Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] [PERSON], третя особа реєстраційна служба Шишацького районного управління юстиції в Полтавській області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя Після зміни предмету позову та неодноразових уточнень позовних вимог просила суд: - розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] та стягнути з останнього на свою корить аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] у твердій сумі 1000 грн. на місяць; - визнати обєктами спільної сумісної власності подружжя та виходячи з цього в порядку їх поділу визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, а також земельну ділянку для їх обслуговування, що знаходяться за адресою: Полтавська область Шишацький район, с. Шишаки, вул. Купріяна Тутки, 27а, скасувавши свідоцтва про право власності на данні обєкти нерухомості видані на імя [PERSON]. - визнати обєктами спільної сумісної власності подружжя - автобус SCANIA K-113, 1994 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова рами) YS4KC4X2B01820521, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 390868 грн.; автобус VOLKSWAGEN LT 35, 1998 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ2DZXH007989, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 175168 грн.; автомобіль УАЗ 3151, 1992 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) 315100N0362784 6523 державний номерний знак [NUMBER] вартістю 4771 грн. та в порядку поділу визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаних транспортних засобів. - стягнути з [PERSON] на корить позивача 44730 грн. в якості відшкодування половини вартості автомобіля ВАЗ 21103, 2000 року випуску, реєстраційний номер ВН 8713СО, який перебуває у володінні першого та був придбаний в шлюбі за спільні кошти. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 10 квітня 1990 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Подружнє життя сторін не склалось через різницю у поглядах на життя, постійні конфлікти та сварки, що унеможливлює подальше спільне проживання. Вищевказані обставини також стали підставою для поділу транспортних засобів, які позивач вважає спільним майном подружжя, а також для стягнення з відповідача 1/2 вартості автомобіля ВАЗ 21103, який відповідач придбав за спільні кошти, але на себе належним чином не оформив. Обґрунтовуючи своє право на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування, позивач [PERSON] зазначила, що в 2002 році спільно з чоловіком вирішити розділити земельну ділянку по вул. К. Тутки, 27, яка належала батькові чоловіка [PERSON] Так, рішенням виконкому Шишацької селищної ради від 01 жовтня 2002 року № 82 [PERSON] надано дозвіл на відкриття та відокремлення окремого погосподарського номеру домоволодіння, дозвіл на узаконення житлового приміщення висотою 2,30м. та дозвіл на забудову гаражів та сараїв. Цим же рішенням домоволодінню [PERSON] присвоєно адресу: смт. Шишаки, вул. Купріяна Тутки, 27а. Будівництво житлового будинку з господарськими будівлями здійснювала позивач з чоловіком за спільні кошти та завершили будівництво будинку в 2007 році. Відклавши на потім офіційне оформлення права власності на будинок та земельну ділянку, в 2015 році вже після погіршення відносин з чоловіком позивач довідалась, що вказані обєкти зареєстровані на батька чоловіка [PERSON]. Вказані дії, на її думку, [PERSON] вчинив свідомо з метою уникнення поділу житлового будинку між подружжям. 15 вересня 2015 року [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON], уточнений ним в заяві від 20 жовтня 2015 року про поділ між подружжям в рівних частинах спільного майна подружжя у вигляді нежитлового приміщення та земельної ділянки для його обслуговування, що розташовані за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Шишаки. вул. Корніліча, 3 Ухвалою суду від 15 серпня 2015 року зустрічний позов прийнято до розгляду та обєднано в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом ) [PERSON] та її представники первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечували. [PERSON] пояснила, що з 1990 року по теперішній час перебуває в шлюбі з [PERSON] В 90-х роках вони організували спільний бізнес, повязаний з туристичними перевезеннями. Спільними зусиллями, розвиваючи власний бізнес, після неодноразової зміни автопарку подружжя придбало автотранспортні засоби, а також нежитлове приміщення з земельною ділянкою по вул. Корніліча, 3 у смт. Шишаках, питання про поділ яких вирішується в судовому засіданні. Крім того за допомогою спільних зусиль та на спільно зароблені в шлюбі кошти подружжя, яке не мало де проживати, здійснило прибудову кімнати та ванної до приміщення літньої кухні, що розташовувалась на подвірї батька відповідача [PERSON] Після цього на вказаному подвірї були збудовані 2 гаражі, інші господарські приміщення, а в проміжок часу з 2003 по 2014 роки побудовано та введено в експлуатацію житловий будинок, який разом з вищевказаними приміщеннями отримав окремий порядковий номер, а саме: смт. Шишаки, вул. Купріяна Тутки, 27а. На протязі останніх 8 років відносини між подружжям погіршились на ґрунті постійних сварок та застосування насильства з боку чоловіка, наявності у останнього іншої сімї. Через це поступово подружжя стало проживати в різних приміщеннях: [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO] - в приміщенні літньої кухні, [PERSON] в новозбудованому будинку. Маючи намір залишити дружину, в разі розірвання шлюбу, без нерухомого майна [PERSON] зареєстрував збудований подружжям будинок з господарськими приміщеннями на свого батька [PERSON] Збереження шлюбу [PERSON] вважає неможливим, неповнолітній син проживає разом з нею, проти чого [PERSON] заперечень не виказує, останні три місяці матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Виходячи з матеріальних потреб сина та враховуючи те, що [PERSON] є підприємцем та має суттєвий, але нестабільний дохід вважає прийнятною суму аліментів на утримання сина в розмірі 1000 грн. на місяць. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник позов визнали частково, а саме не заперечували щодо розірвання шлюбу та поділу трьох транспортних засобів зареєстрованих на імя [PERSON] Позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини визнали частково в межах 643 грн. на місяць, що становить 50% від мінімального прожиткового мінімуму для дитини певного віку. Заперечували проти задоволення позову в частині поділу автомобіля ВАС 21103, який був придбаний [PERSON] не на спільні кошти подружжя, а на гроші, що він отримав в борг від гр. [PERSON] Крім того заперечували щодо визнання спільної власністю подружжя та поділу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки для їх обслуговування, що розташовані по вул. Купріяна Тутки, 27а у смт. Шишаках наголошуючи на належності вказаних обєктів нерухомості виключно [PERSON] та тому, що [PERSON] та [PERSON] участі у будівництві вказаних обєктів не приймали. Зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. [PERSON] підтвердив факт перебування у шлюбі з 1990 року з [PERSON] та погіршення сімейних стосунків з початку 2000-х років. Підтвердив факт окремого проживання подружжя в останній час, наявність у кожного з подружжя окремих сімейних бюджетів на протязі принаймні останніх 8 років. Збереження сімї вважає неможливим, але наявність у нього другої сімї не підтвердив, заперечував проти тверджень позивача щодо відсутності з його боку матеріальної допомоги на утримання сина. Підтвердив, що починаючи з кінця 1990 років на території домоволодіння його батька було спочатку здійснено прибудову у вигляді кімнати та ванної до літньої кухні, потім збудовано два гаражі та інші господарські приміщення, а в період часу з 2003 по 2014 роки збудовано та введено в експлуатацію окремий житловий будинок, який в подальшому разом з вищевказаними приміщеннями був зареєстрований на його батька та отримав порядковий номер - 27а по вул. Купріяна Тутки у смт. Шишаках. Заперечив свою та [PERSON] участі у фінансуванні будівництва вказаних приміщень оскільки всі гроші отриманні подружжям від розвитку бізнесу були вкладені в оновлення та ремонт автопарку. Будівництво ж будинку та інших приміщень фінансували його батько та старший брат [PERSON], який претендує на частину будинку після смерті батька. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання жодного разу не зявився, письмово заперечував щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та подальший поділ нерухомого майна у вигляді належного йому житлового будинку та земельної ділянки для його будівництва і обслуговування, що розташовані по вул. Купріяна Тутки, 27а в смт. Шишаки з огляду на безпідставність позовних вимог. У своїх запереченнях просив справу розглянути у його відсутність (т.1 а.с. 89-90). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] участь у судових засіданням прийняла лише одного разу 20 жовтня 2015 року та підтримала правову позицію свого довірителя, в подальшому, будучі попередженою належним чином про час та місце проведення судових засідань, до суду більше не зявлялась, про причини неявки суд не повідомляла. Представник третьої особи реєстраційної служби Шишацького РУЮ [PERSON] в судове засідання жодного разу не зявилась, надіслала до суду декілька заяв про розгляд справи у її відсутність (т.1 а.с.58, т.2 а.с. 66). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши наявні письмові докази, суд прийшов до висновку, що первісні вимоги підлягають частковому, а зустрічні вимоги повному задоволенню, виходячи з наступного. Так, 10 квітня 1990 року Шишацьким районним відділом ЗАГС Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-КЕ № 251889 (т.1 а.с.72). Обидві сторони підтверджують, що шлюбні відносини між ними на даний час мають формальний характер, оскільки на протязі останніх декількох років вони проживають окремо один від одного в різних приміщеннях домоволодіння по вул. К. Тутки, 27а в смт. Шишаках, мають окремий бюджет та ведуть окреме домогосподарство. Кожна зі сторін бажає розірвання шлюбу вказуючи на відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії ІІІ-КЕ № 323476, виданим 06.10.1990 року Шишацьким відділом ЗАГС Полтавської області та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-КЕ № 106312, виданим 04.06.2003 року відділом РАГС Шишацького РУЮ Полтавської області (т.1 а.с.13, 14). Останній проживає разом з матірю та здебільшого перебуває на її утриманні, що встановлено з пояснень [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та не заперечується іншою стороною. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). Враховуючи те, що неповнолітня дитина, яка проживає з матірю потребує належного утримання від обох батьків, а між останніми не досягнуто домовленості про характер та обсяг такого утримання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів. В ході розгляду справи встановлено, що інших утриманців [PERSON] не має, стан його здоровя та здоровя сина задовільні. Заперечення [PERSON] в частині того, що з огляду на рівність обовязку батьків утримувати дитину він згоден сплачувати аліменти лише у розмірі 643 грн. на місяць, що становить 1/2 частину прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років (1286 грн. на місяць) суд до уваги не приймає, оскільки прожитковий мінімум це вартісна величина, що застосовується в якості оцінювальної категорії при визначенні певних соціальних стандартів та він може забезпечити лише мінімально необхідні потреби особистості (ст.ст.1, 3 Закону України «Про прожитковий мінімум»). В той же час, в силу норм ч.ч. 2-3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Враховуючи те, що [PERSON] займається підприємницькою діяльність, має у власності декілька транспортних засобів, які використовуються ним у здійсненні такої діяльності, має значний дохід, що зокрема підтверджується відомостями з Миргородської ОДПІ ГУ ДФС України в Полтавській області (т.2 а.с. 67), але характер такого доходу в силу особливостей підприємницької діяльності [PERSON] є не систематичним та не сталим, суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на місяць. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів у повному обсязі. Вирішуючи питання про визнання певного майна спільною сумісною власністю подружжя та його подальший поділ суд виходив з наступного. За час перебування у шлюбі сторони створили та розвинули спільний бізнес у сфері надання пасажирських перевезень та надання туристичних послуг. Так згідно листа Шишацького відділення Миргодської ОДПІ від 24.11.2015 № 275 [PERSON], перебуває на обліку в якості фізичної особи підприємця з 15 липня 1998 року (т.2 а.с. 87). [PERSON] зареєстрована в якості ФОП 17 серпня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом серії В00 № 525158 (код ЄДРПОУ [NUMBER]). Відповідно до ліцензії Міністерства культури і туризму України серії АВ № 392058 від 18.01.2008 року здійснює турагентську діяльність (а.с.18-19). Згідно даних Миргородської ОДПІ сторони протягом здійснення підприємницької діяльності мали значний розмір доходу, так дохід [PERSON] за період з 2000 по 2013 роки (включно) склав 1535202 грн. Відповідно дохід [PERSON] за період з 2008 по 2013 роки склав 169937 грн. (т.2. а.с.67). З метою розширення бізнесу та отримання більших прибутків сторони за час шлюбу за спільні кошти придбали рухоме та нерухоме майно, належність якого до спільного майна подружжя, а також придбання його за спільні кошти подружжя сторонами не оспорюєтся. Це зокрема: - автобус пасажирський SCANIA K-113, 1994 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова рами) YS4KC4X2B01820521, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу САЕ № 480796 від 24.03.2011 на імя [PERSON] (т.1 а.с.15); - автобус VOLKSWAGEN LT 35, 1998 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ2DZXH007989, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу САК 907554 від 15.06.2012 на імя [PERSON] (т.1 а.с.16); - автомобіль УАЗ 3151, 1992 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) 315100N0362784 6523державний номерний знак [NUMBER] - автобус SCANIA K-113, 1994 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова рами) YS4KC4X2B01820521, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу від 08 вересня 2005 року на імя [PERSON] (т.1. а.с.17); - нежитлове приміщення загальною площею 39,8 кв.м., 1960 року побудови та земельна ділянка для роздрібної торгівлі і комерційних послуг площею 0,0278га, кадастровий номер 532575510:03:001:0773, що розташовані по вул. Корніліча, 3 у смт. Шишаки Шишацького району Полтавської області та за договором купівлі-продажу від 12.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номер 446 і Держаним актом на право приватної власності на землю ЯА № 902847 від 30.11.2005 року, виданим Шишацькою селищною радою належить [PERSON] (т.1. а.с. 228-235). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 ЦК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України). Згідно розяснень, наведених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно п. 25 вказаної Постанови вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У своїй Постанові від 11 березня 2015 року по справі 6-21цс15 у подібних правовідносинах Верховний Суд України вислови наступну правову позицію «системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України)». Враховуючи вищевикладене, з огляду на час та джерела придбання спірного майна, суд приходить до висновку, що вищевказані спірні транспортні засоби, нежитлове приміщення та земельна ділянка на якій воно розміщено є обєктами спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між ними в судовому порядку, оскільки домовленість про поділ вказаного майна між сторонами досягнута не була. Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, передбачених ст. 70 СК України частка кожної зі сторін у спільному майні є рівною. З урахуванням приписів ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду та розяснень Пленуму Верховного суду України з цього приводу, з огляду на те, що сума грошової компенсації не була внесена жодною зі сторін на депозитний рахунок суду, а транспортні засоби та нерухоме майно, які є неподільними речами не можуть бути реально порівну поділені між сторонами, суд вважає необхідним визначити ідеальні частки сторін у спірному майні без його реального поділу і залишити їх у спільній частковій власності. В той же час суд вважає, що первісні позовні вимоги в частині визнання житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Шишаки, вул. Купріяна Тутки, 27а обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділу вказаного обєкту нерухомості та скасування державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на вказаний житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 641344, виданого 05 листопада 2001 року за № 890 на підставі рішення Шишацької селищної ради від 11 січня 1994 року № 4 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,60га, що розташована у с. Шишаки та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.92). Рішенням позачергової 40 сесії 5 скликання Шишацької селищної ради від 29 вересня 2009 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо поділу вищевказаної земельної ділянки, що розташована за адресою: [PERSON], 27 у с. Шишаки на земельні ділянки площею: 0,07 га та 0,08 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,14га та 0,31га для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.38). 11 червня 2014 року інспекцією ДБК у Полтавській області зареєстровано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації щодо будівництва індивідуального приватного житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Шишаки по вул. Купріяна Тутки, 27 (категорія складності ІІ, код обєкта 11103). Згідно наведених у декларації даних замовником робіт та забудовником є фізична особа [PERSON]. Проектна документація на будинок складається з будівельного паспорту № 28 від 25.11.2002 та наказу б/н від 25.11.2002 року. Дата початку будівництва листопад 2002 року, дата закінчення будівництва грудень 2007 року, дата введення в експлуатацію - червень 2014 року. Загальна площа будинку становить 75,4 кв.м., житлова 41,3 кв.м. (т.1 а.с. 30-32). 06 травня 2014 року реєстраційною службою Шишацького РУЮ Полтавської області здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,07га, кадастровий номер 5325755100:30:002:0645, що розташована по вул. Купріяна Тутки, 27а у смт. Шишаки (т.1 а.с.173). Того ж дня зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,08 га, кадастровий номер 5325755100:30:002:0646, що розташована по вул. Купріяна Тутки, 27 у смт. Шишаки (т.1 а.с.172.). 05 листопада 2014 року на замовлення [PERSON] приватним підприємством «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» виготовлено технічні паспорти на житлові будинки, що розташовані по вул. Купріяна Тутки 27а (інв. № 4113) та Купріяна [PERSON] 27 (інв. № 4112) в смт. Шишаках Полтавської області (т.1 а.с.174-179). Того ж дня погашено попередній технічний паспорт від 15 липня 2012 року (інв. № 3071) на домоволодіння по вул. Купріяна Тутки, 27 в смт. Шишаки, яке згідно даних технічного паспорту складалось із двох житлових будинків та господарських приміщень для обслуговування кожного з них, про що свідчить відповідний штамп на титульній сторінці технічного паспорту (т.1. а.с.24). 02 лютого 2015 року реєстраційною службою Шишацького РУЮ Полтавської області зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 75,4 кв. м., житловою площею 41,3 кв.м., що розташований по вул. Купріяна Тутки, 27а в смт. Шишаки Полтавської області, про що видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 33037324 від. 02.02.2015. В якості складових частин вказаного обєкту нерухомості зазначено душову (літ. Б) , вбиральню (літ. В), сарай з погребом (літ. Г), літню кухню з погребом (літ. Д), гараж (літ. Е), огорожу (т.1 а.с.168). 03 лютого 2015 року реєстраційною службою Шишацького РУЮ Полтавської області зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 43,6 кв. м., житловою площею 30 кв.м., що розташований по вул. Купріяна Тутки, 27 в смт. Шишаки Полтавської області, про що видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 33037324 від 02.02.2015. В якості складових частин вказаного обєкту нерухомості зазначено сарай (літ. Б), гараж (літ. В), огорожу (т.1 а.с.169). Ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Ст. 381 ЦК садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ст. 375 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє суду дійти висновку про те, що виникнення у певної особи права власності на новостворене майно у вигляді житлового будинку та інших господарських будівель в першу чергу повязано з наявність у нього права власності на земельну ділянку, що підлягає забудові, а вже в другу чергу з дотриманням певних правил та порядку будівництва (архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм). Відповідно до норм ст. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» виникнення права власності на новостворене нерухоме майно у часі можливе лише після завершення будівництва, прийняття будинку в експлуатацію та здійснення державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON], являючись власником приватного будинку та земельної ділянки площею 0,60 га, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, а також ведення особистого підсобного господарства, реалізував своє право на зведення на цій ділянці інших будівель та споруд зокрема спорудження гаражів, будівництва іншого житлового будинку, перебудови літньої кухні. При цьому з досліджених судом письмових доказів вбачається, що ініціативні дії з цього приводу були здійснені саме [PERSON] Так, 05 листопада 2001 року [PERSON] отримав державний акт на землю, яка була виділена йому, ще 11 січня 1994 року (т.1 а.с.92). З рішення виконкому Шишацької селищної ради Полтавської області від 01 жовтня 2002 року № 82 встановлено, що за заявою [PERSON] було надано дозвіл на видачу дубліката свідоцтва про право власності на домоволодіння по вул. Купріяна Тутки, 27 на імя померлого батька [PERSON] (т.2 а.с.24). Вказане свідоцтво на імя померлого [PERSON] було видано виконкомом Шишацької селищної ради 16 жовтня 2003 року, що встановлено судом із змісту Свідоцтва про спадщину за законом, виданого 04.11.2003 року [PERSON] як спадкоємцю померлого 22 травня 1983 року [PERSON], на 1/6 житлового будинку по вул. Купріяна Тутки, 27, площею 30 кв.м. до складу якого входить літня кухня, погріб та огорожа (т.1 а.с.91). Зі змісту Декларації про готовність обєкта до експлуатації від 11 червня 2014 року, зареєстрованої інспекцією ДБК у Полтавській області встановлено, що [PERSON], як забудовником була виготовлена проектна документація на новостворений житловий будинок у вигляді будівельного паспорту № 28 від 25.11.2002 та наказу б/н від 25.11.2002 року, а факт прийняття будинку в експлуатацію повноважною державною установою підтверджує те, що він збудований з дотримання існуючих будівельних, санітарних протипожежних норм (т.1 а.с. 30-32). Будь-які письмові підтвердження того, що [PERSON] дозволяв сторонам будівництво на своїй земельній ділянці житлового будинку, який в подальшому повинен був перейти у власність останніх відсутні. Більш того вказаний факт [PERSON], як власник земельної ділянки письмово заперечив (т.1 а.с.89) зазначивши, що будинок по вул. Купріяна Тутки, 27а він будував для свого сина [PERSON], а в здійсненні будівництва йому допомагали обидва сина [PERSON] та [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються поясненнями відповідача [PERSON] та свідка [PERSON], який є сином [PERSON] та рідним братом [PERSON] Крім того той факт, що будівництво будинку організовувалось та велось [PERSON] підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен з яких виконував у вказаному будинку певний вид будівельних чи монтажних робіт. При цьому вони підтвердили також і той факт, що у будівництві будинку по вул. Купріяна Тутки, 27а у смт. Шишаках фінансову та особисту участь приймали також [PERSON] та [PERSON] Те, що [PERSON] та [PERSON] приймали фінансову та трудову участь у будівництві окремих господарських приміщень та житлового будинку по Купріяна [PERSON], 27 та Купріяна [PERSON], 27а підтверджується показаннями свідків: [PERSON], який є батьком [PERSON]; [PERSON], яка є донькою [PERSON] та відповідно сестрою [PERSON]; [PERSON], яка є колишньою дружиною [PERSON] та відповідно колишньої невісткою [PERSON]; [PERSON] та [PERSON]. Проте показаннями свідків не спростовується факт належності [PERSON] на праві власності домоволодіння (будинку та земельної ділянки) по вул. Купріяна Тутки, 27, з якого в подальшому було виділено інше домоволодіння, а також той факт, що жодних правових підстав для забудови вказаної земельної ділянки без належно оформленого дозволу її власника сторони не мали. Суд не вважає належними доказами надані стороною позивача три витяги з рішення виконкому Шишацької селищної ради від 01 жовтня 2002 року № 82 «Про надання дозволу на забудову гаражів та сараїв», «Про дозвіл на узаконення житлового приміщення висотою 2,30 м.» «Про дозвіл на відкриття та відокремлення окремого погосподарського номеру домоволодіння», які нібито були винесені в результаті розгляду заяв [PERSON] (т.1 а.с.33-35), оскільки оригінали вказаних рішень, як в Шишацькій селищній раді, так і в архівному відділі Шишацької РДА відсутні. Інші копії вказаних рішень, завірені відбитком гербової печатки селищної ради, що замість їх оригіналів долучені працівниками Шишацької селищної ради до архівної справи «Протоколи засідань виконкому, том. № 2» та знаходяться на архівному зберіганні, як документи, що відносяться до Національного архівного фонду, не відповідають наданим позивачем документам (т.2 а.с.70-72). Так, архівні копії всіх 3-х рішень, на відміну від наданих позивачем копій, не містять точної адреси будинку, а лише посилання на вул. Купріяна [PERSON]. В то же час в наданих позивачем копіях зазначена точна адреса - Купріяна [PERSON] 27а (т.1 а.с.33-35), а отже вказані копії не є тотожними. Крім того в архівних копіях рішень виконкому «Про дозвіл на узаконення житлового приміщення висотою 2,30 м» «Про дозвіл на відкриття та відокремлення окремого погосподарського номеру домоволодіння» по-батькові заявника викладено як «Васильович», замість вірного «Віталійович», що також свідчить про нетотожність вищевказаних копій. Згідно листа Шишацької селищної ради Полтавської області від 18 листопада 2015 року № 453 заяви [PERSON] на підставі яких були прийняті вищевказані рішення виконкому, а також журнали в яких відповідні заяви були зареєстровані знищені по закінченню терміну зберігання. Акти знищення вказаних матеріалів відсутні, оскільки їх складання у цей період не вимагалось. (а.с.64). Вищевказане твердження органу місцевого самоврядування суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про національний архівний фонд та національні архівні установи» щодо заборони знищення документів без попереднього проведення експертизи їх цінності, Постанов Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року № 1739 «[PERSON] питання формування і функціонування Національного архівного фонду» та від 08 серпня 2007 року № 1004 «Про проведення експертизи цінності документів» щодо складання актів про вилучення для знищення документів Враховуючи вищевикладене, а також категоричне заперечення [PERSON] факту свого звернення до виконкому Шишацької селищної ради Полтавської області із будь-якими заявами стосовно будівництва житлового будинку по вул. Купріяна Тутки, 27а та поділу земельної ділянки, суд приходить до висновку, що такий факт жодними належними доказами по справі не підтверджується. Враховуючи те, що [PERSON] як власник земельної ділянки жодних документів дозвільного характеру щодо її забудови [PERSON] та [PERSON] не надавав, між вказаними особами не укладались будь-які цивільно-правові угоди щодо даної земельної ділянки та спорудження на ній житлового будинку, суд приходить до висновку, що участь [PERSON] та [PERSON] у будівництві спірного житлового будинку не створює для них права приватної власності на вказаний житловий будинок, а отже даний будинок і земельні ділянка для його будівництва та обслуговування не можуть бути віднесені до обєктів спільної сумісної власності подружжя та відповідно поділу між сторонами не підлягають. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Сам факт звернення позивача [PERSON]Д, з позовними вимогами про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку по вул. Купріяна Тутки, 27а у смт. Шишаки, визнання вказаного майна обєктами спільної власності інших осіб (подружжя [PERSON] Та [PERSON]Д.) та подальший поділ його між ними є намаганням порушити конституційно право власності [PERSON] на вказані обєкти, які перебувають у його власності на законних підставах, оскільки протилежне судом встановлено не було. В даному випадку сторони [PERSON] та [PERSON] можуть лише претендувати на відшкодування власником будинку [PERSON] їх витрат на будівництво, але враховуючи те, що такі позовні вимоги сторонами у справі не заявлялись, вони відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України не можуть бути задоволені судом в ході розгляду даної цивільної справ. Не підлягають задоволенню й первісні позовні вимоги про стягнення, в порядку поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 44730 грн. (2100 доларів США по курсу НБУ на 01.10.2015) в якості відшкодування половини вартості автомобіля [NUMBER], виходячи з наступного. Відповідачем [PERSON] не заперечується, що в червні 2012 року він в Одеській області за дорученням придбав автомобіль [NUMBER], за який сплатив 4200 доларів США, але право власності на вказаний автомобіль на себе до теперішнього часу не переоформив. Окрім пояснень сторін з цього приводу вказана обставина підтверджується письмовою розпискою гр. [PERSON] про отримання ним в присутності свідків [PERSON]. та [PERSON] 4200 доларів США за даний автомобіль та фактом видачі 10 червня 2012 гр. [PERSON] письмової довіреності, якою [PERSON] уповноважено на вчинення дій по експлуатації, обслуговуванню та по розпорядженню вищевказаним автомобілем (т.1 а.с.160-161). Не заперечуючи факт купівлі вказаного автомобіля саме за 4200 доларів США, відповідач [PERSON] зазначив, що він був придбаний не на спільні кошти подружжя, а на кошти, що були отримані ним в борг у гр. [PERSON] саме з метою придбання автомобіля. Вищевказаний факт підтверджується письмовою розпискою від 02 червня 2012 року про отримання [PERSON] від гр. [PERSON] позики на купівлю автомобіля в сумі 4200 доларів США, оригінал якої знаходиться у [PERSON] та був представлений суду (т.1 а.с.227), а також особистими показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. Обєктивні підстави для піддавання даних доказів сумніву у суду відсутні. Враховуючи те, що обєктом поділу можуть бути лише речі, що перебувають у спільній сумісній власності подружжя, а вказані грошові кошти у сумі 4200 доларів США, що були сплачені [PERSON] в червні 2012 року за придбання ним автомобіля ВАЗ 21103, до таких не належать, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за первісним та зустрічним позовами. Враховуючи те, що первісні майнові позовні вимоги, які були оплачені судовим збором на суму 3654,00 грн. (т.1. а.с. 3) задоволені судом на 83 відсотки (570807 грн. (сукупна вартість майна визнаного спільною сумісною власністю подружжя) *100 / 687293 грн. (ціна позовних вимог), то в цій частині з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 83 відсотки від суми судового збору, що становить 3032,82 грн.(3654,00*83/100). Крім того з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобілі на суму 121,80 (т.1 а.с.1) та судовий збір за розірвання шлюбу у сумі 243,60 грн. (т.1 а.с.54). Зважаючи на відсутність інших документально підтверджених судових витрати позивача за первісним позовом [PERSON]Д, з іншої сторони на її корить необхідно стягнути 3398,22 грн.(3032,82+121,80+243,60). Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач [PERSON] при подачі до суду позову в частині стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, він в сумі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави. Враховуючи те, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю, з останньої на користь першого необхідно стягнути 1293,20 грн. Вказана сума включає в себе 693,20 грн. (т.1 а.с. 80, т.2 а.с. 87) судового збору та 600,00 грн. витрачених на оплату послуг оцінювача нерухомого майна, що відповідно до приписів ст. 87 ЦПК України є витратами за вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи (т.2 а.с. 88). З моменту набрання рішенням законної сили заходи забезпечення позову по справі необхідно скасувати, оскільки з цього моменту у їх застосуванні відпадає необхідність. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial