Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], ПАТ «Дельта Банк» в якому просить визнати припиненим договір поруки від 21.10.2011 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Сведбанк». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 20.06.2008р. між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір, за умовами якого, банк зобов*язався надати на користь [PERSON] кредитні кошти в сумі 95000 дол.США. 21.10.2011 року на забезпечення виконання кредитного договору між позивачем, ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір поруки згідно з яким, поручитель зобов*язується перед банком відповідати за виконання зобов*язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику згідно з кредитним договором. За вимогами ст..3 договору поруки від 21.10.2011р. відповідальність поручителя за договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобов*язанням, нарахованими процентами, пенею, комісією та іншими платежами, передбаченими основним зобов*язанням. Після укладання договору поруки від 21.10.2011 р. між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень № 3 від 21.10.2011 року до кредитного договору. Вказані зміні та доповнення №3, за думкою позивача, значно збільшується розмір відповідальності поручителя (розмір грошових зобов*язань за кредитним договором), але вказане збільшення відповідальності відбулось без згоди поручителя, що вказує на можливість застосування ч.1 ст.559 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Також, представник позивача вказав, що [PERSON] надавала письмову згоду як подружжя при укладанні договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, але як самостійний суб*єкт правовідносин не надавала будь-якої згоди на збільшення розміру відповідальності в порядку ст..559 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, надав письмову заяву з проханням слухати справу без його присутності. Представник відповідача - ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та вказала, що на договорі про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору від 20.06.2008р. є згода позивача на укладання договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору на будь-яких умовах за його розсудом. Також, представник банку вказала, що додаткова угода №2, додаткова угода №3 та договір поруки були укладені в один день - 21.10.2011р., таким чином, до 21.10.2011р. у поручителя взагалі не було зобов*язань перед банком, а тому вони ніяким чином після укладання додаткової угоди № 3 не збільшились. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.06.2008р. між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір. Предметом вказаного договору було надання кредиту позичальнику в сумі 95000 дол. США. 21.10.2011 року на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між позивачем, ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір поруки згідно з яким, поручитель зобов*язується перед банком відповідати за виконання зобов*язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику згідно з кредитним договором від 20.06.2008р.. Згідно вказаного договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність за цим договором перед банком за виконання позичальником умов основного зобов*язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Крім того, п.10 договору поруки встановлено, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов*язків, передбачених основним зобов*язанням. Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов*язання, а також у разі зміни зобов*язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) кеустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (позиція ВС у постанові по справі №6-20цс11 від 21.05.2012р.). Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таким чином, підставою для припинення поруки в порядку ч.1 ст.559 ЦК України є сукупність двох умов - винесення без згоди поручителя змін до основного зобов*язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова ВС від 05.02.2014р. у справі № 6-160цс13). В своєму позові [PERSON] вказує, що після укладання договору поруки від 21.10.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень від 21.10.2011р. №3 до кредитного договору від 20.06.2008р.. За вимогами п.п 3.1.1 договір про внесення змін і доповнень від 21.10.11р. №3 до кредитного договору від 20.06.2008р., починаючи з 10.12.2011р. позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 1248,97 дол.США у чітко встановлений цим договором термін - 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну, вказаного в абзаці1п.3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладання даного договору. Позивач вважає, що зміни №3 до кредитного договору значно збільшили розмір її відповідальності без її згоди, що є підставою для застосування приписів ч.1 ст.559 ЦК України. Відповідно до ст.. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, так умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із договору поруки та ст.ст. 626-628 ЦК України, позивач повністю підтвердив своє волевиявлення в підписанні цього Договору та визнав для себе обов'язковість його умов. Доказів на підтвердження того, що позивач не бажав підписувати договір поруки або що умови договору не відповідали його волі, позивач не надав. Також, судом встановлено, що договір поруки, договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору та договір про внесення змін та доповнень№3 до кредитного договору від 20.06.2008 року були укладені в один день - 21.10.2011 року. Крім того, на договорі про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору від 20.06.2008р. є письмова згода подружжя [PERSON] на укладання договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору. [PERSON] дала свою згоду на укладання її чоловіком [PERSON] 21.10.2011р. вказаного договору про внесення змін та доповнень та будь-яких інших договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20.06.2008р. на будь-яких умовах за його розсудом. Представник позивача в судовому засіданні вказав, що згода подружжя та згода самостійного суб*єкта правовідносин є різні речі, але суд не можу погодитись із вказаним, виходячи з наступного. Так, відповідно до правового висновку ВС (постанова від 05.06.2013р. у справі №6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки. У зв*язку з цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст..207 ЦК України, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві,телеграмі), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивач надала згоду на внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20.06.2008 року на будь-яких умовах за розсудом позичальника, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed