Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про розірвання шлюбу, в якій просила: - шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 листопада 2017 року, розірвати. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 10 листопада 2017 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось через втрату взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з 10 січня 2018 року, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. На примирення не згодна. Також зазначила, що чекає дитину від [PERSON] . Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.01.2020 року вказаний позов прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання наполягала на позовних вимог. Пояснила, що вагітна від [PERSON] , а тому просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є біологічним батьком майбутньої дитини [PERSON] і має намір укласти з нею шлюб. Суд, вислухавши позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2017 року сторони зареєстрували шлюб, про що Лубенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавської області, актовий запис за №371 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини. Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач та відповідач однією сімєю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть з 10 січня 2018 року. Мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Крім того, позивач [PERSON] вагітна, біологічним батьком дитини є [PERSON] , який визнав вказану обставину в судовому засіданні. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя. Таким чином, заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, то згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Разом з тим, позивач просила покласти судові витрати на відповідача, і, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору під час звернення з позовною заявою до суду, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та, у зв`язку з тим, що позов задоволено, покладає його сплату на відповідача. Відповідно, враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, половину судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 384,20 гривні, покладається на відповідача з урахуванням приписів ч.1 ст.142 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved