Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 24 червня 2011 року виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 20, посилаючись на те, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які за взаємною згодою з батьком дітей після розірвання шлюбу залишаться мешкати з нею. Вона не буде заважати в спілкуванні відповідача з доньками, допомогу на їх утримання відповідач має намір надавати добровільно. Зазначила, що спільні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на вирішення побутових проблем, ставлення відповідача до сімейних обовязків. За час подружнього життя їх з відповідачем інтереси так і не стали спільними, впевнена, що зберегти шлюб неможливо, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дітей, які не мають бути свідками сварок в сімї між батьками. Непорозуміння з відповідачем тривали вже значний час, але остаточно шлюбні відносини між нею та відповідачем припинено в березні 2017 року. Відповідач не виявляє інтересу в збереженні сімї. На цей час вони мешкають окремо, спільно господарство не ведуть, бюджет окремий, питання по майну та житлу планують вирішити в добровільному порядку. Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку, але в підготовче засідання не зявилися. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити /а.с. 20/. Відповідач відзиву на позов не надав, але надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій повністю визнав позовні вимоги /а.с.21/. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.06.2011 виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 20 /а.с.6/, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.4, 5/, які проживають з позивачем. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, на час розгляду питання про її утримання між сторонами вирішено, майновий спір відсутній. При цьому суд враховує, що шлюбні стосунки подружжя не підтримує з березня 2017 року, спільно господарство не веде, відповідач позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. При цьому суд враховує, що позивач не просить стягнути судовий збір з відповідача на її користь, а просила судові витрати покласти на неї, та вважає, що слід повернути позивачу з державного бюджету України 50 % сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved