Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилається на те, що вона 12.10.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час їх шлюб не розрівано, питання про його розірвання вирішується в Заставнівськопму районном у суді, проте фактичні шлюбі відносини між ними припинені близько трьох років тому. З моменту припинення шлюбних стосунків, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, аліментів не сплачує та не бере участі у витратах, пов'язаних з її вихованням. В зв'язку із тим, що діти перебувають на утриманні позивача, вона не спроможна в повній мірі забезпечити їх усім необхідним: продуктами харчування, предметами вжитку, одягом тощо. З цих підстав просить стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], в розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення із дня звернення до суду із даним позовом до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не погодившись з розміром аліментів. Також від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній посилається на те, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин між ним та позивачем, він періодично надає допомогу на утримання дітей. Він зареєстрований приватним підприємцем та займається господарською діяльністю, а саме вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, які реалізує та отримує дохід. Зазначає, що вказану господарську діяльність він здійснює на орендованих земельних ділянках, орендованою сільськогосподарською технікою. Від здійснення господарської діяльності за 2017 рік отримав чистого доходу в розмірі 2678,76 гривень, в зв'язку із чим згідний та спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 930 гривень щомісячно на кожну дитину до їх повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також просив стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу. Суд, заслухавши доводи сторін та їх представників, врахувавши обставини на які посилається відповідач у відзиві, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований частково та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що 12.10.2003 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 12.10.2003 року (а.с. 7). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Наведене вбачається з копій свідоцтв про їх народження (а.с. 8-9). Шлюб між сторонами не розірвано, однак фактичні шлюбні відносини між ними припинені, що підтверджується довідкою Репужинецької сільської ради №352 від 23.02.2018 року, в якій зазначається, що відповідач з сім'єю не проживає (а.с. 10). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов'язком як матері, так і батька. Судом встановлено, що до складу сім'ї позивача [PERSON] входять донька [PERSON] та син [PERSON], які перебувають на її утриманні. Позивач працює вихователем в Репужинецькому НВК де отримує заробітну плату, розмір якої за період з серпня 2017 року по січень 2018 року становив 27376,90 гривень, що видно з довідки про доходи, виданої відділом освіти, молоді та спорту Заставнівської РДА 23.02.2018 року за №302. Неповнолітня [PERSON] навчається у 8 класі Репужинецького НВК, в 5 класі Кострижівській музичній школі, відвідувала хореографічну студію «Пролісок», перебуває на обліку в поліклінічному відділенні Заставнівської ЦРЛ у невропатолога з діагнозом ВСД по змішаному типу, в зв'язку із чим потребує санаторного оздоровлення. Плату за відвідування [PERSON] музичної школи та хореографічної студії здійснює позивач [PERSON] Малолітній [PERSON] відвідує дошкільну групу Репужинецького НВК. Вищенаведене вбачається з довідок (а.с. 12-20, 22-23). Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Також судом встановлено, що відповідач фізично здоровий, є приватним підприємцем, у нього відсутні інші діти. Дані обставини визнані сторонами в судовому засіданні, тому не підлягають доказуванню. У відповідності з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] відвідує дошкільну групу Репужинецького НВК, а неповнолітня [PERSON], крім навчання у школі, також навчається у музичній школі та відвідує хореографічну студію, в зв'язку із чим та з урахуванням віку дітей для гармонійного розвитку спільної доньки сторін [PERSON], остання потребує більшого матеріального забезпечення ніж спільний син сторін [PERSON], а тому, з огляду наведеного суд вважає, що на утримання неповнолітньої [PERSON] слід стягувати аліменти в більшому розмірі, ніж на утримання малолітнього [PERSON] Наведене також узгоджується з вимогами ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», згідно якого законодавець визначив розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років більшим ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. При призначенні аліментів суд також враховує, матеріальне становище та стан здоров'я дітей та відповідача , те що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, яка спроможна заробляти та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн. та на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., а позов задоволено частково, а саме в розмірі 80%, то суд вважає, що з відповідача на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, належить стягнути судовий збір в розмірі 563,84 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно цих вимог закону судом встановлено, що представник позивача [PERSON] надала позивачу [PERSON] юридичні послуги у формі ознайомлення із документами, надання консультацій, збирання доказів, оформлення позовної заяви, копіювання письмових доказів для відповідача, ознайомлення із відзивом на позов, судове представництво. Для надання вказаних юридичних послуг представником позивача було витрачено 4 години. За взаємною домовленістю сторін визначено вартість однієї години витрат на правничу допомогу розмірі 704,80 грн. та за отримані юридичні послуги позивач [PERSON] сплатила представнику [PERSON] гонорар в розмірі 2800 гривень. Наведене вбачається з квитанції №8 та акту виконаних робіт до договору про надання юридичної допомоги від 23.02.2018 року. Також судом встановлено, що представник відповідача [PERSON] надав відповідачу [PERSON] юридичні послуги у формі вивчення та правового аналізу матеріалів справи, надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань стосовно спірних правовідносин. Підготовки, складанні відзиву, витребування відповідних документів, викладення обставин справи з посиланням на норми закону, які регулюють дані правовідносини, аналіз судової практики. Для надання вказаних юридичних послуг представником відповідача було витрачено 4 години. За взаємною домовленістю сторін визначено вартість однієї години витрат на правничу допомогу розмірі 800 грн. та за отримані юридичні послуги відповідач [PERSON] сплатив представнику [PERSON] гонорар в розмірі 3200 гривень. Наведене вбачається з розрахункової квитанції серії ЯААА №676723 та акту виконаних робіт №1. Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу представниками сторін дотримані норми чинного законодавства, а враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 80%, то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу також в розмірі 80% від заявленого розміру, а саме в розмірі 2240 гривень. З позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 20% судових витрат, пов'язаних з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 640 гривень. Частиною 10 статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На виконання вказаної вимоги закону, суд вважає, що відповідача слід зобов'язати сплатити позивачу різницю судових витрат, пов'язаних з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 гривень. На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, 180, 181, 182, 184, 191,

Outcome: partial