Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : 2/3 частини будинку [ADDRESS] .; 2/3 частини земельної ділянки 0, 434 м. кв.м, від земельної ділянки загальної площі). 1304 кв.м., надану для будівництва та обслуговування житлового \~ \~ \~ \~будинку, кадастровий номер 3223187705:02:027:0039; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/3 частину: будинку [ADDRESS] .; земельної ділянки 0, 434 м. кв.м, від земельної ділянки загальної площі ). 1304 кв.м., надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3223187705:02:027:0039; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на 1/3 частину: будинку [ADDRESS] .; земельної ділянки 0, 434 м. кв.м, від земельної ділянки загальної площі ). 1304 кв.м., надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3223187705:02:027:0039; Припинити спільну сумісну власність подружжя [PERSON] та [PERSON] на: 2/3 частини будинку [ADDRESS] .; 2/3 частини земельної ділянки 0, 434 м. кв.м, від земельної ділянки загальної площі). 1304 кв.м., надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3223187705:02:027:0039. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.10.1992 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час подружнього життя сторонами було придбано спільне майно, яке складається з будинку \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] . Загальна площа будинку 247,4 кв.м., житлова площа 56,1 кв.м. та складається з наступних приміщень: Б-гараж; В-вол`єр; Г- альтанка; г1-хвіртка; г2-ворога; гЗ, г4-огорожа; г5-вимощення; гб-доріжки; г7-площадка; та земельної ділянки 0,434 м. кв.м, від земельної ділянки загальної площі ). 1304 кв.м., надану для \~ \~ \~ \~будівництва \~ \~ \~ \~та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3223187705:02:027:0039. 26.12.2007 року за договором дарування 1/3 частина будинку [ADDRESS] була подарована відповідачем [PERSON] їх спільному сину [PERSON] 26.12.2007 року за договором дарування 1/3 частина земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] була подарована [PERSON] нашому сину [PERSON] . На даний час спільне життя з відповідачем не склалось, тому вона має намір розірвати шлюб та поділити придбане у шлюбі майно. 29.03.2019 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків. 18.07.2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання. 24.09.2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24.10.1992 року, створити благополучну сім`ю з відповідачем не вдалось, оскільки у них існує розбіжності у поглядах на життя, різні життєві цінності. Тому, нею було подано позов про розірвання шлюбу до суду. За час перебування у шлюбі ними було придбано будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.10.1992 року, який розірвано рішенням суду від 08.07.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, матеріалами справи. За час перебування у шлюбі сторони набули право спільної сумісної власності на майно, а саме: житловий будинок загальною площею 247,4кв. м., житловою площею 56,1 кв. м., Б-гараж; В-вол`єр; Г- альтанка; г1-хвіртка; г2-ворота; гЗ, г4-огорожа; г5-вимощення; гб-доріжки; г7-площадка; розташованого за адресою: [ADDRESS] ; та земельну ділянки 0,1304 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва \~ \~ \~ \~та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3223187705:02:027:0039. Згідно договору дарування частини земельної ділянки від 26.12.2007 року укладеного [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 434 кв.м. від земельної ділянки загальною площею 1304 кв.м., розташовану на території [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку. Кадастровий номер 3223187705:02:027:0039. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2007 року 1/3 частка житловий будинку загальною площею 247,4кв. м., житловою площею 56,1 кв. м., Б-гараж; В-вол`єр; Г- альтанка; г1-хвіртка; г2-ворота; гЗ, г4-огорожа; г5-вимощення; гб-доріжки; г7-площадка; розташованого за адресою: [ADDRESS] , відчужена на користь [PERSON] , на підставі договору дарування від 26.12.2007 року за реєстровим номером 12164. Згідно ст.\~3\~СК\~України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1, 2 ст.\~21\~СК\~України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~36\~цього\~Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.10.1992 року та 08.07.2019 року шлюб між ними рішенням Обухівського районного суду Київської області було розірвано, що підтверджується матеріалами справи. Згідно\~статті 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~71\~Сімейного\~кодексу\~України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З обставин справи вбачається, що це спірне майно, придбане під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тобто набуте ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 368, 372 ЦК України має право на Ѕ частину від спільного майна, а державна реєстрація права власності за одним із подружжя порушує законні права та інтереси іншого, як співвласника такого майна. Частиною 1 ст.\~61\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. За таких обставин, суд виходить з того, що спірне майно, а саме житловий будинок загальною площею 247,4кв. м., житловою площею 56,1 кв. м., Б-гараж; В-вол`єр; Г- альтанка; г1-хвіртка; г2-ворота; гЗ, г4-огорожа; г5-вимощення; гб-доріжки; г7-площадка; розташованого за адресою: [ADDRESS] ; та земельну ділянки 0,1304 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва \~ \~ \~ \~та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3223187705:02:027:0039, є спільною власністю сторін. Оскільки вказане\~вище майно\~набуто сторонами\~під час\~проживання сторін\~однією сім`єю,\~є об`єктом\~спільної сумісної\~власності сторін,\~відтак може\~бути поділено\~між сторонами\~в судовому\~порядку на засадах рівності часток кожного із сторін. Поряд із тим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають задоволенню частково, оскільки розмір земельної ділянки, право власності на яку вона просить визнати за нею визначено 0,434 м. кв.м, від земельної ділянки загальною площею 1304 кв.м., належними і допустимими доказами не підтверджено, відповідні доводи є протирічливими в частині конкретизації площі спірної земельної ділянки, такі протиріччя не були усунуті під час судового розгляду, тому відповідні вимоги позову є необґрунтованими і не доведеними. Таким чином, розподілу підлягає земельна ділянка із такою площею, що зазначена у правовстановлюючому документі державному акті на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст.\~76-81\~ЦПК\~України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, тому позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial