Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Новов'язівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що вже тривалий час понад 10 років, безперервно та відкрито повністю фактично володіє усім будинком, здійснює капітальні і поточні ремонти, утримує будинок і прибудинкову територію в порядку, сплачує комунальні платежі, але дане домоволодіння документально належить чоловіку позивача [PERSON], померлому [INFO]. Вважає, що набула право власності на вказаний житловий будинок, яке і просить визнати. Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в яких просять розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги визнав. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 24 лютого 1989 року Павлоградським райвиконкомом, та зареєстрованого в КП «Павлоградське МБТІ» 24.02.1989 року (а.с. 62). [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане Нововязівською сільською радою Юр'ївського району Дніпропетровської області 13 серпня 2004 року (а.с. 47). Відповідно до довідки Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області від 10.03.2015 року № 308 та акту обстеження сім'ї [PERSON] від 10.03.2015 р., складеного тим же органом місцевого самоврядування, позивач після смерті свого чоловіка стала головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 7). [PERSON] після смерті [PERSON] проживає та зареєстрована у вказаному житловому будинку, доглядає за домоволодінням, підтримує його та надвірні споруди в належному технічному стані, здійснює поточні та капітальні ремонти, утримує прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує комунальні послуги, тобто в якості власника несе тягар утримання майна за змістом ст. 322 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частина 4 статті передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), а смерть власника майна наступила після цієї дати (в серпні 2004 року) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з приводу права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою володіння при набутті права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В свою чергу, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України у разі смерті фізичної особи право власності припиняється. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 22.07.2004 року секретарем виконкому Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, за яким будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS], заповідав гр-ну [PERSON] (а.с. 49). За інформацією Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 6/2005, номер в Єдиному реєстрі заведених спадкових прав 3907282. [PERSON] 26.01.2005 року подав відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті власника будинку до органів нотаріату, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав (а.с. 41-60), тобто не реалізував своє право на оформлення та реєстрацію права власності на спадкове майно. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Нововязівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області 05 квітня 2014 року (а.с. 63). Дружини та дітей не мав. Реєстраційною службою Юр'ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області на запит суду надано відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єкту нерухомого майна, що свідчать про відсутність інформації про нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], у вказаних реєстрах (а.с. 35, 36). КП «Павлоградське МБТІ» повідомило, що право власності на домоволодіння за вказаною адресою станом на 01.01.2013 року зареєстровано за [PERSON] (а.с. 62). Позивач в підтвердження того, що вона після смерті [PERSON] володіла та відкрито користувалася зазначеним майном як власник, і продовжує відкрито, добросовісно і безперервно користуватися житловим будинком по цей час протягом більш ніж десяти років, надала суду копії квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с. 70). [PERSON] в письмових поясненнях повідомила суду, що вона є сусідкою позивача у справі, мешкає в будинку поруч з 1983 року. Їй відомо, що [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS], проживає дуже давно та дбає про будинок як про свою власність. Інший сусід позивача у справі [PERSON] в письмових поясненнях повідомив суду, що [PERSON] проживає у вказаному будинку постійно та безперервно більше 10 років, проводить поточний ремонт в будинку, використовує прилеглу до домоволодіння земельну ділянку. Такий спосіб виникнення права власності як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Під час судового розгляду встановлено всі обставини, які дозволяють вважати, що позивач є добросовісним набувачем, оскільки вже протягом більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє будинком. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно з якою особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Оскільки позивачем доведені обставини, на які він посилається в позові, належними та допустимими доказами, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на домоволодіння за набувальною давністю. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення або визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, судом не встановлено. Отже, визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved