Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Національного банку України про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено наступні договори: - 04 грудня 2014 року договір-заяву № 313731/47144/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, відповідно до п. 1 якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 900 000,00 грн. на строк з 04 грудня 2014 року по 09 грудня 2015 року, з відсотковою ставкою у розмірі 26,10 % річних з зарахуванням на їх на рахунок № [NUMBER] ; - 25 грудня 2014 року договір-заяву № 313731/56892/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, відповідно до п. 1 якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 1 527 173,83 грн. на строк з 25 грудня 2014 року по 30 грудня 2015 року, з відсотковою ставкою у розмірі 26,10 % річних з зарахуванням на їх на рахунок № [NUMBER] ; - 12 січня 2015 року договір-заяву № 313731/6641/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, відповідно до п. 1 якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 620 000,00 грн. на строк з 12 січня 2015 року по 17 січня 2016 року, з відсотковою ставкою у розмірі 26,10 % річних з зарахуванням на їх на рахунок № [NUMBER] . Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», у зв`язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено позивачу як вкладнику гарантовану суми у розмірі 200 000 грн. Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року у справі № 826/7697/16 задоволено позов до Національного банку України та: - визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період з 01 січня 2011 року по 17 вересня 2015 року щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит», яка виразилась у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» не рідше одного разу на 36 місяців; надання Публічному акціонерному товариству «Фінанси та кредит» результатів інспекційних перевірок за періоди з 01 січня 2008 року по 01 січня 2012 року та з 01 лютого 2012 року по 01 грудня 2014 року, встановлених ст. 19 Господарського кодексу України; повідомлення Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційних перевірок за періоди з 01 січня 2008 року по 01 січня 2012 року та з 01 лютого 2012 року по 01 грудня 2014 року. - визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в періоди квітня 2012 року - липня 2012 року та березня 2015 року - травня 2015 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» на підставі проведених перевірок та складених звіту про інспектування ПАТ «Фінанси та кредит» за періоди з 01 січня 2008 року по 01 січня 2012 року та з 01 лютого 2012 року по 01 грудня 2014 року і встановленої рейтингової оцінки САМЕLS. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду (нині - Шостий апеляційний адміністративний суд) від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу Національного банку України задоволено, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. 10 серпня 2017 року Вищим адміністративним судом України було постановлено ухвалу, якою касаційну скаргу задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року залишено в силі. У зв`язку зі встановленими обставинами адміністративним судом позивач вважає, що йому завдано майнової шкоди на загальну суму 3 266 413,98 грн. у розмірі суми вкладу, яку просить стягнути з відповідача на його користь. Вислухавши представника позивача, яка в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила задовольнити з наведених у ньому підстав, представника відповідача, яка проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 ЦК України, адже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та заподіяною шкодою, третя особа в судове засідання не з`явились, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті, а тому суд за даних обставин вважає за можливе здійснювати розгляд справи за даної явки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено наступні договори: - 04 грудня 2014 року договір-заяву № 313731/47144/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, відповідно до п. 1 якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 900 000,00 грн. на строк з 04 грудня 2014 року по 09 грудня 2015 року, з відсотковою ставкою у розмірі 26,10 % річних з зарахуванням на їх на рахунок № [NUMBER] ; - 25 грудня 2014 року договір-заяву № 313731/56892/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, відповідно до п. 1 якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 1 527 173,83 грн. на строк з 25 грудня 2014 року по 30 грудня 2015 року, з відсотковою ставкою у розмірі 26,10 % річних з зарахуванням на їх на рахунок № [NUMBER] ; - 12 січня 2015 року договір-заяву № 313731/6641/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, відповідно до п. 1 якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 620 000,00 грн. на строк з 12 січня 2015 року по 17 січня 2016 року, з відсотковою ставкою у розмірі 26,10 % річних з зарахуванням на їх на рахунок № [NUMBER] . Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», у зв`язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено позивачу як вкладнику гарантовану суми у розмірі 200 000 грн. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. У виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві та підтвердила представник позивача у судовому засіданні. Оскільки між позивачем та банком ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Доводи представника позивача про те, що стягнення суми вкладу як відшкодування майнової шкоди є безпідставним, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Тому, хоча постановою Окружного адміністративного суду міста Києва визнано бездіяльність Національного банку України протиправною, проте доводи позивача про те, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов`язаннями неплатоспроможного банку є необґрунтованими. Крім того, під час судового розгляду представником позивача не доведена вина відповідача у доведенні ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до неплатоспроможності, не доведено завдану шкоду позивачу (розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України), причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Суд звертає увагу на те, що позивач як на підставу для задоволення позовних вимоги посилається на положення ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління. Також особливий статус Національного банку України визначений в рішенні Конституційного Суду України від 26 лютого 2009 року № 6-рп/2009, відповідно до п. 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України «Про Національний банк України»), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 4, 29, 31, 42 Закону України «Про Національний банк України»). Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed