Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Шишацької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є єдиним спадкоємцем за заповітом померлого після померлої 04 березня 2000 року [PERSON]. Спадкове майно померлої складається із домоволодіння, що розташоване в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області по вул. Річковій, 3 Станом на 01 липня 1990 року вказаний будинок відносився до колгоспного двору, членами якого були [PERSON] та [PERSON], яка успадкувала після смерті першого належну йому 12 часину житлового будинку та стала його власником в цілому. Прийнявши спадщину померлої [PERSON], для одержання відповідного свідоцтва на спадковий житловий будинку позивач звернувся до Шишацького державної нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлої. В звязку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК УРСР, ЦК та ЦПК України позивач звернулась за захистом своїх прав до суду та просила визнати за нею право власності на спадкове майно померлої у вигляді вищевказаного спірного житлового будинку. Позивач в судове засідання не зявилась. Особливою умовою угоди № 496 від 07 листопада 2016 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] є участь представника у судових засіданнях без участі позивача. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 17 листопада 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та виступає на стороні відповідача залучено батька позивача [PERSON]. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову. Представник відповідача Шишацької селищної ради в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про справи у його відсутність, правову позицію щодо предмету спору не висловив. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 39679) від 05.08.2015 спірний житловий будинок розташований по вул. Річкова, 3 в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1965 року побудови загальною площею (з урахуванням літніх приміщень) 49,1 кв.м., жилою площею 21,9 кв.м. (літ. А-1), погребу вхідного (літ. - П) (а.с.16-18). Згідно довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 31.08.2015 № 7691 станом на лютий місяць 2004 року реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: Шишацький район, с. Баранівка, вул. Річкова, 3 не проводилась (а.с. 24). Згідно довідки виконкому Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 30.06.2015 року № 213 на житловий будинок по вул. Річкова, 3 в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області свідоцтво на право власності не видавалось (а.с.21). Відповідно до довідки виконкому Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 30.06.2015 року № 209 домоволодіння, яке розташовано по вул. Річкова, 3 в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області згідно погосподарської книги № 01, особовий рахунок № 73, станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на 01.07.1990 року є: голова двору [PERSON] та дружина [PERSON], [INFO] (а.с.22). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в 1965 році , суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обовязок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 01, особовий рахунок № 73 Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 22 ) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Річкова, 3 у с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1965 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину. 01 вересня 1996 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ № 037101, виданим 04 вересня 1996 року Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 7 (а.с.10). Померлий [PERSON] залишив заповіт посвідчений 16.11.1995 року секретарем виконавчого комітету Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON], за реєстровим номером 17, згідно якого все своє майно заповідав своїй дружині [PERSON] (а.с.14). Враховуючи те, що відповідно до довідки Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 30.06.2015 № 210 на момент смерті [PERSON] разом з ним проживала [PERSON], остання відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном зокрема спільним будинком, речами домашнього вжитку та не заявивши відмову від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (а.с. 23). На спадщину [PERSON] в порядку спадкування за законом претендував також його син [PERSON] Проте в звязку з наявністю заповіту померлого на користь [PERSON], який на даний час є дійсним, відсутністю будь-яких даних про наявність у [PERSON] права на обовязкову частку у спадщині, він не має право на спадщину відповідно до вимог ч.2 ст. 524 ЦК УРСР (підстави спадкування), що підтверджується матеріалами спадкової справи № 8/2015 щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 45). Таким чином єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, що прийняла спадщину є [PERSON]. 04 березня 2001 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ № 166086, виданим 05 березня 2001 року Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 3 (а.с.11). Померла залишила заповіт, посвідчений 06.12.2000 року секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON], за реєстровим номером 149, згідно якого все своє майно заповідала онучці [PERSON] (а.с.13). Після одружень [PERSON], змінила прізвище спочатку на «Орищенко», а згодом на «Долготьор», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5-9). [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину та одержала свідоцтва про спадщину на ряд спадкового майна. Інших спадкоємці, що прийняли або претендують на спадкове майно померлої [PERSON], відсутні, що встановлено судом при дослідженні матеріалів спадкової справи № 57/2008 щодо майна померлої [PERSON] (а.с.34). Постановою в.о. завідувача Шишацькою державною нотаріальною контрою [PERSON] від 11 вересня 2015 року № 331/02-14 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Полтавська область, Шишацький район, с. Баранівка, вул. Річкова, 3 через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця [PERSON] (а.с.25). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Успадкувавши після смерті [PERSON] належний останній на день смерті житлового будинку в цілому, 1/2 частину якого вона успадкувала після смерті [PERSON], спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлена можливості оформити його на своє імя та зареєструвати за собою право власності на нього через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця на спірний житловий будинок, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved