Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», Grandbis Holdings Limited про стягнення заборгованості з оплати за вчинення нотаріальних дій. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 вересня 2014р. між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та Grandbis Holdings Limited, компанією, що створена та існує відповідно до законодавства Республіки Кіпр було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Національна Стивідорна Компанія», який був нотаріально посвідчений позивачем у справі приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 712. Відповідно умов Договору купівлі-продажу відповідач Grandbis Holdings Limited зобов'язався продати та передати, а відповідач Публіче акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» зобов'язався купити та прийняти у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Національна Стивідорна Компанія» у порядку, передбаченому договором купівлі-продажу. Відповідно до статті 7 договору купівлі-продажу відповідачі домовилися, що договір купівлі-продажу набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Позивач [PERSON] за зверненням відповідачів вчинила нотаріальну дію - посвідчила договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі та внесла про нього запис до реєстру для реєстрації нотаріальних дій, виконавши свої зобов'язання з нотаріального посвідчення зазначеного договору. Відповідно до пункту 8.1 статті 8 договору купівлі-продажу кожна зі сторін відповідальна за свої власні юридичні та інші витрати, понесені у зв'язку із переговорами, підготовкою та виконанням цього договору або будь-яких інших договорів, пов'язаних із та згаданих у цьому договорі. Відповідно до пункту 2.2 статті 2 Договору купівлі-продажу загальна купівельна ціна частки, яка була предметом купівлі-продажу, складає гривневий еквівалент 15 000 000 доларів США, що на дату укладання Договору купівлі-продажу склало 194 250 000 гривень. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про нотаріат» № 3125-ХІІ від 2 вересня 1993 року (з наступними змінами і доповненнями) приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою. З урахуванням вимог підпункту «д» пункту 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 7-93 від 21.01.1993 року зі змінами і доповненнями, відповідачі та позивач домовилися, що загальний розмір плати за посвідчення Договору купівлі-продажу складає 1 942 500 грн., при чому відповідач ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» сплачує 25%, а відповідач Grandbis Holdings Limited - 75% загального розміру плати. Позивач виставила рахунки відповідачам, відповідно до яких ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» повинна була сплатити 487 500,00 грн., а Grandbis Holdings Limited повинна була сплатити 1 455 000,00 грн. Разом з тим, відповідачі не внесли плату за належне нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» проти задоволення позову заперечував та вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідач Grandbis Holdings Limited в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, що здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю [NUMBER], виданого Міністерством юстиції України 16 січня 2012р. 25 вересня 2014р. між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та Grandbis Holdings Limited, компанією, що створена та існує відповідно до законодавства Республіки Кіпр було укладено договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Національна Стивідорна Компанія», який був нотаріально посвідчений позивачем у справі приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 712. Відповідно умов Договору купівлі-продажу відповідач Grandbis Holdings Limited зобов'язався продати та передати, а відповідач Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» зобов'язався купити та прийняти у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Національна Стивідорна Компанія» у порядку, передбаченому договором купівлі-продажу. Як зазначав в судовому засіданні представник позивача в обґрунтування заявлених вимог, позивач [PERSON] за зверненням відповідачів вчинила нотаріальну дію - посвідчила договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі та внесла про нього запис до реєстру для реєстрації нотаріальних дій, виконавши свої зобов'язання з нотаріального посвідчення зазначеного договору. В день посвідчення укладеної відповідачами угоди, позивач виставила їм рахунки для оплати вчиненої нотаріальної дії, згідно яких ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» повинна була сплатити 487 500,00 грн., а Grandbis Holdings Limited повинна була сплатити 1 455 000,00 грн., відповідно до наявної між сторонами домовленості. Разом з тим, відповідачі не внесли плату за належне нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача - ПАТ «ДПЗКУ», товариство було утворено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2011 р. № 593 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 р. № 764» шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у акціонерне товариство публічного типу. Метою утворення ПАТ «ДПЗКУ» є задоволення потреб населення, підприємств, установ і організацій різних форм власності у продовольчому і фуражному зерні, продуктах його переробки, незерновій сировині, елітному і сортовому насінні, надання послуг зі зберігання, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції. Відповідно до наказу від 28.05.2014 р. № 108 «Про затвердження нової редакції Положення про ведення договірної роботи в ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» встановлено загальні вимоги, правила, уніфіковані процедури та єдиний порядок ведення договірної роботи для ПАТ «ДПЗКУ». Відповідно до пп. 1.6. п.1 Положення договір укладається у письмовій формі, підписується головою правління, заступниками голови правління відповідно до розподілу функціональних обов'язків або уповноваженою особою, яка діє на підставі довіреності Товариства та скріплюється відбитком круглої печатки Товариства або відповідної філії. Згідно пп. 7.1.,7.2. п. 7 Положення підписаний договір передається виконавцем до юридичної служби для здійснення його реєстрації. Реєструється тільки оригінальні примірники договорів з підписами та печатками усіх сторін. В абзаці 4 пп. 1.1. п. 1 Положення визначено, що закупівля будь-яких товарів виконання робіт, надання послуг) незалежно від суми закупівлі здійснюється з обов'язковим укладенням договору. Таким чином, ведення договірної роботи в ПАТ «ДПЗКУ» проводиться виключно згідно норм Положення. Згідно ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, між позивачем [PERSON] та відповідачами - ПАТ «ДПЗКУ», Grandbis Holdings Limited будь-які правочини, що регулюються нормами законодавства України та якими були б визначені обов'язки останніх щодо сплати нотаріальної послуги за посвідчення договору купівлі-продажу у певний строк та у визначеному розмірі не укладались. Крім того, відповідно до ст. 42 Закону «Про нотаріат» оформлення документів (вчинення нотаріальних дій) здійснюється приватним нотаріусом після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Також оплата вчинюваних нотаріальних дій регулюється статтею 31 Закону та п. З глави 16 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Норми зазначених законодавчих актів передбачають, що приватні нотаріуси за вчинення нотаріальної дії стягують плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою, але не менше розміру ставок державного мита, що справляється державними нотаріусами за аналогічні нотаріальні дії. Разом з тим, позивачем [PERSON] не було надано доказів підтвердження погодження вищевказаної суми між сторонами у спорі. Також є недоведеним та непідтвердженим належними та допустимими доказами визначення позивачем сторони відповідальності за договором купівлі-продажу, яка повинна проводити оплату вчинених нотаріальних дій. Так, відповідно п. 8.1. ст. 8 договору купівлі-продажу, кожна із сторін відповідальна за свої власні юридичні та інші витрати, понесені у зв'язку із переговорами, підготовкою та виконанням цього договору або будь-яких інших договорів, пов'язаних із та згаданих у цьому договорі. Отже, укладений відповідачами договір купівлі-продажу, не визначає конкретної сторони, яка повинна проводити оплату вчинених нотаріальних дій, а також не зобов'язує сторони проводити оплату порівну або певними відсотковими частинами. З огляду на зазначене, вимоги позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, їх обґрунтованість не доведена відповідними доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed