Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом до відповідачів, у якому просила суд виключити з опису та звільнити з-під арешту майно зазначене у акті опису та арешту майна від 12.12.2013 року та в додатку №1 до цього акту постановленого 12.12.2013 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON], а саме: телевізор Sony Bravia вартістю 2000,00 грн.; DVD програвач Sony вартістю 500,00 грн.; звукопідсилювач Denon вартістю 500,00 грн.; колонки Таппоу вартістю 1000,00грн.; колонки Таппоу вартістю 3000,00грн.; сабуфер Velodyne вартістю 1000,00грн.; диван вартістю 3000,00 грн.; скляний стіл вартістю 1000,00 грн.; кухонні стільці на металевій основі 6 шт. вартістю 1200,00 грн.; барні стільці на металевій основі 2 шт. вартістю 200,00 грн.; духова шафа вартістю 1000,00 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1000,00 грн.; холодильник вбудований вартістю 4000,00грн.; газова піч вартістю 500,00 грн.; електропіч вартістю 500,00 грн.; люстра з металу білого кольору вартістю 1000,00 грн.; камін електричний вартістю 1000,00 грн.; пральна машина БОШ вартістю 500,00 грн.; телевізор Ріоnеr вартістю 500,00 грн.; ліжко двоспальне вартістю 1000,00 грн. на загальну вартість 24400,00 грн., зобовязавши державного виконавця про таке винести постанову. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що 20.01.2014 року Московським районним судом міста Харкова було постановлено рішення по справі № 643/16822/13-ц, яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу 1 031 940 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу 282\~555,00 грн. Стягнуто в рівних частках з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати 3 670 грн. 40коп. Ухвалою від 19 лютого 2014 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилені, рішення Московського суду м. Харкова від 20 січня 2014року - залишено без змін. Ухвалою Московського суду від 28.11.2013 року по справі № 643/16822/13-ц, провадження № 2/643/5297/2013 року було забезпечено позовні вимоги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про стягнення боргу. Ухвалою суду від 11 лютого 2014 року апеляційну скаргу відхилено, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2013року залишено без змін. 12.12.2013 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] було накладено арешт на майно, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], про що ним було складено акт опису та арешту майна від 12.12.2013року та додаток до акту №1 від 12.12.2013 року. На думку позивача, накладення арешту на рухоме майно, що знаходиться в квартирі є незаконним, та порушує її права власника, оскільки це майно було придбано нею особисто та вона має на нього відповідні документи, які підтверджують право власності на це майно. Ухвала Московського суду від 28.11.2013 року по справі № 643/16822/13-ц, провадження № 2/643/5297/2013 року якою було забезпечено позовні вимоги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу залишається чинною на теперішній час. На момент складання акту державним виконавцем Підгорним О.С. майно належало позивачу по справі та це відображено у зауваженнях в акті, але державний виконавець не бажав про це слухати, та склав акт. При цьому порушив ч.1 ст. 311 ЦК України в якій зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. [PERSON] не має боргових зобов'язань перед [PERSON], а відповідно позбавлення її майна в рахунок погашення грошових зобов'язань за третіх осіб є протиправним позбавленням права власності на рухоме майно, що знаходилося в квартирі та забороняється законом. У судовому засіданні представником позивача позовну заяву підтримано, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] із представником проти позову заперечували та пояснили, що вказане майно підлягає опису та реалізації для погашення грошових зобовязань відповідачів [PERSON] та [PERSON] перед ним. Представник Дзержинського ВДВС ХМУЮ до суду не зявився, про причини неявки суду не повідомлено. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] під присягою пояснили суду, що вони є співробітниками магазину «Freedom», в якому позивач по справі купувала меблі та кожна окремо пояснили, що меблі обирали [PERSON] із її матірю ([PERSON]І.), яка і сплатила двома рівними частинами вартість придбаних меблів. Вислухавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у звязку із наступним. Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За ч.1, 3 ст. 58 ЦПК України, Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК Укарїни). Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 28.11.2013 року по справі № 643/16822/13-ц заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та, серед іншого, накладено арешт на все майно, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON]. В рамках виконання названої ухвали, державним виконавцем Підгірним О.С. описано та накладено арешт на наступне майно: -Телевізор Sony Bravia KDL-60LK900, оціночною вартістю 2000 грн., -DVD-програвач Sony BDP-S470, оціночною вартістю 500 грн., -Звукопідсилювач Denon AVR-2808, оціночною вартістю 500 грн., -колонки Тannoy, оціночною вартістю 1000,00грн. -колонки Tannoy, оціночною вартістю 3000,00грн. -Сабуфер Velodyne, оціночною вартістю 1000,00грн. -Диван, оціночною вартістю 3000,00 грн. -Скляний стіл, оціночною вартістю 1000,00 грн. -Кухонні стільці на металевій основі 6шт., оціночною вартістю 1200,00 грн. -Барні стільці на металевій основі 2 шт., оціночною вартістю 200,00 грн. -Духова шафа Miele, оціночною вартістю 1000,00 грн. -Мікрохвильова піч Miele, оціночною вартістю 1000,00 грн. -Холодильник вбудований Liebherr, оціночною вартістю 4000,00грн. -Газова піч Siemens, оціночною вартістю 500,00 грн. -Електропіч Siemens, оціночною вартістю 500,00 грн. -Люстра з металлу білого кольору - 1000,00 грн. -Камін електирчний, оціночною вартістю 1000,00грн. -Пральна машина Bosch, оціночною вартістю 500,00 грн. -Телевізор Ріоnеr, оціночною вартістю 500,00 грн. -Ліжко двоспальне, оціночною вартістю 1000,00 грн. Згідно наданих документів, позивачем по справі придбано наступне майно: Телевізор Sony Bravia KDL-60LK900 (а.с. 19), DVD-програвач Sony BDP-S470 (а.с. 20), Звукопідсилювач Denon AVR-2808 (а.с. 21), колонки Тannoy (а.с. 22), Сабуфер Velodyne (а.с. 23), кухонні стільці та барний стілець у кількості 6+2, двоспальне ліжко, диван, обідній скляний стіл (а.с. 24-25), духова шафа Miele(а.с. 26), телевізо Pioneer (а.с. 26 зворотній бік), мікрохвильова піч Miele (а.с.27), газова та електрична печі Siemens (а.с. 27 звротній біл, а.с.28), вбудований холодильник Liebherr (а.с.29), дві підвісні люстри (а.с. 30), електричний камін (а.с. 31), пральна машина Bosch (а.с. 32). Надані з цього приводу представником відповідача [PERSON] листи (а.с.91-92) фізичних осіб-підприємців [PERSON] та [PERSON] суд відкидає, оскільки вважає, що вони не містять доказової бази у звязку із недоведеністю стосунку вказаних субєктів підприємницької діяльності та їх відповідей-довідок до майна, яке є предметом спору. Витяг з електронного листування з приводу телевізора Sony Bravia KDL-60LK900 суд не вважає таким, що спростовує доводи позивача стосовно обставин його придбання. Крім того, рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17.12.2014 року по цивільній справі № 643/16822/13-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, відмовлено в частині стягнення заборгованості за розпискою з [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідност. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вимоги ст. ст.316,317,319ЦК Українипередбачають, що правом власності є право особи на річ (майно), яке воназдійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Конституцією України(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Таким чином, знаходження майна у приміщеннях, належних іншій особі не є підставою для погашення зобовязань власника приміщення, а тим більше осіб, які проживають в такому приміщенні, перед третіми особами. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з арештом нерухомого і рухомого майна, що унеможливлює вільно володіти, користуватись та розпоряджуватись ним. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України. Суд при вирішенні питання щодо предмета позову про виключення описаного майна керувався Законом України «Про власність» і нормами цивільного законодавства, що регулюють право власності і його захист, за правилами, що ґрунтуються на праві власності на описане майно й (або) на праві володіння ним. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що майно, яке зазначено в акті опису під номерами з 1 по 20 включно, належить позивачу, оскільки нею була сплачена його вартість. Подальший перехід прав на вказане майно у встановленому порядку в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved