Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з цивільним позовом до [PERSON], третьої особи Органу опіки і піклування Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з нею, їх матірю [PERSON], [INFO]. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що з 1993 по 2016 рік перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03.02.2016 року. Від шлюбу у сторін народилося 3 дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем не склалися одразу після одруження, який завжди був агресивний відносно неї, постійно ображав та вчиняв насильницькі дії, бив її, спричиняючи при цьому тілесні ушкодження, погрожував розправою. Малолітні діти були свідками криків та нецензурної лайки відповідача, що було для них сильним психологічним стресом. Щоб позбавити себе та дітей знущань, вона в червні 2015 року їх забрала та переїхала проживати до батьків в с.Більче, Миколаївського району, Львівської області. Не маючи постійної роботи, змушена була поїхати на тимчасові роботи за кордон. Скориставшись її тимчасовою відсутністю відповідач в липні 2015 року обманним шляхом забрав дітей, обіцяючи привезти їх через кілька днів. Коли вона повернулася через місяць додому, то намагалася повернути дітей, однак відповідач відмовив їй та не допускав до спілкування з ними. Вона змушена була шукати спосіб для побачення з дітьми, щоб не знав відповідач, оскільки діти боялися покарань за спілкування з мамою. 05.12.2016 року їй стало відомо, що відповідач залишив дітей без нагляду і кудись поїхав. 06.12.2016 року, прибувши додому з-за кордону, від сина [PERSON] довідалася, що батько 05.12.2016 року залишив їх самих вдома та поїхав у справах до м.Києва, діти цілу ніч не спали, бо боялися бути самими, вони хворі та мають високу температуру, у [PERSON] сильний забій ноги, діти скаржилися, що голодні та просили забрати їх. Коли вона приїхала у квартиру, де були діти, то вжахнулася станом останньої, включеними елекитроприладами, газовою плитою, що могло призвести до пожежі. Про вказані обставини вона повідомила орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації. Діти прихильні до неї та хочуть проживати з нею. Діти бояться батька та проживання з ним може негативно вплинути на стан їх здоровя. Малолітні діти, з приводу яких виник спір, бажають проживати з їх старшим братом [PERSON] Маряном, який досягнувши повноліття, сам визначився щодо місця свого проживання в [INFO]. Вона спроможна забезпечити дітей всім необхідним. Не зважаючи на працю за кордоном, щомісяця приїжджає в Україну, де у її відсутності дітьми опікується бабуся та старший брат. Вона постійно слідкує за станом здоровя дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, має з ними психологічний контакт. Відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання, що не дозволяє йому утримувати двох дітей. Саме таким його майновим станом було викликано ініціювання позову про стягнення з неї аліментів та для цієї мети він обманним шляхом забрав дітей. Крім цього відповідач має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитися на виховання дітей. Квартира, де проживає відповідач, не облаштована всім необхідним для проживання та розвитку дітей. Будинок, у якому вона проживає, складається з трьох житлових кімнат і діти [PERSON] та [PERSON] мають окрему кімнату, де створені всі умови для їх навчання та сну. Ухвалою суду від 07.04.2017 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 05.12.2018 року вирішено допитати як свідка [PERSON], позивача [PERSON] Протокольною ухвалою суду від 20.02.2018 року вирішено допитати як свідків [PERSON], [PERSON], заслухати думку малолітніх дітей, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, просили такі задоволити. Допитана як свідок [PERSON] також вказала, що одружена з громадянином [PERSON], працює та заробляє гроші у [PERSON], щомісяця приїжджає додому в Україну. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги заперечили та пояснили, що відповідач заробляв гроші, всіх забезпечував, жили за його рахунок. Позивач ніде не працювала і грошей не заробляла. Діти бажають проживати з батьком, дзвонили йому і просили, щоб він їх забрав. Позивач налаштовує дітей проти відповідача, а тому станом на даний час діти не бажають прожити з ним. Діти почали нецензурно висловлюватися, погано вчаться і відмовляються спілкуватися з батьком. Дозволу на виїзд дітей за кордон відповідач не надає. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області [PERSON] в судовому засіданні 03.04.2018 року позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, оскільки позивач створила всі необхідні умови для розвитку і виховання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON]-А.П., підтримала відповідний висновок, наданий 10.05.2017 року за №02-27/0-1539/14. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаної як свідка позивача [PERSON], вислухавши думку малолітніх [PERSON], [PERSON]-А. П., розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка с частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначила позивач та не заперечив відповідач, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1993 року, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03.02.2016 року, що підтверджуєтья наявною в матеріалах справи копією рішення суду. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, серії 1-СГ №506520, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, серії 1-СГ №506518. Відповідач не заперечив, що їх повнолітній син [PERSON], [INFO], будучи повнолітнім, проживає з позивачем у с.Більче Миколаївського району Львівської області. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно ч. 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти спільної згоди щодо місця проживання їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як зазначила позивач та не заперечив відповідач, з грудня 2016 року малолітні діти проживають з позивачем, старшим братом [PERSON] Маряном, який є повнолітнім, та її мамою у с.Більче, Миколаївського району, Львівської області. Згідно висновку органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області №02-27/0-1539/14 від 10.05.2017 року про визначення місця проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], діти проживають в [INFO] і навчаються в Більченському НВК. Працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації проведено обстеження умов проживання дітей за адресою проживання. Під час відвідування встановлено, що діти забезпечені належними умовами проживання, проживають з бабусею [PERSON], старшим братом [PERSON], [INFO]. Мати перебуває на заробітках в [PERSON], постійно спілкується з дітьми по телефону, часто приїжджає, матеріально їх забезпечує одягом, взуттям, продуктами харчування. Під час розмови з [PERSON] в присутності та згодою батьків, за участю психолога Більченського НВК, встановлено, що він з молодшим братом хочуть проживати в [INFO] з матірю та навчатися у Більченському НВК, проживати з батьком категорично відмовляється. Орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] Захарія-Андрія з матірю [PERSON] за адресою вул. Шевченка, 124, с.Більче, Миколаївського району, Львівської області. Розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області від 05.05.2017 року №216 «Про визначення місця проживання [PERSON] та [PERSON] з матірю [PERSON]Я.» визначено місце проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON] за адресою вул. Шевченка, 124, с.Більче, Миколаївського району, Львівської області. Згідно акту обстеження умов проживання дітей [PERSON], [PERSON]-А.П., складеного комісією у складі начальника служби у справах дітей райдержадміністрації Миколаївського району Львівської області, головного спеціаліста служби у справах дітей, заступника директора, начальника відділу соціальної роботи районного ЦСССДМ 09.11.2017 року здійснено обстеження умов проживання малолітніх дітей та встановлено, що житловий будинок складається з трьох кімнат, кухні, передпокою, кладовки, які обладнані необхідними меблями, побутовою технікою. За даною адресою зареєстровані в проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON]-А.П., [INFO]. На час відвідування у будинку перебувала мати дітей [PERSON] Діти забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування, мають окрему обладнану меблями кімнату. Діти займаються футболом, [PERSON] відвідує додаткові заняття з української мови та літератури. З акту обстеження умов проживання за адресою [INFO], складеного працівниками Франківської районної адміністрації 23.12.2016 року вбачається, що житло розміщене на 1 поверсі, складається з 1 кімнати, кухні, ванни. Умови проживання задовільні, в квартирі місцями на стелі цвіль, вологість, запах плісняви. Наявні меблі, відсутній письмовий стіл. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем забезпечено кращі побутові умови для проживання малолітніх дітей. У судовому засіданні була заслухана думка малолітнього [PERSON], [INFO], якому виповнилося 10 років, такий виявив бажання проживати з мамою, та в силу вимог ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Малолітній [PERSON], [INFO] в судовому засіданні висловив бажання проживати з мамою. Як роз'яснено у п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з\~ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1, 2\~ст.171 СК України\~встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Врахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Суд також враховує, що є двоє малолітніх дітей хлопчики, 2005 та 2008 років народження, які є привязані один до одного, розпад сімї повинен бути найменш болючим для дітей і з цих підстав розділяти їх не бажано. Крім того, у сторін є повнолітній син [PERSON] Марян брат малолітніх дітей, який проживає [INFO] та привязаний до своїх братів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що мама поїхала на заробітки у [PERSON], а тато забрав дітей до м.Львова. коли він хотів відвідати братів, то не мав такої змоги, оскільки замок у дверях був змінений. Коли батьки були одружені, батько піднімав на маму руку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що знайомий зі сторонами з 1994 року. Позивач у 2015 році виїхала на заробітки в [PERSON] і там вийшла заміж, діти проживали з цього часу з відповідачем, який здійснював за ними належний догляд. Свідок [PERSON] у суді показав, що знає сторін тривалий час, позивача близько 20 років, відповідача 25 років. Позивач виїхала на заробітки до [PERSON], де вийшла заміж, а діти проживали з батьком. Він їздив з відповідачем в село до дітей, однак діти не виходили з будинку, а одного разу дитина висловилася щодо батька нецензурною лайкою і казала, що не бажає жити з ним. Як вбачається з матеріалів справи, відповідача 15.01.2017 року було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 КУпАП (невиконання батьками обовязків щодо виховання дітей), яке було скоєне 06.12.2016 року. Крім того з відповіді Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП України у Львівській області від 15.03.2017 року №3181 слідує, що відносно [PERSON] по факту конфлікту вчиненого ним в присутності малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч.1 КУпАП (вчинення насильства в сімї), який направлено в Миколаївський районний суд Львівської області для прийняття рішення. Таким чином, суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON] щодо належного піклування відповідачем про малолітніх дітей у час їх проживання з ним у м.Львові. З поданих стороною відповідача характеристик малолітніх дітей за місцем навчання у ЛДК СЗШ №3 та Більченського НВК вбачається, що останні мають невисокий рівень знань, навчаючись в Більченському НВК мають порушення дисципліни, часом нецензурно висловлюються. Однак такі характеристики можуть свідчити про існування конфлікту в сімї, що негативно впливає на малолітніх дітей, їх поведінку та небажання навчання. З заключення доцента кафедри психіатрії та психотерапії ФПДО [PERSON] від 13.11.2015 року, наданого [PERSON], останньому поставлено попередній діагноз сімейна криза. Таким чином, посилання сторони відповідача на неналежне виховання позивачем малолітніх дітей, ненадання їм належної уваги, яке призвело до погіршення навчання та поведінки, не може братися до уваги судом, оскільки як зазначила позивач, свідок [PERSON] конфлікти в сімї носили стійкий характер, а ініціатором конфліктів часто виступав сам відповідач, що негативно впливало на малолітніх дітей. В судовому засіданні 12.03.2018 року було оглянуто паспорт позивача для виїзду за кордон, згідно даних якого вїзд і виїзд [PERSON] з/на територію України відповідають відомостям, зазначеним у відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на запит Франківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області від 14.09.2017 року за №16137, а тому протокольною ухвалою суду від 12.03.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування інформації щодо перетину кордону позивачем. З наявних у матеріалах справи відомостях про перетинання кордону позивачем, вбачається, що остання щомісяця приїжджає в Україну, підтверджуючи посилання [PERSON] про те, що вона працює на території [PERSON] та щомісяця приїжджає додому. Посилання відповідача на постійне перебування позивача за межами України не знайшло свого підтвердження пі час розгляду справи судом. Враховуючи наведене, оскільки малолітні [PERSON], [PERSON]-А.П. проживають з матірю, яка їм забезпечує належні умови проживання, суд приходить до переконання про те, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дітей з матірю, а не батьком і що таке відповідатиме інтересам дітей, сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійного розвитку та виховання, належному матеріальному забезпеченню. З врахуванням вище зазначеного суд вважає, що позовні вимоги є підставними, а тому підлягають до задоволення повністю У звязку задоволенням позову, у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved