Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , у якому просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження її приватною земельною ділянкою площею 0,0500 га по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] шляхом повернення їй самовільно зайнятої відповідачкою частини площею 8,5 кв.м. через знесення та демонтаж самовільно спорудженого [PERSON] санвузла на вказаній площі належної їй земельної ділянки, що проходить під її кухнею та коридором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що їй належить на праві приватної власності 53/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] згідно реєстраційного посвідчення від 26.01.2001 року. Відповідачу належить 47/100 частин даного будинковолодіння. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18 листопада 2008 року їй належить земельна ділянка площею 0,0500 га під даним будинковолодінням для його будівництва та обслуговування. Відповідачка самовільно захопила 8,5 кв.м. належної їй земельної ділянки, що проходить по фундаментно-цокольній частині її будинку, а саме під її кухнею і коридором, зробивши у цій частині її земельної ділянки підкоп та влаштувавши там санвузол - ванну, туалет, душову і пральню. Внаслідок таких самочинних дій [PERSON] , у двох протилежних стінах її кухні утворилися тріщини по причині підкопу фундаментного цоколя будинку, а також внаслідок випаровування через вентиляційний отвір з вказаного санвузла, почала відпадати штукатурка зовнішньої стіни. Враховуючи наведені обставини просить позов задовольнити та стягнути понесені нею судові витрати. Відповідач позовні вимоги позивача не визнала, подала суду письмові заперечення (відзив) на позов відповідно до яких вказала, що житловий будинок, співвласниками якого є вона та позивач не було реально поділений між сторонами відповідно до їх часток у власності з припиненням права спільної часткової власності. Співвласники спірного домоволодіння домовилися про порядок володіння та користування спірним будинковолодінням таким чином, що [PERSON] користується наступними приміщеннями: 1-1 тамб., пл..2,1 кв.м., 1-2 житлова пл. 18,0 кв.м., 1-3 клад. пл..7,1 кв.м., 2-5 житлова пл..17,7 кв.м., 2-6 коридор пл..5,2 кв.м., сарай під літ. Б, літня кухня під літ. В., вбиральня під. літ. Г, огорожа 1, колодязь 2 в спільному користуванні. Зазначила, що згідно ст..377 ЦК України, ст..120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зімни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до змісту ст..87-89 ЗК України земельна ділянка співвласників житлового будинку може перебувати у їх спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Оскільки відповідач є співвласником спірного будинковолодіння, жодних самочинних дій не вчиняла, прав іншого співвласника не порушувала, тому позовні вимоги позивача вважає безпідставними. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просить їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Відповіді на відзив не подавали. Відповідач та представник відповідача позов не визнали, у його задоволенні просять відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2018 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого призначено справу для розгляду по суті. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2018 року у даній справі призначено та проведено судову земельно-технічну експертизу, за наслідками якої складено висновок. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, встановив. Відповідно до договору дарування 53/100 частин житлового будинку, посвідченого нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, укладеного між [PERSON] ( Даритель ) та [PERSON] (Обдарована), Даритель подарувала, а обдарована прийняла в дар 53/100 частин житлового будинку, житловою площею 19,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель, з належного довірителю житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] а саме: коридор 2-2 площею 3,0 кв.м., житлова кімната 2-3 площею 19,5 кв.м., кухня 2-4 площею 5,3 кв.м., тамбур 2-1 площею 3,9 кв.м., гараж під літерою «Д», колодязь знаходиться в спільному користуванні. Як вбачається із реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 26 січня 2001 року, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 53/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування 53/100 частин даного будинку. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Управлінням Держкомзему України в м.Тернополі 18 листопада 2008 року, [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки є власником земельної ділянки площею 0,0500 га у межах згідно з планом, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] . Зазначена обставина підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.05.2017 року. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 липня 2011 року державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , яке складається із 47/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд [ADDRESS] . Спадкується 47/100 часток жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, а саме: 1-1 тамбур, пл..2,1 кв.м., 1-2 кімната житлова пл. 18,0 кв.м., 1-3 кладова пл..7,1 кв.м., 2-5 кімната житлова пл..17,7 кв.м., 2-6 коридор пл..5,2 кв.м., сарай під літ. Б, літня кухня під літ. В., вбиральня під. літ. Г, огорожа 1, колодязь 2 в спільному користуванні вартістю 104528 грн. Зазначену обставину підтверджено витягом про державну реєстрацію прав ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 08.08.2011 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Управлінням Держкомзему України в м.Тернополі 04 грудня 2008 року, [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, є власником земельної ділянки площею 0,0479 га у межах згідно з планом, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 липня 2011 року державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , яке складається із земельної ділянки площею 0,0479 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої в [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] на підставі договору дарування земельних ділянок від 12.01.2009 року та державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , виданого Управлінням держкомзему у м.Тернополі 04 грудня 2008 року з відмітками приватного нотаріуса Іваненко О.С. про перехід права власності на цю земельну ділянку до [PERSON] та Управління держкомзему у м.Тернополі про реєстрацію за ним права власності у поземельній книзі 28 липня 2009 року. Вказана земельна ділянка знаходиться в межах: А до Б землі [PERSON] , Б до В землі [PERSON] , В до Г землі Тернопільської міської ради (дорога), Г до А землі [PERSON] . Вартість спадкового майна 709,20 грн. Згідно із витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2017 року, 47/100 частин житлового будинку у [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, а саме: 1-1 тамбур, пл..2,1 кв.м., 1-2 кімната житлова пл. 18,0 кв.м., 1-3 кладова пл..7,1 кв.м., 2-5 кімната житлова пл..17,7 кв.м., 2-6 коридор пл..5,2 кв.м., сарай під літ. Б, літня кухня під літ. В., вбиральня під. літ. Г, огорожа 1, колодязь 2 в спільному користуванні. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.10.2017 року, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0479 га для особистого селянського господарства, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 13.07.2011 року, а також земельної ділянки площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розміщена у [ADDRESS] , підстава виникнення свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 13.07.2011 року. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 22.10.2008 року №733/18-22, «…межі земельних ділянок сторін по справі є сформованими, оскільки відомості про земельні ділянки внесено в систему Державного земельного кадастру, присвоєно відповідні кадастрові номери. Експертом, використовуючи план земельної ділянки, план меж земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] , експлікації до плану будинку, план цокольного поверху та план першого поверху житлового будинку, що знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , складено схему взаєморозташування приміщень будинку відносно межі земельної ділянки, установленої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2008 року…». На земельній ділянці, належній [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2008 року, розташовані приміщення цокольного поверху, яким користується [PERSON] . Станом на день проведення натурного обстеження, методом огляду встановлено, що це приміщення кладової та санвузла. Згідно із планом земельної ділянки, що відчужується [PERSON] на користь [PERSON] кадастровому плану на земельну ділянку [NUMBER] , розробником документації із землеустрою не було враховано поверхностей житлового будинку. Отже, у межах даних відмінностей, тобто у місці розташування кладової [PERSON] (тепер кладової та санвузла) та частини житлових приміщень та частини кухні [PERSON] , земельну ділянку необхідно було надати у спільне користування. За таких умов, режим використання земельної ділянки слід визначати тільки за згодою обох сторін. В даному випадку слід керуватися поняттям добросусідства, що визначене ст..103 ЗК України, тобто виникла необхідність щодо проведення певних заходів щодо співпраці задля збереження належного стану земельних ділянок, існуючих будівель та споруд, та уникнення чинників шкідливого впливу на нерухоме майно. Отже, відповідно до ч.8 ст.102 ЦПК України, експерт припускає, що деструктивний вплив на нерухоме майно [PERSON] могло бути спричинено фактом переобладнання частини приміщення кладової у санвузол, оскільки останній знаходиться на частині земельної ділянки, яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2008 року належить [PERSON] . Зазначені обставини наведені у висновку експерта, підтвердив у судовому засіданні експерт Олійник В.Л . Також, експерт зазначив, що із дати укладення договору дарування часток будинковолодіння, сторонами було визначено порядок користування житловим будинком та надвірними спорудами, а тому ситуацію, яка склалася недоцільно розцінювати як самовільне захоплення [PERSON] земельної ділянки, що належить [PERSON] . Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ст. 152 ЗК України). Частиною 3 ст. 152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування і розпоряджання частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. В силу вимог ч.1,2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками зі їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із статями 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. В силу вимог ч.3-5 ст.373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо не порушує права інших осіб. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту частин першої, п`ятої, шостої та сьомої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. У відповідності до ст.ст. 76 - 83 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд дослідивши та оцінивши надані суду докази, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою підлягає до часткового задоволення, а тому слід усунути [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0500 га по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , шляхом демонтажу [PERSON] самовільно спорудженого нею санвузла на вказаній земельній ділянці. При цьому суд вважає, що вимоги позивача у частині повернення їй самовільно зайнятої відповідачкою частини земельної ділянки площею 8,5 кв.м. не підлягають до задоволення, оскільки на зазначеній площі земельної ділянки розміщена кладова 1-3 площею 7,1 кв.м., яка перебуває у користуванні [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2011 року, а тому із цих підстав суд не бере до уваги твердження позивача про її самозахоплення відповідачем. Суд, задовольняючи частково позов позивача, відкидає твердження представника відповідача про те, що позивач не вправі усувати собі перешкоди у здійсненні свого права власності на належну їй земельну ділянку, у зв`язку із тим, що житловий будинок у якому проживають сторони належить їм на праві спільної часткової власності, без визначення часток сторін, оскільки право власності на спірну земельну ділянку уже встановлено та закріплено за позивачем згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Управлінням Держкомзему України в м.Тернополі 18 листопада 2008 року, відповідно до якого [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки є власником земельної ділянки площею 0,0500 га у межах згідно з планом, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , межі якої сформовані. Земельну ділянку, яка перебуває у спільному користуванні сторін даним актом не визначено. Судові рішення, які набрали законної сили та визначали порядок спільного користування земельною ділянкою відсутні. Таким чином, суд вважає, що позивач вправі забезпечувати захист свого порушеного права власності на земельну ділянку шляхом усунення перешкод у користуванні зазначеним майном. Суд також вважає за необхідне відмітити, що відповідач не погоджувала із позивачем влаштування нею на частині земельної ділянки, належної позивачу, санвузла із влаштуванням туалету, душової та пральні, шляхом поглиблення фундаменту. Задовольняючи частково позов, суд враховує висновок експерта від 22.10.2018 року №733/18-22 у якому зазначено, що «…деструктивний вплив на нерухоме майно [PERSON] могло бути спричинено фактом переобладнання частини приміщення кладової у санвузол, оскільки останній знаходиться на частині земельної ділянки, яка на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2008 року належить [PERSON] », а тому вважає, що усунення таких перешкод позивачу у користуванні її земельною ділянкою слід провести шляхом демонтажу відповідачем самовільно влаштованого нею санвузла на вказаній земельній ділянці. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 500 грн., а також витрати, пов`язані із проведенням земельно-технічної експертизи у розмірі 3432 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial