Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що у період з 01.09.2001 року по 12.04.2012 рік позивач та відповідач перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.04.2012 року було розірвано. Вказує, що від даного шлюбу у сторін народилась донька: [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак після досягнення донькою повноліття, відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. З 01.09.2018 року [PERSON] є студенткою денної форми навчання шкільного відділення Педагогічного фахового коледжу Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича та навчається за кошти фізичних та юридичних осіб (за контрактом). Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. На основі викладеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років, допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць а також стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач оплатив половину вартості навчання доньки за минулий рік, однак на даний час відмовляється сплачувати витрати на навчання доньки, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач працює на Калинівському ринку, вона одружена та у неї є ще одна дитина, яка навчається в другому класі. Відповідач займається міжнародними перевезеннями, а тому довідка про його доходи є явно заниженою. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві. Вказав, що на даний час у відповідача інша сім`я, в даному шлюбі в нього двоє дітей. Враховуючи його матеріальний стан, постійні витрати ним на утримання його малолітніх дітей та його сім`ї, витрати з їх доходів на житлові-комунальні платежі, він немає можливості щодо сплати аліментів на користь позивача на навчання повнолітньої доньки. Просив відмовити в повному обсязі. Вразі задоволення судом позову, просить зменшити витрати на правову допомогу, як завищені та неспівмірні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.04.2012 року було розірвано (а.с.11). Від спільного шлюбу у сторін народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Як вбачається з довідки ПП «Регіон-Центр» №2918 від 06.09.2021 року (а.с.16), [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачкою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої [PERSON] , вона є студенткою четвертого курсу денної форми навчання шкільного відділення Педагогічного фахового коледжу Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича навчається за кошти фізичних та юридичних осіб. Термін навчання 01.09.2018 р.-30.06.2022 р. (а.с. 15). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього, сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно довідки про доходи від 01.11.2021 року, відповідач [PERSON] отримує заробітну плату у розмірі 6200 грн. щомісячно, загальна сума якої за період з липня 2021 року по листопад 2021 року становить 31000 грн. (а.с.69). А також, судом встановлено, що відповідач на даний час перебуває в іншому шлюбі та на його утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.61-63). При цьому, малолітній син є вихованцем дошкільного навчального закладу №38 в м. Чернівці, а неповнолітня донька навчається 2а класі ПЗ «Гімназія-Глорія». Згідно з ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. За наведених обставин, суд вважає, що відповідач за законом зобов`язаний утримувати свою повнолітню доньку, оскільки остання продовжує навчання на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості працювати та потребує матеріальної допомоги. При цьому суд, враховуючи матеріальний стан позивачки та відповідача, наявності на утриманні у відповідача двох малолітніх дітей, вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, необхідно стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, однак в меншому розмірі, ніж це просить позивач. За наведених обставин, на думку суду, розмір аліментів має складати 1100 грн. в місяць, щомісячно, до досягнення донькою 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи з дати пред`явлення позову, а саме з 15.09.2021 року. Таким чином, враховуючи викладені обставини, принцип розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з 15.09.2021 року і до досягнення донькою 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання, задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються, зокрема, із витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачкою була заявлена вимога щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат, а також наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 5000 грн.(а.с.7) Згідно із ч.8\~ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009\~щодо офіційного тлумачення\~статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу,\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, під час розгляду цивільної справи №753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.\~ Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за\~статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим:\~рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,\~«Гімайдуліна і інші проти України»\~(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року,\~«East/West Alliance Limited» проти України»\~(пункт 268) від 23 січня 2014 року,\~«Баришевський проти України»\~(пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні\~«Лавентс проти Латвії»\~(пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Так, як вбачається із матеріалів справи, представництво інтересів позивача у суді першої інстанції на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру представляла адвокат Спіжавка А.Ю. (а.с.22). Остання надавала клієнту консультацію, готувала позов до суду, приймаючи участь в судовому засіданні. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 20.12.2021 року адвокат Спіжавка А.Ю. надала позивачці наступні послуги: вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань стосовно спірних правовідносин; підготовка, складання позовної заяви, викладення обставин справи з посиланням на норми закону, які регулюють дані правовідносини, аналіз судової практики, судові засідання загальною вартістю 5000 грн. Враховуючи вищевикладені обставини а також невелику складність даної справи, враховуючи встановлену з цього приводу позицію представника відповідача, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування витрат у розмірі, який вказаний у акті виконаних робіт. З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, а також надавши оцінку співмірності витрат виконаним роботам та наданим послугам, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки понесені судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 3000 грн. Крім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial