Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна. Відповідач останні вісім років не появлявся в квартирі. Наявність зареєстрованого в квартирі відповідача, який фактично відсутній в квартирі понад вісім років, порушує право позивача власника на вільне розпорядження своїм майном, при цьому позивач несе додаткові витрати по утриманню житла. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась вчасно та належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений відповідно до ст. 76,77 ЦПК України, письмових заперечень не подав. Судом за згодою позивача проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. ст. 383, 391 цього ж кодексу власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 150,155 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистих потреб проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користуватися квартирою. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 150 цього ж Кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 13 червня 1996 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії заяви відповідача [PERSON], останній є громадянином РФ, проживає та зареєстрований в Краснодарському краю м. Туапсе, та відповідно дає свою згоду і просить зняти його з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Із позовної заяви також вбачається, що відповідач впродовж восьми років не проживає та не користується житловим приміщенням, не здійснює витрат за нього. З огляду на вказані обставини вимоги позивача знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved