Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилається на те, що уклала шлюб із відповідачем 29.01.2011 р., в шлюбі народилася донька - [PERSON], [INFO] Подружнє життя між сторонами не склалося, у зв'язку із протилежністю характерів і різними поглядами на життя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду повернувся конверт із відміткою про неможливість вручення повідомлення адресатові у зв'язку із його непроживанням за адресою - [ADDRESS], хоча згідно адресної довідки [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою. У відповідності із ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, й в разі відсутності особи за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручене їм належним чином, а тому суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання технічним засобом, згідно ст.ст. 197,224 ЦПК України. Даючи оцінку дослідженим доказам у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 29.01.2011 р. відділом РАЦС Новоукраїнського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 8 (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження, сторони мають малолітнього доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). У відповідності із ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховується наявність малолітніх дітей. Між сторонами склалися неприязні стосунки, вони мають різні погляди на життя і протилежність характерів, що негативно впливає як на позивачку, так і на відповідача, а також на малолітню доньку, у зв'язку із чим збереження подружньго життя між сторонами є неможливим. Вирішуючи позов, суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на засадах добровільності, взаємоповаги, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст. 21,24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування особи до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, й цим правом скористалась позивач, оскільки не бажає проживати у формальному шлюбі, який фактично є припиненим. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та відновлення шлюбних відносин є неможливим, у зв'язку з чим позивач заявила про неможливість збереження подружніх стосунків, відповідач з цього приводу не надав суду заперечень, заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, сторонами не заявлялось клопотання про надання строку для примирення, примушування до осіб до шлюбу є неприпустимим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачкою, як ініціатором розірвання шлюбу.

Outcome: approved