Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, якою просила суд стягнути із відповідача, [PERSON], на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання сина, [PERSON], [INFO], на період навчання до 30 червня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано про те, що з 21.08.1991 по 13.10.2009 сторони перебували у шлюбі. [INFO] року у сторін народився син, [PERSON], який з 01.09.2014 є студентом денного відділення Харківського коледжу Державного університету телекомунікацій і навчається на бюджетній основі. На даний час [PERSON] є студентом 3 курсу та стипендію не отримує. Позивач постійного місця роботи не має, позивач відчуває труднощі у утриманні їх дитини, яка потребує утримання. У судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позов підтримала, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та з урахуванням позицій сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі у зв'язку із наступним. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у разі, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до вимог статей 180, 182, 183, 184, 191 СК України, батьки зобов'язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки і сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначений чіткий перелік доходів платника, які враховуються при визначенні розміру аліментів, зокрема враховується основна заробітна плата за посадовим окладом. Статтями 182, 184, 200 СК України передбачено можливість призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що представником відповідача та відповідачем висловлено бажання відповідача сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, суд вважає можливим визначити розмір аліментів саме таким чином.

Outcome: approved