Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути одноразово з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/3 частку будинковолодіння [ADDRESS] у розмірі 86405 гривень, мотивуючі вимоги тим, що її частка є незначною та не може бути виділена в натурі, сумісне користування майном неможливо, та таке стягнення не завдасть суттєвої шкоди правам та інтересам відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні з позовом не погодився, просив суд відмовити в його задоволенні, вказував на те, що вартість 1/3 частки будинковолодіння в сумі 86405 гривень, є суттєво завищеною, його довіритель була згодна на сплату позивачу суми, еквівалентної 6000 доларам США, оскільки вартість частки будинку не є більшою за вказану суму, звіт про ринкову вартість складений не експертом, особа, яка надала дані про вартість частки майна, не була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, у зв'язку з чим за клопотанням представника відповідача по справі була призначена судова товарознавча експертиза, яка виконана не була у зв'язку з несплатою її вартості відповідачем [PERSON] Також представник [PERSON] зазначав, що його довіритель не має таких доходів, які дозволяють сплатити позивачу вказану суму. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 00.08.2004 року належить 1/3 частка будинковолодіння [ADDRESS]. Право власності зареєстровано за позивачем в БТІ м. Севастополя. Відповідачу по справі - [PERSON], яка є колишньою невісткою позивача, належить на праві власності 1/3 частка будинковолодіння [ADDRESS], що встановлено рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 03.11.2011 року. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 03.11.2011 року також встановлено, що в будинку фактично проживає та користується всіма приміщеннями будинку відповідач [PERSON] та члени її сім'ї, позивач не має доступу до спірного будинку, оскільки між ними не досягнуто згоди щодо порядку користування житлом. Зазначеним рішенням суду позивачу [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про визначення порядку користування будинковолодінням та надання в користування частини майна, що відповідає її частці у праві загальної часткової власності з тих підстав, що це суттєво погіршить житлові права відповідача та членів її родини, з чого суд робить висновок, що сумісне користування власністю позивача та відповідача неможливе. Також згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02.12.2005 року, неможливо розділити домоволодіння в натурі між співвласниками. Вартість 1/3 частки будинковолодіння [ADDRESS] згідно звіту про оцінку вартості 2/3 часток будинковолодіння наданої позивачем складає 86405 гривень. Відповідно до ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319, 358 Цивільного Кодексу України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правової режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є в спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом, або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. З обставин справи слідує, що відповідач не заперечує проти сплати грошової компенсації вартості 1/3 частки будинковолодіння [ADDRESS], у зв'язку з чим за клопотанням представника відповідача по справі була призначена судова товарознавча експертиза, про призначення експертизи та наслідки ухилення від її сплати відповідач була попереджена в ухвалі суду від 19.12.2013 року, ухвала була відповідачем отримана 11.01.2014 року. Рахунок на сплату експертизи направлений відповідачу 25.12.2013 року, але у зв'язку з несплатою експертизи, ухвала суду не виконана. В судовому засіданні представник відповідача поясняв суду, що експертиза була несплачена у зв'язку з неотриманням рахунку на її сплату відповідачем, але, як вже зазначав суд, ухвала про призначення судової експертизи була отримана відповідачем під розписку 11.01.2014 року, будь-яких заходів для оплати експертизи вжито не було, також суду не надано будь-яких доказів неотримання рахунку на сплату експертизи вже після відновлення провадження по справі 07.02.2014 року, та отримання відповідачем ухвали суду 22.02.2014 року, у зв'язку з чим, суд на підставі ч.1 ст. 146 ЦПК України, визнає заперечення представника відповідача щодо завищення вартості 1/3 части спірного будинковолодіння необґрунтованими, інших відомостей, що документально підтверджують вартість 1/3 частки майна, представником відповідача також суду надано не було. Відповідно до положень ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: - частка є незначною і не може бути виділена у натурі; - річ є неподільною; - спільне володіння і користування майно є неможливим; - таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За відсутності згоди співвласника про поділ спільного майна, це питання вирішується судом. Судом також встановлено, що сторони згодні на припинення частки позивача у спільному майні, проте, представник відповідача посилається не неспроможність сплатити її компенсацію. Висновок про оцінку 1/3 частки будинковолодіння, представником відповідача оспорений не був, щодо істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, то суд зазначає, що представником відповідача не виконана вимога суду в судовому засіданні 19.12.2013 року щодо надання відомостей, що документально підтверджують розмір доходу відповідача; в матеріали справи надана інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої [PERSON] (дочка відповідача - арк.спр.22) є власником 7/23 часток квартири [ADDRESS]. Окрім того, виходячи з аналізу ст. 364 ЦК України та враховуючі положення ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст. 316,317,319,358,361 ЦК України, суд враховує, що право співвласника на виділ частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Ухвалою Верховного Суду України від 15 лютого 2012 року про перегляд рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2009 року, ухвали апеляційного суду Харківській області від 04 лютого 2010 року та ухвали Верховного Суду України від 25 червня 2010 року у зв'язку з винятковими обставинами у справі за позовом про виділ частки з майна, що є у спільній частковий власності, і стягнення компенсації встановлено, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 864,05 грн. На підставі ст. 21,24,41 Конституції України, ст. 183, 319, 358, 364, 365, 367 ЦК України,

Outcome: approved