Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.; приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса № 93 від 30.01.2018 року таким, що не підлягає виконанню.В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № МЧ 03/2006 від 24.11.2006 року предметом якого були грошові кошти в сумі 80 000,00 грн. отримані на споживчі цілі, які позичальник зобов`язалась повернути у строки визначені у графіках погашення кредиту та відсотків, які оформляються у вигляді додатків до вказаного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту між позивачем та відповідачем 24.11.2016 року був укладений договір іпотеки. Умови кредитного договору позивачем не порушувалися, зобов`язання за ним виконувались у строки і в розмірах передбачених договором. Кошти для погашення сум кредиту по вказаному договору сплачувалися до каси банку, а потім передавались позивачем співробітнику банку [PERSON] , однак останні півтора року до закінчення строку виконання договору гроші до каси банку не надходили. Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.10.2012 року [PERSON] засуджено до 5 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в банківських установах, пов`язані з кредитуванням, прийманням, обліком та розпорядженням грошовими коштами строком на три роки. Вину [PERSON] визнав, вказав що дійсно брав кошти у [PERSON] , не вносив їх до каси банку в погашення її грошових зобов`язань, а погашав заборгованість по іншим кредитам. Зобов`язався погасити кредитні зобов`язання [PERSON] , що залишилися непогашеними з його вини, а також 24.10.2009 року склав розписку про зобов`язання закрити повністю заборгованість по кредиту [PERSON] до 01.12.2009 року. Позивач вважає, що з наведених підстав заборгованість перед банком в сумі 146 087,66 грн., яка вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може існувати. Відповідач з часу виявлення винної особи не висував обґрунтованих вимог стосовно погашення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни№ 93 від 30.01.2018 року таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання для розгляду справи по суті. 03.09.2018 року за вх. № 21880 від позивача до суду надійшли доповнення до позову, в яких позивач зазначає, що відповідач втратив можливість для отримання виконавчого напису нотаріуса у зв`язку з пропуском строку пред`явлення такої вимоги. Вказує, що відповідачу стало відомо про порушення його права вже 16.11.2009 року, однак у визначений законодавством термін 3 роки, тобто до 16.11.2012 року, банк не звернувся до суду з позовом про погашення заборгованості. Ухвалою суду від 03.09.2018 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 30.01.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 93, яким звернено стягнення на нерухоме майно: будівля магазину розташована в [ADDRESS], будівля магазину розташована в [ADDRESS], будівля магазину розташована в [ADDRESS] , яке належить [PERSON] 09.11.2019 року за вх. № 4503/18 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Зокрема у відзиві зазначено, що документи надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису повністю відповідали вимогам закону, вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій у нотаріуса не було. Просив розглядати справу без участі представника відповідача. 01.10.2018 року за вх. № 24375 до суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.надійшли пояснення на позов, в яких вона посилаючись на норми чинного законодавства, просила ухвалити у справі законне і справедливе рішення з урахуванням її пояснень, розглядати справу без її участі. Ухвалою суду від 22.03.2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та доповненнях до неї, просила позов задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МЧ-03/2006, за умовами якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 80000,00 грн. в обмін на повернення кредиту і сплати відсотків згідно графіків погашення кредиту та відсотків, які оформлюються у додатку до договору і є невід`ємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені терміни. Кредит надається на споживчі цілі і кінцевий термін повного погашення строкового кредиту 16.11.2009 року включно (а.с. 58-60).В подальшому змін до договору сторони не вносили. 24.11.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, зареєстрований у реєстрі за № 1-3080, посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Москаленко Н.І., за умовами якого забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця, що випливають з кредитного договору від 24.11.2006 року № МЧ-03/2006 (а.с. 55-57, 219-221). Відповідно до виписки з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № МЧ-03/2006 від 24.11.2006 року, укладеного між ПриватБанк та [PERSON] вбачається, що погашення строкового кредиту у термін передбачений договором та графіком погашення кредиту, а саме до 16.11.2009 року не здійснено, крім того останній платіж за кредитом (строкова заборгованість) здійснений 23.04.2010 року (а.с. 61, 237). Відповідно п. 29 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред`явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка за домовленістю сторін може бути збільшена згідно ст. 259 ЦК України. У прававій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року по справі № 6-126цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Судом також встановлено, що 30 січня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 93, про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить [PERSON] , а саме: будівля магазину розташована в [ADDRESS] розташована в [ADDRESS] будівля магазину розташована [ADDRESS] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахунку коштів на рахунок банку в сумі 146 087, 00 грн. Стягнення здійснено за період з 24.11.2006 року по 11.12.2017 року (а.с. 209,227). 19.04.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса ВП № 56225145 року (а.с. 6). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Згідно підпунктів 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З аналізу вказаних положень вбачається, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, яка підлягає врахуванню судом, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Виходячи з умов кредитного договору, він є строковим, днем коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права є наступний після закінчення терміну повного погашення строкового кредиту, враховуючи умови кредитного договору від 24.11.2006 року № МЧ-03/2006 та графік погашення кредиту та відсотків, суд вважає, що саме 16.11.2009 року банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права, тобто 17.11.2009 року у банку виникло право вимоги до позичальника у зв`язку з порушенням боржником [PERSON] умов договору (графіка погашення кредиту) щодо погашення боргу (строкової заборгованості). Враховуючи, що станом на кінець терміну повного погашення строкового кредиту заборгованість по кредиту та відсоткам не погашена боржником [PERSON] , строк позовної давності повинен відраховуватися з 16.11.2009 року і закінчився 16.11.2012 року, в той час як виконавчий напис вчинено нотаріусом 30.01.2018 року. Та обставина, що надалі боржник частково виконувала зобов`язання шляхом здійснення нерегулярних платежів на свій розсуд та без дотримання умов договору, що вбачається з виписки з рахунку (а.с. 226), судом не береться до уваги, оскільки право вимоги банку до позичальника виникло з моменту закінчення терміну дії кредитного договору, тобто настання строку для повного погашення строкового кредиту, передбаченого умовами кредитного договору. Таким чином, судом встановлено, що нотаріус видав виконавчий напис для погашення заборгованості за кредитом (строкової заборгованості) з пропуском строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Так як, за правилом ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні заявлених вимог, включення ПАТ КБ «ПриватБанк» до складу заборгованості платежів, сплата яких прострочена, свідчить про спірність заявленої до погашення суми боргу. Із вищенаведеного слідує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії з пропуском строку вимоги, а тому виконавчий напис, вчинений нотаріусом з пропуском цього строку, є таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у справі в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved