місця навчання, тощо. Відповідач не заперечуючи того, що він є батьком дитини [PERSON], [INFO] позовні вимоги не визнав. Стверджував, що він є пенсіонером, має єдиний вид доходів, це пенсія в розмірі 3847.98 гривен, будь-яких інших доходів не має, та наразі ніде не працює. На його утриманні знаходиться син [PERSON] [INFO] від другого шлюбу, дружина також не працює. А відтак, він позбавлений можливості виплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.24). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані зі стягненням аліментів. Судом достовірно встановлено, що: Відповідач [PERSON] є рідним батьком [PERSON] [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а.с.6). Рішенням Болградського районного суду Одеської області з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягувалися аліменти на утримання доньки: [PERSON] [INFO] до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. На даний час, [PERSON] продовжує навчання, є студенткою, денної форми навчання в Одеському медичному інституті Міжнародного Гуманітарного університету, про що свідчить довідка №74/2018 від 05.09.2018 року. Строк навчання до 30.06.2022 року (а.с.8). [PERSON] в період навчання проживає в гуртожитку Національного університету «Одеська юридична академія», зареєстрована за адресою: [ADDRESS] де фактично проживає у вільний від навчання час з позивачкою, та перебуває на її утриманні. Навчається на контрактній формі. За навчальний 2018-2019 рік позивач сплатила за контракт 13 800.00 гривен (а.с.10) та 8075.00 гривен за проживання доньки в гуртожитку (а.с.10). За навчальний 2019 -2020 рік позивач сплатила за контракт 25 000.00 гривен (а.с.46). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як регламентує ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вимогами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст.182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач є дієздатною, працездатною людиною. Обставини, які б спростовували зазначене, відсутні. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.16), та зі слів відповідача він є власником 1/5 частки цієї квартири. Має у власності транспортний засіб ВАЗ, 1984 року випуску. Відповідач перебуває в другому зареєстрованому шлюбі з 14.11.2009 року (а.с.29), має сина [PERSON], [INFO] ( а.с.30). Є військовим пенсіонером (а.с.31), та отримує пенсію в розмірі 3 847.98 років (а.с.47). Дружина відповідача [PERSON] офіційно не працює, доходів не має (а.с.49). Жодних інших документів, та доказів на обґрунтування своїх заперечень відповідач не надав, в тому числі не пояснив, що перешкоджає йому працювати, та отримувати інші доходи окрім пенсії. На підставі досліджених доказів, враховуючи наявність на утриманні у відповідача ще малолітньої дитини, той факт, що нинішня дружина також не працює, але є працездатною, що відповідач має регулярний щомісячний дохід у вигляд пенсії, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. А відтак, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на період навчання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно починаючи з дати звернення до суду і до закінчення навчання третьою особою. Визначаючи такий розмір аліментів суд виходив з того, що пенсію, яка є єдиним видом доходу відповідача слід розділити на усіх членів сім`ї: позивач, його дружина, малолітня дитина та повнолітня дитини, яка продовжує навчання, тобто на чотирьох осіб, на кожного по ј частці: 3 847.98 гривен :4 = 961.99 гривен. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст. 7 СК України, і є дещо наближеним до того мінімального визначеного розміру аліментів на дитину згідно чинного законодавства - 50 % від прожиткового мінімуму на працездатну особу: 2007.00 гривен х 50% = 1003.50 гривен. Відповідно до ст.141 ч.1, ч.6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768.40 гривен, встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2019 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved