Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів на дитину. В позові зазначає, що 01 червня 2016 року вона познайомилась з [PERSON] , [INFO] , з яким невдовзі почала проживати в цивільному шлюбі. [INFO] народився [PERSON] , який є спільною дитиною її та [PERSON] . Оскільки на той час була відсутня заява [PERSON] про визнання батьківства, у свідоцтві про народження батьком зазначений саме [PERSON] . [INFO] вона зареєструвала народження сина у виконавчому комітеті Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Його прізвище, ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за її вказівкою. В свідоцтві про народження дитини від 24 липня 2017 року Серії [NUMBER] , батьком дитини вказано - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , так як вона та відповідач не перебували в зареєстрованому шлюбі. Прізвище дитини записано за прізвищем матері « [PERSON] », а по батькові вчинено запис « [PERSON] ». На даний час внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , можливо лише на підставі рішення суду, тому вона змушена звернутися із вказаним позовом до суду. В подальшому відносини між нею та [PERSON] зіпсувалися, вони почали мешкати окремо, на сьогоднішній день малолітня дитина проживає постійно з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Вихованням дитини відповідач не займається, станом здоров`я не цікавиться, не цікавиться фізичним та моральним розвитком дитини. З моменту припинення фактичних відносин з нею відповідач припинив надавати їй будь-яку допомогу по утриманню їх дитини, приділяти йому увагу, приймати участь в його вихованні. Крім того, дитина потребує належного харчування, лікування, має потребу в одязі, речах особистої гігієни та інше. Відповідач є працездатною, забезпеченою людиною та має можливість приймати участь в утриманні дитини, оскільки нормальне забезпечення дитини усім необхідним, на сьогоднішній день, є дуже коштовним, вважає, що відповідач в змозі щомісяця сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] . Просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] ,зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , №13 від 24.07.2017 року, а саме: -прізвище змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я - залишити без змін, по-батькові - залишити без змін; -змінити відомості про батька, вказавши замість « [PERSON] » - « [PERSON] , [INFO] , громадянин України», стягнути аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку відповідача на утримання дитини. Позивач у судове засідання не з`явилась, згідно заяви позов підтримала, просить справу розглядати без її присутності, що суд вважає за можливе. Згідно ч.1 ст.130 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач був повідомлений про дату та час розгляду справи, але у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи- Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, згідно заяви просить справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач з відповідачем [PERSON] з червня 2016 року проживали в цивільному шлюбі. [INFO] народився [PERSON] , який, зі слів позивача. є спільною дитиною позивача та [PERSON] . Оскільки на той час була відсутня заява [PERSON] про визнання батьківства, у свідоцтві про народження батьком зазначений саме [PERSON] . [INFO] вона зареєструвала народження сина у виконавчому комітеті Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Його прізвище, ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за вказівкою позивача. В свідоцтві про народження дитини від 24 липня 2017 року Серії [NUMBER] , батьком дитини вказано - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , так як сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Прізвище дитини записано за прізвищем матері « [PERSON] », а по батькові вчинено запис « [PERSON] ». В подальшому відносини між позивачем та [PERSON] зіпсувалися, вони почали мешкати окремо, на сьогоднішній день малолітня дитина проживає постійно з [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні. Внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , можливо лише на підставі рішення суду, тому позивач змушена звернутися із вказаним позовом до суду. Відповідно до ч. 1ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч.2 ст. 128 СК України). Частиною 3 ст. 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. У відповідності до п.9 вказаної Постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. П.15 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed