Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути аліменти на утримання дитини. В обгрунтування позову зазначила, що у квітні 2017 року познайомилась із [PERSON] та стала паідтримувати з ним дружні та блицькі стосунки. У подальшому починаючи з вересня 2017 року стали проживати однією сім`єю без реєсстрації шлюбу. Від спільних відноин народився син - [PERSON] , [INFO] у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON] . Нормальні сімейні стосунки не склались, з липня 2021 року припинили відносини. Син [PERSON] залишився проживати з матір`ю і фактично знаходиться на її утриманні. Відповідач у продовж сумісного проживання здійснював частково свої батьківські обов`язки, однак після припинення стосунків належної матеріальної допомоги не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитини повноліття. Ухвалою судді від 12.10.2021 провадження у справі відкрито і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] надала до суду заяву в якій не заперечує проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження без виклику осіб та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву в якій позовну заяву визнає в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до наступного. Сторони є батьками дитини, згідно даних копії свідоцтва про народження сина серії [NUMBER] виданого 21.08.2020 року [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно даних довідки про склад сім`ї від 29.09.2021 року № 548 виданої виконавчим комітетом Вовчанської міської ради Харківської області, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем по справі, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача по справі. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Також суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи надані докази у їх сукупності, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 908 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved