Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що в шлюбі у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , однак спільне життя не склалося і шлюб 14.06.2007 року було розірвано. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться станом здоров`я, фізичним розвитком, не проявляє батьківських почуттів, піклування та турботи, не спілкується із сином. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про причини неявки та відзиву щодо позову суду не подав, тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення. Представник третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подано суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.2004року, який розірвано 14.06.2007, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] виданим Відділом РАЦС ТМУЮ Тернопільської області 14.06.2007року. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом РАЦС ТМУЮ Тернопільської області 11.02.2005року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.07.2007року вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 200грн. щомісячно, починаючи з 29.01.2007року, до досягнення дитиною повноліття. Дитина [PERSON] проживає із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ДП «Комунальник-1» від 10.08.2018року №2068. Як вбачається з довідки Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №13 від 13.08.2018р. №106, [PERSON] , [INFO] , навчається у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №13, вихованням сина займається мама, батько [PERSON] не цікавився навчанням та вихованням сина, жодного разу у школу не з`являвся. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання дитини, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, захищаючи інтереси дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст.154 Сімейного кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164, 165 Сімейного Кодексу України за зверненням до суду з позовом органу опіки і піклування мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу свідомо нехтує свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. При цьому жодних перешкод відповідачу у вихованні та спілкування з дитиною позивач не чинить. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, у зв`язку з чим, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, необхідність умов для нормального виховання та розвитку, вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved