Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.09.2011 року. 02.11.2012 року у них народився син [PERSON], який на цей час проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач практично з часу одруження не надає їй коштів на утримання їхньої сімї та на утримання дитини, хоча вони проживали у одній квартирі. На цей час вона не працює, перебивається мінливим непостійним заробітком, а тому коштів для повного утримання дитини, повноцінного розвитку та повноцінного харчування не вистачає. Відповідач є працездатним чоловіком, офіційно працює, може виконувати свій обовязок по утриманню дитини. Оскільки він добровільно не надає коштів на утримання сина, тому вона змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивачки [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності від 07.12.2016 року, подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Зазначені правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182, 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу її матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2011 р. Подружжя має сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СГ №342588 від 14.11.2012 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області; довідками від 07.12.2016 р. про склад сімї [PERSON], згідно з якими [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає у добровільному порядку належної матеріальної допомоги на утримання дитини. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України), а також справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст. 7 СК України). Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на вищенаведене, враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку з утримання дитини, чим порушує права позивачки та дитини, то на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу)щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду (08.12.2016 р.) і до повноліття дитини. Такий розмір стягування аліментів не суперечитиме інтересам дитини та відповідача. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позовних вимог і приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved