Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 09 січня 2016 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, майнового паю КСП «Зоря» с.Лабушне Кодимського району Одеської області, а також грошових вкладів в Ощадбанку України. Вона є єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька за законом, тому звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання позивач не прибула, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, надавши до суду заяву про розгляд справи без нього (заява №02-13/459 від 01 серпня 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши позовну заяву позивача та долучені до неї письмові докази, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 09 січня 2016 року помер батько позивача [PERSON] [PERSON]. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], як між донькою та батьком, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії VII-УР №0964125, виданого 06 травня 1965 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області, в якому її батьком вказано [PERSON], а також рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 10 квітня 2006 року №2-80/06 про розірвання шлюбу, що підтверджує дошлюбне прізвище позивача «Романська». Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До спадкового майна померлого [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №14/24, площею 2.99 га., яка розташована в межах Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №926852, виданого 07 жовтня 2008 року Кодимською районною державною адміністрацією. Окрім цього, до спадкового майна [PERSON] ввійшла майнова частка (пай) пайового фонду КСП «Зоря» с.Лабушне Кодимського району Одеської області у розмірі 0.11% пайового фонду КСП, вартістю 1136 грн., що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ІХ №000308, виданого 18 грудня 2006 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області. До спадщини померлого також ввійшли грошові кошти з належними процентами та компенсаціями, розміщені в Балтському відділенні Ощадбанку України. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту [PERSON] не склав, тому відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України його спадкоємцем за законом першої черги є його донька [PERSON] - позивач у справі. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Окрім цього, відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним освідченням серії ААИ №102566, виданим 26 листопада 2014 року. В той же час відповідно до положень ст.ст.33 та 39 Цивільного кодексу України інвалідність позивача не є свідченням її недієздатності чи обмеженої дієздатності, а тому підстави для застосування положень ч.4 ст.1268 ЦК України відсутні. Судом також встановлено, що на день смерті спадкодавця позивач разом з ним в одному помешканні не проживала, а тому відсутні підстави для застосування і положень ч.3 ст.1268 ЦК України. Встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини померлого батька 13 липня 2016 року, пропустивши встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який закінчився 09 липня 2016 року. У звязку з цим, однією із підстав для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину померлого батька був пропуск позивачем встановленого законом шестимісячного строку звернення до нотаріуса, про що нотаріус і зазначила в листі-повідомленні №585/02-14 від 13 липня 2016 року. Зазначені обставини свідчать про неможливість визнання права власності на спадкове майно за [PERSON], оскільки спадщину померлого батька вона не прийняла. При цьому, нотаріусом в листі №585/02-14 від 13 липня 2016 року безпідставно вказано про необхідність звернення позивача до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно померлого батька, оскільки належний спосіб захисту порушеного права позивача визначений у ст.1272 ЦК України, зокрема: а) за наявності спадкоємців, які прийняли спадщину, та їх письмової згоди на прийняття спадщини позивачем - звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлого батька (ч.2 ст.1272 ЦК України); б) за відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, чи відсутності їх письмової згоди на прийняття спадщини позивачем звернення позивача до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини померлого батька (ч.3 ст.1272 ЦК України). Отже, не вчинення позивачем жодної з передбачених ч.1 ст.1269 та ч.ч.2 та 3 ст.1272 ЦК України дій, а також відсутність правових підстав для застосування положень ч.ч.3 та 4 ст.1268 ЦК України, відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України є свідченням неприйняття позивачем спадщини померлого батька і, як наслідок, - підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed