Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON] Бадаєвича, у якому просить суд визнати її співвласником домоволодіння та земельної ділянки за адресою м. Харків, вул. Коломенська, 16-а. В ході судового розгляду представником відповідача за довіреністю [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, у якій вона просить суд визнати за [PERSON] Бадаєвичем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок літ «Т-2» з надвірними будівлями та земельну ділянку, що розташовані за адресою м. Харків, вул. Коломенська, 16-а. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.05.2015 року зустрічну позовну заяву обєднано з первинним позовом в порядку ст. 123 ЦПК України. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 року первинний позов [PERSON] залишено без розгляду в порядку п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] було задоволено у повному обсязі. Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 15.09.2015 року скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 року про залишення без розгляду первинного позову [PERSON] Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2015 року скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 року, яким було задоволено зустрічну позовну заяву [PERSON] Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року обєднані в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] Бадаєвича про визнання співвласником майна, та за позовною заявою [PERSON] Бадаєвича до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом в порядку ч.1 ст. 126 ЦПК України. Ухвалою від 26.01.2016 року первинний позов [PERSON] залишено без розгляду через систематичну неявку позивача та її представників у судові засідання. В обґрунтування зустрічного позову представник [PERSON] Бадаєвича - [PERSON] вказує на те, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], який трагічно загинув 23.06.2013 року в Ісламській республіці Пакистан. Позивач за зустрічним позовом є єдиною дитиною померлого, який у шлюбі на момент смерті не перебував. Після смерті [PERSON], [PERSON] Бадаєвич звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Заява про прийняття спадщини була приєднана до спадкової справи №54661215, яка була відкрита за заявою [PERSON]. Через звернення [PERSON] до суду із позовом про визнання права власності на будинок та земельну ділянку, які входять до спадщини, приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову [PERSON] Бадаєвичу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок літ «Т-2» з надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Коломенська, 16-А після померлого 23.06.2013 року батька [PERSON]. Спірний будинок із прибудинковими територіями належав на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 26.05.2010 року, виданого Дзержинською районною радою м. Харкова 5 скликання. Спірна земельна ділянка площею 0,0539 га належала померлому [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6310136300:07:013:0018. У судові засідання на виклики суду позивач [PERSON] та її представники за належним чином оформленою довіреністю від 01.08.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявляються, про причини неявки суд не повідомлено. Відповідно витребуваних судом відомостей адресно-довідкового бюро підрозділу ГУДМС УДМС України в Х/о від 26.11.2015 року [PERSON] за вказаною їй у позовної заяві адресою: [ADDRESS] зареєстрованою не значиться. У звязку із чисельними неявками [PERSON] та її представників до суду, про проведення судового засідання о 10-30 год. 26.01.2016 року судом зроблено оголошення (газета «Слобідський край» №150 від 17.12.2015 року). Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] у судове засідання 26.01.2016 року не зявилась, подала заяву, у якій просить суд розглянути справу за її відсутності, залишити первинний позов [PERSON] без розгляду через неявку позивача та її представників, а зустрічний позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу в порядку, передбаченому ст.224 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] за зустрічним позовом та її представників. Вислухавши думку представника [PERSON], який брали участь у справі та надавав пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне. Житловий будинок, літ. «Т-2» з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою м. Харків, вул. Коломенська, 16-а, а також земельна ділянка за вищевказаною адресою, належить [PERSON] на праві власності (а.с. 46-47, 141), який помер 23.06.2013 року в м. Гілгіт Ісламської Республіки Пакистан (а.с.49). [PERSON] Бадаєвич є рідним сином [PERSON] (а.с.50). За ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом, або за законом. На момент смерті [PERSON] заповіт не було складено, тому спадкування має відбуватись згідно норм глави 86 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Ч.3 ст.1297 ЦК України встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] Бадаєвич в порядку ст. ст.1269, 1297 ЦК України, звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], постановою якої від 23.03.2015 року, №66/02-31 відмовлено йому у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок літ. «Т-2» з надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Коломенська, 16-А після померлого 23.06.2013 року батька [PERSON] на підставі абз. 4 ст.42 Закону України «Про нотаріат». В даній постанові приватний нотаріус зазначила, що у спадковій справі №13\\2013 до майна померлого 23.06.2013 року [PERSON], відкритої 27.06.2013 року наявна інформація про те, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа №638/13861/14-ц (2/638/1485/15) за позовом [PERSON] до [PERSON] Бадаєвича про визнання її співвласником майна домоволодіння та земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Коломенська, 16-а (лист Дзержинського районного суду м. Харкова №127ц від 17.03.2015 року). Спадкування за законом здійснюється почергово (ст.1258 ЦК України), [PERSON] Бадаєвич за ст.1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги. Інших дітей померлий не мав, у шлюбі не перебував. Рішень судів про встановлення факту спільного проживання однією сімєю із померлим суду не надано. Як розяснено в абз. 1 п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Доказів на підтвердження проживання із спадкодавцем на момент його смерті сторонами не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність інших спадкоємців, крім [PERSON] Бадаєвича. Єдиною підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій видачі [PERSON] Бадаєвичу свідоцтва про право на спадщину на спірне майно та земельну ділянку став позов [PERSON] до [PERSON] Бадаєвича про визнання її співвласником спірного домоволодіння та земельної ділянки, який ухвалою суду від 26.01.2016 року залишений без розгляду. На думку суду, [PERSON] недобросовісно здійснювала свої процесуальні права, передбачені ст.27 ЦПК України і взагалі не виконувала процесуальні обовязки. Добросовісне користування процесуальними правами означає, що особа досягає захисту своїх матеріальних прав, використовуючи процесуальні засоби за їх прямим призначенням. У даному випадку багато чисельні неявки позивача за первісним позовом [PERSON] та її представників до судових засідань суд розцінює як зловживання процесуальними правами, направлене на протидію своєчасному розгляду справи. Суд вважає, що [PERSON], як позивач за первісним позовом взагалі втратила інтерес до даної справи. Як встановлено судом, постанова приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок літ. «Т-2» з надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Коломенська, 16-А після померлого 23.06.2013 року батька [PERSON] від 23.03.2015 року №66/02-31 була єдиною підставою для відмови [PERSON] Бадаєвичу у видачі свідоцтва на право на спадщину на спірний будинок та земельну ділянку. За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обовязок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved