Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом в якому вказала, що згідно рішення суду від 19.11.2009 року з відповідача на користь позивача присуджено стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], в розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення дочкою повноліття, а згідно рішення суду від 14.09.2015 року з відповідача на користь позивача присуджено стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дочкою повноліття. На підставі даного рішення 28.09.2015 було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Враховуючи, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум змінився, та в зв'язку з тим, що відповідач офіційно не працевлаштований, тому позивач просила ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання дочки в розмірі 1000 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. 12.09.2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі. 11.10.2017 позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підтримала, справу просила розглянути у її відсутність. 11.10.2017 відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів визнав повністю, справу просив розглянути у його відсутність. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей, віком від 6 до 18 років, з 01.05.2017 складає 1777 грн. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6); шлюб між сторонами було розірвано 10.01.2010 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7); згідно рішення суду від 19.11.2009 року з відповідача на користь позивачки на утримання доньки стягнуто аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття (а.с.8), на підставі рішення від 14.09.2017 року розмір аліментів було збільшено до 500 грн. щомісяця (а.с.9) на підставі якого відкрито виконавче провадження (а.с.10); дочка проживає разом з матір'ю - позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.11). Нормами ст.ст. 10,11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка просила збільшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON], стягнувши їх на її користь з відповідача [PERSON] в розмірі 1000 грн., щомісячно, а відповідач повністю погодився із розміром аліментів і не заперечував проти обставин, на які посилається відповідач в своєму позові, що у розумінні ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. А тому за вищевикладених обставин позов слід задовольнити повністю, адже він повністю аргументований доказами дослідженими с удовому засіданні, вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюються та не суперечать один одному. Задовольняючи позов, суд також виходив із положень статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р, де передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання рішення в справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць. Разом з тим, в межах задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь держави.

Outcome: approved