Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до відповідача з позовною заявою в якій уточнивши позовні вимоги просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою, мотивуючи тим, що квартира [ADDRESS] перебуває на балансі в КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Основним квартиронаймачем є вона. На даний час у зазначеній квартирі зареєстровані: вона, її донька [PERSON] та син [PERSON], який в цьому житловому приміщенні лише зареєстрований та не проживає в ньому з 1998 року по теперішній час. Відповідач протягом багатьох років комунальні послуги не сплачує, станом квартири не цікавиться, обов'язків наймача не виконує, проживати за місцем реєстрації наміру не має, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив. Відповідач добровільно не знімається з реєстрації, чим порушує її права користування. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я», оскільки місце мешкання його не відоме. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Заслухав доводи представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі ордеру №406 від 18.01.1986 року на родину з 4-х чоловік: [PERSON]- чоловіка, [PERSON] - сина, [PERSON] - доньку, була надана 3-х кімнатна квартира [ADDRESS]. На теперішній час квартира [ADDRESS] не значиться приватизованою та має статус квартири, що належить місцевій Раді і знаходиться на балансі КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Крім позивача в квартирі за вищевказаною адресою з 09 жовтня 2000 року зареєстрований син [PERSON] та з 05 липня 2001 року зареєстрована донька [PERSON] (а.с.7,11). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.71, ст.72 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності понад встановлені строки. В разі їх поважності(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання члена сім'ї таким, що втратив право користування, звертається до комунального підприємства, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом 6 місяців) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом. Натомість до суду позивачем поданий лише один акт про не проживання відповідача, який не складений представниками комунального підприємства уповноваженими складати такі акти, а лише в цьому акті директором комунального підприємства були засвідчені підписи осіб (двох сусідів позивача), що склали цей акт. Також акт не містить опису фактів та обставин, які б підтверджували, що відповідач втратив інтерес до права користування спірним житлом, з яких причин та де перебуває в разі не проживання в квартирі та у цьому випадку з яких причин його покинув та чи має останній вільний доступ до житлового приміщення. До того ж, з цього акту вбачається,що обстеження про не проживання відповідача проводилось лише один раз і то без зазначення в акті дати його проведення. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], за участю яких і складався вищезазначений акт, показали, що відповідач не проживає в спірній квартирі десь з 2000 років. Як їм відомо він одружився та переїхав проживати до дружини. Його особистих речей в квартирі не має. Чому він не проживає в спірній квартирі їм не відомо. Згідно з довідкою, виданою КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради №2807 від 23.11.2015 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та має такий склад сім'ї: син [PERSON], 1975 р.н., донька [PERSON],1984 р.н. При цьому документ не містить інформації про те, що член сім'ї позивача син [PERSON] не проживає в спірній житловій квартирі понад 6-ть місяців без поважних причин (а.с.5). Позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні без поважних причин (ст.71 ЖК України), позивач та його представник не надав, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що факт відсутності відповідачів за адресою: [ADDRESS], без поважних причин протягом 6-ти місяців являється доведеним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач тривалий час (понад 6 місяців) без поважних причин не проживає у спірному приміщенні. Доказів того, що відповідач втратив інтерес до права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], матеріали справи не містять.

Outcome: dismissed