Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, у якому народилася донька [PERSON], [INFO]. На час звернення [PERSON] із позовом до суду шлюбні відносини між подружжям припинені, тривалий час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність спілкування, взаєморозуміння, спільних інтересів та протилежні погляди на подальше життя позивач вважає збереження сімї неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Усі матеріальні витрати, повязані з утриманням дочки, позивач несе самостійно. Відповідач самоусунувся він виховання дитини та обовязку її матеріального утримання. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1626 грн. щомісячно, починаючи з місяця звернення з даним позовом. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали суду від 05 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Щодо надання судом терміну на примирення [PERSON] категорично заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 18 червня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №129177 від 18 червня 2016 року, виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. В шлюбі в них народилася донька [PERSON], 28 березня 2017 року, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД № 259347 від 11 квітня 2017 року, видане Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. В судовому засіданні встановлено, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] погіршилися відносини, вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів, суд застосовує до цих правовідносин наступні норми матеріального права. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні дочка сторін проживає разом з матірю [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні. Оскільки між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі батька в утриманні їх спільної дитини, [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач є працездатним, за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем може виконувати обов'язки по утриманню малолітньої дочки. Доказів на спростування таких висновків суду останній не надав та в судовому засіданні їх не здобуто. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо [PERSON], № 153848565 від 25 січня 2019 року, відповідач є власником квартири за адресою: вул. Гайова,8а/168, м. Тернопіль, а також має у власності транспортний засіб KIA CEED, 2008 року випуску, дата реєстрації 26 березня 2013 року (Інформація з Порталу державних послуг від 25 січня 2019 року). Таким чином, визначаючи розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, та вважає, що слід задовольнити позов в частині стягнення аліментів та стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1626 грн. щомісячно, починаючи з 29 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1\~ст.\~430\~ЦПК України,\~суд допускає\~негайне виконання\~рішення у\~справах про\~стягнення аліментіву межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в цій справі підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved