Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 22.12.2010 р. відповідач [PERSON] позичила у неї грошові кошти у розмірі 76 000,00 грн., які зобов'язалася повернути до 01.04.2011 р., із зобов'язанням сплатити 2 280,00 грн. відсотків за користування коштами, що підтверджується договором позики грошей від 22.12.2010 р. У забезпеченні виконання зобов'язань за договором позики був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] договір поруки від 22.10.2012 р., згідно якого відповідачі несуть солідарну відповідальність по зобов'язаннях за договором позики грошей перед позивачем. Відповідачі у вищевказаний строк на порушення своїх договірних зобов'язань позику не повернули. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не реагують, в усній формі відмовилися сплатити заборгованість. На підставі викладеного, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 165 680,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та просила відмовити у задоволенні позову, оскільки коштів за договором позики від позивача не отримувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається із договору позики грошей від 22.12.2010 р., [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 76 000,00 грн., які зобов'язалася останній повернути до 01.04.2011 р., із зобов'язанням сплатити 2 280,00 грн. відсотків за користування даними коштами. Згідно ст.ст. 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу позику у розмірі 76 000,00 грн., на терміни і на умовах, передбачених у договорі. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 545 ЦК України, передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідач не подав жодного доказу, який би підтверджував виконання зобов'язань, в розумінні статті 545 ЦК України. У забезпеченні виконання зобов'язань за договором позики був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] договір поруки від 22.10.2012 р., згідно якого відповідачі несуть солідарну відповідальність по зобов'язаннях за договором позики грошей перед позивачем. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Однак, відповідно до статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 559 ЦК України, визначено підстави припинення поруки. Зокрема, згідно ч. 4 цієї статті, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п.11 договору поруки від 22.12.2010 р., цей договір вступає в силу з дня підписання його сторонами та діє до повного виконання обов'язків позичальника згідно договору позики, вказаному в п.1 цього договору. Згідно абз.2 п.1 договору поруки від 22.12.2010 р., термін повного виконання зобов'язань боржника - не пізніше 01.04.2011 р., включно. Належних доказів про направлення позивачем до відповідача [PERSON] та отримання останнім вимоги про виконання основного зобов'язання не було пред'явлено протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто з 01.04.2011 р., а отже, піврічний строк на пред'явлення вимоги до [PERSON] минув. Таким чином, до вказаних спірних правовідносин слід застосувати положення ч.4 статті 559 ЦК України, щодо припинення поруки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід визнати припиненою поруку [PERSON], встановлену договором поруки від 22.10.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], на забезпечення виконання зобов'язань, які виникають з умов договору позики грошей від 22.12.2010 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. При цьому, у п.8 договору позики грошей встановлено, що у разі неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сума відсотків за користування позикою збільшується до 5 % за кожний місяць від суми заборгованості за позикою. Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій у власність грошові кошти, а інша - зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Як вбачається із статей 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів у випадку прострочення повернення чергової частини позики. Згідно з розрахунком, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 11.03.2013 р. становить 165 680,00 грн., з яких: 76 000,00 грн. - сума заборгованості боргу за позикою; 89 680,00 грн. - сума заборгованості по відсотках за користування позикою. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення позики, та вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача боргу у розмірі 165 680,00 грн., у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial