Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок №103 по вулиці Червона в селі Кохане Токмацького району Запорізької області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 16 листопада 2002 року. Позов обґрунтовує тим, що 16.11.2002 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок №103 по вулиці Червона в селі Кохане Токмацького району Запорізької області. Вона прийняла спадщину та звернулась до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок. У видачі свідоцтва нотаріус відмовила у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відмова нотаріуса порушує її право на спадкування і є підставою для визнання за нею права власності на спірний житловий будинок. Позивач у судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомила. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON], який помер 16 листопада 2002 року, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 листопада 2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.11.2002 серії І-ЖС №235623. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується її паспортом, свідоцтвом про народження від 07.12.1962 серії IV-УР №1400245, свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.06.1995 серії І-ЖС №262965. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли всі права і обовязки, які належали спадкодавцю за життя. Позивач [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги. Інших спадкоємців не має. Позивач прийняла спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.06.2018 року на земельну ділянку, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.06.2018 №126623586, витягом з Державного земельного кадастру від 12.09.2017 №НВ-2303483922017, державним актом на право власності на землю від 25.07.1996 серії ЗП №700001912, довідкою відповідача від 24.07.2018 №510. Відповідно до особистого рахунку №172 (по земельній шнуровій книзі №1 (служ), витягу з книги погосподарського обліку №2 [PERSON] сільської ради (1977-1979 роки) у 1977-1979 роках разом зі спадкодавцем та позивачем у спірному житловому будинку проживали дружина спадкодавця [PERSON], син спадкодавця [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON]. Мати спадкодавця [PERSON] померла 12 березня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) від 02.08.2018 серії І-ЖС №418380. Дружина спадкодавця [PERSON] померла 17 серпня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.08.2000 серії І-ЖС №157503. Таким чином, на час відкриття спадщини 16 листопада 2002 року спадкоємцями померлого [PERSON] були позивач та син спадкодавця [PERSON] Син спадкодавця [PERSON] відмовився від спадщини, що підтверджується його заявою від 03.08.2018 року. За таких обставин позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги, яка прийняла спадщину. Позивач звернулась до державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON], а саме на спірний житловий будинок, розташований за адресою: вул. Червона, буд. 103, с. Кохане, Токмацький район, Запорізька область. Нотаріус відмовила у видачі зазначеного свідоцтва в звязку з тим, що спадкоємець не надала правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.06.2018 №580/02-31. Відмова нотаріуса порушує право позивача [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] та є підставою для визнання за нею права власності на спірний житловий будинок відповідно до ст.392 ЦК України. Таким чином, вирішальним у цій справі є вирішення питання про належність спірного будинку на праві власності спадкодавцю [PERSON] Згідно з ч.1 ст.27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 6) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дублікат; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв'язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом №1952-IV. Відповідно до положень ч.3 ст.3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до довідки відповідача [PERSON] сільської ради від 24.07.2018 №510 спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав у спірному будинку з 1976 року по день смерті. Разом з ним була зареєстрована та проживала у житловому будинку позивач [PERSON] Згідно з витягом з книги погосподарського обліку №2 [PERSON] сільської ради (1977-1979 роки), довідки відповідача від 18.07.2018 №508, спірний житловий будинок був побудований у 1976 році, його власником є спадкоємець [PERSON] Відповідно до довідки архівного відділу ПП «Иалі-44» право власності на спірний житловий будинок не зареєстроване. У 1976 році питання набуття права власності регулювались Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 №1540-VI (далі ЦК УРСР), Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція), та іншими нормативними актами. Згідно зі ст.100, 101 ЦК УРСР, громадяни мали право мати в особистій власності один жилий будинок. У абз.2 п.6 Інструкції зазначено, що не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом зазначених норм права виникнення права власності на житлові будинки, розташовані в сільській місцевості, не підлягало реєстрації, а тому не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до досліджених доказів спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав у спірному будинку з 1976 року по день смерті, був його власником, спірний будинок обліковувався в [PERSON] сільській раді, спадкодавець був внесений у списки власників житлових будинків, а тому суд дійшов висновку, що спадкодавцю [PERSON] належало право власності на спірний будинок. Згідно зі ст.392 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив,\~що спір\~виник у звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірний будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved