Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши наступне. Так, з 2015 року відповідач [PERSON] , який є сином позивачки проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] . За час цивільного шлюбу у них народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є внуками позивачки. Внучки, [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні позивачки і проживають разом з нею з січня 2021 року. Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 05.08.2020 року по справі № 275/99/20 позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач у даній справі є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , участі у вихованні та догляді за дітьми відповідач не бере, фізичним, моральним та духовним розвитком не займається. Взимку в м. Києві в відповідача було відібрано дітей та поміщено до лікарняного закладу, так як їх стан здоров`я створював загрозу життю, з того часу дітьми не цікавиться, допомогу не надає. На підставі викладеного позивачка [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 04.03.2021 у вказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.04.2021 підготовче судове провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просили задовольнити. Вказала, що внуки проживають з нею, перед тим взимку були відібрані від батька й доставлені в лікарню в м. Києві, так як мали стан, загрозливий для їх життя і здоров`я. З часу відібрання відповідач до дітей не являється, матеріальну допомогу не надає, аліменти не сплачує, хоч і стягує їх з матері дітей, вихованням дітей не цікавиться, останні повністю перебувають на її утриманні. Просить задовольнити позов, бо перебування дітей з батьком знову поставлять загрозу їх здоров`ю та життю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 14.06.2021 вказав, що проти позову заперечує, жодних додаткових пояснень, заперечень, клопотань чи заяв суду не надав. Після ознайомлення з матеріалами справи відзиву на позов не надав, в судове засідання 19.07.2021, 03.08.2021 та 19.08.2021 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через електронну пошту суду звертався з заявами про відкладення розгляду справи з причин, які суд не визнає поважними, підтверджень неявки в судові засідання суду не надав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Брусилівської селищної ради Житомирської області в судове засідання не з`явилась, письмовою заявою повідомила суд щодо підтримання позовних вимог [PERSON] , просила їх задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутність. Враховуючи повторні неявки відповідача до суду, його ознайомлення з матеріалами справи, відсутність відзиву на позов та неповажність причин неявки в судові засідання на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд здійснює розгляд справи без участі відповідача, оскільки останньому судом було належним чином забезпечена реалізація своїх процесуальних прав. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 11,12). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області від 19.02.2021 року № 67, внучки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] входять до складу сім`ї позивачки [PERSON] та проживають без реєстрації в [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно актів проведення оцінки рівня безпеки дитини від 22.12.2020 було встановлено необхідність провести заходи щодо влаштування дітей до медичного закладу, встановлені ушкодження на дітях, ознаки хвороб, констатовано наявність ознак наркотичного сп`яніння в осіб, що перебувають в житлі дітей, зафіксовано антисанітарний стан жила та незадовільність умов проживання дітей (а.с. 15-23, 24-28). Згідно розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.12.2020 № 1004 вирішено відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] , у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дітей, та помістити до КНП «Дитяча клінічна лікарня № 9» Подільського району м. Києва для проведення медичного обстеження стану здоров`я дітей (а.с. 29-30). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.12.2020 [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] проживають у власному будинку, який знаходиться у задовільному стані, в якому чисто, тепло (а.с. 31). Згідно актів про факт передачі дітей від 06.01.2021 адміністрація закладу КНП «Дитяча клінічна лікарня № 9» Подільського району м. Києва передала малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - бабці [PERSON] (а. с. 36,37). Висновком органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність тимчасового влаштування малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не заперечувалось тимчасове влаштування малолітніх дітей в родину бабусі [PERSON] (а.с. 34-35). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 12.07.2021 [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] забезпечені належними умовами проживання (а.с. 137-138). Згідно довідки від 20.07.2021 № 18 Брусилівського закладу дошкільної освіти «Віночок» вихованням [PERSON] та [PERSON] займається їх бабуся [PERSON] .. [PERSON] - батько дітей, з моменту зарахування дітей Брусилівський ЗДО «Віночок» у вихованні дітей участі не приймав, зустрічі з дітьми не просив (а.с. 139). Відповідно до довідки Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 23.07.2021 № 23 з 16.06.2021 [PERSON] на території Карабачинського старостинського округу не з`являвся, з проханням побачити своїх дітей та поспілкуватися з ними не звертався (а.с. 140). Довідкою служби у справах дітей Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 23.07.2021 № 312 підтверджується те, що на підставі висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність влаштування малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від 05.01.2021 № 106-72 і по теперішній час їх вихованням займається бабуся [PERSON] .. Батько малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] не цікавиться та не допомагає у вихованні своїх малолітніх дітей (а.с. 141). Згідно довідок про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] отримують послуги первинної медичної допомоги у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Брусилівської селищної ради, законним представником яких є [PERSON] (а.с. 142-145). Згідно довідки про отримання аліментів від 11.08.2021 № 7340/19.3 та відповідного розрахунку, на примусовому виконанні у Брусилівському відділ ДВС відкрите ВП № 63880865 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , заборгованість складає 33 650 грн. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що давно знають сім`ю позивачки, з зими 2021 року з позивачкою проживають її дві онучки, вона повністю їх забезпечує, батька дітей з ними не бачили з літа 2020 року. Дітьми опікується лише позивачка, їх мати позбавлена батьківських прав. Таким чином, аналізуючи наведені обставини та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступних висновків. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 ч. 2 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню власних дітей, неналежно відноситься до обов`язку забезпечення найкращих інтересів дитини, наслідком чого було піддано загрозі життя і здоров`я його двох дітей, в зв`язку з чим діти і були відібрані в відповідача та поміщені до лікарняного закладу в грудні 2020 року. Також, незважаючи на стягнення на його користь аліментів на утримання дітей з їх матері, відповідач не бере участь в утриманні дітей, які тривалий час проживають з бабцею, що також вказує на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими правами. Крім того, після вилучення дітей відповідач не змінив свого ставлення до дітей, жодних аргументів щодо причин неналежного здійснення батьківських обов`язків суду не навів, що вказує на відношення до своїх батьківських обов`язків щодо власних дітей. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача відповідають критеріям винятковості та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки таке, на думку суду, буде відповідати інтересам дітей, з огляду на що позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 638/1496/17-ц. Вирішуючи питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, втручання в його сімейні права, суд зазначає, що це втручання здійснюється судом згідно із законом, має законну мету - захист інтересів дитини, і таке втручання з огляду на найкращі інтереси дитини й її права на належне батьківське виховання є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки є співрозмірним із переслідуваною законною метою - найкращі інтереси дитини. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст.169 СК України мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд зважує на те, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд констатує, що позов про стягнення аліментів заявлено бабусею, з якою проживають неповнолітні діти. Згідно частин 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своєї дитини, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення ними повноліття (ст. ст. 141,180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). У позові позивачка визначила спосіб стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення їх у частці від доходу батька дітей, а саме 1/3 частини доходу відповідача на обох дітей. Водночас, відповідачем суду не було надано жодних доказів на спростування можливості сплати вказаного розміру аліментів. Також суд враховує, що на утримання дітей вже стягуються аліменти за рішенням суду від 09.12.2020 у справі № 275/99/20 з їх матері [PERSON] , також позбавленої батьківських прав,однак фактично таке стягнення не здійснюється, заборгованість по сплаті аліментів складає 33650 грн., що вказує на неналежне забезпечення утримання дітей обома батьками. Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає, що позов і в цій частині підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісяця, починаючи з 03.03.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття на користь піклувальника дитини, який буде призначений у відповідному порядку. При вирішення питання про стягнення аліментів суд також враховує наступне. Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з бабусею (позивачкою по справі). Проте позивачка наразі не має статусу законного представника (опікуна, піклувальника) відносно дітей, таких позовних вимог суду не заявляла, відповідного висновку органу опіки та піклування з даного питання немає, а тому саме на її користь на даний час не може бути стягнуто аліменти на утримання дітей, також відсутні і підстави стягувати аліменті на особисті банківські рахунки на ім`я дітей, які і не відкриті. Тому, аби не порушувати майнових прав дітей, аліменти на їх утримання рішенням суду мають стягуватись саме на користь їх піклувальника, який буде призначений у відповідному порядку в подальшому. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто - з 03.03.2021. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 908 грн. (а.с.65), та за позовну вимогу про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд

Outcome: approved