Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, надавши його в травні 2021 року в новій редакції, до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним рішення та скасування запису про право власності посилаючись на те, що 04.12.2017 року вона звернулась до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . 08.12.2017 року вона отримала від державного реєстратора рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №38601642, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про реєстрацію права власності №17912065 спірного об`єкта нерухомого майна за іншим власником. 12.12.2017 року вона отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої видно, що державний реєстратор Чернівецької міської ради Карвацька Г.Ф. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєструвала право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності зазначено договір іпотеки від 01.03.2007 року. 01.03.2007 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договір іпотеки №CVSNGA00000018, згідно з п.33.3 якого вона в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 18,30 кв.м. Вона в 2009 році здійснила над квартирою самочинну надбудову 2-го поверху та мансарди. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №835/22 від 27.12.2011 року «Про погодження здійснених перепланувань та зміну правовстановлюючих документів на квартири, житлові будинки» вирішено погодити здійсненні перепланування та доручити Чернівецькому міському БТІ замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 205,90 кв.м., в тому числі житловою площею 60,40 кв.м. у зв`язку з виконаним переплануванням квартири. 28.12.2011 року вона отримала свідоцтво про право власності на вищезазначене нерухоме майно. Державний реєстратор при здійсненні реєстрації об`єкту нерухомого майна повинна була залишити змінену площу квартири, а саме загальну площу 205,90 кв.м., однак реєстратор зазначила загальну площу 80,30 кв.м., в тому числі житлову 18,30 кв.м., яка була до перепланування квартири, в зв`язку з чим не вірно визначено вартість нерухомого майна та фактично за однією адресою існує два об`єкта нерухомого майна з різними площами. ЇЇ квартира суб`єктом оціночної діяльності за заявою АТ КБ «ПриватБанк» не оглядалась. Крім того, редакція ст.37 Закону України «Про іпотеку» на час підписання сторонами договору іпотеки передбачала наявність не застереження в договорі іпотеки, а окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак такого договору між нею та банком укладено не було. Ні вона ні члени її сім`ї не отримували письмової вимоги від банку про усунення порушень та застосування позасудового засобу порушення прав. У виконавчій службі наявні відкриті виконавчі провадження, де було накладено арешт на все її майно, що є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до зняття арешту, однак незважаючи на це державний реєстратор здійснив запис про реєстрацію права власності. А тому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) індексний номер 32813354 від 09.12.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 18,30 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1111124973101), скасувавши запис про реєстрацію права власності №17912065 про реєстрацію за АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) права власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 18,30 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1111124973101); визнати припиненим право власності за АТ КБ «ПриватБанк» на майно: квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 18,30 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1111124973101), а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В останнє судове засідання представник позивачки не з`явився, надав суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги та розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, а також застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи Чернівецької міської ради відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду письмові пояснення щодо позову, в яких залишила вирішення справи на розсуд суду та просила розглянути справу в її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.03.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та позивачкою [PERSON] укладено договір іпотеки квартири №CVSNGA00000018 (а.с.74-76), згідно з п.33.3 якого в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 18,30 кв.м. Предмет іпотеки належить позивачці [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування квартири від 15.07.2005 року (а.с.79). Як вбачається з копії заяви від 14.12.2009 року (а.с.18), позивачка здійснила надбудову 2-ого поверху та мансарди. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №835/22 від 27.12.2011 року «Про погодження здійснених перепланувань та заміну правовстановлюючих документів на квартири, житлові будинки (делеговані повноваження)» (а.с.20) вирішено погодити здійсненні перепланування та доручити Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 205,90 кв.м., в тому числі житловою площею 60,40 кв.м. у зв`язку з виконаним переплануванням квартири. 28.12.2011 року позивачка отримала свідоцтво про право власності на вищезазначене нерухоме майно (а.с.21). 04.12.2017 року позивачка через свого представника звернулась до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , однак 08.12.2017 року вона отримала від державного реєстратора рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №38601642 (а.с.10), оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про реєстрацію права власності №17912065 спірного об`єкта нерухомого майна за іншим власником. 12.12.2017 року позивачка отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-13), з якої вбачається, що державний реєстратор Чернівецької міської ради Карвацька Г.Ф. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєструвала право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 18,30 кв.м. Підставою для реєстрації права власності був договір іпотеки від 01.03.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.10.2020 року по справі №755/2030/19 та від 20.10.2020 року по справі №569/7238/18. Згідно з п.27 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язується письмово повідомити про це іпотекодавця. 07.10.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслано позивачці [PERSON] вимогу про усунення порушень (а.с.77). Згідно з рекомендованим повідомленням (а.