Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача суму матеріального збитку в розмірі 286 494,51 грн., 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, витрати за проведення експертного дослідження, дефектування пошкоджень та судові витрати, посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої їй завдано збитків. В обґрунтування позову зазначила, що 27 грудня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю її та відповідача автомобілів, винним в якій визнано відповідача, що підтверджується постановою суду від 10 квітня 2019 року. Розмір матеріальної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, за висновками експерта, складає 386494,51 грн., в тому числі розмір втрати товарної вартості в сумі 25681,19 грн. 02 липня 2019 року МТСБУ позивачу виплачено регламентовану суму у розмірі 100\~000,00 грн., залишок суми просить стягнути з відповідача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди нею понесені моральні страждання, які вона оцінює в сумі 50\~000,00 грн. та які виразилися в нервовому стресі, сильних душевних стражданнях, що погіршило стан її здоров`я: вона змушена витрачати свої заощадження на ремонт пошкодженого автомобіля, а не на інші нагальні потреби, ставлячи родину в скрутне матеріальне становище. Внаслідок ДТП порушені її нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена реалізувати свої звички та бажання. Тому враховуючи надані суду письмові докази, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 02 серпня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в тексті позову. Представник відповідача [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення просить врахувати позицію, викладену у відзиві на позов. В обґрунтування\~відзиву представником\~відповідача зазначено,\~що завдання\~моральної шкоди\~позивачу документально\~не підтверджено,\~глибина,\~тривалість,\~характер душевних\~страждань та\~нервових переживань\~позивача не\~має доказового\~підтвердження,\~тому вважає\~вимогу про\~стягнення 50\~000,00 грн. в рахунок компенсації за завдану моральну шкоду необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В частині вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. просить також відмовити, оскільки вказана вимога не підтверджена належними та допустимими доказами. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником автомобіля «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 15 копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу). 27 грудня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chery\~SQR» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Volkswagen» реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до вказаної постанови, мали місце обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 27 грудня 2018 року о 18-43 годині за участю автомобілів [PERSON] та [PERSON] та які відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи. За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 16 квітня 2019 року по справі № 927/623/18, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення,\~не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Спірні правовідносини\~регулюються Законом\~України «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV ) та Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д43/01/19, складеного 31 січня 2019 р., копія якого міститься в матеріалах справи, сума матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням величини втрати товарної якості, складає 386494,51 грн. (а.с. 20-62 ) Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. За повідомленням Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди в сумі 100\~000,00 грн. (а.с. 65 копія повідомлення). Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобіля частково відшкодована позивачу страховою компанією, вона має право на стягнення з винної у ДТП особи лише майнової шкоди, яка не покрита страховою виплатою, а також на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Тому вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 1000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення збитків за проведення експертизи та витрати, пов`язані з дефектуванням пошкоджень транспортного засобу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до квитанції № 052493 від 25 січня 2019 р., (а.с. 63 копія квитанції), позивач поніс витрати за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля в сумі 2000,00 грн. Вказані витрати підлягають відшкодування позивачу відповідачем, оскільки [PERSON] понесла витрати, які знаходяться в причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, а оскільки саме висновком експертного автотоварознавчого дослідження встановлено суму матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП транспортному засобу, винним в якій визнано відповідача, тому на підставі п.1 ч.2 ст. 22 та ст. 1166 ЦК України ці витрати підлягають відшкодуванню. Стосовно витрат, пов`язані з дефектуванням пошкоджень автомобіля в сумі 420,00 грн., то в матеріалах справи відсутній рахунок від 31.01.2019 р., на який посилається позивач в тексті позову, тому вказана вимога не підлягає задоволенню за недоведеністю. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3364,95 грн., за вимоги майнового та немайнового характеру (а.с. 1), тому суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу заявлені ним до відшкодування витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014 року) зазначено, що\~згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268); а сума гонорару, яка визначена між адвокатом та клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269). Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано лише ордер на надання правничої допомоги, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню за відсутністю належних та допустимих доказів фактично понесених позивачем витрат на отримання такої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial