Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що її чоловік [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] набули в рівних долях право власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер її свекор - [PERSON] , всіма питаннями його поховання та іншими питаннями, пов`язаними з цим, займалася їх родина та її чоловік [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , який був зареєстрований за спірною адресою, її чоловік був зареєстрований та фактично проживав за спірною адресою, і після смерті батька продовжував користуватися спірною кватирою та всіма речами, що знаходилися в квартирі, сплачував комунальні платежі та інші за дану квартиру, так як був на той час зареєстрований в даній квартирі та фактично вступив в свої права як спадкоємець після смерті свого батька, фактично прийняв спадщину на підставі ч.1 ст.549 ЦК України, який діяв на той час, але свідоцтво про право на спадщину не оформив. [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Вона (позивач) є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, спадщиною є спірна квартира. Всі її дії, які були направлені на отримання спочатку дублікату правовстановлюючого документу на спірну квартиру, а потім і спадщини після смерті чоловіка, виявилися безрезультатними, так як оригінал документу було втрачено, а у видачі дублікату їй було відмовлено. Імовірно оригінал правовстановлюючого документу було втрачено під час проведення ремонтних робіт в квартирі, або був загублений. З метою виявлення місця знаходження документів на житло вона зверталася до поліції. Донька [PERSON] - [PERSON] (третя особа) після смерті свого батька майже через 20 років робила спроби в суді поновити строк на отримання спадщини після його смерті, рішенням суду їй було відмовлено. З метою захисту своїх прав звернулася до суду з даним позовом та просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Позовну заяву [PERSON] вважав безпідставною, просив відмовити в задоволенні її позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ЦПК України. [PERSON] - третя особа по основному позову та позивач по об`єднаному позову, та її представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] вважали безпідставними, просили відмовити в їх задоволенні. Свої позовні вимоги підтримали та просили визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги обгрунтувала тим, що її батько [PERSON] та брат [PERSON] 17.12.1998 року на підставі свідоцтва про право власності на житло набули право власності в рівних частках на квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер батько, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини спірної квартири. На момент смерті батька у нього було три спадкоємці першої черги: дружина [PERSON] (померла [INFO] ), син [PERSON] (помер [INFO] ) та дочка - вона [PERSON] . Після смерті батька ні вона, ні інші спадкоємці не подавали до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. Разом з тим, вона [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном. Зокрема, доглядала за матір`ю, братом, які проживали в спірній квартирі, допомагала по господарству. 20.09.2018 року їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що було пропущено строк для прийняття спадщини. Після цього вона подала заяву до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька. Рішенням від 06.02.2020 року у задоволенні заяви було відмовлено, в рішенні зазначено про невірно обраний спосіб захисту. [PERSON] пояснила, що [PERSON] , хоча і перебувала з її братом [PERSON] в шлюбі, разом з ним не проживала, спільного господарства не вела. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона з батьками [PERSON] та її брата були сусідами, сім`я яких була дружньою. Коли помер їх батько [PERSON] приходила до матері, брата, допомагала їм, приходила до лікарні. Вона (свідок) приблизно разів 10 на рік заходила в їх квартиру. Останній раз в квартирі була приблизно в 2018-2019 рік - коли помер [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що вони жили в одному дворі з [PERSON] , її братом [PERSON] . Знає, що [PERSON] мав дружину [PERSON] , жив окремо, почав пити, приїжджала сестра [PERSON] . [PERSON] не стало років 4 тому, за квартиру оплачували племінники, товариш. [PERSON] просив зятя [PERSON] оплатити за квартиру, це були 2010-2012 роки. Дружину [PERSON] не бачив приблизно років 20, батько [PERSON] та [PERSON] помер років 15-20 тому. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] був його товаришем, знає його сестру [PERSON] . Приблизно в 2009 році пішла від [PERSON] його дружина, він залишився жити з матір`ю. Його сестра [PERSON] весь час приходила до них. [PERSON] хворів, помер роки два тому, на похованні була його дружина. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , третьої особи (позивача по приєднаному позову) [PERSON] та її представника, свідків зі сторони [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи 755/17004/18, суд приходить до наступного. Позовна заява [PERSON] зареєстрована в суді 03.11.2020 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2020 року визначено головуючого по справі. Відповідно до ухвали від 06.11.2020 року у справі відкрито провадження, призначено справу до підготовчого засідання, витребувано з нотаріальних контор копії спадкових справ. Відповідачем Київською міською радою надано відзив на позов [PERSON] . Від нотаріальних контор надійшли копії спадкових справ відносно померлих [PERSON] та [PERSON] відповідно 13.01.2021 року та 16.01.2021 року. 29.01.2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] 05.04.2021 року постановлено ухвалу про прийняття до спільного розгляду позовної заяви третьої особи [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину спірної квартири в порядку спадкування за законом та задоволено клопотання про відстрочення сплати судового збору. [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] , останньою подано відповідь на відзив. З відділу архівної роботи Дніпровського районного суду 25.05.2021 року протокольною ухвалою витребувано цивільну справу 755/17004/2018. Згідно ухвали від 22.06.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 15.09.2021 року [PERSON] надано до справи квитанцію про сплату судового збору у розмірі 5 500 грн. за подану нею позовну заяву, враховуючи ухвалу суду від 05.04.2021 року про відстрочення слати. В суді встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності від 17.12.1998 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ). Згідно свідоцтва про шлюб 26.08.1988 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище дружина не міняла). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкова справа щодо померлого [PERSON] заведена в Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі 20.09.2018 року за заявою [PERSON] , поданої 20.09.2018 року. Інші спадкоємці заяв на прийняття спадщини не подавали. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовлено з підстави пропуску встановленого законодавством шестимісячного терміну для прийняття спадщини. [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 19.03.1991 року. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер ~ [INFO] . Спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] відкрита Сьомою київською нотаріальною конторою 04.10.2018 року. [PERSON] народився [INFO] , був зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS] з 22.07.1982 року по 06.07.2018 року (дата смерті [INFO] ). Відповідно до Постанови від 27.10.2020 року Державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало [PERSON] , який помер ~ [INFO] з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ на спірну квартиру. Інших спадкоємців, окрім [PERSON] (дружини) щодо майна померлого [PERSON] , не має. З матеріалів спадкових справ встановлено, що станом на [INFO] (дата смерті [PERSON] ) в спірній квартирі, Ѕ частина якої є спадковим майном померлого [PERSON] , була зареєстрована одна особа - син померлого [PERSON] . 17.08.2020 року Управління житлово-комунального господарства Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надало відповідь на лист Сьомої Київської державної нотаріальної контори, в якій повідомили, що відсутні правові підстави для оформлення та видачі дубліката Свідоцтва про право власності на спірну квартиру, оскільки власник даної квартири померли. 25.08.2020 року [PERSON] зверталася до Дніпровського управління поліції з заявою про проведення необхідних дій, пов`язаних з можливістю отримання дублікату правовстановлюючого документу на спірну квартиру. 27.09.2020 року була надана відповідь на дане звернення та рекомендовано звернутися з питання відновлення документу до органу його попередньої видачі. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 06.02.2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Підставами відмови в задоволенні позову зазначено те, що враховуючи дату смерті спадкодавця (2002 рік), слід керуватися нормами ЦК в редакції 1963 року, які не передбачали надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1221 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи вказані вище вимоги законодавства - ЦК України в редакції 2004 року, та встановлені в суді обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги щодо майна померлого чоловіка [PERSON] ; своєчасно, у визначений законодавством шестимісячний строк, подала заяву до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Інших спадкоємців щодо майна померлого [PERSON] не встановлено. При визначені обсягу спадкової маси майна померлого [PERSON] встановлено наступне. Ѕ частина спірної квартири належить на праві приватної власності померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17.12.1998 року і це майно входить до спадкової маси. З приводу Ѕ частини спірної квартири, що належала на праві приватної власності [PERSON] (померлому [INFO] ) на підставі свідоцтва про право власності від 17.12.1998 року, судом встановлено те, що з заявою про прийняття спадщини зверталася до нотаріуса одна особа - [PERSON] - дочка померлого, [INFO] , тобто - більше ніж як через шістнадцять років після відкриття спадщини. Відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (редакція 2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Враховуючи зазначене та те, що [PERSON] помер [INFO] , слід враховувати вимоги законодавства - ЦК УРСР в редакції 1963 року. Так, відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Як встановлено по справі, після смерті [PERSON] його спадкоємцями були діти - син [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк не зверталася до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті батька, зареєстрованою в спірній квартирі, яка була місцем проживання спадкодавця, не була; з батьком не проживала. Судові рішення про продовження [PERSON] строку для прийняття спадщини не приймалися. [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк також не звертався до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті батька, однак на час смерті батька він був зареєстрований та проживав, що не було оспорено в суді, в спірній квартирі, яка була місцем проживання батька та місцем відкриття спадщини. [PERSON] не надала до справи жодного належного, допустимого доказу того, що вона з 2002 року (часу смерті батька) фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, яким є Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Покази свідків зі сторони [PERSON] суд не враховує, оскільки вони не мали даних, які б підтверджували факт вступу [PERSON] в управління або володіння спадковим майном померлого в 2002 році її батька [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. Встановлені в суді обставини та факти свідчать про те, що Ѕ частину спірної квартири, яка була спадковою масою майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , успадкував відповідно до вимог ЦК УРСР в редакції 1963 року [PERSON] , що в свою чергу свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивач по приєднаному позову - третя особа [PERSON] мала відстрочку сплати судового збору до постановлення рішення. Перед завершенням розгляду справи, 07.09.2021 року [PERSON] оплатила та долучила до справи квитанцію про оплату судового збору у розмірі 5 500 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved