Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, після уточнення якого просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.06.2014 року по 20.07.2015 року у розмірі 40907,24 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 17 липня 2007 року позивача було прийнято на роботу до Відокремленого відділу «Південне представництво» Держаного підприємства «Державний науково-технічний центр Інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції «Дор'якість» на посаду провідного інженера. 01.03.2011 року позивача було переведено на посаду завідувача відділу «Південне представництво». 06.01.2013 року назву Держаного підприємства «Державний науково-технічний центр Інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції «Дор'якість» було змінено на Державне підприємство «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції».25 червня 2014 року позивача було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складала 49591,82 грн. Відмову виплати всіх належних при звільненні коштів, відповідач обґрунтовував відсутністю грошових коштів на рахунках. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі із позивачем було проведено не в день звільнення, а 20.07.2015 року. Сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.06.2014 року по 20.07.2015 року складає 40907,24 грн. В обгрунтування моральної шкоди позивач зазначає, що заробітна плата була головним джерелом доходів у його родині, а тому дії позивача по невиплаті належних платежів поставили позивача у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування позивача, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. У звязку із затримками виплат усіх належних сум позивач відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві звязки, був змушений економити на забезпеченні власних потреб, не мав змоги вчасно оплачувати комунальні послуги, був змушений позичати кошти у сторонніх осіб. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, та просив розглянути справу за його відсутністю. 01.12.2015 року ухвалою суду було закрито провадження у цивільній справі в частині вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача в сумі 3000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Разом із цим, представником відповідача було подано письмові заперечення, в яких відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково, в сумі 41004,25 грн., в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що у нього не було фінансової можливості в день звільнення позивача повністю провести розрахунок по заробітній платі та обовязковим виплатам. Разом із цим, як зазначає відповідач, позивач зробив помилку в розрахунку середнього заробітку за термін затримки за виплату заробітної плати, який, за наданим розрахунком відповідача, складає 41004,25 грн. Також, відповідач зазначає, що не повернення позивачем приладу «Дозиметр-радіометр», який і досі обліковується на балансі відповідача, є однією з причин затримки розрахунку з позивачем. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. Як вбачається із матеріалів справи, 17.07. 2007 року [PERSON], наказом № 77к, було призначено на посаду провідного інженера до відокремленого відділу «Південне представництво» Держаного підприємства «Державний науково-технічний центр Інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції «Дор'якість». Наказом № 93-к від 25.06.2014 року [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки № 72 від 16.10.2014 року заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати перед [PERSON] станом на 25.06.2014 року становила 49591,82 грн. Згідно з довідкою від 21.10.2015 року № 25/17-607 нарахована заробітна плата за два повністю відпрацьованих місяця, тобто за період з 01.04.2014 року по 31.05.2014 року складає 7709,37 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач в порушення зазначених вимог чинного законодавства свої зобов'язання по виплаті заробітної плати вчасно не виконав, розмір сум, належних позивачу при звільненні, не оспорював, суд дійшов висновку що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку є законними і обґрунтованими. При цьому весь час затримки виплати позивачу належних сум дорівнює періоду починаючи з 25.06.2014 року та по день фактичного розрахунку 20.07.2015 р. Відповідно до ч. ч. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана\~відповідна\~виплата. Відповідно до п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат в усіх випадках збереження середнього заробітку проводиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд звертає увагу, що відповідно до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. При цьому згідно з розділом III, підпунктами «б» та «и» пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо. Суд не бере до уваги розрахунок, зроблений позивачем, як помилковий, та вважає за необхідне погодитись із розрахунком, наданим відповідачем. Середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням кількості робочих днів у розрахунковому періоді, а саме у квітні та травні 2014 року становить 192,73 грн. = (3945 грн. + 3764,37 грн.) : 40 днів. Таким чином, середній заробіток за період затримки розрахунку позивачу за період з 25.06.2014 року по день фактичного розрахунку 20.07.2015 року становить 51458,91 грн. і розраховується наступним чином: 267 (робочих дня, які підлягають оплаті) х 192,73 (грн.) = 51458,91 грн. разом з податками і обовязковими платежами, які складають 10456,66 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку належить задовольнити у визначеному судом розмірі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved