Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача Київської міської ради, мотивуючи його тим, що їй на праві приватної власності належить ? частина будинку № [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 16-ою Київською державною нотаріальною конторою 28 січня 1993 року за реєстраційним № 3к-267. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що ця частина будинку належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 1-ою Київською державною нотаріальною конторою 02 березня 1983 року за реєстраційний № ДН-3173. Згідно договору дарування позивачці перейшло у власність дві жилі кімнати, позначені у плані цифрами « 2-2» розміром 15,9 кв.м., « 2-4» розміром 9,1 кв.м., комора « 2-3» розміром 2,2 кв.м. і хлів під літерою «Б», споруди. Позивач зазначає, що під час оформлення спадкових прав попередньою власницею [PERSON], вона не змогла оформити на себе право власності на наступні самовільно побудовані будівлі: прибудова під літ. «а1» (1982 року побудови), сарай під літ. «Д» (1982 року побудови), гараж під літ. «К» (1962 року побудови). При цьому зазначає, що для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, що побудовано до 05 серпня 1992 року, документом, що свідчить про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна з датою його побудови. Крім того, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] до самовільного будівництва віднесено також наступні споруди: прибудова під «а2» (1997 року побудови), літня кухня під літ. «М» (2003 року побудови) погріб під літ. «[М]» (2003 року побудови), вбиральня під літ. «Н» (2003 року побудови). 12 грудня 2013 року подала до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. 24 грудня 2013 року Інспекцією було повернуто документи позивачу в зв'язку з виявленими недоліками. Зокрема, Інспекція зазначила, що розміри земельної ділянки, що зазначені в технічному паспорті БТІ, не узгоджуються з розмірами земельної ділянки, що зазначені в Державному акті на право власності на землю. Крім того, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві вказує на необхідність складання звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єктів, який містить висновок про відповідність або невідповідність об'єкта вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливості чи неможливості його безпечної експлуатації. Проте, відповідно до п. 3.1. Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. А отже, підстави для замовлення позивачем Звіту на об'єкти самовільно будівництва по [ADDRESS]: літ. «а1», літ. «Д», літ. «К» відсутні, - оскільки зазначені об'єкти побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до п. 3.2 Порядку звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації замовляється та додається до декларації на об'єкти нерухомості, крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100 квадратних метрів включно. Спірні об'єкти самовільного будівництва по [ADDRESS] під літ. «а2», літ. «М», літ. «[М]», літ. «Н» не перевищують вищезазначених меж. Уточнивши позовні вимоги позивач також зазначає, що на сьогодні процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Постановою КМУ №461 від 13.04.2011р. «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», якою затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Згідно Постанови КМУ № 461 від 13.04.2011 р., у разі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 р., особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Мінрегіоном. На сьогодні відсутній жодний нормативний акт, який би визначав особливості реєстрації декларації та її форму для вводу самочинного будівництва в експлуатацію, побудованого до 31 грудня 2009 року. Відповідач в особі Київської міської ради проти позову заперечує, надано письмові заперечення у яких посилається, що позивачем не надано доказів про порушення відповідачем прав позивача, а також відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний об'єкт, у зв'язку з тим, що позивачем не дотримано встановленого діючим законодавством порядку, а оскільки суд не може підмінити у своєму рішенні сукупність рішень усіх державних органів, до компетенції яких законодавчо віднесені вирішення даного питання, позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому посилається, що об'єкти нерухомого майна, на які позивач хоче визнати права власності, повинні бути прийняти в експлуатацію та пройти державну реєстрацію відповідно до діючого законодавства. Окрім того, у письмових запереченнях зазначене клопотання про можливість продовження розгляду справи без участі представника відповідача В ході судового розгляду третя особа - [PERSON] позов визнав. При цьому звернувся із позовом третьої особи із самостійними вимогами до Київської міської ради, третя особа - [PERSON] про визнання права власності з тих самих підстав, що і позивачка. В позові зазначає, що йому на праві приватної власності належить ? частина будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 1-ою Київською державною нотаріальною конторою 02 березня 1983 року за реєстраційний № ДН-3173. Під час оформлення спадщини до її складу увійшли жилий будинок площею 25 кв. м., сарай під літ. Б, сарай під літ. В. Під час оформлення спадкових прав позивачем, він не зміг оформити на себе право власності на наступні самовільно побудовані будівлі: сарай під літ. «І» (1957 року побудови), сарай під літ. «і» (1957 року побудови), вбиральня під літ. «Л» (1954 року побудови). Крім того, під час володіння своїм майном, позивачем було здійснено прибудова до жилого будинку, а саме, прибудова під «А1» (1997 року побудови). В подальшому представником позивача та третьою особою було подане клопотання про можливість продовження розгляду справи без їх участі за наявними доказами, якою позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про задоволення позовних вимог позивача та про задоволення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу та третій особі із самостійними вимогами на предмет спору належить по ? частині будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 16-ою