Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Курівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після померлого [PERSON], а саме на земельну ділянку. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з мотивів викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити. Відповідачі та третя особа надали заяви, в яких просять слухати справу за їх відсутності, позов визнають. Суд, в силу п.2 ст.158 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу без участі відповідачів. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] - дід позивача, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №174. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1104 га., кадастровий номер - [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, розташованої на території Курівецької сільської ради згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24 травня 2002 року. 13.07.2012 року [PERSON], склав заповіт, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 2576, яким земельну ділянку, що розташована та території с.Курівці Курівецької сільради Зборівського району Тернопільської області заповів [PERSON], належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. У Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27.05.2002 року є розбіжності з іншими документами, зокрема, в прізвищі спадкодавця, так у Державному акті на право приватної власності на землю прізвище зазначено «[PERSON]», в інших «[PERSON]». Такі розбіжності можна пояснити перекладом прізвища «[PERSON]» з російської мови. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ст.1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, відповідач по справі [PERSON] - непрацездатна вдова (дружина спадкодавця) має право на обов'язкову частку, від прийняття якої відмовилася у встановлений законом строк. Позивач [PERSON] спадщину прийняла, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №34474777 від 09.07.2013 року. Як вбачається із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем майна, згідно заповіту і прийняла спадщину, інші особи не претендують на спадок, до неї правомірно перейшли права та обов'язки (спадщина), отже за нею слід визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved