Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Позов мотивує тим, що [INFO] померла її та відповідача мати [PERSON], яка до дня смерті потребувала матеріальної допомоги, викликаної похилим віком та постійними хворобами. Після смерті матері відкрилася спадщина на ? частину спадкового майна. На випадок своєї смерті мати заповіт не залишала. Згідно ст. 1261 ЦК України позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. У встановлений термін сторони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. 26.12.2014 року нотаріусом Другої Луцької нотаріальної контори було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. [PERSON] вказує, що за життя спадкодавця відносини між нею та [PERSON] погіршилися через квартирні питання. Відповідач не підтримувала родинних відносин, не забезпечувала підтримку спадкодавцю, під час хвороби матері не відвідувала її, маючи можливість, ухилялася від надання будь-якої допомоги. Крім тогою на думку позивача, відповідач, в порушення вимог ч.1 ст. 202 СК України не приймала участі у покращенні становища своєї матері, не переймалась її життям та здоров'ям, не надавала їй жодної допомоги. Вважає, що відповідач свідомо ухилялася від надання допомоги та моральної підтримки матері. А тому, просить ухвалити рішення про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову щодо усунення від права на спадкування підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов в цій частині задовольнити, а вимогу щодо визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на житловий будинок залишити без розгляду. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Просили відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12.05.2015 року позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на житловий будинок [ADDRESS] залишено без розгляду. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що батькам сторін по справі [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок [ADDRESS] [INFO] батько булка [PERSON] помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). На випадок своєї смерті померлий залишив заповіт на ім'я позивача [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. В свою чергу [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після її чоловіка [PERSON] Таким чином позивачу стало належати ? частина спірного майна та [PERSON] - ? частина спірного житлового будинку. [INFO] померла мати сторін [PERSON], про що було зроблено актовий запис № 292 від 23.02.2011 року, а тому у відповідності до ч.1 ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на все належне їй майно. Дана обставина підтверджена копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.02.2011 року (а.с. 24). Після смерті матері відкрилася спадщина на ? частину спадкового майна. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не залишала. Згідно ст. 1261 ЦК України позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. У встановлений термін сторони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Таким чином, позивач та відповідач є спадкоємцями згідно ст. 1223 ЦК України. 26.12.2014 року нотаріусом Другої Луцької нотаріальної контори було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. [PERSON] у позовній заяві вказує, що за життя спадкодавця відносини між нею та [PERSON] погіршилися через спірний батьківський будинок. Відповідач не підтримувала родинних відносин, не забезпечувала підтримку спадкодавцю, під час хвороби матері не відвідувала її, маючи можливість, ухилялася від надання будь-якої допомоги. Потребу в допомозі позивач мотивує безпорадним станом спадкодавця [PERSON] внаслідок її похилого віку, хвороби серця та інсульту у 2008 році, що не давали їй можливості вести самостійний спосіб життя. Разом з тим, такий стан спадкодавця не підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, судом встановлено в судовому засіданні, що спадкодавець до смерті самостійно пересувалася та вела господарство по місцю останнього проживання, хоча їй у цьому допомагали і позивач з її дочкою. Відповідно до матеріалів справи, представник позивача в обґрунтування своїх вимог надав довідку № 112 від 02.02.2015 року про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в Луцькій міській клінічній лікарні з 19.02.2011 року до [INFO] (а.с. 46-47). Проте зазначений факт не підтверджує того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані. Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом цієї норми саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування, якщо судом не встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні даної справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в частині 3 пункту 6 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] відвідувала матір, коли та проживала у спірному будинку по вул. Дубнівській, а оскільки з сестрою, позивачем по справі, перебувала у неприязних стосунках, то у будинок, де проживала її матір після смерті батька, тобто із позивачем, не ходила. Крім того, згідно довідки серії МСЕ № 038076 від 17.05.2000 року (ст. 48) [PERSON] є інвалідом ІІІ групи. При житті [PERSON] не зверталася до відповідача з проханням про надання будь-якої допомоги, оскільки її постійно доглядала інша дочка, позивач по справі, а у її відсутності - внучки померлої. Даний факт також підтвердили в судовому засіданні і свідки. Також, свідки в судовому засіданні показали, що померла [PERSON] завжди була доглянута, охайна та не потребувала більшої допомоги. Після смерті матері, кошти на її похорони, надавали обидві сестри. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено факту умисного ухилення [PERSON] від надання допомоги матері та її винної поведінки, не доведено потреби отримання допомоги саме від відповідача [PERSON], яка проживала окремо. Не доведено також того факту, що [PERSON] мала фізичну можливість надавати матері допомогу. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про усунення відповідача від права спадкування.

Outcome: dismissed