с.78), вказана вимога була вручена 12.10.2016 року чоловікові, однак без підпису вказаної особи. Суд вважає, що позивачкою [PERSON] не було отримано вимоги банку про порушення зобов`язання, оскільки, як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.217), позивачка [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №161 від 29.07.2014 року. Крім того, відповідно до відомостей з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с.225-226), колишній чоловік позивачки [PERSON] станом на 12.10.2016 року перебував за межами території України. Згідно з п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Однак, як вбачається з копії повідомлень про вручення поштового відправлення, на них відсутній підпис позивачки або членів її сім`ї про отримання такого повідомлення, що вказує на те, що позивачка не отримувала письмову вимогу про усунення порушення. Суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що справа з підстав не вручення позивачці письмової вимоги про усунення порушень вже розглядалась та ухвалено рішення суду, є безпідставним, виходячи з такого. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.09.2018 року у справі №727/6143/18, позов [PERSON] до Карвацької Г.Ф. державного реєстратора Чернівецької міської ради, Чернівецької міської ради в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, третя особа: ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправною та скасування рішення задоволено. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18.12.2018 року, яка постановою Верховного Суду від 11.11.2020 року залишена без змін, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.09.2018 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, оскільки позов з підстав порушення норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не заявлявся та не вирішено питання про залучення до участі у справі ПАТ КБ «ПриватБанк» як співвідповідача. Тобто, ні Чернівецьким апеляційним судом ні Верховним Судом не вирішувався позов з підстав не вручення позивачці письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконаних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Згідно з п.2 ч.3 ст.10 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку», у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-13), 22.10.2014 року на підставі свідоцтва про право власності внесено відомості щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 205,9 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м., яка складається з чотирьох житлових кімнат. Після цього, 07.12.2016 року державний реєстратор реєструє право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру [ADDRESS] , однак загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 18,30 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати. Суд вважає, що державний реєстратор мав зареєструвати право власності на квартиру зі збільшеною площею, оскільки на момент реєстрації такі дані відображались в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно з ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. Як встановлено в судовому засіданні, квартира позивачки суб`єктом оціночної діяльності не оглядалась. Відповідно до висновку про вартість майна від 09.12.2016 року (а.с.128), наданого представником АТ КБ «ПриватБанк», станом на реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно, ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 80,30 кв.м., становила 838600 грн. Однак, як вбачається з матеріалів справи, станом на 09.12.2016 року загальна площа спірної квартири була збільшена з 80,30 кв.м. до 205,90 кв.м. Згідно зі звітом про оцінку майна (а.с.90-109), ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 205,90 кв.м., становить 3443158 грн. Тобто, вартість квартири позивачки станом на час реєстрації права власності за АТ КБ «ПриватБанк» значно перевищувала суму заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. \~ \~ \~ \~За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). \~ \~ \~ \~Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. \~ \~ \~ \~Частиною 3 ст.267 ЦК України\~визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивачки [PERSON] , дане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки позивачка про порушення свого права дізналась 08.12.2017 року після отримання рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.10), а звернулась до суду 28.07.2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (а.с.1), тому позивач не пропустила трьохрічний строк звернення до суду. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2018 року по справі №369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки, якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Згідно з п.1 ч.1 ст.2, ч.1 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Аналогічна позиція викладена в постанові Великою Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16. У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора при реалізації ним визначених законом функцій, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на приписах цивільного законодавства, державний реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі №727/6143/18. Суд вважає, що позивачкою вірно залучено в даній справі в якості третьої особи на стороні відповідача Чернівецьку міську раду в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, оскільки державний реєстратор вчинив відповідні реєстраційні дії на користь АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином,\~враховуючи вищевикладене\~та оцінюючи\~належність,\~допустимість кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог,\~суд приходить\~до висновку,\~що необхідно\~визнати протиправним\~та скасувати\~рішення державного\~реєстратора Чернівецької\~міської ради\~Карвацької Г.Ф.\~про державну\~реєстрацію права\~власності (з\~відкриттям розділу)\~індексний номер\~32813354\~від 09.12.2016\~року в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстрі прав\~власності на\~нерухоме майно:\~квартиру [ADDRESS] ,\~яка складається\~з однієї\~кімнати загальною\~площею 80,30\~кв.м.,\~житловою площею\~18,30\~кв.м.\~(реєстраційний\~номер об`єкта\~нерухомого майна:\~1111124973101),\~скасувавши запис\~про реєстрацію\~права власності\~№17912065\~про реєстрацію\~за АТ\~КБ «ПриватБанк»\~права власності\~на нерухоме\~майно;\~визнати припиненим\~право власності\~за АТ\~КБ «ПриватБанк»\~на майно:\~квартиру [ADDRESS] ,\~яка складається\~з однієї\~кімнати загальною\~площею 80,30\~кв.м.,\~житловою площею\~18,30\~кв.м.\~(реєстраційний\~номер об`єкта\~нерухомого майна:\~1111124973101), задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.9). На підставі викладеного та

Outcome: approved