Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заподіяних збитків та моральної шкоди, посилаючись на те, що 04 липня 2014 року у м. Дніпропетровськ на вул. Донецьке шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru Forester», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті винних дій відповідача пошкоджено автомобіль «Subaru Forester», що на праві власності належить позивачу. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця від 01.08.2014 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Subaru Forester», становить 13\~349,39 грн. Фактично на ремонт автомобіля позивач понесла витрати в розмірі 40\~438,00 грн., які сплачені приватному підприємцю [PERSON] на підставі рахунку № 100 від 27.01.2015 року та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000100 від 11.02.2015 року. Також [PERSON] зазначає, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка виразилася в тому, що порушено звичний уклад життя, стосунки з рідними, колегами та друзями, вона душевно страждає та переживає через нанесення шкоди її майну. На підставі викладеного вище просить стягнути з відповідача у справі на свою користь 40\~438,00 грн. та 700,00 грн., що були нею сплачені за відновлювальний ремонт автомобіля «Subaru Forester» та проведення автотоварознавчого дослідження, а також 10\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 12 серпня 2015 року до часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО». Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що на даний час ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» втратило\~статус повного та асоційованого\~ члена Моторного (транспортного) страхового бюро України в звязку з несплатою страховиком понад два місяці внесків та відрахувань до фондів МТСБУ, тому шкода підлягає відшкодуванню винною у її спричиненні особою, тобто [PERSON] Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив, що цивільно-правову відповідальність водія автомобіля автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], було застраховано в ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», про що своєчасно повідомлено позивача. Вважає вимоги щодо стягнення майнової шкоди безпідставними, оскільки діючим законодавством передбачений порядок дій в разі настання страхового випадку, зокрема, при наявності страхового полісу потерпіла від ДТП особа повинна в установленому законом порядку звернутися до страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 липня 2014 року у м. Дніпропетровськ на вул. Донецьке шосе водій [PERSON], керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], перед розворотом ліворуч не з крайнього лівого положення не переконався в безпеці дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Forester», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 5-7). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 04 липня 2014 року за участю автомобілів «Subaru Forester», державний номерний знак [NUMBER], та «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], є водій [PERSON] Пошкоджений внаслідок вказаної пригоди автомобіль «Subaru Forester» належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13.06.2007 року (а.с. 8). Згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8615919 цивільна відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО». У разі настання страхового випадку ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становив 50\~000,00 грн. (а.с. 73). Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(надалі Закон № 1961) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 3 Закону № 1961 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 1.4 та 1.7\~статті 1 Закону № 1961, визначено, що особою, відповідальність, якої застрахована, є страхувальник\~та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.\~Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом рішенням суду. Забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Отже, дорожньо-транспортна пригода за участю належного [PERSON] автомобіля сталася в період дії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на забезпеченому транспортному засобі, з вини особи, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 04 липня 2014 року ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від потерпілої сторони, тобто [PERSON] Заява представником страхової компанії прийнята. А 08 липня 2014 року [PERSON] як страхувальник також звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП (а.с. 74, 130-133). Відповідно до статті 21\~Закону\~№ 1961 на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33\~ЦПК України, тобто за клопотанням позивача, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3\~Закону\~№ 1961 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961 обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Лише у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6\~Закону № 1961\~не є страховим випадком, тоді потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених\~ЦК. Згідно з положеннями ст. 22 Закону № 1961 при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04 липня 2014 року за участю забезпеченого полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], завдано шкоди автомобілю позивача, суд робить висновок про виникнення у страховика, ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», обовязку відшкодувати потерпілій особі шкоду у звязку з настанням страхового випадку. Залучена до участі у справі в якості третьої особи страхова компанія не довела, що вказана подія не відноситься до страхового випадку, позивачем також факт настання страхового випадку не оспорюється. За висновком експертного дослідження автотоварознавця від 01.08.2014 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Subaru Forester», становить 13\~349,39 грн. Фактично на ремонт автомобіля позивач понесла витрати в розмірі 40\~438 грн., які сплачені приватному підприємцю [PERSON] на підставі рахунку № 100 від 27.01.2015 року та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000100 від 11.02.2015 року (а.с. 10-26). Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8615919, виданого ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 50\~000,00 грн. з нульовою франшизою, тобто розмір заподіяної шкоди в повному обсязі покривається розміром страховки. Посилання ж представника позивача на те, що з 21 листопада 2014 року ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» втратило\~статус повного члена Моторного (транспортного) страхового бюро України, а з 23 грудня 2014 року також і\~ асоційованого\~члена\~ МТСБУ в звязку з несплатою страховиком понад два місяці внесків та відрахувань до фондів МТСБУ, тому шкода підлягає відшкодуванню винною у її спричиненні особою, не можуть бути прийняті до уваги як підстава для задоволення позову. Припинення повного та асоційованого членства ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобовязань за укладеними\~\~раніше договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності автовласників. Більше того, в пункті 2 розпорядження № 1169 від 28.06.2015 року «Про застосування заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, також звертає увагу на те, що анулювання ліцензій не звільняє Товариство від обовязку виконувати свої зобовязання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо видів фінансових послуг, на право провадження яких вони видані. Таким чином, враховуючи, що факт завдання шкоди відповідачем є страховим випадком, завдана [PERSON] шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, а у позивача не виникло право вимагати відшкодування шкоди на загальних підставах. З положень цивільного законодавства випливає, що предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірних матеріально-правових відносин, з приводу яких суд повинен ухвалити рішення у справі. Позивач сам обирає, які вимоги та до кого предявити. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Відповідно до ст. 32 ЦПК України, участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо предметом спору є спільні права чи обовязки кількох позивачів або відповідачів. За положеннями ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснював позивачеві його права та обовязки, вживав заходи для надання представнику позивача можливості скористатися належними йому правами, для чого в судовому засіданні судом оголошувалася перерва, при розгляді справи зясовувалися клопотання до суду. Однак, представник позивача, з огляду на вимоги ст.ст. 31, 33 ЦПК України, не використала надане право та відмовилась від залучення до участі у справі в якості відповідача ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО». Як наслідок, в частині позовних вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд знаходить позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує доведеність вини відповідача у скоєнні ДТП, яким позивачеві було завдано моральної шкоди, а також характер правопорушення, яке є проступком, скоєним з необережності, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з тим, що вона деякий час була позбавлена можливості користуватися своєю власністю, чим за будь-яких обставин порушено її звичний спосіб життя. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10 000,00 грн. є надмірним. Суд враховує обставини справи, та вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання. Позивач докладала зусилля для захисту своїх особистих прав, що безумовно відображалося на її нормальному життєвому ритмі, але інших доказів на підтвердження істотних змін у її житті, стану здоровя, інших моральних страждань позивачем не надано. Тому суд доходить висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди за вказаних обставин є відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000,00 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн., який визначений пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial