Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за нею право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті 26.05.2013 р. її тітки [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її тітки відкрилась спадщина за заповітом на спадкове майно. Згідно складеного заповіту, спадкоємицею є позивач, однак, крім неї, право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/6 частки визнано за відповідачем [PERSON] чоловіком померлої. За життя [PERSON] склала заповіт на позивача, яким заповіла все своє майно, а тому, позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину на 5/6 частки вищевказаного майна померлої. Однак, відповідач часто вживав алкоголь, постійно знущався над [PERSON], нищив майно в квартирі, зокрема, була побита побутова техніка, матеріально не допомагав і свідками всього цього була сімя позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В результаті таких сімейних конфліктів, [PERSON] деякий час проживала в них, боялась повертатись додому і саме через таке поводження її чоловіка з нею померла, розпорядившись належним їй майном і заздалегідь склала заповіт саме на позивача. А тому, із вищенаведеного, позивач просить суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнати за собою право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті 26.05.2013 р. її тітки [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився із невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, яким належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є підставними, доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.05.2013 р. померла тітка позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ИД № 156024, видане 28.05.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 689. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.04.2014 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON], згідно якого, спадкоємцем майна [PERSON] (5/6 часток квартири [ADDRESS]), яка померла 26.05.2013 р., є [PERSON], [INFO] З урахуванням того факту, що відповідач на час смерті спадкодавця [PERSON] перебував із нею у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ИД № 072987 від 02.07.2002 р., і за ним, як за вдівцем визнано право на обов'язкову частку у спадщині, яка становить 1/6 частки даної квартири. Згідно листа від 17.02.2017 р. за вих. № 663/01-16 Першої Тернопільської державної нотаріальної контори вбачається, що після померлої 26.05.2013 р. [PERSON] заведена спадкова справа № 822/2013, згідно якої спадкоємцем за заповітом, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 09 жовтня 2001 року за реєстровим № 7403, на все майно померлої є [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Крім неї, спадкоємцем за законом, який згідно ст. 1241 Цивільного кодексу України, має право на обов'язкову частку у спадщині, є чоловік померлої [PERSON], інвалід II групи, який спадщину прийняв по факту спільного проживання за однією адресою разом з померлою [PERSON] на момент її смерті. 16 квітня 2014 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-500 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 (п'ять шостих) часток квартири № 1 (один), розташованої в будинку 55 (п'ятдесят три) по вулиці Крушельницької в місті Тернопіль на ім'я [PERSON]. Станом, на сьогоднішній день, [PERSON] до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на належну йому 1/6 (одну шосту) частку квартири не звертався, жодних заяв від нього не надходило. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] протягом останніх років бив свою жінку [PERSON], внаслідок чого, остання потребувала лікування, однак через відсутність грошей, не хотіла обстежуватися, а тому, ймовірна причина смерті стала ниркова недостатність або цукровий діабет. На похорон відповідач не приходив. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач не піклувався про свою жінку [PERSON], постійно бив останню. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що між [PERSON] та [PERSON] були погані стосунки, відповідач не піклувався жінкою, обставини та причини смерті йому невідомі, на похорон відповідач не приїжджав. Суд вважає, що відповідач не має права на спадкування, оскільки існують правові підстави визначені ч. ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України для усунення від спадкування чоловіка спадкодавця. Останній допомогу спадкодавцю не надавав, [PERSON] хворіла та потребувала сторонньої допомоги, однак, померла, причиною смерті якої став цукровий діабет, що стверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 1/133. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» звернув увагу судів, що правило ч.5 ст.1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, що зумовлений хворобою, внаслідок чого вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Саме позивач постійно опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала допомогу спадкодавцеві. Відповідач не допомагав, не цікавився станом здоров»я своєї жінки, хоча нічого йому не перешкоджало цьому. Тобто, в даному випадку в судовому засіданні доведено факт ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, яка потребувала допомоги, що полягає в його умисній бездіяльності і небажанні незважаючи на будь-які обставини доглядати свою жінку, що свідчить про свідомий характер дій відповідача, а значить і його вину в не наданні допомоги останній, яка будучи хворою людиною потребувала постійного стороннього догляду. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємцям). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом усунення від права на спадкування за законом [PERSON] після смерті його дружини [PERSON], яка померла 26.05.2013 р. та визнання за позивачем права власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті 26.05.2013 р. її тітки [PERSON].

Outcome: approved