Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 13 березня 2015 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №27, вказуючи, що шлюбні стосунки з відповідачем не склалися. З відповідачем вони познайомились по Інтернету у жовтні 2014 року і спілкувались по телефону. 13 березня 2015 року вони зареєстрували шлюб, однак відповідач в той же день поїхав до себе додому, хоча до реєстрації шлюбу узгодили, що проживати будуть у неї в м. Борщеві. Надалі вони спілкувались лише по телефону. Відповідач вимагав, щоб вона приїхала до нього, на що вона категорично була проти. За таких обставин шлюб між ними існує лише формально і вона не бачить можливості та необхідності для подальшого його збереження. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, однак приїхати і подати заяву в орган РАЦС не бажає, покладає вирішення усіх проблем на неї. Вона ж хворіє, є інвалідом І групи загального захворювання, а тому за станом здоров»я не може виїхати по місцю проживання відповідача. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач [PERSON] в позовній заяві зазначила прохання про слухання справи у її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, заяви про відкладення судового розгляду не подав. У звязку з неявкою відповідача, суд вирішив справу розглядати у відсутності сторін та, враховуючи заяву позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти. Шлюб сторони уклали 13 березня 2015 року, актовий запис №27, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області (свідоцтво про шлюб серії 1-ИД №114797). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. У відповідності до ст.55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Між сторонами сімейне життя не склалося. Після реєстрації шлюбу подружжя так і не дійшли спільної думки щодо місця їх сумісного проживання, сім»ї не створили. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проігнорував виклик до суду. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 СК України). За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Як вбачається з доданої до матеріалів справи копії пенсійного посвідчення серії ААИ №332484, виданого 14 квітня 2015 року, позивач [PERSON] є інвалідом І групи загального захворювання. Враховуючи вищенаведене, позивача від сплати судового збору слід звільнити на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»., а судові витрати по справі покласти на відповідача. На підставі ст.ст.24,55,56ч.3,105,110,112 Сімейного Кодексу України

Outcome: approved