Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., але не мнше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.06.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2014 року справа №495/666/14 розірвано. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.09.2010 року. Неповнолітня дитина мешкає з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Дитина навчається у 2 класі, в звязку з чим необхідні відповідні умови для навчання, на що витрачаються значні кошти на придбання одягу, шкільного приладдя, відвідування репетиторів з певних дисциплін, крім того, дитина підростає, а тому на кожен сезон необхідно купувати новий одяг та взуття. Дитина має проблеми зі станом здоров`я та перебуває на обліку у лікаря-окуліста з діагнозом міопія та потребує додаткових обстежень, носіння окулярів, крім того у дитині діагностували плоскостопість, що потребує додаткових витрат на придбання спеціального взуття. Відповідач являється батьком дитини, а отже зобовязаний забезпечити належний рівень життя дитині, є молодою особою, фізично здоровим та має працездатний вік, інших утриманців не має. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, але такий рівень позивачка одна не може забезпечити. Рух справи у суді Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2019 року по цивільній справі №495/4782/19 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволений. 19.11.2019 року заявник звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2019 року по цивільній справі №495/4782/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2019 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2019 року по цивільній справі №495/4782/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволена. Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2019 року по цивільній справі №495/4782/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини скасовано та цивільна справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи в підготовче засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2020 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Короткий виклад позицій сторін по справі Позивач в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, але надала заяву з якої вбачається, що позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити та розглядати справу у її відсутності, з заявою відповідача щодо зменшення розміру аліментів з твердої грошової суми до розміру ј частини не згодна, оскільки закон передбачає, що вибір способу стягнення аліментів є виключно прерогативою позивача, якою він користується на власний розсуд. Відповідач належних доказів щодо утримання ним батьків не надано, до заяви долучена лише копія пенсійного посвідчення матері відповідача, більш того, позивачу відомо, що батьки відповідача самостійного себе забезпечують та мають інші доходи окрім пенсії. Твердження відповідача що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, не є дійсним, оскільки інших дітей окрім спільного з позивачем сина, відповідач не має, а двоє неповнолітніх дітей щодо яких відповідач посилається в заяві не є його рідними та усиновленими. Відповідач являється батьком дитини, а отже зобовязаний забезпечити належний рівень життя дитині, є молодою особою, фізично здоровим та має працездатний вік. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав, але посилався на обставини, які викладені в заяві про перегляд заочного рішення суду та в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі не визнав, заперечував проти задоволення та просив призначити аліменти у розмірі ј частини, посилаючись на скрутне матеріальне становище, на теперішній час він не має постійного місця праці та стабільного заробітку, на його утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами та враховуючи недостатній розмір пенсії для проживання відповідач матеріального їх забезпечує, крім того на теперішній час відповідач має нову родину та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, яких він повинен належним чином забезпечувати, в зв`язку з чим визначений позивачем розмір аліментів є неприйнятним до його доходу та просив суд прийняти до уваги при остаточному визначенні суми аліментів. Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2014 року справа №495/666/14 розірвано. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.09.2010 року (а.с.5). Неповнолітня дитина мешкає з позивачем та знаходяться на її повному утриманні, матеріальна допомога відповідача на утримання спільної дитини має періодичний характер. Спільна дитина є учнем 2 класу Теплодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що підтверджується довідкою Теплодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 24.05.2019 року №02-23/139 (а.с.7). В зв`язку з чим, дитині необхідні відповідні умови для навчання, на що позивачем витрачаються значні кошти на придбання одягу, шкільного приладдя, відвідування репетиторів з певних дисциплін. Дитина підростає, а тому потребує більшого та належного матеріального забезпечення на придбання одягу та взуття кожного сезону. Також дитина має проблеми зі станом здоров`я та перебуває на обліку у лікаря-окуліста з діагнозом - міопія, відповідно до рецепту дитині були придбані окуляри та призначені додаткові обстеження, крім того у дитині діагностували плоскостопість, на що необхідно також додаткові витрати на придбання спеціального взуття (а.с.54-67). Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, СК України надає виключне право одержувача аліментів обирати спосіб стягнення аліментів: у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч.2 ст.182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.7 закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено те, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховує, матеріальне становище платника та дитини, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, право позивача на вибір способу стягнення аліментів на власний розсуд - або у твердій грошовій сумі, або у частці від доходу платника аліментів, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо розміру аліментів та просив призначити аліменти у розмірі ј частини, посилаючись на скрутне матеріальне становище, на теперішній час він не має постійного місця праці та стабільного заробітку, на його утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами та враховуючи недостатній розмір пенсії для проживання відповідач матеріального їх забезпечує, крім того на теперішній час відповідач має нову родину та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, яких він повинен належним чином забезпечувати. Відповідачем [PERSON] в порушення вимог ст.81 ЦПК України до матеріалів справи та під час слухання справи не надано належних доказів, які б підтверджували факти якими він обґрунтовував свої заперечення щодо величини аліментного платежу, що на його утриманні знаходяться батьки та інші особи, у тому числі малолітні та неповнолітні діти. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, те, що дитині необхідні відповідні умови для життя та навчання, на що позивачем витрачаються значні кошти на придбання одягу, шкільного приладдя, відвідування репетиторів з певних дисциплін, дитина підростає, а тому потребує більшого та належного матеріального забезпечення на придбання одягу та взуття. Дитина має проблеми зі станом здоров`я та перебуває на обліку у лікаря-окуліста з діагнозом - міопія, відповідно до рецепту дитині були придбані окуляри та призначені додаткові обстеження, крім того у дитині діагностували плоскостопість, на що необхідно також додаткові витрати на придбання спеціального взуття, матеріальна допомога відповідача на утримання спільної дитини має не регулярний характер, право позивача на вибір способу стягнення аліментів на власний розсуд - або у твердій грошовій сумі, або у частці від доходу платника аліментів, не доведеність відповідачем обставин його заперечень щодо розміру аліментного платежу з підстав, що на його утриманні знаходяться батьки та неповнолітні діти, в свою чергу суд зазначає, що відповідач є молодою особою, фізично здоровим, має працездатний вік, являється батьком малолітньої дитини та в силу закону також зобов`язаний утримувати дитину та забезпечувати їй належний рівень життя, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та виходячи з принципу справедливості та розумності приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо судових витрат Згідно ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 840,80 грн. в дохід держави.

Outcome: approved