Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача АТ «Альфа Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. про припинення права власності, шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. від 27.02.2020 року за індексним № 51410432. Подану позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що 24.04.2008 між ТОВ «УніКредит Банк» та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит №МRTG-000000012722. Відповідно до кого [PERSON] отримав кредит у розмірі 85000,00 доларів США зі строком остаточного повернення до 24.04. 2038 року, зі сплатою 11% відсотків річних, комісій, неустойки та інших платежів, у розмірах та у порядку, передбачених Кредитним договором. На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 24.04.2008 між ТОВ «УніКредит Банк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № МRTG-000000012722/S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З., зареєстрованим в Реєстрі за № 4093. Відповідно до Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 202994931 від 04.03.2020, вище зазначена квартира знаходиться у приватній власності АТ «АЛЬФА-БАНК» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51410432 від 02.03.2020 року приватного нотаріуса Київського міського -нотаріального округу Юдіна М. А. 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським З.А. видано виконавчий напис № 24175 від 31.10.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, яка виникла по договору про іпотечний кредит № МRTG -000000012722 від 24.04.2008 року, загальна сума заборгованості 105785,81 доларів США. На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2020 року виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 26.07.2003 - 03.04.2014 року. Спірна квартира була придбана 24.04.2008 року [PERSON] у період шлюбу. У спірній квартирі зареєстровані і проживають позивач та двоє неповнолітніх дітей. Позивач вважає, що банк набув право власності на квартиру в порушення норм закону та Іпотечного договору. Оскільки прийняттям рішення про державну реєстрацію порушено право власності позивача на спірну квартиру. Крім того, позивач вказує на те, що відповідач під час проведення державної реєстрації був зобов`язаний надати державному реєстратору докази направлення вимоги банку про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору [PERSON] та [PERSON] . Проте [PERSON] не отримував письмової вимоги про усунення порушень. Повідомлення про порушення не відповідає змісту ст. 35 Закону «Про іпотеку». Дане повідомлення не містить змісту порушених зобов`язань, а саме: розміру кредиту, валюти кредиту, суми наявної заборгованості за кредитним договором із зазначенням усіх її складових із зазначенням окремо непогашеного тіла кредиту, нарахованих процентів, пені та комісій. Зазначене повідомлення було надіслано позивачу [PERSON] , а не боржнику за кредитом ( [PERSON] ), про що свідчить конверт та опис вкладення. Надіславши [PERSON] вимогу від 27.10.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» самостійно змінив строк кредитування, таким чином, відповідач не мав права нараховувати проценти, пеню та неустойку за межами строку кредитування, тобто після 27.10.2017. Відповідач всупереч вимогам Закону не надав реєстратору, а реєстратор не встановив розміру заборгованості за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не надав приватному нотаріусу Юдіну М.А. доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а останній не встановив розміру вимоги за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Спірна квартира є майном, на яке поширюється стаття 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідач не провів перед набуттям предмету іпотеки у власність оцінку Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Альфа Банк», треті особи [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. про захист права власності квартири [ADDRESS] , шляхом припинення права власності АТ «Альфа Банк» скасувавши рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. від 02.03.2020 року за № 51410432, поновити право власності позивача на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., реєстровий № 4089. Подану позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач не звертався до нього з вимогою про усунення порушень. Повідомлення №550 від 23.08.2019 не містить змісту порушених зобов`язань. Відповідачем неправильно визначено розмір вимоги за Кредитним договором у Повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки. Надіславши позивачу вимогу від 27.10.2017 ПАТ «УКРСОЦБАНК» самостійно змінив строк кредитування, таким чином, відповідач не мав права нараховувати проценти, пеню та неустойку за межами строку кредитування, тобто після 27.10.2017. Відповідач всупереч вимогам Закону не надав реєстратору, а реєстратор не встановив розміру заборгованості за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не надав приватному нотаріусу Юдіну М.А. доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а останній не встановив розміру вимоги за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оспорювана квартира є майном, на яке поширюється стаття 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідач не провів перед набуттям предмету іпотеки у власність оцінку нерухомого майна. Вказана позовна заява була прийнята на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 08.10.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання. Письмові матеріали справи містять заперечення представника відповідача на позов [PERSON] . Відповідно до яких вважає, що сторони погодили передачу права власності за іпотекодержателем у випадку виконання зобов`язань за кредитним договором як добровільний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань за договором новий кредитор, скористався своїм правом, та звернув стягнення на предмет іпотеки. Підписання Іпотечного Договору, Позивач надав Іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Банку. Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.Банкнадіслав письмове повідомлення іпотекодавцю та в подальшому надав їх реєстратору. Повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. Позивач [PERSON] та її представник подану позовну заяву підтримали, просили позов задовольнити з викладених підстав. [PERSON] , як третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету спору подану позовну заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 24.04.2008 року між [PERSON] та УніКредит Банк ТзОВ було укладено Договір про іпотечний кредит № МRTG -000000012722(т. 1 а.с. 13). Відповідно до п. 1.1. договору про іпотечний кредит №МRTG -000000012722 Банк зобов`язується надати позичальнику на положеннях та умовах цього договору грошові кошти в сумі 85000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,0% річних, комісії, неустойки та інші платежі в порядку на умовах та в строки, визначені цим Договором. Згідно п. 1.3 договору про іпотечний кредит №МRTG -000000012722 кредитні кошти призначені для придбання квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.5. договору про іпотечний кредит сторони погоджуються з тим, що зобов`язання Банку надати кредит на умовах, погоджених цим договором виникає після виконання позичальником наступних умов: ?надання банку документів, що підтверджують сплату власної частки вартості нерухомості, що фінансується за рахунок кредиту; ?укладення позичальником в забезпечення виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором нотаріально посвідченого іпотечного договору або іпотечного договору - майнової поруки, визначеного п. 3.1. цього договору ?укладення договору страхування предмета іпотеки за іпотечним договором в сумі, не меншій за ринкову вартість забезпечення, зазначеного в Іпотечному договорі ?сплати на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту визначеної у п. 2.10 цього договору ?укладення договору фінансової поруки дружини позичальника у формі та за змістом, задовільним для банку; ?отримання позичальником письмової згоди дружини на отримання кредиту, нотаріально посвідченої письмової згоди на передачу нерухомого майна в іпотеку банку та письмову згоду на укладання позичальником цього договору та пов`язаних з ним договорів. З метою забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит, 24.04.2008 року між УніКредит Банк ТзОВ та [PERSON] укладено іпотечний договір №МRTG -000000012722/S. Відповідно до п. 2.1. іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . З письмових матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 26.07.2003 - 03.04.2014 року. З договору про іпотечний кредит вбачається, що [PERSON] - дружина позичальника своїм підписом запевнила, що ознайомлена з усіма умовами цього договору та безумовно і безвідклично надає згоду на його укладення (т. 1 а.с. 19). За таких обставин, суд приходить до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі від 24.04.2008 року, згоду на укладення якого надала [PERSON] ) не порушує права позивача [PERSON] . Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із вказаним позовом, всупереч ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 4 ЦПК України не подала до суду належні та допустимі докази порушення її прав, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] . В той же час суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. [PERSON] , звертаючись до суду із позовом, вказав на порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. вимог законів України «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень» та «Про іпотеку» при здійсненні державної реєстрації переходу права власності на квартиру. [PERSON] також зазначав, що приватним нотаріусом не враховано положення Закону України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), оскільки кредит є споживчим, а тому примусове відчуження квартири без його на те згоди є незаконним. Судом встановлено, що 24.04.2008 року між [PERSON] та УніКредит Банк ТзОВ було укладено Договір про іпотечний кредит № МRTG -000000012722(т. 1 а.с. 13). Відповідно до п. 1.1. договору про іпотечний кредит №МRTG -000000012722 Банк зобов`язується надати позичальнику на положеннях та умовах цього договору грошові кошти в сумі 85000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,0% річних, комісії, неустойки та інші платежі в порядку на умовах та в строки, визначені цим Договором. Згідно п. 1.3 договору про іпотечний кредит №МRTG -000000012722 кредитні кошти призначені для придбання квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит, 24.04.2008 року між УніКредит Банк ТзОВ та [PERSON] укладено іпотечний договір №МRTG -000000012722/S. Відповідно до п. 2.1. іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Згідно пункту 9.3. цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором банку може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. [PERSON] не виконував належним чином свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит, у зв`язку з чим банк листом від 21 жовтня 2019 року повідомив його про звернення стягнення на квартиру шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. 02 березня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. зареєстрував право власності на спірну квартиру за банком на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки відповідно до статті 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 ЗУ «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У цьому випадку умовами іпотечного договору від 24 квітня 2008 року, зокрема підпунктом 9.3.1 пункту 9.3. договору іпотеки, передбачено, що за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з підпунктом 9.3.1 пункту 9.3. договору іпотеки, який кореспондується зі статтею 35 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмового рішення про придбання предмета іпотеки у власність, яке разом з договором іпотеки мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, позивачам [PERSON] та [PERSON] було направлено письмове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 жовтня 2019 року. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 З У «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, ЗУ «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] площею 67 кв.м., яка використовується [PERSON] та [PERSON] як місце постійного проживання (довідка про реєстрацію місця проживання особи від 15.06.2020, т. 1 а.с. 56), не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» як забезпечення виконання [PERSON] умов договору про іпотечний кредит від 24 квітня 2008 року, укладеного в іноземній валюті. Отже, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України [PERSON] не надав належні та допустимі докази на обґрунтування інших підстав, вказані у позовній заяві. Згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з АТ «Альфа Банк» на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved