Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу; про визнання майна спільною сумісною власністю та про визнання права власності, мотивуючи її тим, що [INFO] помер [PERSON] і внаслідок його смерті відкрилася спадщина за заповітом на будинок по [ADDRESS]. Вона проживала із спадкодавцем однією сім'єю з 1980 року за адресою [ADDRESS] між ними було завжди взаєморозуміння, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки подружжя, але проживали без реєстрації шлюбу. Вона познайомилась з [PERSON] в січні 1980 року, а з жовтня 1980 року вона та двоє її синів - [PERSON], 1972 року народження та [PERSON], 1973 року народження переїхали у будинок [ADDRESS] до [PERSON], де стали проживати разом з ним та з його матір'ю - [PERSON] Ні вона, ні [PERSON] з 1980 року та по день його смерті не перебували в інших зареєстрованих шлюбах; її перший чоловік [PERSON] помер [INFO]; другий чоловік [PERSON] помер [INFO], обидва чоловіки загинули внаслідок трагічних випадків, і тому вона боялася реєструвати шлюб із [PERSON]; в свою чергу і [PERSON] був неодноразово одружений до 1980 року та [INFO], під час перебування в одному із шлюбів народилася дитина, відповідач [PERSON] Вказує, що розпочавши у 1980 році спільне проживання з [PERSON], вони розпочали робити в будинку по [ADDRESS] поточні ремонти, міняли пічки, міняли підлогу та у зв'язку з нехваткою коштів поїхали на заробітки на північ СРСР та в період з квітня по вересень 1986 року обоє працювали на Седанівському хімлісгоспі, зокрема, вона працювала на посаді збирача 3 розряду, а [PERSON] на посаді вздимщіка і після повернення з Півночі, вони восени 1986 року, разом влаштувалися в Чернівцях на роботу на цукровий завод та за рахунок їхніх заробітних плат продовжували покращувати умови проживання. У 1990 році вони встановили в будинку котел на твердому паливі та провели воду, а в 1994 році провели до будинку газ. В 2003 році [PERSON] звільнився зі свого останнього місця роботи в ВАТ «Чернівціцукорсервіс», і більше не працював, вони проживали на одну її зарплату та допомагали її сини, а вона продовжувала працювати до березня 2016 року; її ж сини - [PERSON] і [PERSON] вважали [PERSON] своїм батьком, діти зростали в повноцінній сім»ї. [PERSON] навчав її синів всьому, що він умів сам, вони допомагали йому у ремонтах будинку, будівництві господарських будівель. Матір [PERSON] - [PERSON] діти називали бабусею, а вона доглядала її під час її хвороби та до її смерті у 2005 році. [PERSON] склала у 2002 році на її ім'я заповіт. За час спільного проживання, у неї з [PERSON] з'явилися спільні друзі, з якими вони святкували свята та які допомагали їм у будівництві, зокрема вони багато років дружили із родиною [PERSON] та [PERSON]. Житловий будинок [ADDRESS] був зареєстрований на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1994 року за [PERSON] та [PERSON] і на той час він складався з двох житлових кімнат, кухні і коридору. Загальна площа була 52,1 кв.м., житлова - 34,9 кв.м. Згідно рішення Чернівецького МВК № 884/23 від 11.11.2003 р. у власність було передано господарські будівлі і споруди. В січні 2004 року, вона з [PERSON] зробили добудову до житлового будинку, після добудови загальна площа будинку стала складати 94,6 кв.м., а житлова площа - 45,2 кв.м. 12.07.2005 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішення № 409/9 від 07.06.2005 р. та № 502/11 від 05.07.2005 року [PERSON], як власнику 71/100 частки та [PERSON], як власниці 29/100 частки, було видано свідоцтво про право приватної спільної часткової власності на нерухоме майно, а згодом [PERSON] подарувала належні їй на праві власності 29/100 частин житлового будинку з відповідною до них частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташовані в [ADDRESS] [PERSON] згідно договору дарування частини будинку від 12.09.2005 року. На момент смерті [PERSON], йому належало на праві приватної власності - житловий будинок [ADDRESS], що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 94,6 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності від 12.07.2005 р. та договору дарування частини будинку від 12.09.2005 року. Загальна вартість будинку за даними Чернівецького КОБТІ складає 326661 грн. та на праві приватної власності - земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 0,1га, кадастровий [NUMBER], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний [NUMBER] від 19.03.2015 р., виданого реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області. 26.10.2015 року [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно з яким усе своє майно заповів їй. 25 жовтня 2016 року, з метою прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], вона звернулася із заповітом до приватного нотаріуса Макеєвої Н.В., яка повідомила, що спадкова справа вже відкрита приватним нотаріусом Литвинчук О.В., оскільки із заявою про прийняття спадщини звернувся син [PERSON] - відповідач [PERSON] Вважає, що вона має право на спадкування за заповітом, у зв'язку з чим вона звернулася із заявою про прийняття спадщини. Просить позовну заяву задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні 13.01.2017 року позовні вимоги не визнав та пояснив що позивач та його батько [PERSON] проживали по [ADDRESS] спільно разом, а по [ADDRESS] проживала його бабуся, куди згодом у 1995 році позивач і батько переїхали і разом проживали там разом добудовували будинок, проводили в ньому ремонтні роботи позивач і після смерті батька продовжує поживати у вказаному будинку до даного часу. Його батько помер півроку тому, коли точно не пам'ятає. Вважає, що позивач була співмешканкою його померлого батька, вони почали проживати дійсно в той період як зазначає позивач, коли йому було 8 років, він це пам'ятає, оскільки приходив до батька, також з батьком зустрічався але не вдома, на вулиці; проте чи їздив його батько на заробітки з позивачем йому відомо не було Пояснив, що на момент розлучення з його матір'ю, батько перебував в шлюбі декілька разів. Коли він приходив до батька додому то відношення до нього було нормальне. Будинок по [ADDRESS] він пам'ятає з народження, з 1995 року в будинку був косметичний ремонт, з батьком часто спілкувався стосовно сімейних відносин, йому відомо було що у позивача і у батька був спільний побут, проте чи був спільний бюджет йому не відомо. Знає, що з меблів купляв батько з позивачем кухню, також відомо, що будинок перекривали вони разом та робили добудову до будинку. Визнає той факт, що позивач проживала разом з його батьком та здійснили разом добудову. В подальшому в судове засідання не з'являвся, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від неї через канцелярію суду поступила заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність (а.с.57). Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом належними і допустимими доказами, встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] в м. Чернівці, її місце проживання зареєстровано у паспорті серії [NUMBER] в [ADDRESS] (а.с.10-12). Позивач перебувала в зареєстрованих шлюбах з громадянами [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.14) та свідоцтвами про смерть (а.с.15-16), з громадянином [PERSON] позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповіддю на запит (а.с.55). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13) і внаслідок його смерті відкрилася спадщина за законом на будинок по [ADDRESS], що був зареєстрований на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1994 року за [PERSON] та [PERSON] і на той час він складався з двох житлових кімнат, кухні і коридору. Загальна площа була 52,1 кв.м., житлова- 34,9 кв.м. (а.с.33-34). Згідно рішення Чернівецького МВК № 884/23 від 11.11.2003 р. у власність [PERSON] було передано господарські будівлі і споруди, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав (а.с.37). Крім того, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витягу з Державного реєстру речоих прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності належить земельна ділянка, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, форма власності приватна (а.с.38-39). Мати [PERSON] - [PERSON] подарувала належні їй на праві власності 29/100 частин житлового будинку з відповідною до них частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташовані в [ADDRESS] [PERSON] згідно договору дарування частини будинку від 12.09.2005 року (а.с.36). Крім того, судом встановлено, що мати [PERSON] - [PERSON]за життя склала 03.12.2002 року заповіт на ім'я позивача, яким заповіла на випадок своєї смерті все своє майно (а.с.42). З технічного паспорта на квартиру за адресою: [ADDRESS] вбачається, що будинок складався з двох житлових кімнат, кухні і коридору, загальною площею 52,1 кв.м., житловою - 34,9 кв.м. (а.с.43-44). У зв'язку з нехваткою коштів позивач їхали з [PERSON] на роботу на північ СРСР та в період з квітня по вересень 1986 року вони працювали разом на Седанівському хімлісгоспі, позивач працювала на посаді збирача 3 розряду, а [PERSON] на посаді вздимщіка після повернення вони восени 1986 року, разом влаштувалися в Чернівцях на роботу на цукровий завод, що підтверджується копіями трудових книжок (а.с.18-25). Актом №408 від 14.11.2016 року ПП «Регіон-Центр» підтверджується, що позивач [PERSON], 1950 року народження дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] з 1980 року у цивільному шлюбі з громадянином [PERSON] до дня його смерті [INFO]. На протязі часу спільного проживання вони вели спільне господарство, провели перепланування та добудову житлового будинку, провели газ, воду, а також побудували господарські споруди: сарай, гараж, курятник, бесідка. Комунальні послуги сплачувала, здійснювала догляд за мамою чоловіка [PERSON]; здійснювала похорони чоловіка [PERSON] за власні кошти, про що засвідчили сусіди. Громадянка [PERSON] проживала з 1980 року за адресою: [ADDRESS] по даний час без реєстрації (а.с.31). З довідки ПП «Регіон-Центр» №5050 від 19.11.2016 року вбачається, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] з 27.02.1976 рку по [INFO], тобто по день смерті, знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання з 06.08.2016 року у зв'язку з його смертю. На день смерті [PERSON] разом з ним в одній квартирі нікого не було зареєстровано. [PERSON] проживала за даною адресою без реєстрації (а.с.32). У відповідності до заповіту від 26.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно позивачу [PERSON](а.с.40-41). На момент смерті [PERSON], йому належало на праві приватної власності - житловий будинок [ADDRESS], що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 94,6 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності від 12.07.2005 р. та договору дарування частини будинку від 12.09.2005 року. Загальна вартість будинку за даними Чернівецького КОБТІ складає 326661 грн. (а.с.34) та на праві приватної власності - земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 0,1га, кадастровий [NUMBER], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний [NUMBER] від 19.03.2015 р., виданого реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області. Крім того у відповідності до спадкової справи (а.с.58-77), за заявою відповідача [PERSON] зареєстровано приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. спадкову справу №59321228 04.08.2016 року спадкодавця [PERSON] Позивач [PERSON] у встановлений законом строк, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. На даний час у позивача [PERSON] виникла потреба встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON], померлим [INFO] для вчинення юридичних дій, а саме: для оформлення у власність спадкового майна. Вищенаведені докази письмові в своїй сукупності повністю узгоджуються і з показаннями свідків, зокрема, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що померлого [PERSON] він знав давно, а також добре знав позивачку, як дружину померлого. Він допомагав з ремонтами в будинку, де вони проживали. Свідок [PERSON] пояснив, що позивачку знає приблизно 30 років, а померлий [PERSON] його брат, який представляв позивачку всім як дружину в громадянському шлюбі. Всі свята вони завжди разом святкували. Позивачка з померлим [PERSON] добре жили, господарювали. Він допомагав з ремонтом ванної у позивачки. Знав його сина - відповідача [PERSON], який стосунки з померлим батьком не підтримував. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач з померлим [PERSON] проживали на «Клокучці» та ремонтували будинок старий, добудовували його. Мати [PERSON] хворіла. Він часто приходив в гості і померлий представляв позивачку як свою дружину, вони часто разом зустрічалися. Він допомагав в будинку по [ADDRESS] робити отоплення, каналізацію. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона познайомилася з позивачкою та померлим [PERSON] в 1985 році, вони всі свята зустрічалися разом, святкували, разом робили ремонти, їхали разом на заробітки, по приїзду назад міняли в хаті вікна, робили ремонти, перекривали хату. Відносини між їхніми сім'ями були дуже добрі. Дітей [PERSON] сприймав добре, він хрестив його дітей. Відповідача не знає, коли хоронили [PERSON] телефонували йому, проте його так і не знайшли. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] познайомив її з позивачкою в 1981 році, представивши її як нову дружину. Вони дуже часто приїжджали до неї, а вони до них. Їй відомо, що позивачка з [PERSON] їздили на заробітки в Сибір. Діти позивачки сприймали [PERSON] як батька та називали його татом. [PERSON] проживав з позивачкою як з дружиною, з сином він не спілкувався. Реєструвати шлюб не хотіли, жили без реєстрації. В судовому засіданні свідок [PERSON] під присягою пояснила, що позивачку та померлого [PERSON] знає приблизно з 1980 року та сприймала їх завжди як сім'ю. Після того як почали разом проживати, будинок змінився, вони зробили ремонт, вели спільне господарство, разом проживали із ними ще діти позивачки від першого шлюбу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відносини з жінками у померлого [PERSON] не складалися, він був радий, що знайшов таку жінку як позивачка, і була рада його мати - тітка [PERSON], діти позивачки від першого шлюбу виросли у домі [PERSON], вони були як сім'я. В домі проводили ремонти, так як будинок був старий, у них був спільний бюджет. Свідок [PERSON] пояснила, що знає як позивачку так і [PERSON] давно, вони хороші люди, ніколи ні з ким не сперечалися, проживали однією сім'єю, чи був у них спільний бюджет їй не відомо. Дітей спільних не мали. Коли прийшла позивачка будинок був старий, а потім вони все відремонтували, робили все разом. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що його мати - позивач [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім'єю з 1980 року за адресою [ADDRESS] між ними було завжди взаєморозуміння, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки подружжя, але проживали без реєстрації шлюбу. Він проживав разом з братом [PERSON] з жовтня 1980 року, переїхали у будинок [ADDRESS] до [PERSON], і стали проживати разом з ним та з його матір'ю - [PERSON], яку він та брат [PERSON] називали бабусею. Разом все робили по господарству та разом відпочивали. Відповідача він знав, коли він працював у батька [PERSON] на базі і коли йому щось було потрібно, чи проблеми тоді приходив до батька. Відносини між сином і батьком були посередні. Аналогічні показання в судовому засіданні надав ісвідок [PERSON] Судом також встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу з 1980 року без реєстрації шлюбу. Вказане підтверджується зібраними по справі доказами, показами свідків, які узгоджуються з поясненнями позивача та показами свідків щодо спільного проживання сторін. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Пунктом 7 Постанови №5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 від 25.05.98 ) зазначено, що відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Кодекс про шлюб і сім'ю України (ст.ст. 2, 6, 6-1, 12, 13), який діяв до 01 січня 2004 року, встановлював, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану; реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей, тільки такий шлюб породжує права і обов'язки подружжя, час виникнення цих прав і обов'язків визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану; при здійсненні прав і виконанні обов'язків, що виникають із шлюбних і сімейних відносин, громадяни повинні додержуватись законів. Відповідно до СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, ст. 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, сукупністю досліджених письмових доказів по справі, з іншими доказами - пояснень вищенаведених свідків, які відповідно, чутко зазначали, що позивач з [PERSON] за життя останнього, були пов'язані спільним побутом, разом відпочивали, ходили в гості, святкували свята, а також наявністю речей, придбаних спільно, за місцем їх спільного проживання [ADDRESS] м. Чернівці, предметів побутового вжитку, меблів, а також проведення у вказаному будинку ремонтних робіт, і здійснення добудову до будинку, достеменно встановлено факт спільного проживання однією сім»єю за життя [PERSON] з [PERSON], яка являється і спадкоємцем за заповітом після смерті - [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до ст. 1222 ч. 1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також ті особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини та згідно з статтею 1223 ч.1 та ч.2 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно норм ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено статтею 1270 ч.1 ЦК України. Вимогами ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з позиції позивача в її інтересах представника, пояснень відповідача, показів свідків щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту і системного аналізу співмірності заявлених вимог із вимогами закону, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved