Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом (який неодноразово уточнювала) до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, в якому просила усунути їй - [PERSON],та дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON] створені відповідачем [PERSON], перешкоди у користуванні ? часткою житлового будинку за адресою: вул. Окружна,35, с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області та зобовязати відповідача надати їм вільний доступ до житла і постійного проживання в ньому, шляхом демонтажу (зняття) замків з хвіртки та у вхідних дверях жилого будинку, в тому числі вільного доступу до присадибної земельної ділянки. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є співвласником житлового будинку №35, що розташований по вул. Окружна в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області. 02.11.2010 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. На підставі рішення суду спільне сумісне майно подружжя, а саме житловий будинок №35, розташований в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області, було поділено та виділено їй і відповідачу [PERSON] по ? частині вказаного будинку. Крім того, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, належить їй на праві власності. Окрім позивачки у вказаному будинку зареєстровані також троє її дітей. З моменту розірвання шлюбу та поділу спільного сумісного майна подружжя відповідач всяким чином перешкоджає їй в користуванні своєю власністю. Вона неодноразово намагалася потрапити до житлового будинку, але відповідач зачинив двері будинку, в дворі випустив собак і поставив замок на калитку. По допомогу вона зверталася до дільничого, проте зусилля зайти на подвіря та потрапити до житлового будинку виявилися марними, так як собаки, які бігають по подвірю, чинили перешкоду. Враховуючи наведене, просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, обґрунтувавши вищенаведеним, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в письмовому запереченні на позовну заяву. Представник органу опіки та піклування Заставнівської РДА в судовому засіданні позовні вимоги, заявлені в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON], підтримав повністю, проте заперечував щодо задоволення позовної вимоги, заявленої в інтересах сина [PERSON], посилаючись на рішення Заставнівського районного суду від 02.11.2010, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком, а малолітньої [PERSON] з матірю. Вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.09.2003 року. Рішенням Заставнівського районного суду від 02.11.2010 у цивільній справі\~ №2-486/10, яке набрало законної сили 08.12.2010, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Приписами ч.3 ст.60 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили\~ не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні\~ під час розгляду цивільної справи №2-486/10 встановлено, що сторонами в період перебування в шлюбі придбано житловий будинок під №35 по вул. Окружній в с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області. Даний житловий будинок в подальшому сторонами був відремонтований та частково добудований. Згідно зведеного акту вартості будинку, господарських будівель та споруд Заставнівського районного бюро технічної інвентаризації, станом на 20.07.2010 року вартість спірного будинку становить 156795 грн. Домовленості про добровільний поділ вказаного будинку сторонами не досягнуто. Також\~ рішенням Заставнівського районного суду\~ від 02.11.2010 вирішено поділити спільне сумісне майно подружжя, житловий будинок №35, розташований по вул. Окружній в с.Юрківці, Заставнівського району Чернівецької області та виділити [PERSON] 1/2 частину будинку та [PERSON] 1/2 частину будинку (а.с.12-14). Належність позивачу ? частки у праві власності на зазначений будинок також підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с.10-11). Під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі, позивач шляхом приватизації набула право власності на земельну ділянку розміром 0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Юрківці Заставнівського району по вул.. Кільцева, 35, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №085662, виданого 19.06.2008. Проте, зазначена земельна ділянка не була включена до складу майна, набутого сторонами під час шлюбу, яке було обєктом поділу спільної сумісної власності подружжя в цивільній справі №2-486/10. При цьому, як розяснив Пленум Верховного суду України в п.18-2 своєї постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Допитана в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] показала, що вона є власником ? частки будинку №35, розташованого по вул. Окружній в с. Юрківці Заставнівського району, яку виділено їй рішенням Заставнівського районного суду від 02.11.2010. В даному будинку вона разом із своїми дітьми не проживає, проте вони всі там зареєстровані. Відповідач також не проживає в цьому житловому будинку. З 2010 року відповідач чинить перешкоди їй та дітям в користуванні своєю власністю шляхом встановлення замків на хвіртці та вхідних дверях будинку. Вона неодноразово намагалася потрапити до будинку, зверталася до відповідача та його батьків, але вони доступу до будинку не надали. Вона зверталася до сільської ради та дільничного, але питання про усунення перешкод та вселення до будинку не вирішено в позасудовому порядку. Оскільки позивач хоче проживати разом із своїми дітьми в будинку, ? частина якого належить їй на праві власності та користуватися однією кімнатою, кухнею, ванною та підвалом просила суд задовольнити позов. Допитана як свідок сільський голова с. Юрківці [PERSON] пояснила, що позивач в минулому році в усному порядку зверталася до сільської ради с.Юрківці про усунення перешкод, які чинить їй колишній чоловік у користуванні житловим будинком, що розташований по вул. Кільцева,35, проте її звернення залишилося без відповідного реагування, оскільки у сільській раді немає жодних відомостей щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частину вказаного житлового будинку. Офіційні документи щодо розподілу житлового будинку у сільській раді відсутні, зміни в погосподарську книгу про право часткової власності не внесено. Письмових заяв щодо чинення перешкод у користуванні будинком від [PERSON] до відповідної комісії сільської ради не надходило. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Негаторний позов є універсальним способом захисту, який дозволяє власнику вимагати від сторонніх осіб усунення будь-яких перешкод у користуванні власністю, а саме перешкод, що унеможливлюють користуванню власністю або які створюють перешкоди (обмеження) в такому користуванні. Однак, в даному випадку негаторний позов предявлено одним із співвласників до іншого. Чинне цивільне та земельне законодавство не перешкоджає одному із співвласників предявити негаторний позов до іншого співвласника. Проте, предявлення такого позову має певні особливості, повязані з існуванням певних норм, що регулюють право спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Згідно з положеннями ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Зазначені правові висновки наведено в постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 у справі №6-12цс13. Враховуючи правову природу негаторного позову, можна зробити висновок, що такий спосіб захисту є застосовним у спорах між співвласниками за умови визначення порядку користування спірним майном або поділу цього майна в натурі з визначенням реальних часток, які стають об'єктом приватної власності. Таким чином спір між співвласниками майна за негаторним позовом може вирішуватися лише в разі поділу спірного майна або визначення порядку користування ним. Судом встановлено, що у провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області перебувала цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі. Рішенням Заставнівського районного суду від 17.03.2017, яке набрало законної сили 14.04.2017, у задоволенні позову відмовлено. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи, що на час вирішення спору між сторонами не встановлено порядку користування спірним будинком та земельною ділянкою, на якій цей будинок знаходиться, або не визначено реальні частки, які індивідуалізовані в натурі (не поділено спірне майно), усунення перешкод у користуванні ? частиною житлового будинку та надання позивачам вільного доступу до житла і постійного проживання в ньому та вільного доступу до присадибної земельної ділянки породить правову невизначеність і конфлікт між сторонами. Також відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить із того, що по своїй суті звертаючись до суду позивач просить усунути перешкоди їй та її дітям у вселенні до частини будинку, яка не стала об'єктом її приватної власності, оскільки не виділена в натурі. Крім цього, стосовно позовних вимог щодо надання позивачам вільного доступу до присадибної земельної ділянки та житла і постійного проживання в ньому, шляхом зобовязання відповідача демонтувати (зняти) замки з хвіртки та вхідних дверей житлового будинку суд приходить до наступного висновку. Приписами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Як встановлено в судовому засіданні позивач з дітьми вже тривалий час не проживає у спірному будинку, згідно її пояснень, вона навідувалась до будинку в той час, коли нікого не було вдома, відповідно все було зачинено та собаки бігали на подвірї. Як слідує з пояснень представника відповідача, замки останнім було встановлено з метою недопущення проникнення сторонніх осіб до двору загального користування та забезпечення охорони майна всіх співвласників, за час їх відсутності. Таке встановлення замків є загальноприйнятим та розумним, що не свідчить про недобросовісність дій відповідача чи зловживання ним правом позивача. За таких обставин, суду не надано належних та допустимих доказів здійснення відповідачем перешкод у користуванні позивачкою спірним нерухомим майном. На думку суду, встановлення таких замків, зважаючи на надання відповідачем позивачу ключів від них (за умови відповідного звернення позивача до відповідача) не є обставиною, що унеможливлює користування спірним будинком та земельною ділянкою, а лише частково обмежує (утруднює) таке користування. З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову у звязку з його безпідставністю (передчасністю) та недоведеністю. На підставі ст.41 Конституції України, ст.321, ст.391, ч.1 ст.356, ч.2 ст.358 ЦК України, ст.152 ЗК України,

Outcome: dismissed