Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісяця, з урахуванням індексації, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття, а також коштів на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, фактичні шлюбні відносини між ними припинились, дитина проживає разом з нею, добровільно надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється, постійного місця роботи не має, його дохід мінливий і нерегулярний, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свої прав і прав дитини. Позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача кошти на її утримання у розмірі 500 грн., позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини залишила без змін та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 серпня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 716 та видано свідоцтво [NUMBER] [INFO] у сторін народилась донька [PERSON], яка зареєстрована Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис про народження дитини №665, свідоцтво про народження дитини [NUMBER]. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач є працездатною особою, дані про те, що останній має офіційне місце роботи або перебуває на обліку в центрі зайнятості в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що аліменти на дитину мають бути присуджені у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному в позовній заяві розмірі, в матеріалах справи немає. Відповідно ч.2 ст.184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На підставі ч.ч.2, 3, 6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від доходу (заробітку) другого і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов надійшов до суду 26.07.2016 року, а тому саме з цієї дати повинні бути присуджені аліменти. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved