Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» про визнання незаконним та скасування наказу від 02 вересня 2015 року № 09/97 про переведення її з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання та просить поновити її на посаді викладача з 03 вересня 2015 року. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] збільшивши позовні вимоги подала заяву про визнання незаконним та скасування наказу від 31 жовтня 2015 року № 10/129 про звільнення її з посади майстра виробничого навчання з 31 жовтня 2015 року, згідно п.6 ст. 36 КЗпП України. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали і пояснили, накази прийняті з порушенням ст.ст. 32,36 КЗпП України, оскільки змін в організації виробництва і умов праці у навчальному закладі не було, а відбулося переведення позивача на іншу роботу у тій же установі. При звільненні [PERSON] з роботи, відповідач ототожнив дві різні правові підстави для припинення трудового договору з працівником на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, вважаючи переведення на іншу посаду у тій же установі зміною істотних умов праці. Вважають помилковим твердження представників відповідачів щодо недостатньої кваліфікації позивача посаді викладача, та перекладання на позивача вину у неналежному веденні кадровиком її особової справи, оформленні протоколів та рішень проведеної атестації. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали і пояснили, що позивач [PERSON] з порушеннями була переведена з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача попереднім керівником навчального закладу, тому вони і не погоджується із таким наказом про переведення від 01.09.2011 року. Окрім того, представник відповідача [PERSON], ствердив, що при ознайомленні із особовою справою позивача, він виявив той факт, що [PERSON] призначена викладачем з вересня 2011 року, а отримала диплом бакалавра у грудні 2011 року. Спеціаліста першої категорії [PERSON] також отримала з порушенням типового положення про атестацію педагогічних працівників і її атестаційний лист відсутній у особовій справі, тобто вона працювала за фіктивними наказами, що його і насторожило. За таких обставин, він надав перевагу освіті [PERSON], яка працювала на посаді майстра виробничого навчання, видавши накази про переведення [PERSON] з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання, а [PERSON] з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача. Представник [PERSON] також вважає, що [PERSON] відповідно до отриманої освіти може викладати предмети креслення, а не ті предмети які вона читала - з кулінарії та приготування їжі. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як слідує із змісту ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за\~пунктом 6 ст. 36 цього Кодексу. Згідно п.6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Судом встановлено, що згідно наказу № 30-к 25 травня 2005 року позивач [PERSON] прийнята на посаду майстра виробничого навчання ПТУ-25 м. Збараж. Наказом №122-к від 01.09.2011 року [PERSON] переведена на посаду викладача ПТУ-25 м. Збараж. Відповідно до наказу № 11/131 від 10.11.2014 року професійно-технічне училище №25 м. Збараж перейменовано на Державний навчальний заклад «Збаразьке професійно технічне училище». Як вбачається із наказу директора Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» [PERSON] від 02 вересня 2015 року № 09/97 [PERSON] переведена з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання з підстав ст. 32 КЗпП України. Цим же наказом [PERSON] переведена з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача. Оскільки переведення на іншу роботу у тій же установі, допускається тільки за згодою працівника, і з таким переведенням [PERSON] не погоджувалася, тому вказаний наказ від 02 вересня 2015 року № 09/97 оскаржила до суду 22 жовтня 2015 року. Незважаючи на те, що існує судовий спір щодо переведення позивача з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання, директором Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» [PERSON] 31 жовтня 2015 року виданий наказ № 10/129 про звільнення [PERSON] з посади майстра виробничого навчання, згідно п.6 ст. 36 КЗпП України, з підстав відмови її від продовження роботи у звязку із змінами істотних умов праці. Проаналізувавши докази представлені сторонами по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з тих підстав, що, як і при переведенні, так і при звільненні позивача з роботи мали місце порушення трудового законодавства, а саме у даному конкретному випадку у навчальному закладі були відсутні обставини щодо істотних змін в організації виробництва і праці, з настанням яких допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Фактично мало місце переведення працівників - позивача [PERSON] на нижчу посаду - з викладача на майстра виробничого навчання, а [PERSON] на вищу посаду - з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача, а тому за таких обставин переведення допускається тільки за згодою працівника [PERSON], яка такої згоди не надавала. З урахуванням норм ст.ст. 21,32 КЗпП України, керівник навчального закладу не мав права вийти за межі трудового договору і його право на таке переведення працівника [PERSON]С обмежується умовами трудового договору та є протизаконне. Оскільки [PERSON] з порушеннями була переведена з посади викладача на майстра виробничого навчання, тому і незаконно була звільнена з роботи згідно п.6 ст. 36 КЗпП України, з підстав відмови її від продовження роботи у звязку із змінами істотних умов праці, оскільки такі зміни умов праці на час її переведення у навчальному закладі були відсутні. Суд не приймає до уваги показання представників відповідача, що підставою для переведення [PERSON], а в подальшому і її звільнення, є відсутність належної у неї освіти, атестаційного листа у її особовій справі, наявність належним чином не оформленого секретарем Солончак О.М. протоколу засідання атестаційної комісії та надання керівником закладу переваг диплому про освіту [PERSON], оскільки зазначені обставини не є тими обставинами, що змінюють організацію виробництва і праці, що допускають зміну істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і є підставою для переведення працівника на іншу посаду у звязку із змінами істотних умов праці та звільнення з підстав відмови працівника від продовження роботи у звязку із змінами істотних умов праці. Окрім того, викладені представниками відповідача обставини спростовуються дослідженими та проаналізованими по справі доказами, в тому числі і показаннями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили той факт, що у навчальному закладі у березні 2014 року була проведена атестація педагогічних працівників, під час якої [PERSON] була присвоєна кваліфікація «Спеціаліст 1-ої категорії». При цьому суд враховує і ті обставини, що вище зазначене рішення атестаційної комісії від 26.03.2014 року та наказ №122-к від 01.09.2011 року про переведення [PERSON] з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача ПТУ-25 м. Збараж, не були визнанні незаконними та не є скасованими на час її переведення та звільнення з роботи. У посадові обовязки [PERSON] не входить оформлення її особової справи, протоколу проведеної атестаційної комісії, а тому не може бути законною підставою для її переведення з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання, та при відмові від такого переведення, підставою для звільнення її з роботи. Враховуючи те, що позивач [PERSON] звільнена з роботи з 31 жовтня 2015 року, а тому підлягає поновленню на посаді викладача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» з 31 жовтня 2015 року. Суд вважає за необхідне, рішення частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial