Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів за період з 26.02.2019 року по 24.07.2019 року в сумі 11574 грн. 09 коп., з 25.07.2019 року по 19.12.2019 року в сумі 39188,30 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки з усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття. В зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] обов`язків по сплаті аліментів в період з 26.02.2019 року по 24.07.2019 року в нього виникла неустойка зі сплати аліментів в сумі 15574,09 грн., з 25.07.2019 року по 19.12.2019 року в нього виникла неустойка зі сплати аліментів в сумі 39188,30 грн. Просила стягнути вказані суми пені за прострочення зі сплати аліментів в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, справу розглянуто за участі представника відповідача, адвоката Темір І.В. Представник відповідача, [PERSON] в судове засідання не з`явився, в заяві на адресу суду позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в їх задоволенні, розглянувши справу за відсутності відповідача та його представника. З наданого відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що попередній розрахунок пені було зроблено державним виконавцем некоректно, на дії вказаної посадової особи була направлена скарга, державний виконавець звільнений. При видачі судового наказу по справі №266/963/19 [PERSON] було приховано факт наявності на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини. Вказаний судовий наказ було направлено Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області на виконання вимог ЦПК України, однак була не вірно визначена адреса мешкання боржника, наказ направлено по вул. Велика Морська, б. 121 замість вул. Богдана, б. 121 . Інформацію про відправлення отримано не було, тому про наявність судового наказу йому не було відомо. Постанову про відкриття виконавчого провадження відповідач отримав в травні 2019 року. Заборгованість по сплаті аліментів була повністю сплачена в січні 2020 року. Винна поведінка в відповідача відсутня, оскільки йому не було відомо про існування виконавчого документа про стягнення з нього аліментів. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 01.03.2019 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку та до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого відкрито виконавче провадження №58577052 (а. с. 46-47) Судовий наказ №266/963/19 було направлено на адресу « [ADDRESS] , в зв`язку із чим не було отримано відповідачем (а. с. 48, 51) З відповіді на звернення до АТ «Укрпошта» вбачається, що відповідач самостійно намагався отримати інформацію про поштове відправлення, однак за спливом терміну вказану інформацію йому надано не було (а. с. 50) Розрахунком заборгованості по сплаті аліментів станом на 05.02.2020 року підтверджується сумлінне виконання відповідачем зобов`язань по сплаті аліментів з моменту, коли він фактично дізнався про стягнення з нього аліментів на користь позивача, заборгованість складає -3177,47 грн. (а. с. 49) Платіжними документами підтверджується направлення грошових коштів на користь позивача [PERSON] в добровільному порядку від платника [PERSON] (а. с. 52-53) З заяви [PERSON] встановлено, що [PERSON] щомісячно на її користь сплачується 1700 грн. на утримання спільної дитини від шлюбу, [PERSON] , [INFO] (а. с. 54, 55) Листом Приморського ВДВС у м. Маріуполя СМУ МЮ встановлено, що 12.03.2019 року державним виконавцем на адресу [PERSON] було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, рекомендований лист з якою було повернуто на адресу відділу за закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбаченаст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому СК України. Даний розрахунок, зроблений станом на 05.02.2020 року відповідач не заперечує в своєму відзиві. Виходячи з викладеного, суд робить висновок про необґрунтованість вимог позивача про зарахування періоду з 26.02.2019 року по 01.07.2019 року в зв`язку із доведення належними доказами по справі відсутності винної поведінки платника аліментів у вказаний період часу, оскільки з незалежних від нього причин він не був обізнаний про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів. Вказана позиція узгоджується з висновками постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 р., в п. 22 якого зазначено, що передбачена ст. 196 СК ( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції застосував саме таке правило та реалізував своє право на зменшення розміру пені, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та здійснивши їх правову оцінку, відповідно до частини другої статті 196 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Саме така правова позиція 03.04.2019 року висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 333/5466/19. З урахуванням викладеної позиції, суд приходить до висновку про те, що зроблений позивачем [PERSON] розрахунок заборгованості не відповідає формулі, викладений в постанові, тому суд, враховуючи вказані висновки, робить перерахунок заборгованості. Сума пені, з розрахунку заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 % становить: липень 2019 року - 4587 грн., 93 коп., серпень - 3133 грн. 20 коп., вересень - 3309 грн. 24 коп., жовтень - 1452 грн. 02 коп., Листопад - 882 грн. 24 коп., Грудень - 273 грн. 22 коп., загальна сума становить 12337 грн. 85 коп. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається в разі задоволення позовних вимог на відповідача.

Outcome: approved