Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, в обґрунтування якої вказала, що на підставі договору дарування, посвідченого Димитровською державною нотаріальною конторою 12.06.1997, реєстровий № 1420, зареєстрованого в БТІ м.Димитров 18.06.1997 за № 4326, їй належав житловий будинок жилою площею 50,6 кв, загальною площею 88,2 кв.м, з господарчими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В 2003 році, будучі людиною похилого віку, з поганим станом здоров`я, вона потребувала допомоги та підтримки, яку їй обіцяла надати [PERSON] , яка є дружиною її сина [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Також [PERSON] запропонувала їй укласти договір, відповідно до якого відповідач буде зобов`язана утримувати її та надавати їй допомогу, а після її смерті належний їй будинок залишається її онуку [PERSON] . 21.06.2003 [PERSON] запропонувала їй підписати у нотаріальній конторі цей договір, який вона, маючи проблеми зі здоров`ям та поганий зір, підписала, не ознайомившись з ним, оскільки довіряла своїй невістці. Після підписання договору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] почали мешкати разом з нею в будинку за вищевказаною адресою. Приблизно з грудня 2020 року по теперішній час відповідачі не виконують домовленості щодо утримання та надання їй допомоги, на її плечах лежить прибирання снігу у дворі взимку та трави влітку. Будинок потребує негайних ремонтних робіт, які невістка та син не бажають проводити. На її зауваження відповідачі не реагують та відмовляються виконувати взяті на себе зобов`язання щодо її утримання та надання їй допомоги. Крім того [PERSON] з 2011 року не проживає у вказаному будинку. Отримавши у [PERSON] копію договору та проконсультувавшись у адвоката, вона зрозуміла, що підписала договір дарування житлового будинку без будь-яких зобов`язань щодо її утримання. Вказаний договір дарування було посвідчено 21.06.2003 приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г., за яким право власності на житловий будинок перейшло до її онука [PERSON] . Оскільки на момент укладання спірного договору вона була людиною похилого віку, мала поганий зір, у зв`язку з чим не ознайомилась з договором, а приватний нотаріус Богатов С.Г. при оформленні договору належним чином не роз`яснив їй суті підписаного договору і наслідки, які він тягне за собою, вона помилилась щодо характеру (природи) правочину та помилково підписала договір дарування житлового будинку. Вона була впевнена, що підписала договір довічного утримання. Тому позивач просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 26.06.2003 приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий № 2329, та стягнути з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 908 грн 00 коп. Позивач [PERSON] \~до суду\~не з`явилася,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~сповіщена належним\~чином,\~наполягаючи на\~позовних вимогах,\~письмово повідомила\~суд про\~розгляд справи\~у її\~відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя, обгрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовні, просив позовні вимоги задовольнити. Також пояснив, що в момент укладення спірного договору позивачу виповнилося 72 роки, вона страждала на гіпертонічну хворобу, цукровий діабет, хронічний гастрит, поганий зір тощо, отримувала мінімальну пенсію, проживала одна, тобто мала потребу у сторонній допомозі. Іншої нерухомості у позивача немає, після укладення договору вона не виселялася з будинку, проживає в ньому до теперішнього часу, невістка з сином відразу вселилися до неї з метою її догляду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги вона визнає, оскільки дійсно з позивачем і нотаріусом обговорювався саме договір довічного утримання. Вона також не звернула уваги на те, що було укладено договір дарування. Після укладання спірного договору вона з чоловіком у 2003 році вселилася в будинок позивача, щоб їм було зручніше доглядати за старенькою, яка цього потребувала через свій вік і хронічні захворювання, оскільки після смерті чоловіка залишилася одна в будинку. Іншого житла у позивача не має. Свою квартиру вона з чоловіком у подальшому продали. Наразі позивачу 91 рік. Через постійні претензії на її адресу та адресу її чоловіка щодо неналежного догляду позивач забажала ознайомитися з договором і дочиталася, що він не відповідає її намірам, які та мала при укладенні договору. Їх син [PERSON] , якому було подаровано будинок, з 2008 року в ньому не проживає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він погоджується з обставинами, викладеними у позові та повідомленими його матір`ю [PERSON] , зі слів якої йому також було відомо, що з бабусею повинен був укладатися договір довічного утримання. Чому по факту було укладено договір дарування, не зрозуміло. Під час укладання спірного договору йому було 13 років, тому він у нотаріуса не був присутній. З 2008 року він поїхав на навчання і більше з батьками у бабусиному будинку не мешкав. На цей будинок він не претендує. Згідно з ухвалою судді від 07.09.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження і призначене підготовче засідання. Згідно з ухвалою суду від 05.10.2021 було за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] , та її визнано такою, що не є третьою особою у справі. Згідно з ухвалою суду від 02.11.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 21.06.2003 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , діючи від імені неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , уклали договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала своєму онукові [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г., реєстровий № 2329, та 12.08.2003 зареєстровано в БТІ м.Димитрова, № запису 4326 в книзі 29. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, їх особи встановлено та їх дієздатність і належність будинку, що відчужується, [PERSON] перевірено (а.с.12, 13). Відповідно до записів у домової книги будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у вказаному будинку з 2003 року були зареєстровані позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] (а.с.18-20, 37). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 25.06.1983 перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] (а.с.10, 11). Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за № 1-рп/99 від 09.02.1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі. Дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст.56 ЦК УСРС, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійними» № 3 від 28.04.1978, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до ст.56 ЦК угода може бути визнана судом недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони (громадянина чи організації), що діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Правила ст.56 ЦК не поширюються на випадки, коли помилка стосується до мотивів укладення угоди. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК\~розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін. Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. Відповідно до ст.243 ЦК УСРС за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Статтею 425 ЦК УСРС передбачено, що за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Отже за умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обов`язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , будучи одинокою особою похилого віку з низкою хронічних захворювань, отримуючи мінімальну пенсію, тобто маючи необхідність у сторонній допомозі, укладаючи із відповідачами договір дарування належного їй на праві власності будинку, діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідачі будуть доглядати за нею, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачами. [PERSON] після укладення оспорюваного договору дарування продовжувала проживати у спірному будинку, передача будинку фактично не відбулася, що підтверджує реальні наміри [PERSON] на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування. Крім того [PERSON] в момент укладення договору була особою похилого віку, укладаючи договір мала на меті отримати від відповідачів необхідну допомогу і догляд, і не мала наміру дарувати будинок, який був її єдиним житлом, в якому вона проживає і яке не вибуло із її фактичного володіння і користування, що свідчить про укладення договору дарування під впливом помилки. Примірник договору дарування позивачу нотаріусом не видавався, а тому позивач, помиляючись щодо природи укладеного нею договору, об`єктивно не мргла довідатися про порушення свого права раніше. З огляду\~на викладене\~є обґрунтованим\~доводи позивача\~про те,\~що укладаючи\~оспорюваний договір\~дарування,\~вона неправильно\~сприймала фактичні\~обставини правочину,\~що вплинуло\~на її\~волевиявлення, а тому цей договір підлягає визнанню недійсним. На підставі ст.ст.56, 243, 425 ЦК УСРС, круючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 83, 84, 141, 268, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved