Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначає, що 26 лютого 2014 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по вул. Засієнка,16 в с. Скороходове Талалаївського району. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, в установленому порядку з вернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В час перевірки документів при оформленні спадщини було встановлено, що на житловий будинок по вул. Засієнка , 16 в с. Скороходове не було проведено реєстрацію права власності за дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.07.2009 року за спадкодавцем [PERSON], а по даних Прилуцького МБТІ за [PERSON] значиться зареєстроване свідоцтво про право власності на будинковолодіння № 210 від 21.12.12987 року, виданого виконавчим комітетом Липівської сільської ради, який, як відомо позивачу, був втрачений, а взамін батько за життя виготовив дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В даний час позивач не може зареєструвати своє право власності через відсутність реєстрації права власності за спадкодавцем. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, що розташоване по вулиці Засієнка, 16 в с. Скороходове Талалаївського району і яке складається з житлового будинку, житлової прибудови, прибудови - А-1, А 1 -1, а-1, житловою площею 45, 3 кв.м. загальною площею 88, 1 кв.м., тамбура, ганку а 1, к-1, сараю, навісу, навісу, зазначеного літерами Б-1, б-1, б 1 -1, погреба ПГ, вбиральні У1, л.душу Д-1, навісу В-1, хвіртка, ворота, огорожа - №№1, 2, 3. в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого 26 лютого 2014 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Липівської сільської ради, та третьої особи сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 26 лютого 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 225647 (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-ЕД № 273895 [PERSON] народилась 27 квітня 1980 року і в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.6). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.08.2014 року у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.8). Згідно повідомлення Талалаївської районної державної нотаріальної контори від 04.03.2015 року, видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по вул. Засієнка, 16 в с. Скороходове після смерті [PERSON] неможливо через відсутність правового документу, що свідчить про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9). Згідно дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.07.2009 року, виданого виданий взамін втраченого свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1987 року Липівською сільською радою, [PERSON] є власником з часткою 1/1 житлового будинку по вул. Засієнка, 16 в с. Скороходове Талалаївського району (а.с.10). Згідно довідки КП «Прилуцьке МБТІ» від 19.10.2014 року, на житловий будинок по вул. Засієнка. 16 в с. Скороходове Талалаївського району станом на 31.12.1012 року зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі свідоцтва № 210 від 21.12.1987 року (а.с.11). 20.09.2014 року позивачем виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 16 по вул. Засієнка в с. Скороходове у КП «Прилуцьке МБТІ» (а.с.12-16). Даний житловий будинок на даний час знаходиться в належному стані, згідно акту санітарно-епідеміологічного обстеження від 23.07.2015 року та повідомлення Прилуцького міськрайонного управління ГУ Держсанепідемслужби України в Чернігівській області від 29.07.2015 року санітарно-технічний та санітарно-гігієнічний стан житлового будинку по вул. Засієнка,16 в с. Скороходове задовільний і умови проживання в ньому відповідають вимогам ДБН «Будинки і споруди. Житлові квартири. Основні положення» (а.с.50-51). Крім того, при проведенні перевірки протипожежного стану житлового будинку по вул. Засієнка, 16 в с. Скороходове порушень не виявлено згідно довідки Талалаївського районного сектору УДСНС України в Чернігівській області від 20.07.2015 року (а.с.52). Згідно висновку сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА від 23.07.2015 року житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Засієнка, 16 в с. Скороходове відповідає державним будівельним нормам та стандартам та не впливають на градобудівельну ситуацію вулиці (а.с.53). Згідно звіту про оцінку майна від 27.11.2014 року, проведеним субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], що має сертифікат субєкта оціночної діяльності, оціночна вартість обєкту оцінки житлового будинку по вул. Засієнка, 16 в с. Скороходове Талалаївського району на дату оцінки складає 65 628 грн. 33 коп. (а.с.19-39). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 1313 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, спадкове домоволодіння належало померлому [PERSON], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.07.2009 року, який видано взамін втраченого свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1987 року, але спадкоємець позивач [PERSON] не може оформити право власності за наявним дублікатом. Таким чином, суд приходить до висновку, що батько позивача [PERSON] - згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію будинку та надвірних будівель набув право власності на них. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідачем у справі є Липівська сільська рада , яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки згідно поданої до суду заяви вони позов [PERSON] визнали з цього випливає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя побудував житловий будинок з надвірними будівлями, і згідно діючого на той час законодавства являвся власником побудованого, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved