Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, [PERSON], 12 червня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 139; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 12 червня 2009 року між нею та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб, від якого сторони мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У шлюбі сторони проживали до 01 листопада 2016 року. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через довгострокове роздільне проживання подружжя, внаслідок чого у неї склалися взаємовідносини з іншим чоловіком. Спільне господарство між подружжям не ведеться. [PERSON] вказує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та підтвердила факт, що з липня 2016 року вони з відповідачем разом не проживають; відповідач з того часу приїжджав рідко, а з листопада 2016 року взагалі не зявлявся, дітей не відвідував. Починаючи з грудня 2016 року вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах зі [PERSON], від якого на даний час вагітна. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, при цьому підтвердив факт, що з листопада 2016 року подружжя разом не проживає, а також підтвердив той факт, що батьком ще ненародженої дитини [PERSON] є інша особа. Третя особа, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що з грудня 2016 року він мешкає разом із [PERSON], та підтвердив той факт, що він є батьком ще не народженої дитини позивача. На підставі пояснень сторін, досліджених та оцінених письмових доказів, суд приходить до наступних висновків. 12 червня 2009 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище Рак) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб за актовим записом №139, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 057836, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-КЕ №105023, виданого 24 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, а також сина [PERSON], 05 жовтня 2014 народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ №213244, виданого 15 жовтня 2014 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Щодо вирішення питання про розірвання шлюбу, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно\~зі статтею 56 Сімейного кодексу України, \~кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до вимог статей 111, 112 Сімейного кодексу України,\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Окрім того, щодо вирішення питання про розірвання шлюбу між сторонами, суд виходить з положень пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якої проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають разом понад один рік, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Суд приймає до уваги фактичні взаємини подружжя, той факт, що збереження сімї неможливе, а вжиті судом заходи у щодо примирення сторін у вигляді надання строку на примирення не дали позитивного результату. Також, напружені та несприятливі стосунки між подружжям впливають на нормальне виховання та розвиток дітей. Позивач, [PERSON], категорично заперечує проти можливості відновлення подружніх стосунків з чоловіком і, враховуючи, що примушення дружини до збереження шлюбу є порушенням її права на особисту свободу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог останньої. Доводи відповідача про те, що він заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки бажає зберегти сім'ю, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки примушення дружини до збереження шлюбу є порушенням її права на особисту свободу. Відповідно до частини 3 статті 110 Сімейного кодексу України, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено, зокрема, протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що з грудня 2016 року [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, [PERSON], який підтвердив той факт, що він є біологічним батьком ще ненародженої дитини позивача. Окрім того, відповідач, [PERSON], визнав, що він не є батьком зачатої дитини [PERSON] Зазначені обставини дають законні підстави для розірвання шлюбу згідно із положеннями частини 3 статті 110 Сімейного кодексу України. У звязку із викладеними обставинами, приймаючи до уваги вищевказані положення чинного законодавства, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON], враховуючи доведений в судовому засіданні факт перебування останньої у стані вагітності від іншого чоловіка, що підтверджено допитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про розірвання шлюбу, у звязку із чим вони підлягають задоволенню. Спір про розподіл спільного майна подружжя відсутній. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає залишити прізвище [PERSON].

Outcome: approved