Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 24 травня 2007 року, право власності на жилий будинок за адресою вул. Ювілейна, буд. 75, село Світле, Токмацький район, Запорізька область, вартістю 155376,00 грн., що належав померлій [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі №4, особовий рахунок №270 [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 24 травня 2007 року померла [PERSON]. Відповідно до ст.1233 Цивільного кодексу України, вона є спадкоємицею за заповітом від 13 грудня 2006 року [PERSON], померлої 24 травня 2007 року. У заповіті від 13 грудня 2006 року [PERSON] заповіла позивачу житловий будинок та господарські споруди і майно, які знаходяться в селі Світле Токмацького району Запорізької області. Спадкоємці першої черги за законом відсутні. Нею вже отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.07.2010 року на земельну ділянку розміром 4,37 га на території [PERSON] сільської ради, Токмацького району, Запорізької області для ведення товарного сільського господарського виробництва. Також 16.07.2016 року позивачем було отримано свідоцтво про право спадщини за законом другої ступені спорідненості на право на земельну часку (пай), що знаходиться на території КСП «Нива» [PERSON] сільської ради, Токмацького району, Запорізької області, розміром 1,0316 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. До складу спадкової маси входить жилий будинок, що розташований за адресою вул. Ювілейна №75, село Світле, Токмацького району, Запорізької області, але надати правовстановлюючий документ на нерухоме майно позивач не може. Крім того, іншого жилого будинку за [PERSON] на території [PERSON] сільської з господарськими спорудами на території села Світле Токмацького району Запорізької області не зареєстровано. Таким чином отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 24.05.2007 року, на житловий будинок у селі Світле Токмацький район, Запорізька область для позивача виявилось не можливим, з причини відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області від 7 грудня 2016 року №1278/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої 24 травня 2007 року баби - [PERSON] з причини відсутності у неї правовстановлюючого документу. Окрім того, що відсутній спір про спадкове майно після смерті [PERSON], померлої 24 травня 2007 року, також ніким не оспорюється тривалий факт володіння жилим будинком за адресою вул. Ювілейна №75, село Світле, Токмацький район, Запорізька область особою [PERSON] Для [PERSON] сільської ради та її односельчан є загально відомим фактом, що будинок №75 по вул. Ювілейний, с. Світле, Токмацький район, Запорізька область належить [PERSON], померлій 24 травня 2007 року. Спадкодавець [PERSON] володіла будинком за вказаною адресою і проживала в ньому з 1950 року по день смерті 24 травня 2007 року, тобто на протязі 57 років. Така ситуація характерна для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Так, довідкою [PERSON] сільської ради від 06 грудня 2016 року № 586 підтверджується викладене позивачем про те, що згідно погосподарської книги №4 особовий рахунок №270, гр. [PERSON] була зареєстрована і проживала [INFO]. Житловий будинок був побудований у 1951 році, тобто сам об'єкт нерухомості виник до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Таким чином житловий будинок приватного фонду за адресою вул. Ювілейна №75, село Світле Токмацький район, Запорізької області матеріально існує, до будинку є присадибна ділянка в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку за вищевказаною адресу та 0,50 га угіддя-рілля для ведення особистого селянського господарства. Згідно рішення [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області від 25 січня 2017 року за №9 «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах населеного пункту у власність гр. [PERSON]», позивачу наданий дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Ювілейна буд. 75 село, Світле, Токмацький район Запорізька область. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Судом встановлено, що 24 травня 2007 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя, 13 грудня 2006 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу [PERSON] земельну ділянку (пай) у розмірі 4,37 га, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ЗП №007986, виданого [PERSON] сільською радою Токмацького району Запорізької області 03 січня 2002 року і розташовану на території [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області, а також майновий пай у розмірі 1721 грн., який належав їй на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай серії ЗП ХУІІІ №005514, виданого [PERSON] сільською радою Токмацького району Запорізької області 14 січня 2002 року, та належний їй житловий будинок та господарські споруди і майно, які знаходяться в селі Світле Токмацького району Запорізької області. Зазначені обставини підтверджуються заповітом та матеріалами Спадкової справи №318/2007. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно. Позивач є спадкоємцем за заповітом. Іншим спадкоємцем за законом першої черги є син [PERSON] [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами Спадкової справи №318/2007. Спадкоємець [PERSON] від прийняття спадщини після померлої [PERSON] відмовився, що підтверджується матеріалами Спадкової справи №318/2007. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON], подавши 19 листопада 2007 року Токмацькій районній державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами Спадкової справи №318/2007. 16 липня 2010 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що підтверджується матеріалами Спадкової справи №318/2007. 07 грудня 2016 року позивач звернулась до Токмацької районної державної нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок. Нотаріус відмовила у видачі зазначеного свідоцтва у зв'язку з відсутністю у заповіті адреси розташування спадкового житлового будинку. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області від 06 грудня 2016 №586, спадкодавець [PERSON] відповідно до погосподарської книги №4 (особовий рахунок №270) була зареєстрована і проживала [INFO] з 1950 року до дня смерті 24 травня 2007 року. Іншого житлового нерухомого майна за нею не зареєстровано. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно з рішенням [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області від 25 січня 2017 №9, позивачу наданий дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за адресою: с. Світле, вул. Ювілейна, буд. 75. Погосподарський облік це вид первинного обліку, передбачений для систематизації відомостей про окремих громадян і домогосподарства, що ведеться сільськими, селищними, міськими радами в сільських населених пунктах, які розташовані на їхній території, за єдиними на всій території України формами первинної облікової документації, затвердженими центральним органом виконавчої влади з питань статистики. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР від 31.07.1981 №4 «Про судову практику з вирішення спорів, повязаних з правом власності на житловий будинок», на який послався п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 14.05.1976 №2 «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню законодавства про право особистої власності на житловий будинок», розяснений момент виникнення права власності на житловий будинок, що повязується з реєстрацією будинку у виконкомі місцевої Ради. При зверненні до суду щодо захисту права на оформлення спадщини через відсутність правовстановлюючого документа для підтвердження того, існувало чи було відсутнє право спадкодавця на спірну нерухомість, обов'язковим є зясування, коли, на якій підставі виникло і як змінювалося це право. Згідно зі ст.ст.100, 101 ЦК УРСР громадяни мали право мати в особистій власності один жилий будинок. Вище наведені обставини належним чином підтверджені позивачем, підтверджують, що спірний будинок обліковувався у сільській раді, спадкодавець був внесений у списки власників житлових будинків. Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв'язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до положень ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася, на час побудови спірного будинку. У 1951 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 №553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, зокрема, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок тощо. Права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, вважаються такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Спірний житловий будинок існує, що підтверджується технічним паспортом на будинок, вартість вказаного нерухомого майна становить 155376,00 грн., що підтверджується відповідним висновком від 08 грудня 2016 року. Будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР. Відповідні відомості внесені до Погосподарської книги № 4 особовий рахунок 270, що є особливою формою статистичного обліку. Проте спадкоємець не може оформити належне право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Спадкодавець [PERSON] на час смерті мала право власності на житловий будинок, проте належним чином не зареєструвала його, відповідно до вимог цивільного законодавства, яке змінювалось. Спірний житловий будинок є обєктом права власності, а тому наявні правові підстави для визнання за спадкоємцем права власності на цей будинок у порядку спадкування. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, відповідно до вимог ст.1218 ЦК України право власності на будинок за адресою: вул. Ювілейна, буд. 75, с. Світле Токмацького району, належало спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини, а тому входить до складу спадщини. Іншого житлового будинку в с. Світле спадкодавець не мала. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач, як онука [PERSON], є спадкоємцем за заповітом, і має право на спадкування майна. Відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України, позивач у встановлений строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивач прийняла спадщину після померлої баби, зокрема їй видані свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно з Цивільним кодексом України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірний житловий будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved