Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що 21 квітня 1993 року померла її мати [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку за адресою м. Полтава, пров. Агрономічний, 7. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] та фактично прийняла спадщину так як проживала разом з нею. 05.10.2017 року позивач звернулась до Другої полтавської державної нотаріальної контор з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, про їй відмовлено у видачі свідоцтва. Просила, встановити факт постійного проживання з померлою [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на 1 /2 частину житлового будинку за адресою м. Полтава, пров. Агрономічний, 7. Ухвалою суду від 04 липня 2018 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просили позов задовольнити. Представник відповідача - Територіальної громади в особі Полтавської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, що не з'явився в судове засідання. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, третьої особи, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 квітня 1993 року, померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23.04.1993 року № 1204. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на ? частину житлового будинку по пров. Агрономічному, 7 у м. Полтаві. Позивач, як спадкоємець за законом, 09 жовтня 2017 року звернулася до Другої полтавської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, у звязку з тим, що в установленому законом строк спадкоємцем не була подана заява про прийняття спадщини та відсутності документів необхідних для вчинення нотаріальних дій. Оскільки спадщина на майно померлої [PERSON] відкрилась 21 квітня 1993 року, на час дії [PERSON] Кодексу України в редакції 1963 року то застосуванню підлягають норми саме цього кодексу, які були чинні на час відкриття спадщини, а не норми ЦК 2004 року. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 548 ЦК (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За нормами ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] кодексу (1963 року) не містять такої норми права як встановлення факту спільного проживання. Як вбачається з позовної заяви та не заперечувалось в судовому засіданні позивачем та представником позивача, позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання , визнання права власності застосовуючи положення [PERSON] кодексу України 2004 року. Враховуючи, що позивачем не вірно обраний захист права, а суд позбавлений можливості вийти за межі підстав заявлених позовних вимог, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed