Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Відділ реєстрації Костянтинівської міської ради Донецької області, Костянтинівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про визнання права власності на нерухоме майно, в якому зазначила, що за договором купівлі-продажу від 28 січня 2011 року, посвідченим державним нотаріусом Костянтинівської ДНК Волобуєвою Т.В. за реєстровим № 138, укладеним між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншого боку, позивачка придбала квартиру, розташовану у [ADDRESS] , що складається з двох житлових кімнат, житловою площею - 26,60 кв.м, загальною площею - 43,40 кв.м. Після укладення договору позивачка почала проживати у даній квартирі та проживає у ній до теперішнього часу. У 2019 році при оформленні позивачкою [PERSON] грошової допомоги на дитину у Костянтинівському УЗСН з`ясувалося, що її право власності на квартиру не зареєстроване у встановленому законом порядку у Костянтинівському міському БТІ, чого не було нею зроблено внаслідок необізнаності. Після отриманих роз`яснень [PERSON] звернулася до відділу реєстрації Костянтинівської міської ради Донецької області з заявою про реєстрацію права власності на придбану квартиру, однак у проведенні державної реєстрації було відмовлено з тієї підстави, що відносно продавців [PERSON] та [PERSON] наявні записи у реєстрі боржників за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів при наявній заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. При перегляді документів, поданих для державної реєстрації прав державним реєстратором було встановлено, що згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 12 лютого 2019 року наявні записи про арешти на вказаних осіб. Виконавчою службою позивачці повідомлено про наявність п`яти відкритих виконавчих проваджень відносно продавця квартири [PERSON] , стосовно іншого продавця - [PERSON] , виконавчі провадженні припинені за сплатою боргу. Таким чином, вважає, що її право власності порушується відповідачем [PERSON] , та може бути захищене лише у судовому порядку. Внаслідок наявності боргових зобов`язань відповідача не може ставитися під сумнів належне позивачці право власності на квартиру, придбану нею за укладеним правочином. Враховуючи, що іншим шляхом вирішити це питання неможливо, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що підтримують заявлені позовні вимоги, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Представник третьої особи - Відділу реєстрації Костянтинівської міської ради Донецької області, у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, письмових пояснень від представника третьої особи до суду не надходило. Представник третьої особи - Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), у судове засідання не з`явився, звернувся зі заявою про розгляд справи у відсутність представника, вимоги заяви підтримує, а також надав до суду інформацію щодо виконавчих проваджень. З`ясувавши позицію сторони позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28 січня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської ДНК Волобуєвою Т.В. за реєстровим № 138, укладеного між [PERSON] (а.с. 8-9, 10) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивачка [PERSON] придбала квартиру, розташовану у [ADDRESS] , що складається з двох житлових кімнат, житловою площею - 26,60 кв.м, загальною площею - 43,40 кв.м (а.с. 11-12), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 9541836 від 28 січня 2011 року (а.с. 14-15). Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу (а.с. 11-12) квартира належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі: - свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації при ВРЖО 10 лютого 1998 року, зареєстрованого у Костянтинівському міському БТІ, номер запису 63 в книзі 101, - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Костянтинівською ДНК 31 серпня 2009 року за реєстром № 3-1724, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 вересня 2009 року за № 28140631 та у Костянтинівському міському БТІ 11 вересня 2009 року, номер запису 9010 в книзі 226, номер витягу 23830848, - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Костянтинівською ДНК 31 серпня 2009 року за реєстром № 3-1726, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 вересня 2009 року за № 28140631 та у Костянтинівському міському БТІ 11 вересня 2009 року, номер запису 9010 в книзі 226, номер витягу 23830890, що також вбачається з довідки Костянтинівського міського БТІ № 87 від 28 січня 2020 року (а.с. 16). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Костянтинівської міської ради Донецької області Кущенкової С.О. за № 45565843 від 18 лютого 2019 року за заявою [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована: [ADDRESS] , оскільки встановлено, що згідно статті 24 п. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. При перегляді документів, поданих для державної реєстрації прав державним реєстратором було встановлено, що згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 12 лютого 2019 року наявні записи про арешти на продавців, а саме на [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується відповідною інформацією АСВП (а.с. 17-20). Відповідно до даних АСВП станом на 26 жовтня 2020 року виконавче провадження № 56248052 відносно боржника [PERSON] , що було відкрите 23 квітня 2018 року, завершене (а.с. 78). Згідно повідомлення Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за вих. № 17/7-13/55495 від 08 вересня 2020 року (а.с. 44, 56-57), виконавче провадження № 57354261 відкрите на підставі виконавчого листа № 233/41 від 22 червня 2018 року, виданого Костянтинівським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Виконавчий лист надійшов на виконання 03 жовтня 2018 року, цього ж дня винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та надіслана сторонам. З метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем накладено арешт на все майно [PERSON] , відносно боржника встановлено ряд тимчасових обмежень, на боржника накладено штраф та стягнуто виконавчий збір. Станом на 01 вересня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів складає 22667,50 грн. Відповідно до інформації Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за вих. № 17/7-13/55496 від 08 вересня 2020 року (а.с. 45, 58-59), виконавче провадження № 57355318 відкрите на підставі виконавчого листа № 233/2741 від 22 червня 2018 року, виданого Костянтинівським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньку [PERSON] , [INFO] . Виконавчий лист надійшов на виконання 03 жовтня 2018 року, цього ж дня винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та надіслана сторонам. З метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем накладено арешт на все майно [PERSON] , відносно боржника встановлено ряд тимчасових обмежень, на боржника накладено штраф та стягнуто виконавчий збір. Станом на 01 вересня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів складає 28050,50 грн. Як вбачається з технічної документації на квартиру [ADDRESS] (а.с. 21-33), власниками житла зазначені продавці за договором [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 76-77) станом на 25 жовтня 2020 року квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як передбачено п. 12 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема, - заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. Як встановлено судом, внесення відомостей про відповідача [PERSON] до Єдиного реєстру боржників як боржника за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів перешкоджає позивачці [PERSON] , яка придбала квартиру, розташовану у [ADDRESS] , у реєстрації її права власності на даний об`єкт нерухомості, у проведенні державної реєстрації їй відмовлено. Відповідно до ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2). Приймаючи до уваги вищевикладене, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог та ураховуючи, що порушене право позивача в даному випадку не може бути захищене в іншій спосіб, окрім як в судовому порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved