Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 листопада 2000 року, шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис №1145. Від цього шлюбу в них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що впродовж останніх двох років сімейні стосунки між нею та відповідачем поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначає, що відповідач часто вживає алкогольні напої, нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними виникають сварки, що робить її життя нестерпним. Крім того, відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні сім`ї. На теперішній час вони з відповідачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, на її переконання, примирення між ними неможливе, а подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. В обґрунтування вимог про стягнення аліментів позивач зазначає, що неповнолітня дочка перебуває на її повному утриманні, самотужки їй важко забезпечити належний рівень життя дитини. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, є здоровим та працездатним, то він може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. На підставі наведеного, позивач просить шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати, стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частку від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але в розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, заявою від 23 червня 2020 року просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечуючи щодо його задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено,\~що сторони\~перебувають у\~шлюбі,\~який зареєстрований\~17\~листопада 2000\~року відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис №1145 (а.с. 13). Також встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя встановлено, що Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, спільно не проживають, їхній шлюб існує лише формально, примирення між ними неможливе. Наведене дає підстави для висновку, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу є підставним та підлягає до задоволення. Разом з тим, неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України). Відповідно до\~статті 150 Сімейного кодексу\~(далі -\~СК) України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч вимогам\~ст. 181 Сімейного Кодексу України\~сторони не досягли домовленості щодо утримання сина, а тому вимога про стягнення аліментів в примусовому порядку підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наведеного, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який позов визнав, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача, а саме: в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, які належить стягувати з відповідача в користь позивача щомісячно з дати подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved