Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.08.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, який згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.04.2012 року у цивільній справі №206/1929/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Сторони припинили проживати спільно, коли їхньому сину виповнилось один рік. Останній раз відповідач бачився та спілкувався з сином у листопаді 2009 року, тобто коли сину було два роки. З того часу відповідач жодного разу не цікавився як росте, розвивається, чим цікавиться син. Дитина сторін не пам'ятає свого біологічного батька та не знає про його існування, в той час як відповідач повною мірою самоусунувся від будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини. 22.01.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого [INFO] у них народився син [PERSON]. Таким чином, на даний час дитина сторін проживає у повноцінній родині, має люблячих батьків та братика. Своїм батьком неповнолітній [PERSON] вважає другого чоловіка позивача [PERSON], який повністю взяв на себе всі обов'язки по його вихованню, догляду, піклуванню та матеріальному утриманню. А тому, на думку позивача, вищезазначені обставини повною мірою підтверджують той факт, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітнього сина сторін, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до останнього, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.2-4), не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с.76), своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справа дітей Вінницької міської ради за довіреністю Марценюк Л.Є. до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог та підтримує висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 24.01.2019 року №01-00-011-3928 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], так як даний висновок прийнятий в інтересах дитини (а.с.68, 70-71). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 20.08.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, який згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.04.2012 року у цивільній справі №206/1929/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано (а.с.6). Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 24.09.2007 року (а.с.7). 22.01.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 22.01.2013 року (а.с.8), від якого [INFO] у них народився син [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 03.07.2013 року (а.с.9). Відповідно до довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 06.10.2018 року №№50253, 50254 позивач та неповнолітня дитина сторін зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Однак, з 17.08.2017 року родина позивача проживає у квартирі її свекрухи [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою МКП «ЖЕК №5» №4960 від 01.10.2018 року (а.с.12) та актом обстеження житлових умов МКП «ЖЕК №5» від 01.10.2018 року (а.с.13). Як вбачається з матеріалів справи неповнолітня дитина сторін веде активний спосіб життя, навчається в п'ятому класі КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №22 Вінницької міської ради», що підтверджується характеристикою на учня 5-В класу КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №22 Вінницької міської ради» [PERSON] (а.с.16), відвідує секцію бойового мистецтва «ЗЕНДОКАЙ КАРАТЕ-ДО». Зі змісту вищезазначеної характеристики навчального закладу встановлено, що безпосередньо активну участь в житті дитини бере його мати [PERSON] та вітчим [PERSON], які здійснюють контроль за навчанням дитини, допомагають у підготовці домашніх завдань, піклуються про зовнішній вигляд дитини, систематично відвідують батьківські збори та виховні заходи. Разом з тим, біологічний батько дитини навчальний заклад, де навчається його син, не відвідує, не цікавиться навчанням та здобутками неповнолітнього сина (а.с.16). Відповідно до довідки ГО «ЗЕНДОКАЙ КАРАТЕ-ДО» вих.№19 від 25.09.2018 року з 01.02.2017 року [PERSON] відвідує секцію бойового мистецтва «ЗЕНДОКАЙ КАРАТЕ-ДО». Мати [PERSON] приводить та забирає дитину з секції, вчасно сплачує батьківські внески за тренування, забезпечує хлопчика усім необхідним захисним спортивним спорядженням та участь дитини в усіх спортивних заходах даного бойового мистецтва. [PERSON] цікавиться успіхами сина, підтримує його на змаганнях, атестаціях та намається забезпечити його усім необхідним для занять спортом. Батько хлопчика [PERSON] жодного разу на тренування та змагання не приходив, не телефонував та не цікавився успіхами сина (а.с.17). Також, в матеріалах справи міститься довідка КЗ «Дошкільний навчальний заклад №23 Вінницької міської ради» №267 від 21.09.2018 року, відповідно до змісту якої неповнолітня дитина сторін відвідувала даний дошкільний заклад з 10.09.2012 року по 27.05.2014 року. Мати дитини за час перебування дитини в садочку приводила та забирала сина, тісно співпрацювала з дошкільним закладом з питань навчання та виховання дитини, піклувалась про її розвиток, завжди була дбайливо та уважна, цікавилась життям групи та садочку. Батько хлопчика ні разу не забирав дитину з дитячого садочку, не цікавився питаннями виховання дитини, не спілкувався з вихователями (а.с.14). Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №77 Вінницької міської ради» від 24.09.2018 року №05.1.09/88 вбачається, що неповнолітня дитина сторін відвідувала вказаний дошкільний навчальний заклад з 12.06.2009 року по 10.09.2012 року. Вихованням хлопчика займалась виключно мати [PERSON] Натомість, батько хлопчика [PERSON] ніякої участі у вихованні сина не брав, жодного раху не приводив, не забирав, не відвідував сина (а.с.15). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно висновку Служби у справах дітей Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], від 24.01.2019 року №01-00-011-3928 вбачається, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], [INFO], однак фактично з 2012 року по теперішній час останній нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дитиною, не проявляє ініціативи до зустрічей, що свідчить про його небажання та байдуже ставлення до життя та подальшої долі власної дитини. Дитина [PERSON] погано пам'ятає свого батька [PERSON], оскільки давно не бачився з ним. Хлопчик називає батьком свого вітчима [PERSON], з яким у нього склались добрі відносини. Про дані обставини дитина повідомила на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. В той час, як батько дитини [PERSON] на засідання комісії з питань захисту дитини не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даного питання. А тому, враховуючи неналежне виконання батьком протягом більше шести років обов'язків по вихованню та утриманню сина орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.70-71). Так, дійсно, суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дитиною, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Суд звертає увагу, що в ході судового розгляду будь-яких відомостей про особу відповідача, в тому числі про місцезнаходження/місцепроживання, місце роботи відповідача, не вдалось встановити. Також, судом не встановлено надзвичайних обставин у житті відповідача, які унеможливлюють його виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітньої дитини. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до неповнолітнього сина, оскільки це викликано необхідністю. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як вбачається з довідки Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2018 року (а.с.57), пояснень позивача в судовому засіданні, остання із позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини не зверталась, а тому в силу ст.ст.181, 182, 183 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 17.10.2018 року, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки, декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того, в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 704,80 грн. судового збору, згідно квитанції від 12.10.2018 року (а.с.1), понесені позивачем за звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. В той час, як судовий збір в розмірі 704,80 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved