Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Рута-Плюс», в якому просить витребувати із незаконного чужого володіння та користування відповідача земельну ділянку і повернути їй як власнику. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на підставі Державного акту серії ЯИ №311734, виданого Добропільською райдержадміністрацією 04 грудня 2009 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 5,1932га ріллі кадастровий номер 1422083300:01:000:0140, яка знаходиться на території Золотоколодязької сільської ради Добропільського району Донецької області. У 2018 році вона вирішила укласти договір оренди цієї земельної ділянки з орендарем, який надавав пропозицію. Отримавши витяг з Державного земельного кадастру, дізналась, що її земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача ТОВ «Рута-Плюс», дата реєстрації речового права 13.07.2016р. Строк дії договору 49 років. При цьому, цей договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення (пай) № б/н від 13 липня 2016 року та акт приймання-передачі земельної ділянки із цим підприємством, як зазначає позивач, вона не укладала та не підписувала, повноважень на підписання від свого імені вищезазначених документів та своєї згоди на укладання договору оренди землі вона нікому не надавала. Підписи в зазначених документах від імені позивача підроблені. На її вимогу підприємство відмовилось повернути належну їй земельну ділянку, оскільки договір оренди укладений і дійсний, та запропонував [PERSON] звернутись до суду. Позивач вважає, що ТОВ «Рута-Плюс» незаконно використовує належну їй земельну ділянку, вважає, що цей договір не є укладеним, так як згоди на це вона не давала, у зв`язку з чим не породжує для сторін угоди будь-яких прав та обов`язків. Посилається на вимоги ст.387 ЦК України, що як власник майна, має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Також просили призначити у справі судово-почеркознавчу експертизу щодо належності підписів від імені [PERSON] у договорі оренди та акті приймання передачі земельної ділянки від 13 липня 2016 року саме позивачу. Представник відповідача у судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнала. Посилається на той факт, що між позивачем та ТОВ «Рута-Плюс» 13 липня 2016 року був укладений і належним чином зареєстрований договір оренди належної їй земельної ділянки. Жодного доказу не укладення цього договору [PERSON] суду не представлено. Доказом існування між сторонами орендних відносин є те, що [PERSON] отримала від підприємства у 2017 році в рахунок сплати орендної плати 2699 грн., тобто знала про існування укладеного з нею договору. Представник підприємства просив відмовити у задоволенні заявлених вимог як безпідставних. З письмових пояснень третьої особи - Відділу державної реєстрації Добропільської районної державної адміністрації Донецької області, суд вбачає, що вони не погоджуються із заявленими вимогами і просять відмовити повністю у заявленому позові. Заслухавши позивача та його представника, з`ясувавши позицію відповідача, вивчивши письмові пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне: Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №311734, виданого Добропільською райдержадміністрацією 04 грудня 2009 року, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,1932га ріллі кадастровий номер 1422083300:01:000:0140, яка знаходиться на території Золотоколодязької сільської ради Добропільського району Донецької області. Дані обставини підтверджуються також наявним в матеріалах справи Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. В матеріалах справи міститься договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення земельної частки (пай) від 13 липня 2016 року, укладений між позивачем [PERSON] та підприємством ТОВ «Рута-Плюс», предметом якої виступає вищезазначена земельна ділянка. Строк дії договору складає 49 років. Згідно п.36 договору, цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації. Державну реєстрацію договору проведено державним реєстратором Добропільської райдержадміністрації в Державному реєстрі речових прав 13.07.2016р. за №15438179. Як вбачається з акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 13.07.2016р., орендодавець [PERSON] передала земельну ділянку, а ТОВ «Рута Плюс» в особі директора Курганова [PERSON] прийняло земельну ділянку в оренду площею 5,1932га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Основним обґрунтуванням позову є те, що [PERSON] не підписувала вказаний договір оренди землі від 13.07.2016р. з ТОВ «Рута Плюс» та вважає, що підприємство незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділо і користується належною позивачеві земельною ділянкою. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з такого: Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі»,\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частиною 5 цієї статті прямо передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Стаття 14 цього Закону\~вказує, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).\~\~\~\~ Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України). Статтею 208 ЦК\~встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Право володіння в силу прямої норми ч.1 ст.398 ЦК України виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених Законом. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ч.3 ст.397 ЦК України) Відтак, в контексті правової регламентації статті 387 ЦК України, на яку посилається позивач, вбачається, що обов`язковою передумовою для пред`явлення віндикаційного позову є відсутність між позивачем та відповідачем зобов`язально-правових відносин щодо спірного майна і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Означена правова позиція підтверджена висновками Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-3090цс15 від 02.03.2016р. Поряд з цим, з матеріалів справи видно, що земельна ділянка площею 5,1932га ріллі кадастровий номер 1422083300:01:000:0140, яка належить [PERSON] , передана останньою підприємству ТОВ «Рута-Плюс» в межах виконання умов договору оренди земельної ділянки від 13.07.2016р. б/н на підставі акту приймання-передачі від 13.07.2016р. Та позивач заперечує факт підписання (укладення) цієї угоди і передачі землі відповідачу. В силу прямих приписів ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи, покладається у відповідності до вимог ст.81 ч.1 ЦПК України та ч.3 ст.12 ЦПК України на сторону, яка посилається на такі обставини як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході розгляду справи судом встановлено, що жодних доказів фактичного не укладення договору чи спростування недійсності цього договору оренди земельної ділянки від 13.07.2016р. позивачем до суду не представлено. Твердження про те, що [PERSON] не укладала з відповідачем спірний договір, не підписувала його, не надавала згоди на його укладення також не підтверджені належними в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України доказами у справі. Призначена і проведена судом за клопотанням позивача почеркознавча експертиза (висновок експерта №4061-4062 від 28.10.2019р.) підтвердила ймовірність виконання підписів від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки від 13.07.2016р. та акті приймання-передачі цієї земельної ділянки саме [PERSON] . Суд також враховує, що положеннями ст.ст. 12 ч.5, 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину, зокрема він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладення такого правочину в розумінні п.1 ч.2 ст.11 ЦК України є належною і достатньою правовою підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків учасників правовідносин. Тому правомірність звернення сторони правочину, у якої на підставі укладеного договору виникло речове право або уповноваженої ним особи для проведення відповідної державної реєстрації набуття, зміни або припинення права в порядку ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» презюмується. Судом встановлено, що договір між сторонами справи було укладено та зареєстровано державою у встановленому Законом порядку. На виконання укладеної угоди, земля передана підприємству ТОВ «Рута-Плюс», орендодавцеві [PERSON] відповідачем сплачена орендна плата у 2017 році, що нею особисто визнано в судовому засіданні і підтверджено долученими до матеріалів справи платіжними документами. Отже, зробити висновок про безпідставність (без відповідної правової підстави) і незаконність (отримання права з порушенням порядку, встановленому законом) володіння та користування відповідачем ТОВ «Рута-Плюс» спірною земельною ділянкою після всебічного і ретельного дослідження та оцінки всіх встановлених обставин у справі, суд не може. Відповідно до ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 152 Земельного кодексу України\~визначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Вирішуючи даний спір, суд виходить із того, що позивач не довів перед судом безпідставність та незаконність володіння та користування з боку відповідача належною позивачу земельною ділянкою, маючи на увазі існуючий між сторонами, що був укладений і зареєстрований в порядку, передбаченому законом, діючий договір оренди земельної ділянки. Розглядуваний договір не є нікчемним і не був визнаний судом недійсним, з такими вимогами до суду [PERSON] не зверталась. У зв`язку з цим, вимога про повернення майна, заявлена позивачем, може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину (пункт 10 постанови\~Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року №9). За приписами ч.3 ст.12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Всупереч наведеним нормам, позивачем не було належним чином обґрунтовано та доведено заявлені нею вимоги, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed