Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому вказала, що вона з відповідачем з 04.02.1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, 19.11.2014 року шлюб було розірвано. Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач інших утриманців немає, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 25 квітня 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з04.02.1998 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, 19.11.2014 року шлюб було розірвано (а.с.4 - рішення суду). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.2). Дитина на даний час виховується матір'ю та знаходиться на її утриманні,батько дитини на її утримання матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Згідно позову відповідач проживає окремо, інших утриманців не має. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи те, що відповідач є працездатним, немає інших аліментних обов'язків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та визначити розмір аліментів - 1/4 частки доходу відповідача щомісячно на користь позивача на утримання сина. В задоволенні інших вимог позивачу слід відмовити за необґрунтованістю. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 184 СК України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Із врахуванням вимог ст.ст. 183, 184 СК України, суд вважає позов [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є необґрунтованим, а стягнення аліментів у частці від доходів відповідача буде відповідати інтересам як стягувача, так і боржника, оскільки розмір аліментів буде змінюватись в залежності від розміру отриманих боржником доходів. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial