Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Лубенської міської ради про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку по [ADDRESS] у сумі 41 775 гривень 15 коп. Свій позов мотивувала тим, що вона тим, що вона є багатодітною матір`ю, інвалідом другої групи, ветераном праці, дитиною війни, матір`ю-героїнею і проживає з сім`єю в кількості шести чоловік у трикімнатній квартирі жилою площею 44,4 кв. м. та потребує збільшення житлової площі. Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №36 від 25.02.2011 року вона переведена на пільгову чергу першочерговиків на отримання житла. З метою покращення умов житла, їй міським головою було запропоновано прийняти в оренду житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] про що 28.03.2014 нею було укладено та підписано договір оренди житла з головою фонду майна та земельних відносин [PERSON] , а також підписано акт приймання-передачі. Орендований будинок, який знаходиться на балансі Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, перебував у занедбаному стані і для фактичного проживання в ньому не придатний, так як пустує 41 рік і потребує капітального ремонту, на підставі чого був складений акт вуличного комітету від 25.02.2015 р. та акт-передачі від 28.03.2014 р. Отримавши від голови фонду майна та комунальних відносин [PERSON] дозвіл на проведення нею ремонтних робіт господарства, розташованого в [ADDRESS] , вона приступила до нього, під час проведення якого нею були затрачені грошові кошти у сумі 41 775 грн. 15 коп. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 25.02.2016 було визнано за [PERSON] право власності на 15/25 частин будинку по [ADDRESS] , з цих підстав вона вимушена була звільнити будинок та залишити поліпшення. Посилаючись на Постанову Верховного Суду України від 07.09.2016 року позивачка вказує на те, що оскільки вона фактично користувалась (володіла) майном, є добросовісним володільцем, і провела ремонт будинку за згодою відповідача, вважаючи, що з нею буде оформлено договір купівлі-продажу цього будинку, до даних спірних відносин слід застосувати положення частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України, оскільки вона має право на відшкодування витрат на ремонтні роботи. Відповідач Лубенська міська рада відмовляється відшкодовувати їй затрачені кошти на капітальний ремонт будинку. Просить суд постановити рішення, яким стягнути з Лубенської міської ради на її користь 41 775 грн. 15 коп. витрат затрачених на ремонт житлового будинку по [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, при цьому просить стягнути моральну шкоду за 8 років понесених страждань. Крім того, 17.11.2020 року надала суду доповнену позовну заяву до Лубенської міської ради про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку [ADDRESS] , в якій дублюються викладені обставини в попередньому позові, однак сума, яку позивач просить стягнути становить 18306, 22 гривні, оскільки позивачем зменшений перелік витрат, понесених нею при проведенні ремонту з 34 найменувань до 22 найменувань. Також вказує в позові, що 8700,00 грн витрат, які вона понесла при здійсненні ремонту, нею не підтвердженні, оскільки ремонтні роботи виконували приватні особи без видачі відповідних підтверджуючих накладних та квитанцій. Відповідач виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області в судове засідання свого представника не надіслав, натомість надав відзив на позов [PERSON] , в якому вказав, що позивач користувалася будинком на умовах оренди згідно договору № 40 оренду об`єкту нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади м. Лубни від 28 березня 2014 року, укладеного між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради та [PERSON] . Договірні відносини між сторонами по справі були припинені 29 березня 2016 року, а отже позивач пропустив строк позовної давності. Крім того, заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.04.2019 року були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку та стягнення моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, понесені на поліпшення житлового будинку [ADDRESS] в сумі 33 418, 15 гривень. На даний час рішення не скасоване. Також вказує на те, що позивачем не надано доказів того, що орендодавець надавав їй письмовий дозвіл на проведення поліпшення, реконструкцію, технічне переобладнання чи капітальний ремонт будинку. Так само не надано дозволу на виконання робіт, проектно-кошторисної документації, на підставі якої проводилися ремонтні роботи, а тому кошти, зазначені в позові в сумі 598 гривень, 475,78 гривні, 6,51 гривень, 545,33 гривні 8,45 гривень не можуть рахуватися такими, що використані на поліпшення житлового будинку, так як вони сплачені на виконання умов договору оренди. Вважає, що затратами не вважаються кошти затрачені на поліпшення житлового будинку, кошти затрачені на виготовлення та установлення огорожі в сумі 12700 гривень, так як вона не стосувалася ремонту будинку та була демонтовано позивачкою після розірвання договору оренди майна, кошти затрачені на вивіз сміття в сумі 1680 гривень, кошти на придбання сікатора в сумі 95 гривень, кошти на придбання броньованих дверей в сумі 3300 гривень, які не були встановлені в спірний будинок і використані позивачкою на власний розсуд. Не вважає затраченими позивачем кошти на ремонт будинку також витрати понесені на придбання мітли вартістю 25 гривень, держака для сапи вартістю 12 гривень, (товарний чек № 702 від 02.07.2014 року), шиферу восьмихвильового в кількості 50 шт. на суму 4600 гривень, так як заміна даху не проводилася (товарний чек №1218 від 31.10.2014 року).Оскільки позивачка користувалася будинком на умовах договору оренди, відповідно до якого, вона як орендар за власні кошти зобов`язувалася виготовити технічну документацію на водо та електро постачання не підлягають відшкодуванню витрати на виготовлення робочого проекту на водопостачання в сумі 425,79 грн., дозвіл на врізку до водопровідної мережі 223,2 грн., виготовлення проекту на підключення світла 204,18 грн, на установку лічильника вартістю 154,98 грн. та послуги пов`язані з цим на суму 12 гривень. Лічильник позивачем було демонтовано і використано на власний розсуд. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося та розгляд справи відбувся на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає приписам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 28.03.2014 року між позивачем та Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради укладено договір № 40 оренди об`єкту нерухомого комунального майна, що перебуває у власності територіальної громади м. Лубни, відповідно до умов якого [PERSON] надано в оренду житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (а.с.13-16). Згідно з Актом прийому-передачі жилого будинку від 28.03.2014 року Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради в особі начальника [PERSON] , передав, а позивач [PERSON] прийняла в оренду житловий будинок, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м, розташований в [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно з Актом вуличного комітету вул. Фабричної в м. Лубни, складеного 25.02.2015 року, було встановлено факт знаходження будинку в занедбаному стані, який потребує капітального ремонту ( а.с.20). Як зазначено в позові, [PERSON] виконала в орендованому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] , ремонт, витрати за який, відповідно її тверджень в позові, наданому 07.10.2020 року, вона сплатила кошти в розмірі 41775,15 гривень. Згідно позову, наданому до даної справи 17.11.2020 року, [PERSON] стверджує, що понесла витрати на ремонт даного житла в розмірі 18306,22 гривні. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Судом встановлено, що згідно рішення Лубенського міськрайонного суду по цивільній справі №539/1703/15-ц від 25.02.2016 року [PERSON] вселено в житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] на підставі того, що він являється законним власником 13/25 частини вищевказаного будинку, набувши власність в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2014 року, виданого [PERSON] . Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.04.2019 року було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати, понесені нею на поліпшення житлового будинку [ADDRESS] , в сумі 33418 гривень 15 копійок (тридцять три тисячі чотириста вісімнадцять гривень 15 копійок). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що рішенням суду від 22.04.2019 року на користь позивача вже було стягнуто витрати, пов`язані з проведенням капітального ремонту орендованого будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] з відповідача [PERSON] , як власника майна. В поданій заяві відсутні докази того, що [PERSON] понесла якісь додаткові витрати на поліпшення зазначеного житлового будинку, окрім тих, що підлягають стягненню за рішенням від 22.04.2019 року. Крім того, слід відмітити, що [PERSON] користувалася будинком на умовах оренди, тобто сторони перебували в договірних відносинах. Відповідно до пункту 5.8 договору оренди вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, плата за землю, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі, в т.ч. ремонту фасаду та покрівлі, а також витрати на вивезення сміття тощо, не входять до складу орендної плати та сплачуються Орендарем за свої кошти самостійно на підставі відповідних договорів з організаціями, що надають такі послуги. Відповідно до пункту 7.2.4 орендар зобов`язаний укладати самостійно угоди на тепло-, водо-, електро-, газопостачання при наявності таких послуг, та вивіз сміття з відповідними підприємствами та організаціями, сплачувати фактичні витрати за надані послуги за тарифами,. які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання, та витрати на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, та послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньо будинкових мереж. Відповідно до пункту 7.2.5 орендар зобов`язаний своєчасно за свій рахунок здійснювати поточний ремонт об`єкта, його фасадів, покрівлі, місць спільного та загального користування, інтер`єру та обладнання, забезпечити його охорону та збереження, запобігати пошкодженню та псуванню, за рахунок власних коштів забезпечувати належні експлуатацію та обслуговування орендованих будівель та приміщень, інженерних мереж, систем сигналізації, електропостачання, опалення, водопостачання та водовідведення. Відповідно до пункту 7.2.10 виключно з письмового дозволу орендодавця вносити зміни до складу об`єкта оренди, проводити його поліпшення, реконструкцію, технічне переобладнання, капітальний ремонт. Відповідно до пунктів 9.1 та 9.2 договору орендар не має права без письмової згоди орендодавця проводити переобладнання, перепланування, капітальний ремонт об`єкта оренди, вести будівельні роботи на прибудинковій території. Дозвіл на виконання таких робіт оформляється листом орендодавця, в якому зазначається про надання дозволу, погодження проекту (якщо його наявність передбачена чинним законодавством України), кошторис витрат та термін виконання таких робіт. Будівельні роботи на об`єкті оренди виконуються тільки на підставі проектно-кошторисної документації, розробленої та затвердженої в установленому чинними нормативними документами порядку, та при наявності дозволу на ведення будівельних робіт, отриманого у встановленому порядку. Відповідно до пунктів 9.7 та 9.8 договору Покращення об`єкта оренди, зроблені орендарем, які неможливо відокремити без шкоди для майна, переходять у власність орендодавця без компенсації зазначених витрат. Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення об`єкта оренди, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди. Позивачем не надано доказів того, що орендодавець надавав їй письмовий дозвіл на проведення поліпшення, реконструкцію, технічне переобладнання чи капітальний ремонт будинку. Так само не надано дозволу на виконання робіт, проектно-кошторисної документації, на підставі якої проводилися ремонтні роботи. Таким чином, кошти, які зазначені в позові в сумі 598 гривень, 475,78 гривні, 6,51 гривень, 545,33 гривні 8,45 гривень не можуть вважатися такими, що використані на поліпшення житлового будинку, так як вони сплачені на виконання умов договору оренди. Не можна також вважати витратами на поліпшення житлового будинку кошти сплачені на виготовлення та установлення огорожі в сумі 12700 гривень, так як вона не стосувалася ремонту будинку та була демонтовано позивачкою після розірвання договору оренди майна, кошти затрачені на вивіз сміття в сумі 1680 гривень, кошти на придбання сікатора в сумі 95 гривень, кошти на придбання броньованих дверей в сумі 3300 гривень, які не були встановлені в спірний будинок і використані позивачкою на власний розсуд. Також не можна вважати коштами, витраченими на ремонт будинку, кошти понесені на придбання мітли вартістю 25 гривень, держака для сапи вартістю 12 гривень, (товарний чек № 702 від 02.07.2014 року), шиферу восьмихвильового в кількості 50 шт. на суму 4600 гривень, так як заміна даху не проводилася (товарний чек № 1218 від 31.10.2014 року). Оскільки позивач користувалася будинком на умовах договору оренди, вона як орендар за власні кошти зобов`язувалася виготовити технічну документацію на водо- та електропостачання, а тому не підлягають відшкодуванню витрати на виготовлення робочого проекту на водопостачання в сумі 425,79 грн., дозвілу на врізку до водопровідної мережі 223,2 грн., виготовлення проекту на підключення світла 204,18 грн, на установку лічильника вартістю 154,98 грн. та послуги пов`язані з цим на суму 12 гривень. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат на ремонт будинку є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи ту обставину, що факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідача позивачем не доведений, суд не вбачає підстав, передбачених законом, для покладення відповідальності з відшкодування моральної шкоди на відповідача по справі.

Outcome: dismissed