Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. На обґрунтування позову зазначає, що 17.09.2015 року відповідно до наказу головного лікаря Талалаївської ЦРЛ її було звільнено із займаної посади. Після звільнення з роботи відповідач не провів з нею повного розрахунку. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року з Талалаївської ЦРЛ на її користь стягнуто невиплачену при звільнені заробітну плату. Враховуючи, що її середньоденний заробіток за останні два місця роботи перед звільненням складає 51 грн. 62 коп., та те що період затримки розрахунку складає 468 робочих днів, просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 24 158 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача - Талалаївської ЦРЛ - в судове засідання не зявився, надали суду заяву про розгляд цивільної справи без участі представника ЦРЛ та заперечення на позов. В обґрунтуванні заперечення зазначено, що діючим кошторисом на 2016 рік, затвердженим Талалаївською РДА, кошти на виплату індексації заробітної плати за 2014 та 2015 роки не передбачено. При звільненні позивача [PERSON] всі належні їй суми, які підлягали виплаті, виплачені вчасно, тому просять суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 17.09.2015 року звільнена із займаної посади сестри медичної з фізіотерапії Березівської сільської лікарської амбулаторії, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-6). Рішенням Талалаївського районного суду від 22 листопада 2016 року із Талалаївської ЦРЛ на користь [PERSON] стягнуто 5022 грн. 60 коп. індексації заробітної плати за період з квітня 2014 року по вересень 2015 року включно (а.с.7-8). Відповідно до довідки Талалаївської ЦРЛ середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці роботи складає 52 грн. 91 коп. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 166 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, як це передбачає частина перша статті 117 КЗпП України. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Також судом береться до уваги і положення ч.3 ст. 61 ЦПК України, яка передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року встановлено, що відповідач Талалаївська ЦРЛ - у порушення ст. 33 Закону України «Про оплату праці», не проводив індексацію заробітної плати [PERSON], як це передбачено діючим законодавством, та позов було задоволено частково. Відповідачем виконано рішення дане Талалаївського районного суду 29 грудня 2016 року шляхом перерахування [PERSON] коштів на ї картковий рахунок, про що зазначено в позові та не оспорюється відповідачем. Отже, трудовим законодавством передбачено право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був наявний спір з приводу розміру належних до виплати сум на день звільнення, про що свідчить факт звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав; що спір між ними виник після того, коли належні до виплати суми у звязку із звільненням позивача повинні бути сплачені роботодавцем, оскільки до суду [PERSON] звернулась у листопаді 2016 році, в той час як вона була звільнена з посади у вересні 2015 року; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог позивача про виплату належних їй при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП, що підтверджується копією рішення Талалаївського районного суду від 22.11.2016 року, яке набрало законної сили, про часткове задоволення позову [PERSON] до Талалаївської ЦРЛ про стягнення заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] згідно довідки Талалаївської ЦРЛ складала 52 грн. 91 коп., недоплачена за 18 місяців сума заробітної плати (індексації) 5022 грн. 60 коп. Таким чином, недоплачена сума заробітної плати складає 24,12 % від загальної середньої суми заробітної плати за 18 місяців (52,91 грн. х 22 робочі дні в місяці х 18 місяців = 20 952,36 грн.). Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за можливе застосувати принцип співмірності і пропорційності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку до 5826 грн. 91 коп. (24,12% від 24 158 грн.), тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеної частини позову в розмірі 154 грн. 37 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial