Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] з надвірними спорудами в порядку спадкування. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON], про що 06 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районною управління юстиції у м, Донецьку складено відповідний актовий запис за № 1157. Після його смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. За життя [PERSON] не зареєстрував у встановленому порядку право власності на спадковий будинок за вказаною адресою. Земельна ділянка площею 360 кв.м. для будівництва житлового будинку була надана [PERSON] виконкомом Пролетарської райради депутатів трудящих м. Сталіно під забудову. Як вбачається з витягу із рішення виконкому Пролетарської райради депутатів трудящих м. Сталіно від 23 лютого 1960 року, [PERSON] був наділений земельною ділянкою для індивідуального будівництва, площею 360 кв.м. відповідно до указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року та було йому було запропоновано укласти договір з комунальним відділом виконкому Пролетарської райради, нотаріально його засвідчити у встановленому законом порядку, будівництво здійснювати строго у відповідності із договором та проектом забудови. За договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 17 березня 1960 року, відділом комунального господарства Пролетарської ради депутатів трудящих було надано [PERSON] на праві безстрокового користування земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 360 кв.м. Вказаний договір був підписаний сторонами, нотаріально засвідчений та зареєстрований у Пролетарському райкомунгоспі 07 квітня 1960 року за № 124. Рішенням виконкому Будьоннівської районної в м. Донецьку ради від 30.10.2002 року № 580 був затверджений акт прийняття житлового будинку літерою А-1 та самовільно зведену житлову прибудову літерою А1-1 по [ADDRESS], житловою площею 34 кв. м., корисною площею 60 кв м,. та оформлено право власності на житловий будинок літерою А-1 та самовільно зведену житлову прибудову літерою А1 -1 по [ADDRESS] за [PERSON]. Згідно технічного паспорту на вказаний житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого станом на 17 січня 2001 року, це домоволодіння складається з житлового будинку літерою А1, житлової прибудови літероюА1-1, сараю літерою Б, вбиральні літерою В, зливної ями літерою Г, замощення літерою І, огорожі літерою № 1-3. Відповідно до Указу Президії Верховної ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків» встановлено, що кожний громадянин СРСР має право купити або збудувати для себе на праві приватної власності житловий будинок у один або два поверхи з чисельністю кімнат від однієї до п'яти включно, як у місті так і за його межами. Відвід громадянам земельних ділянок як у місті, так і за його межами для будівництва індивідуальних жилих будинків проводиться у безстрокове користування, розмір яких визначається радами депутатів трудящих відповідно до проектів планування та забудови міст, а також відповідно з загальними нормами, встановленими Радою Міністрів СРСР. Крім того, у Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах сформульовано обов'язкова для всіх судів України правова позиція. Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Тобто, відсутність державної реєстрації права власності на домоволодіння не є підставою для визнання його самочинно зведеним, а оскільки домоволодіння було зведене за наявності відповідних дозвільних документів на відведеній для цієї мети земельній ділянці, право власності на домоволодіння виникло. Таким чином, [PERSON] було набуто право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] відповідно до закону, що діяв у момент набуття власності. За життя [PERSON] не зробив розпорядження, щодо належного йому майна. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги на спадкове майно після його смерті є позивач, котра за життя була його дружино. Інших осіб, які вправі претендувати повністю або частково на даний житловий будинок з надвірними побудовами не має. Вирішуючи питання шодо оформлення права на спадщину, позивач звернулась до Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, вона звідти отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що правовстановлюючий документ на будинок не був своєчасно власником [PERSON] наданий до бюро технічної інвентаризації м. Донецька для здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок і даний будинок не був зареєстрований у встановленому законному порядку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 жовтня 2013 року. З приводу вищевказаного, позивач не може реалізувати своє право на спадкування після смерті свого чоловіка, як спадкоємець за законом першої черги. Тому, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], який залишився їй в спадщину за заповітом після смерті чоловіка [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON], представник Будьоннівської районної ради у м. Донецьку ради, представник 9-ї донецької державної нотаріальної контори не з'явились, але від них надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON], помер [INFO] про що 06 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районною управління юстиції у м, Донецьку складено відповідний актовий запис за № 1157(а.с.21 ). За життя [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбу з позивачем [PERSON], що підтверджується доданим до справи свідоцтвом про їхнє одруження за № 620329 від 06 червня 1952 року. За ст.ст. 1223,1261 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до постанови нотаріуса 9-ї донецької державної нотаріальної контори від 30.10.2013 р. за № 2231/02-31, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок [ADDRESS] не був своєчасно власником [PERSON] наданий до бюро технічної інвентаризації м. Донецька для здійснення державної реєстрації права власності на цей житловий будинок і цей будинок не був зареєстрований у встановленому законному порядку (а.с.5 ). Згідно матеріалів спадкової справи за № 156/2013, відкритою 9-ю донецькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], який помер [INFO], встановлено, що позивач [PERSON] своєчасно подана до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, а саме 18 квітня 2013 року, тобто у відповідності до ст.1268-1269 ЦК України прийняла цю спадщину, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS]. Від сина позивача [PERSON] до нотаріальної контори надійшла заява про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь матері [PERSON] Померлий [PERSON] за життя заповіт на своє майно не залишив, що підтверджується доданим до спадкової справи витягом зі спадкового реєстру. Як вбачається з договору про надання у безстрокове користування змеленою ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно від 17 березня 1956 року, на підставі рішення виконкому Пролетарської райради депутатів трудящих м. Сталіно від 23 лютого 1960 року, [PERSON] був наділений земельною ділянкою для індивідуального будівництва, площею 360 кв.м. по вул. Усманська, №15. Вказаний договір був нотаріально завірений, що підтверджується відміткою про це за реєстром нотаріуса 7517. Будівництво на вказаній земельній ділянці [PERSON] було закінчене у 1973 році, що підтверджується актом приймання індивідуального домоволодіння та рішенням виконкому Будьоннівської районної ради за № 580 від 30 жовтня 2002 року про затвердження акту прийоми, оформленні права власності на житловий будинок А-1 та самовільно розведену житлову прибудову А1-1 по [ADDRESS] (а.с.13-15 ). До матеріалів справи у підтвердження позову позивачем надана домова книга, відповідно до якої будинок [ADDRESS] перейменований на будинок [ADDRESS], я якому були постійно зареєстровані та проживали [PERSON] до своєї смерті та позивач [PERSON], котра і на цей час значиться в цьому будинку зареєстрованою (а.с.6-12). Факт перейменування вул. Усманська на вул. Робітнича підтверджується довідкою виконкому Будьоннівської районної в м. Донецьку ради. Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. За ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] правомірно звернулась до суду з вказаним позовом і нею додані достатні докази для його задоволення, оскільки, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на спадковий житловий будинок за мною, оскільки я являюся спадкоємцем майна свого померлого чоловіка за законом, і маю право на спадкування майна померлого - житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Оскільки, відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] придбала право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст.386,392,1220,1261,1264,1270 ГК України та

Outcome: approved