Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON], у якому зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 1994 року. Під час перебування в шлюбі в них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачем. З вересня 2012 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, з того часу вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин став той факт, що вони мали різні погляди на життя, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. Вважає, що примирення з відповідачем неможливе. Чоловік на розірвання шлюбу не згоден. За домовленістю між ними діти будуть проживати разом з позивачем. Спору майнового характеру між ними немає. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. Сторони до судового засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі у попередньому судовому засіданні, позивач на позовних вимогах наполягала, відповідач позовні вимоги визнав. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явилися до суду. Відповідно до частини четвертої статті 130 Цивільно-процесуального кодексу України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення рішення. Згідно з частиною першою статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 03 вересня 1994 року Димитровським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 330 (а.с. 7). Під час перебування у шлюбі в сторін народились діти: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], батьком яких у свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 8, 9). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сiмейного кодексу України, шлюб припиняється внаслiдок його розiрвання. Вiдповiдно до частини другої статті 112 Сiмейного кодексу України, суд постановляє рiшення про розiрвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б iнтересам одного з них, iнтересам їхнiх дiтей, що має iстотне значення. Відповідач у своїй заяві, адресованій суду, позов визнав у повному обсязі, а саме: погодився на розірвання шлюбу (а.с. 14). Таким чином, оцiнивши зiбранi по справi докази, суд вважає, що шлюб мiж сторонами слiд розiрвати, так як сторони створити мiцної сім'ї за час спiльного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подружнi стосунки припинилися, подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б їхнiм інтересам, та інтересам їх дітей. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цієї підстави суд вважає, що позивачу необхідно залишити прізвище «[PERSON]», оскільки позивач просила про це в своїй заяві. На пiдставi ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сiмейного кодексу України,

Outcome: approved