Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною власністю подружжя та визнання права власності по 1/2 частини квартири за кожним. В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача [PERSON] зазначила, що її довіритель [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований 08 липня 2011 року, відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 14 жовтня 2005 року, актовий запис № 430. [INFO] року у сторін народилась донька [PERSON]. 09 листопада 2015 року рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу у справі № 212/8336/15 шлюб між подружжям розірвано. 29.01.2013р. сторонами була придбана двохкімнатна квартира №[ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири, за згодою сторін, був оформлений на ім'я [PERSON]. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26.07.2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26.07.2016 року залишено без змін. Таким чином, у зв'язку з тим, що спірне майно не є особистим, не виключене з цивільного обороту, придбане за спільні кошти в період шлюбу, то воно є спільним сумісним майном подружжям. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку відмовляється визнати за позивачем Ѕ частину квартири, позивачка вимушена з даним питанням звернутись до суду, щоб захистити свої майнові права. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити , посилаючись на підстави викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись, що спірна квартира, була придбана за кошти [PERSON], які він заробив на Півночі Російської Федерації. Вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, тому просив в задоволенні відмовити. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторонами в судовому засіданні не заперечувались встановлені факти про те, що: - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі; - від шлюбу подружжя мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]; - Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано; - у період шлюбу, 29.01.2013 року [PERSON], за договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], придбав двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] Право власності на квартиру за [PERSON] зареєстроване КП «БТІ» ДОР 29.01.2013 року (зазначені факти окремому доведенню не підлягають, оскільки встановлені ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.12.2016р. і дані про це містяться на сторінці 2 абзацу 6-го цього судового рішення). У відповідності до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За положеннями ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.07.2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на означене майно залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.07.2016 року залишено без змін. Тобто зазначеними документами встановлено, що спірна квартира не є об'єктом особистої приватної власності відповідача. З урахуванням цього та того факту, що вона придбана у шлюбі - дана квартира відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При поділі спірної квартири судом не встановлено будь-яких обставин виписаних у ч.2 та ч.3 ст.70 Сімейного кодексу, тому придбана сторонами в шлюбі квартира підлягає поділу в рівних частках. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зважаючи, на викладене вище - квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved