Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезгаданим позовом, на підтвердження своїх позовних вимоги посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду (справа № 442/5169/13-ц) від 02.10.2015 р. стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України в її користь за рахунок державного бюджету - Державна Казначейська служба України - втрачений заробіток за період з 16.05.2005 року по 31.03.2015року в сумі 93444 гривні, зобов`язавши відповідача сплачувати позивачу втрачений заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 1218 гривень, 4931 гривню 33 копійки витрати на проїзд до місць її лікування та в зворотному напрямку , 46722 гривні витрат на необхідний сторонній догляд, зобов`язавши сплачувати 609 гривень - половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд, а також 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Підставою для звернення до суду з позовом були незаконні дії зі сторони старшого інспектора дорожно-патрульної служби 1 оперативного батальйону Державтоінспекції Спеціалізованого загону «Кобра» особливого призначення імені [PERSON] - працівника правоохоронного органу [PERSON] , який 13.02.2005 року наніс їй тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого вогнепального поранення задньо-зовнішньої поверхні верхньої частини правого плеча з проникненням в праву плевральну порожнину, відламковим переломом ІІІ- го ребра справа, перелому кореня дужки ХІІ-го хребця зліва. Наскрізного кульового поранення правої легені з забоєм ІІ та правобічним гемоплевмотораксом, кульової хзребетно-спинномозгової травми з явищами забою спинного мозку та нижньою параплегією розладів функції тазових органів, травматичного правобічного плекситу, які супроводжувалися геморагічним шоком та спінальним шоком, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких. Наслідком незаконних дій [PERSON] у неї є втрата загальної працездатності на 100%. На момент заподіяння їй поранень, вона була неповнолітньою та визнана інвалідом дитинства довічно. Вказує на те, що мінімальний розмір заробітної плати зріз та підвищилася вартість життя. Тому, згідно ст.1208 ЦК України, підлягає збільшенню розмір відшкодування шкоди. Зазначає, що сума відшкодування втраченого заробітку, який підлягає сплаті внаслідок спричиненого відповідачем каліцтва, яке мало місце 13.02.2005 року, має становити розміру мінімальної заробітної плати 4173 грн та половину мінімальної заробітної плати на постійний догляд 2086 грн 50 коп щомісяця. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов, з підстав наведених у ньому. Додала, що зверталася за наданням сторонньої допомоги у відділ соціального забезпечення, однак там їй заявили про відсутність ресурсів для цього, оскільки по суті в такому випадку за нею необхідно цілодобово закріпити окремого працівника. Представник позивача наголосив, що згідно ч.1 постанови КМУ №341від 14 квітня 1997 р. «Про затвердження положення про ДАІ МВС», Державна автомобільна інспекція входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України, а до її складу входить зокрема департамент Державтоінспекції МВС. Представники відповідача заперечили щодо задоволення позову, вважаючи що МВС є неналежним відповідачем у даній справі з огляду на те, що згідно ч.9 вищезгаданої постанови Департамент Державтоінспекції МВС, є юридичною особою, має рахунки в установах Державного казначейства, печатки із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Інші учасники даної справи, незважаючи на неодноразовий їх виклик, до суду не з`явилися, відзивів не направили, заяв та клопотань не подавали, а тому суд ухвалив продовжити судовий розгляд без їх участі. Заслухавши думку присутніх учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи суд встановив наступне. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області\~від 02 жовтня 2015 року\~ухвалено стягнути з Міністерства внутрішніх справ України в користь [PERSON] за рахунок державного бюджету Державна Казначейська служба України - втрачений заробіток за період з 16.05.2005 року по 31.03.2015 року в сумі 93444 гривні, зобов`язавши відповідача сплачувати позивачу втрачений заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 1218 гривень, 4931 гривню 33 копійки витрати на проїзд до місць її лікування та в зворотному напрямку, 46722 гривні витрат на необхідний сторонній догляд, зобов`язавши відповідача сплачувати позивачу 609 гривень - половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд, а також 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В решті задоволення позовних вимог відмовлено. Дане рішення, ухвалами колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області\~від 06 червня 2016 року\~та колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 року залишено без змін. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Розмір мінімальної заробітної плати зріс у 2020 році до 4723 гривень 00 копійок, а тому позовна вимога в цій частині підлягає до задоволення, оскільки у позивачки наявна шкода, завдана каліцтвом і підтверджена медичними документами. Щодо позовної вимоги про стягнення половини розміру заробітної плати на сторонній догляд, то в даному випадку така вимога не обґрунтована належними та допустимими доказами по справі. Разом з тим сторона позивача не змогла навести законодавчого підґрунтя такої вимоги і суду така невідома, а відтак задоволити її підстав немає. З приводу застереження представника МВС - Щепанського А.М., щодо належного відповідача, суд із ним погоджується з огляду на те, постанова КМУ №341 на даний час є чинна, то Департамент ДАІ з огляду на положення частини 9 цього нормативного акту та ч.1 ст.96 Цивільного кодексу, як юридична особа\~самостійно відповідає\~за своїми\~зобов`язаннями.Відтак, оскільки негативні наслідки спричинені службовою особою підрозділу саме цього Департаменту, то саме він і повинен нести відповідальність.

Outcome: approved