Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач свідомо з серпня 2011 року ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Позивач жодного разу не перешкоджала відповідачу у побаченнях з дитиною та її вихованні. За цей час позивач побудувала нову родину, і її чоловік взяв на себе виховання та утримання сина. Позивач неодноразово зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, листами їй було повідомлено, що останній на дзвінки не відповідає, до Служби не з`являється. Ухвалою суду від 19.11.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідач у визначений в ухвалі строк надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Вказав, що подружнє життя з позивачем не склалося. У них часто виникали непорозуміння, а погодився він з позивачем одружитися на її прохання. Через деякий час він прийняв рішення про розірвання шлюбу, проте позивач йому запропонувала угоду, що розлучиться з ним після того, як в них народиться дитина, на що він погодився. Після народження дитини він мав бажання спілкуватися із сином, проте позивач йому перешкоджала. Позивач висунула до нього вимогу, що після народження сина, він не може протягом п`яти років втручатися у його виховання, на що він не погодився. Приблизно в квітні 2011 року, повернувшись з роботи, він не побачив свого сина та дружину, зв`язок з ними був відсутній. Починаючи з травня 2011 року по травень 2012 року він з батьками почав перераховувати на картку для соціальних виплат 500-600 грн. на місяць на утримання сина. З липня 2012 року аліменти він сплачував за рішенням суду на утримання дитини та дружини, до досягнення дитиною трьох років. В листопаді 2013 року він став на облік до Державного центру зайнятості. У січні 2014 року у нього народилася друга дитина, син - [PERSON] . Деякий час він був вимушений більше часу приділяти сину [PERSON] , оскільки його дружина після декретної відпустки повернулася на роботу. З вересня 2018 року по грудень 2018 року він працював у ДТЕК-Київські електромережі. У лютому 2019 року влаштувався на посаду охоронця в ЗДО № 315. Вказав, що не відмовлявся від сина [PERSON] , і з часом, має намір налагодити з ним спілкування та виховання. Позбавлення його батьківських прав може негативно вплинути на розвиток особистості сина. 20.05.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач не погодилася з доводами, що викладені у відзиві. Вказала, що відповідач з народження дитини не приймав участі у вихованні та утриманні сина, не цікавився його життям, не забезпечував необхідним харчуванням та медичним доглядом, тобто проявляв повну бездіяльність. Навіть за час розгляду справи судом, відповідач не намагався зустрітися із сином. На даний час відповідач має велику заборгованість по сплаті аліментів. Свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою суду від 27.08.2020 було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити. Позивач просила врахувати, що відповідач, навіть після пред`явлення позову до суду, жодного разу не намагався зустрітися із сином, не вітав його зі святами, не цікавився його життям. Відповідач в судовому засіданні визнав, що має заборгованість по сплаті аліментів, яку обгрунтовував відсутністю постійного доходу та наявністю нової родини та дитини від другого шлюбу. Пояснив, що не приймав участі у вихованні дитини, оскільки жінка-провидиця йому рекомендувала утриматися від побачень із сином, при цьому вона наголосила, що такі зустрічі можуть призвести до того, що він буде «засихати», а дитина хворіти. Він сприйняв слова жінки серйозно. Також пояснив, що він не звертався до компетентних органів із заявами, щодо усунення перешкод йому у вихованні та спілкуванні із сином. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації проти вимог позову не заперечував, підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації до суду не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши виступи сторін, представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.11.2007, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2012. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . На даний час син сторін проживає разом із позивачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2011 та до [INFO] . На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку, як матір дитини, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.05.2020 № 32749242/9, згідно якої станом на 01.05.2020 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини у розмірі 215 855, 25 грн. З пояснень позивача наданих в судовому засіданні вбачається, що вона з 2014 року перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] . Саме він турбується про сина сторін та забезпечує його всім необхідним для життя та розвитку. Дитина вважає своїм батьком [PERSON] . Відповідач є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини фактично не надає, має велику заборгованість по сплаті аліментів, втратив родинний зв`язок з дитиною з 2012 року. Особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своєї дитини. Приймаючи до уваги те, відповідач з 2012 року свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов`язків не виконує. Більш того, за тривалий час розгляду справи в суді, відповідач не вжив заходів щодо відновлення стосунків із сином, не звертався із заявами до Служби у справах дітей та сім`ї та суду щодо усунення перешкод йому у спілкуванні та побаченнях із сином. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно свого сина. При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів малолітньої дитини та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дитини та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved