Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування житловим будинком, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Підвиноградівська сільська рада. Уточнені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] є власницею Ѕ частки житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого Юска Н.М. приватним нотаріусом Виноградівського району нотаріального округу від 07 серпня 2018 року за № 512. Інша Ѕ частина вказаної вище земельної ділянки та житлового будинку, що залишилася, належить на праві власності матері позивача, відповідачу [PERSON] . Згідно з технічним паспортом № 159, виготовленим станом на 07 серпня 2018 року на житловий будинок, спірний будинок має площу 84,6 кв.м. Оскільки позивач та відповідач не можуть знайти домовленості у користуванні будинком, відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком, позивач [PERSON] змушена звернутися до суду з вимогою встановити наступний порядок користування будинком: виділити у користування відповідачу [PERSON] хол площею 27,5 кв.м та кімнату площею 12,9 кв.м по плану технічного паспорту; виділити у користування позивачу [PERSON] та членам її сім`ї кімнату площею 23,3 кв.м та кімнату площею 20,9 кв.. по плану технічного паспорту; сарай площею 17,8 кв.м, літню кухню площею 32,2 кв.м та вбиральню площею 1,1 кв.м залишити у спільному користуванні всіх співвласників квартири. Посилаючись на положення статтей 12, 355, 356, 358 ЦК України позивач вважає, що вимоги про визначення порядку користування вказаним житловим приміщенням будинку є обґрунтованими, законними, такий варіант розподілу не порушує прав співвласників будинку, відповідає вимогам чинного законодавства та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі посилаючись на те, що вся позовна заява і обгрунтування позовних вимог грунтуються виключно на бажанні та припущеннях позивача, яка не подала жодного належного, допустимого, достовірного доказу та достатність доказів для ухвалення судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. Вказує, що вона з дочкою, позивачем по справі, є співвласниками житлового будинку з надвірними побудовами (об`єктом житлової нерухомості) за [ADDRESS] , а також земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок з надвірними спорудами, за кадастровим номером 2121284400:05:002:0027, загальною площею 0,0799 га. Складовими частинами об`єкта є: житловий будинок загальною площею 84,6 кв.м, з яких житлова 57,1 кв.м, а також : літня кухня, господарська будівля, убиральня, гараж, свинарник, ворота, хвіртка, огорожі, вимощення. Про поділ двоповерхового гаражу та свинарників у позовній заяві позивач не вказує, користується такими одноособово. Відповідач займає та використовує одну кімнату жилою площею 12,9 кв.м (кімната №4 (згідно розміром 3x4,30 м), до якої восени минулого року нею зроблено окремий вхід і вмонтовано металопластикові двері, а сім`я позивача займає три інші кімнати будинку : хол площею 27,5 кв.м (кімната №1 розміром 4,30x6,40 кв.м), кімната площею 20,9 кв.м ( кімната №2 розміром 4,35x4,80 кв.м), та кімната площею 23,3 кв.м (кімната №3 розміром 4,85x4,80 кв.м). Відповідач просила собі ще одну жилу кімнату, яка знаходиться, біля її кімнати, щоб мати дві кімнати згідно своєї частки Ѕ, але позивач на таке не погоджується. На даний час до житлового будинку є два окремі входи, що напряму впливає на можливість виділу часток кожному з співвласників і відповідач після відкриття провадження у даній справі замовила у Комунальному підприємстві «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» - «Висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна» та Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими спорудами № [ADDRESS] вулиця [ADDRESS] ». Згідно даного Висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна №1 від 21.02.2019 року, за підписом начальника бюро технічної інвентаризації [PERSON] , - «За технічними показниками 1/2 частина житлового будинку може бути виділена. Додаток : Варіанти поділу на 1 аркуші». Згідно варіанту поділу (Плану будинку садибного типу літера «А») кімната №4 площею 12,9 кв.м (розміром 3x4,30 м.), та кімната №3 площею 23,3 кв.м. (розміром 4,85x4,80 м.), всього площею 36,2 кв.м. Тобто кімната якою відповідач користується і кімната яку она просила. Такий поділ відповідач вважає єдино можливим, справедливим і розумним. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Підвиноградівської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі (а.с.103). Свідок [PERSON] , чоловік позивачки, суду пояснив, що проживає по [ADDRESS] разом з своєю дружиною, позивачем [PERSON] та трьома дітьми. Вони займають дві кімнати будинку з чотирьох наявних. В двох інших кімнатах проживають: в одній кімнаті відповідач [PERSON] , а в іншій - батько його дружини [PERSON] . В спірному будинку він проживає з дружиною 13 років і за цей час вони провели капітальний та поточні ремонти, для чого витратили значні кошти. Ремонтні роботи проводили зі згоди відповідача, ще до того часу, як дружина стала співвласником будинку. На даний час не можуть дійти згоди щодо користування будинком, відповідач виганяє їх з будинку, щоб будували собі інше житло. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає сім`ю сторін, проживає з ними в одному селі і йому відомо, що позивач з своїм чоловіком проживає у будинку разом з відповідачем та батьком [PERSON] близько 13 років. За цей час чоловік позивачки в будинку зробив капітальний ремонт, перебудови, зробив огорожу. Зараз між ними конфлікт щодо користування будинком. В одній із кімнат будинку живе відповідач, одну кімнату займає батько позивача, а подружжя [PERSON] просять виділити їм у користування половину житла. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сім`я [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] більше десяти років. Разом з ними проживають батьки позивача [PERSON] та [PERSON] . За час проживання сім`я [PERSON] до 2018 року провели в будинку ремонтні роботи: змінили вікна, побудували гараж та огорожу. В одній із кімнат на даний час проживає відповідач і до цієї кімнати є окремий вхід. В частині будинку де живе сім`я [PERSON] проживає також батько позивача [PERSON] . Свідок [PERSON] , сестра чоловіка позивачки, суду пояснила, що після одруження її брат проживає разом із позивачкою у спірному будинку і зі слів брата їй відомо, що мати позивачки виганяє їх з будинку. Чотири роки тому брат з дружиною провели ремонт в будинку, збудували огорожу, гараж та свинарник. Сім`я позивачки займає дві кімнати. В одній із кімнат проживає відповідач, а ще в одній кімнаті батько позивачки. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновків про задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до\~ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності\~це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Статтею 358 ЦК\~передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до частини 3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року зазначено, що\~ст.358 ЦК України\~регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Так, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Судом встановлено, що на підставі Договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Виноградівського району нотаріального округу Юска Н.М. від 07 серпня 2018 року за № № 511, 512 позивач [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 2121284400:05:002:0027, загальною площею 0,0799 га, на якій розташований житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Інша Ѕ частка вказаного житлового будинку та земельної ділянки належить на праві власності матері позивача, відповідачу по справі [PERSON] на підставі Договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Виноградівського району нотаріального округу Юска Н.М. від 30 травня 2018 року за № № 343 , 344 . Співласники житлового будинку не досягли взаємної згоди в користуванні таким. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20\~роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право на звернення з таким позовом ґрунтується на положеннях ч. 3\~ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової\~власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності. Відповідно до положень ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно правової позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500 цс15), потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку, виходячи із заявлених позовних вимог, спірні правовідносини стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Крім того, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, при цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок за [ADDRESS] , складається із холу площею 27,5 кв.м та трьох кімнат: кімната площею 20,9 кв.м, кімната площею 23,3 кв.м та кімната площею 12,9 кв.м. На земельній ділянці також знаходяться: сарай площею 17,8 кв.м, літня кухня площею 32,2 кв.м, вбиральня площею 1,1 кв.м, гараж площею 36,5 кв.м, свинарник 80,3 кв.м, ворота, хвіртка, огорожа та вимощення (а.с.11, 16-18). Суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок користування приміщеннями житлового будинку не порушує права іншого співвласника, тобто відповідача, у зв`язку з чим уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, встановивши порядок користування спільною власністю в судовому порядку, буде захищено право кожного з співвласників на вільне володіння та користування сумісним майном. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 704,80 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved