Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просив звільнити з під арешту майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що власниками квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі -продажу квартири від 26 серпня 1998 року, в рівних частках були [PERSON] (племінник позивача), який помер [INFO] та [PERSON] (чоловік рідної сестри позивача), який помер [INFO] . [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , але не оформила її. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна, а саме квартири під номером [ADDRESS] . Інших спадкоємців за законом чи за заповітом не має. Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті рідних, а також здійснити реєстрацію права власності на житло, позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови ВДВС, б/н від 16.01.2004 року про арешт нерухомого майна. Також, згідно вищезазначеної Інформаційної довідки №263172773 від 25.06.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна 11.01.2005 Десятою київською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 1596529 зареєстровано арешт на частину квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладений на підставі постанови Виконавчої служби, б/н, від 21.01.2004 року про арешт. Як зазначає позивач, врегулювати дане питання в досудовому порядку не вдалося можливим, оскільки законом не передбачено можливість відділом ДВС зняти такий арешт, тому позивач звернувся з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду лист в якому просив розгляд справи проводити у відсутність представника відділу. В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі продажу квартири від 06 серпня 1998 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пузіком Ю.О., зареєстровано в реєстрі за № 4794 власниками квартири є [PERSON] , [PERSON] . Згідно свідоцтв про смерть, [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] та [PERSON] помер [INFO] . Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті спадкодавців, а саме квартири [ADDRESS] . Приватним нотаріусом КМНО Куксовою М.С. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] зареєстроване в реєстрі за № 2928, яке складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] також, приватним нотаріусом КМНО Куксовою М.С. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] зареєстроване в реєстрі за № 4991, яке складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Крім цього, приватним нотаріусом Куксовою М.С. було внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та вказано [PERSON] одноособовим власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки № 263172773 від 25 червня 2021 року, постановою б/н, 16.01.2004 ВДВС, заборона №13 накладено арешт на Ѕ частину нерухомого майна, а саме Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що належала боржнику [PERSON] . Також, згідно вищезазначеної Інформаційної довідки №263172773 від 25.06.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна 11.01.2005 Десятою київською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 1596529 зареєстровано арешт на частину квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладений на підставі постанови Виконавчої служби, б/н, від 21.01.2004 року про арешт. Відповідно до листа-відповіді Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 08.07.2021 № 57077 згідно даних АСВП виконавчих проваджень стосовно [PERSON] на виконанні у Відділ не перебувало. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна №1589759, а саме квартири [ADDRESS] на підставі постанови б/н від 16.01.2004 ВДВС, заборона № 13, власником вказаної квартири є [PERSON] . Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень не вдалося ідентифікувати на підставі якого виконавчого документа накладено арешт на майно, оскільки за 2004 рік в АСВП відсутня інформація. Враховуючи зазначене, Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було запропоновано позивачу звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилом ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved