Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області віл 26.06.2006 року у справі №8-15, за позовом [PERSON] до [PERSON] визначено, що стягувач [PERSON] відмовилась від стягнення із боржника [PERSON] на її користь аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . У свою чергу, боржник [PERSON] відмовився від належної йому частки будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS] на користь стягувача [PERSON] та передав свою частку будинковолодіння їй у власність і визнав за стягувачем [PERSON] право власності на все будинковолодіння, що придбане ними за час шлюбу й перебувало у їх спільній сумісній власності, яке розташоване в [ADDRESS] . Зазначений в ухвалі будинок, який перебуває у власності позивача [PERSON] , розташований на земельній ділянці площею 0,1539 га, із кадастровим номером земельної ділянки 7122283700:01:001:0016, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2004 року за № ВВК 695524 та зареєстрованого в реєстрі за № 1412. Ухвалою суд визнав право власності за [PERSON] на все будинковолодіння, проте не зазначив про передачу права власності на земельну ділянку площею 0,1539 га, із кадастровим номером земельної ділянки 7122283700:01:001:0016, на якій розташований зазначений будинок. У зв`язку із неможливістю вирішення питання переходу права власності на земельну ділянку в позасудовому порядку позивач звернулась з відповідним позовом до суду, в якому просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 7122283700:01:001:0016, загальною площею 0,1539 га, що розташована в [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позов просить задовольнити, згідна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області віл 26.06.2006 року у справі №8-15, за позовом [PERSON] до [PERSON] затверджено мирову угоду сторін, якою визначено, що стягувач [PERSON] відмовилась від стягнення із боржника [PERSON] на її користь аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . У свою чергу, боржник [PERSON] відмовився від належної йому частки будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS] на користь стягувача [PERSON] та передав свою частку будинковолодіння їй у власність і визнав за стягувачем [PERSON] право власності на все будинковолодіння, що придбане ними за час шлюбу й перебувало у їх спільній сумісній власності (а.с. 20). З технічного паспорту на житловий будинок садибного типу № 16 вбачається, що він розташований по [ADDRESS] (а.с. 10-13). Згідно витягу № 16425628 про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . Дата реєстрації 26.09.2007 року (а.с. 14). З державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.12.2003 року виданого на ім`я [PERSON] вбачається, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд має загальну площу 0,1539 га та розташована в [ADDRESS] (а.с. 21). З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.08.2004 року № ВВК 695524 вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, загальною площею 0,1539 га, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 15-16). Відповідно до рішення Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області від 18.12.2015 року № 3-2/VII назву вулиці Чапаєва змінено на Різдвяну (а.с. 19). Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі N 910/18560/16). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що з набуттям позивачем права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які розташовані на спірній земельній ділянці, до неї, як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, перейшло право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, враховуючи досліджені по справі докази та відсутність відзиву відповідача із запереченнями проти позову, суд знаходить позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved