Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 20 листопада 2004 року виконкомом Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 18. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] івну, [INFO] , яка після розірвання шлюбу за взаємною згодою батьків залишиться проживати з нею. Відповідач надає дитині допомогу в добровільному порядку. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шляхи вирішення побутових, матеріальних, сімейних проблем та ставлення до сімейних обов`язків. Зазначила, що їх прагнення з чоловіком не стали спільними, а відсутність почуття кохання, поваги та довіри дають впевненість у тому, що примирення між ними неможливо. Остаточно шлюбно-сімені стосунки припинено між подружжям у березні 2019 року, і з того часу не поновлювались. Вважає, що відповідач байдуже ставиться до збереження сім`ї, а тому вона також не вбачає у цьому сенсу. Спір щодо розподілу майна відсутній. Ухвалою від 17 вересня 2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 11.00 год. 17 жовтня 2019 року. Належним чином повідомлені сторони у підготовче засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав /а.с.18,19/. За таких обставин судом ухвалено про розгляд справи без участі сторін відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.11.2004 року Виконкомом Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 18 /а.с.4/. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] івну, [INFO] /а.с.5/, яка проживає з позивачем /а.с.8/, питання її матеріального утримання сторонами вирішено. На час подання позову спільне господарство сторони не ведуть, майнового спору не мають. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду. Згідно з положеннями ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.112\~СК України\~при розгляді\~справи про\~розірвання шлюбу\~суд з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд враховує, що відповідач позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін, та насамперед - позивача. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому, оскільки позивач не просить відновити дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого нею судового збору, а інші 50 % - повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved