Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, в обґрунтування позову вказавши, що шлюб перший був зареєстрований 23 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міскрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 13. Від шлюбу є малолітня дитина-інвалід, яка перебуває на утриманні позивача. Спору про місце проживання дитини між подружжя не має. Майнового спору немає. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась про час та дату розгляду була повідомлена належним чином, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутності, оскільки має на утриманні дитину-інваліда, якого не може залишити на одинці (а.с. 38). Також до суду надійшла заява від [PERSON], яка зазначила, що є представником позивача за вказаною справою але свої повноваження документально не підтвердила. Крім цього просила відкласти розгляд зазначеної справи, оскільки перебуває у щорічній основній відпустці, надавши копію відповідного наказу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, щодо розірвання шлюбу підтримав повністю, просив розірвати шлюб з [PERSON], вказавши, що фактичні шлюбні відносини були припинені з серпня 2016 року. Крім цього зазначав, що в суді на розгляді перебувають справи про оспорювання батьківства та стягнення аліментів. Відповідач не заперечував проти розгляду справи у відсутності позивача, оскільки остання доглядає дитину-інваліда. Враховуючи вимоги постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п. 15 абз. 2 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 115 СК України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органці РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гаврилко) [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований 23 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 13 (а.с. 39). Відповідно до копії свідоцтв про народження у подружжя є малолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Судом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з серпня 2016 року, оскільки між сторонами втратилось взаєморозуміння, а також зявились непереборні розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Строк для примирення сторонам не надавався, оскільки з часу подання позовної заяви та розгляду справи по суті пройшов тривалий час, а сторони не примирилися, тому давати окремий строк для примирення є недоцільним. За таких обставин збереження сімї неможливо. Майнового спору немає. Спору про місце проживання малолітньої дитини не має, відповідач не заперечує проти проживання дитини разом з позивачем. Доводи позивача вважаються доведеними. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 115 СК України, розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Відповідно п. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», про державну реєстрацію розірвання шлюбу, здійснене в судовому порядку, робиться відмітка в актовому записі про шлюб. У разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням сторін прізвища після розірвання шлюбу позивачу відновити на дошлюбне «Гаврилко», а відповідачу залишити «Пономаренко». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що під час розгляду справи було встановлено, що між сторонами відсутній спір про місце проживання дитини та порядок його виховання, в решті заявлених вимог, суд відмовляє. На підставі викладеного, ст. 58 Конституції України, постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 24, 105 ч. 3, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial