Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON],\~ звернулась до суду з позовом до [PERSON], про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, відповідно до вимог ст. ст. 21, 36, 60-74 СК України, ст. ст. 190,368 ЦК України просить визнати житловий будинок за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Миру (Піонерська),55, загальна площа 93,4 кв.м., житлова площа 30 кв.м., що в цілому складається з: літ. «А» - саманний житловий будинок, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Д» - сарай, літ. «Є» - літня кухня, споруди №1-3,5, який розташований на земельній ділянці розміром 1500 кв.м. обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Миру (Піонерська),55, загальна площа 93,4 кв.м., житлова площа 30 кв.м., що в цілому складається з: літ. «А» - саманний житловий будинок, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Д» - сарай, літ. «Є» - літня кухня, споруди №1-3,5, який розташований на земельній ділянці розміром 1500 кв.м.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03.08.2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2014 року. За час перебування у шлюбі з відповідачем, вони придбали наступне майно: житловий будинок № 55, який розташований по вул. [PERSON] (Піонерська) с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області. Після розірвання шлюбу відповідач самостійно користується будинком, в той час як у неї та їх спільних з відповідачем дітей іншого житла немає. Угоди про добровільний поділ житлового будинку між ними не досягнуто, у зв`язку із чим вона і звернулась до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду від 01 серпня 2018 року суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає вимогам ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно з 03.08.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2014 року було розірвано /л.с. 6/ та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 07.10.2014 року та до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище «Велика». Надалі, позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку із повторним укладанням шлюбу. Позивач у своєму позові вказує, що у період перебування із відповідачем у зареєстрованому шлюбі вони придбали наступне майно: житловий будинок № 55, який розташований по вул. [PERSON] (Піонерська) с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області. Матеріалами справи встановлено, що 29.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок, розташований в с. Старокозаче, Білгород-Дністровського району Одеської області, по вул. Піонерській, під № 55, на земельній ділянці 1500 кв.м., що складається в цілому із саманного житлового будинку літ. «А», житловою площею 30 кв.м., загальною площею 93,4 кв.м. та надвірних будівель: гаражу літ. «Б», сараїв літ. «В», «Д», вбиральні літ. «Г», літньої кухні літ. «Є», споруд № 1-3, 5. /л.с. 7/ [PERSON] зареєстрував своє право власності на вищевказаний житловий будинок у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також 06.09.2005 року виготовив технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок./л.с. 8-12/ Позивач у своєму позові стверджує, що вказане вище належне відповідачу майно було придбано під час перебування із позивачем у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач нехтує правами позивача, відмовляє їй у користуванні та володінні належною їй часткою спірного майна, а тому не маючи змогу добровільно врегулювати спір вона і звернулась з позовом до суду. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 \~ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п. 23 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, \~можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі \~\~\~ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні \~права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до \~ст. 69 СК України, \~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім'я кого з них оформлено це майно. Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі вони придбали спірний будинок, однак відповідач зареєстрував на своє ім`я житловий будинок № 55, який розташований по вул. [PERSON] (Піонерська) с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області. Таким чином вищевказане майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] спірного майна. У відповідності п 22 та 25\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, та виходячи із приписів діючого законодавства, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги у частині визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку № 55, який розташований по вул. [PERSON] (Піонерська) с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, оскільки у сенсі розуміння ч.1 ст.70 СК України частки майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя мають бути рівними. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, \~\~встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності у повному обсязі.

Outcome: approved