Київською державною нотаріальною конторою 28 січня 1993 року за реєстраційним № 3к-267, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 1-ою Київською державною нотаріальною конторою 02 березня 1983 року за реєстраційний № ДН-3173, відповідно. Домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до архівної довідки, виданої Державним архівом Київської області від 25.03.09 за № 06-27/Ж-94 у документах архівного фонду «Чапаєвська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області» у погосподарських книгах основних виробничих показників колгоспників, робітників та службовців за1953-1955 рр. значиться колгоспне господарство [PERSON], за яким числиться всього присадибної землі 0,25 (одиниця виміру не зазначена). Згідно спадкової справи № 1063, заведеної Першою київською державною нотаріальною конторою, зазначено майно в рівних долях успадкували діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON], що є позивачем по справі. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкове майно складається з дерев'яного жилого будинку житловою площею 25 кв. м., сараїв під літ. «Б» та «В». Крім того, як вбачається з технічного паспорту на садибний житловий будинок № [ADDRESS] від 18.12.2009 року за життя спадкодавця були побудовані також наступні споруди: сарай під літ. «І» (1957 року побудови), сарай під літ. «і» (1957 року побудови), гараж під літ. «К» (1962 року побудови), вбиральня під літ. «Л» (1954 року побудови), які не увійшли до складу спадщини, оскільки зазначені як самовільно забудовані. Між третьою особою та його сестрою [PERSON] склався наступний порядок користування домоволодінням. До позивача перейшла у користування частина жилого будинку, позначена на плані цифрами « 1-2», « 1-3», « 1-4», а також самовільні забудови: сарай під літ. «І», сарай під літ. «і», вбиральня під літ. «Л». До іншої спадкоємиці у користування перейшла частина жилого будинку, позначена на плані цифрами « 2-2», « 2-3», « 2-4», сарай під літ. «Б» та самовільно побудований гараж під літ. «К». 02.03.1983 третя особа та його сестра [PERSON] оформили на себе свідоцтва про право на спадщину. 28.01.1993 року [PERSON] подарувала свою частину домоволодіння позивачці на підставі договору дарування, посвідченого Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою, та зареєстрованого в реєстрі за № 3к-267. Як вбачається з технічного паспорту на садибний житловий будинок № [ADDRESS] від 18.12.2009 року, до договору дарування не увійшли наступні самочинно побудовані споруди: прибудова під літ. «а1» (1982 року побудови) та сарай під літ. «Д» (1982 року побудови). Крім того, згідно технічного паспорту позивач та третя особа з самостійними вимогами також здійснили самовільне будівництва, а саме: позивачка - прибудову під літ. «а2» (1997 року побудови), літню кухню під літ. «М» (2003 року побудови), погріб під літ. «[М]» (2003 року побудови), вбиральню під літ. «Н» (2003 року побудови); третя особа - прибудову під літ. А1» (1997 року побудови). Позивач у відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року за № 95 (надалі - Порядок) 12 грудня 2013 року подала до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (надалі - Інспекція) декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. 24 грудня 2013 року Інспекцією було повернуто документи позивачу в зв'язку з виявленими недоліками. Зокрема, Інспекція зазначила, що розміри земельної ділянки, що зазначені в технічному паспорті БТІ, не узгоджуються з розмірами земельної ділянки, що зазначені в Державному акті на право власності на землю. Відповідно до п.4 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України з земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Згідно технічного паспорту будинковолодіння № [ADDRESS] розташовано на земельній ділянці площею 0,2270 га. З них по ? від 0,1000 га належать позивачу і третій особі із самостійними вимогами по справі на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 053707 та ЯЖ № 053708, виданих на підставі рішення Київської міської ради від 10 липня 2003 року № 659/819 (кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:90:063:0007), цільове призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ст. 1225 ЦК України та ст. 120 ЗК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені; якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, решта земельної ділянки під домоволодінням по [ADDRESS] знаходиться у користуванні за відсутності документа, що підтверджує право власності або право користування цією частиною земельної ділянки. Згідно чергового кадастрового плану від 17.09.2013 року спірні об'єкти нерухомого майна заходяться саме на приватизованій позивачами частині земельної ділянки, що входить до складу будинковолодіння [ADDRESS]. Відповідно до п.1 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» застосування нормативних актів про містобудування має здійснюватися із дотриманням вимог про дію актів цивільного законодавства у часі. Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127 (із змінами та доповненнями) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року; ( Абзац пункту 3.2 розділу 3 в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 ( z1538-12 ) від 09.08.2012). Відповідно до Наказу Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 року «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. В квітні 2014 року позивачі замовили в БТІ технічний паспорт на будинковолодіння № [ADDRESS], згідно якого частина спірних об'єктів нерухомого майна виключена з числа самовільного будівництва. Таким чином, правовий режим частини спірних об'єктів самочинного будівництва (сарай під літ. «І» (1957 року побудови), сарай під літ. «і» (1957 року побудови), гараж під літ. «К» (1962 року побудови), вбиральня під літ. «Л» (1954 року побудови), прибудова під літ. «а1» (1982 року побудови) та сарай під літ. «Д» (1982 року побудови) законодавчо змінився. Відсутність в технічному паспорті на об'єкти нерухомого майна, що побудовані до 05 серпня 1992 року відомостей щодо самовільного будівництва, свідчить про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірних об'єктів. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Проте, відповідно до Методичних рекомендацій стосовно документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 (Протокол №3), технічний паспорт, як доказ прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомого майна, що побудовані до 05 серпня 1992 року, не є підставою для державної реєстрації права власності цих об'єктів. Суд бере до уваги, що спірні об'єкти нерухомого майна, що побудовані до 05 серпня 1992 року, були побудовані попередніми власниками будинковолодіння [ADDRESS]. Частина з цих об'єктів набута у власність позивачем і третьою. Особою із самостійними вимогами в порядку спадкування, інша частина - в порядку дарування. Та за наявності відповідних доказів судами може визнавати за правонаступниками право власності на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які попередніми власниками не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, позивач і третя особа також просять визнати за ними право власності на самовільні побудови, а саме прибудову під літ. «а2» (1997 року побудови), літню кухню під літ. «М» (2003 року побудови), погріб під літ. «[М]» (2003 року побудови), вбиральню під літ. «Н» (2003 року побудови); прибудову під літ. А1» (1997 року побудови). Зазначені спірні об'єкти нерухомого майна експлуатується понад 10 років. Відповідно до п. 3.2 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року за № 95 звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації замовляється та додається до декларації на об'єкти нерухомості, крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100 квадратних метрів включно. Отже, на момент звернення позивачки до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві закон не вимагав від позивачки надання звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації, скільки спірні об'єкти нерухомого майна, що побудовані позивачами в 1997-2003 роках не перевищують зазначених норм. Суд зважає також на ту обставину, що по теперішній час з боку контролюючих органів до позивачів не було претензій щодо здійснення ними самочинного будівництва. Крім того, на підставі технічного паспорту встановлено технічну характеристику будинку. Будинок приєднаний до електромережі, опалення будинку водяне, в будинку наявний водопровід та каналізація За п. 9 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до п. 27 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» прийняття в експлуатацію самочинно побудованих господарсько-побутових будівель й споруд має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Проте, на теперішній час порядок введення в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 р № 461. За ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. За п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 р № 461 (далі - Порядок № 461), у разі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 р., особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Мінрегіоном. Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, був затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 р N 91 і діяв відповідно до п.4 наказу до 30.01.2013 р. За пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2013 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж приймають в експлуатацію, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Порядок прийняття в експлуатацію таких об'єктів і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Таким чином, на даний час такий особливий порядок відсутній, що унеможливлює прийняття збудованих позивачами у 1997-2003 роках без дозволу на виконання будівельних робіт будівель до експлуатації за правилами Порядку № 461. За п.10 Порядку № 461 у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Отже, позивач і третя особа із самостійними вимогами не позбавлені права ввести в експлуатацію самочинно збудовані спірні об'єкти нерухомого майна згідно з чинним законодавством після визнання на них права власності за рішенням суду. Більш того, відповідно до Методичних рекомендацій стосовно документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 (Протокол №3) для проведення державної реєстрації прав на самочинно побудовані об'єкти нерухомого майна зацікавлена особа має подати документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Також додатком № 1 до Порядку № 461 визначено, що невід'ємними відомостями, що повинні міститься у декларації про готовність об'єкта до експлуатації, є документи, що посвідчують право власності або користування земельною ділянкою. У зв'язку з тим, що у позивача і третьої особи із самостійними вимогами відсутні документи, що підтверджують зареєстроване право власності або користування земельною ділянкою площею 0,2270 га, в позасудовому порядку прийняття об'єктів до експлуатації та визнання права власності на самочинно побудоване майно в такій ситуації є неможливим. Суд погоджується з тим, що за таких обставин іншим шляхом, як в судовому порядку, визнати право власності на спірні об'єкти нерухомості неможливо. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина перша ст. 376 ЦК України передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Частина п'ята ст. 376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Частина третя ст. 376 ЦК України передбачає, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивачки та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору покласти такі витрати відповідно на них. На підставі ст. ст. 3, 6, 10, 88, 208, 209, 213, 218, 256 ЦПК України, ст. ст. 15, 331, 376, 392, 1218, 1225, 1296 ЦК України, ст. ст. 19, 120 ЗК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 р № 461, «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року за № 95, «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127, Методичних рекомендацій стосовно документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 (Протокол №3), Постановою № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», суд, -

Outcome: approved