Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання належної [PERSON] частини домоволодіння і надвірних будов, розташованих за адресою [ADDRESS], як окреме домоволодіння. Позовні вимоги обґрунтовує необхідністю отримання дозволу на проведення добудови допоміжної площі до житла та відсутністю згоди частини відповідачів на здійснення дій на набування права власності чи права користування земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, де розміщений їхній будинок. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, дала пояснення згідно заяви, просить позов задовольнити. Пояснила, що з відповідними заявами про надання її житлу статусу окремого домоволодіння в місцеву раду не зверталась. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов визнали, просять позов задовольнити, так як також бажають приватизувати частину земельної ділянки. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у звязку з чим за погодженням з особами, які беруть участь у справі, суд вирішив розглянути справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Позивачем на обґрунтування позовних вимог надано ксерокопії: договору дарування квартири [ADDRESS], витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19537455, технічного паспорту на квартиру, довідки про склад сімї позивача. З копій вказаних документів вбачається та сторонами визнається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 2008 року. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Повноваження міських рад у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України. Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Підстави набуття права на землю визначені статтею 116 Земельного кодексу України, якою передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1. ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Ч.4 статті передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, відповідно до норм Земельного кодексу громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 гектара, в селищах не більше 0,15 гектара, в містах не більше 0,10 гектара (стаття 121 Земельного кодексу України). Таким чином, земельна ділянка надається для обслуговування житлового будинку (цілого) незалежно від кількості співвласників такого будинку. Разом з тим, якщо будинок розділено на окремі домоволодіння, приватизація земельної ділянки здійснюється вже окремо для кожного. При цьому, окреме домоволодіння повинно мати окрему адресу, в даному випадку: вул. Драгоманова, 14, та вул. Драгоманова, 14-а. Однак, якщо адреса одна Драгоманова, 14, а поділ іде лише на квартири кв. 1, кв. 2, кв. 3, то земельна ділянка передається у спільну сумісну або часткову власність. Окремо приватизувати частину земельної ділянки власником квартири неможливо. За відсутності згоди співвласника будинку (власника іншої квартири) на приватизацію земельної ділянки, за певних умов (капітальна стіна між частинами будинку тощо) та наявності висновку експертної установи про можливість виділення частини будинку в окреме домоволодіння, можливо звернутись до місцевої ради про визнання його житла окремим домоволодінням та присвоєння йому окремої адреси. Після цього можна порушувати питання про приватизацію земельної ділянки вже як для окремого будинку. Отже, відповідачами права позивача не порушені, вони не є співвласниками житла, яке б підлягало поділу, для надання статусу окремого домоволодіння для житла, позивач має можливість звернутися з відповідними заявами до місцевої ради. За вказаних обставин відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не уповноважені надавати житлу статус окремого домоволодіння, є неналежними відповідачами, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ч. 5 ст. 11 ЦК України, ст.ст. 12, 83, 116, 121 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: dismissed