Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, вказавши на його обґрунтування,що 17.08.2014 року між нею (позивачем) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Плоско-Забузькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області.Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , при цьому, 05.12.2014 року шлюб між нею (позивачем) та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.12.2014 року, актовий запис №058884 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського району управління юстиції у Кіровоградській області. Зазначила, що малолітній син [PERSON] з народження проживає разом з нею (позивачем), а в період виконання нею службових обов`язків перебування на військовій службі в військовій частині [NUMBER] , - дитина проживає з бабусею [PERSON] та прабабусею [PERSON] . Також позивач зазначила, що з самого народження дитини. Відповідач [PERSON] , який є батьком дитини, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, жодного разу не відвідав дитину, життям, розвитком та здоров`ям сина не цікавився. Вказала, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] . Крім того, зазначила, що [PERSON] був військовослужбовцем в/ч [NUMBER] , та вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 01.10.2015 року був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України до 1-го року тримання в дисциплінарному батальйоні, з 02.10.2015 року відбував покарання в в/ч [NUMBER] , однак в подальшому, на підставі висновку ВЛК був звільнений від відбування покарання у зв`язку з непридатністю до військової служби та 22.01.2016 року вибув до Вільнянсько-Добровеличківського обласного міського військового комісаріату Кіровоградської області для постановки на облік. Окрім того, згідно з даними Командування Національного військово-медичного клінічного центру [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.10.2015 року по 28.10.2015 року у відділенні невідкладної хірургії та з 09.11.2015 року по 21.01.2016 року перебував у клініці психіатрії з палатами для наркологічних хворих НВМКЦ «ГВКГ». Більш того, відповідно до наданої ГУНП в Миколаївській області Очаківського відділу поліції інформації, в провадженні СВ Очаківського ВП ГУНП перебувають матеріали кримінального провадження від 07.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та виконуються слідчо-розшукові заходи щодо [PERSON] . Позивач також зазначила, що вона має можливість забезпечувати фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя малолітнього сина [PERSON] , крім того, вона (позивач) працює у військовій частині [NUMBER] на посаді офіцера групи моніторингу інформаційного простору та протидії, середньомісячний дохід за місяць становить 9\~504 грн. З огляду на викладене вище, та враховуючи, що малолітня дитина [PERSON] [INFO] , проживає разом з нею (позивачем), а також з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 165, ч.2 ст.166Сімейного кодексу України,позивач [PERSON] просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] ,аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Відповідно до паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданий 21.11.2018 року, судом встановлено, що позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, яка зареєстрована в суді 11.02.2019 року за вх.№3311, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик в судові засідання за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а саме: [ADDRESS] , в т.ч. в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, враховуючи, що відповідно до інформації Плоско-Забузької сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, сільській раді не відомо місце перебування та місце проживання [PERSON] , який значиться зареєстрований за зазначеною вище адресою, при цьому, з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач не скористався наданим йому правом на участь в судовому засіданні, заявлення клопотань, надання суду пояснень чи заперечень проти позову. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Браілова К.В. (діє на підставі довіреності від 05.06.2018 року) в судове засідання подала заяву, яка зареєстрована судом 11.02.2019 року за вх.№3211, в якій просила розглянути цивільну справу без участі представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, проти позовних вимог позивача про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, - не заперечувала. Зваживши доводи, викладені в позові на обгрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 05 грудня 2014 року про що складено відповідний актовий запис за №24 та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського районного управління юстиції у Кіровоградській області 05 грудня 2014 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , при цьому, свідоцтво видано на ім`я [PERSON] , якій після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » (в період шлюбу з [PERSON] позивач мала прізвище « [PERSON] »). Судом також встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що 26 березня 2015 року складено відповідний актовий запис за №9 та виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кіровоградського району 26 березня 2015 року видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Батьками дитини [PERSON] , [INFO] в свідоцтві про народження зазначені в графі «Батько» - [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] . При цьому, відповідно до ч.2 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. З наявних у справі доказів, судом не встановлено, що сторони подавали до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, встановлено, що позивач 23 липня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №389, змінивши прізвище після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Окрім того, відповідно до висновку органу опіки та піклування Соколівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 25.06.2018 року №02-41/585 орган опіки та піклування Соколівської сільської ради, враховуючи рішення комісії з захисту прав дитини при виконавчому комітеті Соколівської сільської ради від 21 червня 2018 року вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з підстав ухилення [PERSON] від виховання та утримання дитини [PERSON] . Більш того, як вбачається з заяви [PERSON] , справжність підпису якогопосвідчено державним нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської областіЧорною Л.С., зареєстровано в реєстрі за №182, [PERSON] довів до відома всіх, кого це стосується, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на правову підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позивач посилалася на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] , проживаючи окремо від дитини, самоухилився від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її (дитини) життям, здоров`ям та розвитком, не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, в свою чергу, вона (позивач) не перешкоджала відповідачу у його спілкуванні з дитиною, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Зазначені позивачем підстави для позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до інформації Центрального управління Військової служби правопорядку (по м.Києву і Київській обл.) №91/00/1804 від 12.04.2018 року військовослужбовець військової частини польова пошта [NUMBER] старший солдат [PERSON] , засуджений ленінським районним судом м.Кіровограда за вироком суду від 01.10.2015 року за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України до 1-го року тримання в дисциплінарному батальйоні з 02 жовтня 2015 року відбував покарання у військовій частині [NUMBER] . З грудня 2015 року по січень 2016 року старший солдат [PERSON] . Утримувався в спеціальній палаті при Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ» Міністерства оборони України під час проходження лікування. По закінченню лікування Військово-лікарською комісією старший солдат [PERSON] на підставі вимог ст.18Б, 36Б, 10В графи 2 розкладу хвороб був визнаний не придатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час. На підставі висновку Військово-лікарської комісії за рішенням Дарницького районного суду міста Києва старший солдат [PERSON] був звільнений від відбування подальшого покарання та, 22 січня 2016 року вибув до Вільнянсько-Добровеличківського обласного міського військового комісаріату Кіровоградської області для постановки на облік. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до інформації Очаківського ВП ГУ НП в Миколаївській області від 23.04.2018 року №4510/67-2018 в провадженні СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №42018150410000022 від 07.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України під час досудового розслідування якого встановлено, що 20.12.2017 року військовослужбовець в/ч [NUMBER] матрос [PERSON] не з`явився вчасно у вказану військову частину та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 27.02.2018 року, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до вказаної військової частини. Зазначені вище обставини в сукупності певним чином характеризують особистість відповідача та його поведінку. З огляду на зазначене, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, його підготовку до самостійного життя, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до його гідності, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод йому у спілкуванні з дитиною, оскільки такі в судовому засіданні судом не встановлені і докази цьому відсутні, та прийняття участі у його вихованні та виконання своїх батьківських обов`язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов`язки включають в себе також і батьківську турботу та ласку, піклування про здоров`я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дитиною. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 171 СК України\~дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. При цьому, враховуючи малолітній вік дитини [PERSON] , [INFO] , якому на час розгляду справи виповнилося три повних роки, та, на переконання суду, в зазначеному віці дитина не може самостійно висловити свою думку з приводу вирішення питання про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно нього (дитини), суд визнав недоцільним вислуховувати думку малолітньої дитини в судовому засіданні. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини [PERSON] , які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини [PERSON] , до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов`язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачем батьківських обов`язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до абз.7 п.16 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. В свою чергу, судом відзначається, що позивач [PERSON] просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, а також стягнути з відповідача на її (позивача) користь аліменти на утримання малолітньої дитини до досягнення дитиною повноліття. Згідно з\~ч.2\~ст.182\~Сімейного кодексу\~України,розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу їїматері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до положень якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, приймаючи до уваги, що на теперішній час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у відповідача платника аліментів інших дітей, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, не можливості сплачувати аліменти, а також інших обставин, визначених\~ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, приймаючи також до уваги що, відповідач є молодою, здоровою, працездатною особою, на підставі чого суд вважає, що вимоги про\~\~стягнення аліментів з відповідача, які (аліменти) слід розуміти як витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку та виховання дитини, реалізації її здібностей,\~\~на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача аліментів в розмірі\~\~ј частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня звернення позивача з позовом до суду, тобто з 11 жовтня2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . При цьому, судом також відзначається, що відповідно до ч.1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тим самим, заінтересовані особи не позбавлені можливості звертатисядо суду з позовною заявою про збільшення/зменшення розміру аліментів за наявності вказаних обставин. Згідно з п.1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частинісуми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України при вирішення питання про судові витрати по справі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який сплачено позивачем при пред`явленні позову до суду з заявленими вимогами про позбавлення батьківських прав, та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за вимоги про стягнення аліментів, приймаючи до уваги, що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при пред`явленні до суду позову про стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України,

Outcome: approved