Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 06 жовтня 1984 року Відділом ЗАГС Інгулецького міськвиконкому Дніпропетровської області, актовий запис № 277, посилаючись на те, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають. Зазначила, що сімейно-шлюбні стосунки з відповідачем остаточно припинено влітку 2013 року, хоча істотні непорозуміння у сім'ї виникли задовго до цього. Причиною розірвання шлюбу зазначає різні погляди на вирішення побутових, матеріальних, сімейних проблем. До того ж, чоловік вживав спиртні напої, вчиняв сварки. Все призвело до того, що вони поступово віддалилися один від одного, стали жити кожен своїм власним життям, втратили спільні інтереси, втратили почуття кохання, довіри та поваги, а тривалий час проживання окремо дають підстави вважати, що шлюбні стосунки припинено остаточно, відновити їх не можливо. Також зазначила, що на цей час вона фактично створила нову сім'ю і бажає офіційно впорядкувати свій сімейний стан. Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку, але в підготовче засідання не з'явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити /а.с.20/. Відповідач відзиву на позов не надав, але надав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує /а.с.28/. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.10.1984 /а.с.5/, народжені у шлюбі діти досягли повноліття /а.с.6/. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено, що на час розгляду справи майновий спір у цій справі не заявлено. При цьому суд враховує, що шлюбні стосунки подружжя не підтримує з 2013 року, спільно господарство не веде, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, про що надав письмову заяву. Судом встановлено, що неповнолітніх дітей у сторін немає, майновий спір у цій справі не заявлено. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін, та наперед усім - позивача. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити прізвище, набуте у шлюбі, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Також суд враховує, що позивач не просить стягнути судовий збір з відповідача на її користь, тому вважає, що слід повернути позивачу з державного бюджету України 50 % сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved