Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.12.2010 року. В період перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток та має намір вивозу дитини за кордон з метою оздоровлення та всебічного розвитку. Дитина займається у клубі східних єдиноборств «Ямамічі», регулярно відвідує заняття, має сертифікат посвяти в каратисти, що вимагає виїзду за кордон. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. На даний час у неї є можливість вивести дитину за кордон, але без нотаріального посвідчення згоди на це батька дитини не може цього зробити та не може оформити необхідні проїзні документи. Через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон без згоди батька та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, позивач змушена звернутись до суду та просить суд надати їй на тимчасове багаторазове вивезення за кордон сина [PERSON] без згоди батька [PERSON] до країн членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, а також Туреччини, Єгипту, Болгарії, Російської Федерації, Автономної Республіки Крим з моменту видачі рішення до досягнення сином вісімнадцятирічного віку та дозволити їй, без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини за межі України до країн членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, а також Туреччини, Єгипту, Болгарії, Російської Федерації, Автономної Республіки Крим до досягнення ним повноліття. У судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомленні. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заперечень не надав. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2009 року по 23.12.2010 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 8 копія свідоцтва про шлюб, а.с. 9 - копія рішення). За час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] ( а.с. 10 - копія свідоцтва про народження). [PERSON] займається у клубі східних єдиноборств «Ямамічі», регулярно відвідує заняття, має сертифікат посвяти в каратисти ( а.с. 12 - довідка, а.с. 13 - копія сертифікату). Підставою для звернення до суду з вказаним позовом позивачка зазначила відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п.1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 (далі - Порядок), документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Згідно п.п.2 п.7 Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності, при виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. У ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Оскільки у позивача були складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень та доказів на їх обгрунтування суду не надав, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька. На підставі викладеного, ст.313 ЦК України, ст.ст.141,157 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231,

Outcome: approved