Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за нею право власності на 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спору\-дами, загальною площею 104,3, кв. м, житловою площею 62,6 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Січових Стрільців, 75 с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, який належав померлій [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її матері відкрилась спадщина за заповітом на частку даного житлового будинку. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок. У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак про місце та час розгляду даної справи повідомлявся належним чином. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. 02 жовтня 2016 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть І-ИД № 210103, видане 05.10.2016 р. виконкомом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 53. 03 березня 2015 року [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений секретарем Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської областіта зареєстровано в реєстрі за № 09, згідно якого остання заповіла належну їй на праві власності земельну ділянку для ведення сільського господарства [PERSON] (чоловіку позивача), а все інше майно заповіла позивачу [PERSON] До складу майна входить 2/6 будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. 27.03.2017 р. Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 141/2017. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 2802 від 28.11.2017 р. жилий будинок по вул. Січових Стрільців, 75 (колишня вул. Леніна, 75) належав колгоспному двору, що складався із 6-ти членів, головою якого була [PERSON] (померла), [PERSON] дочка (померла), [PERSON] зять, [PERSON] внук, [PERSON] внук, [PERSON] онук. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2013 р. у справі № 607/868/13-ц за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: вул. Січових Стрільців, 75 в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, яка належала померлій 23.11.2000 р. [PERSON]. Згідно з ч.1 статті 120 ЦК України (в ред. 1963 року, чинного на той час) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Таким чином, оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в період до 15.04.1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність» спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право спільної сумісної власності. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вищезазначеного Закону. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 23 листопада 2017 року за № 2189/02-14 Тернопільською районною державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва на право на спадщину, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спору\-дами, загальною площею 104,3, кв. м, житловою площею 62,6 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Січових Стрільців, 75 с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті[PERSON], померлої 02 жовтня 2016 року.

Outcome: approved