Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2017 року шлюб між сторонами був розірваний. Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька - [PERSON] (далі - [PERSON]), [INFO], яка постійно проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Всі обов'язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Як зазначає позивач, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати дитину, однак, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідачу на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира, в якій зроблений дорогий євроремонт, автомобіль, марки «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, відпустку відповілач проводить за кордоном, частину доходу отримує неофіційно. З огляду на викладене, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд: 1. Постановити рішення, яким стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 4000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду й до повноліття дитини; 2. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 4000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за минулий час, з квітня 2017 року по вересень 2017 року. В матеріалах справи міститься відзив відповідача [PERSON], який вмотивований наступним. Відповідач позов визнає частково. Як зазначила позивач у своїй позовній заяві, відповідачу на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира, однак, це не відповідає дійсності, оскільки співвласниками квартири є сестра відповідача [PERSON] та його племінник [PERSON] Квартира дісталася їм в порядку спадкування. Автомобіль 2007 року випуску вже далеко не новий, придбаний сторонами під час шлюбу в кредит. Відповідач працює кухарем в ресторані «Пивна дума» на половині окладу, його заробітна плата складає 3500 грн. В ресторані він працює постійно, крім того, коли є можливість, він періодично підробляє, оскільки його матеріальний стан останнім часом суттєво погіршився. Відповідач також зазначає про те, що з квітня 2017 року він добровільно за своєю ініціативою надавав позивачу грошові кошти на утримання доньки. Сума коштів складає 9400 грн. З липня 2017 року позивач забрала доньку і проживає по [ADDRESS]. Відповідач постійно шукав зустрічі з донькою, оскільки позивач налаштовує дитину проти нього і безпідставно забороняє їй з ним бачитись. Відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 3000 грн. щомісячно. У разі, якщо буде можливість, відповідач має намір додатково купувати доньці необхідні їй речі і збирати кошти на її подальше навчання. Що стосується вимоги про стягнення аліментів за минулий час відповідач вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з огляду на те, що ним у добровільному порядку надавались позивачу кошти на утримання дитини. 23.04.2018 року до суду надійшли заперечення позивача на відзив з наступним обґрунтуванням. Позивач зазначає, що викладені відповідачем у відзиві обставини не відповідають дійсності. Під час перебування у шлюбі сторонами був зроблений ремонт у трьохкімнатній квартирі та придбані меблі, необхідні для проживання: ремонт на кухні, кухня та установка її коштувала біля 30000 грн.; ремонт та сантехніка у ванній кімнаті та туалеті коштувала більше 100000 грн. У 2007 році був придбаний автомобіль, марки «Chevrolet Aveo» за 15000 дол. США. Крім того, кімнати обклеєні дорогими шпалерами, зроблені два балкони, з євровікнами, батареями та ламінатом. Як зазначає позивач, відповідач відмовився надавати гроші на утримання доньки, починаючи з квітня 2017 року, коли позивачем була подана заява про розірвання шлюбу, проти якої відповідач не заперечував. В травні 2017 року відповідач дійсно дав на утримання доньки 1400 грн., більше коштів він не мав, як він сам пояснив, придбав собі дорогий велосипед і спеціальний спортивний костюм до нього. Хоча, на той час донька була випускницею 9-го класу й потребувала ще й додаткових коштів. За період з квітня 2017 року по квітень 2018 року позивач дав на утримання дитини 1400 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 4000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини визнав в повному обсязі. Щодо стягнення аліментів з квітня 2017 року по 21.09.2017 року просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, надані в судовому засіданні, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09.06.2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №663 - розірвано (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, спільна донька сторін проживає разом з матір'ю, позивачем по справі (а.с. 5, 8-9). З довідки про доходи №19/12/17 від 19.12.2017 року вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Зе Бір» з 12.07.2017 року за основною формою працевлаштування та займає посаду кухаря. Загальна сума його доходу за період з 2017/07 по 2017/11 становить 15228,98 грн. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], відповідачу [PERSON] належить на праві власності автомобіль, марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску (а.с. 4), який був придбаний за кредитні кошти. Згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» за вих. №56-3-24/307 від 27.02.2014 року, кредитні зобов'язання [PERSON] виконані у повному обсязі». Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до приписів ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обовґязок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Позивачем не надано жодних переконливих доказів того, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак, вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Суд приймає заяву відповідача [PERSON] про визнання позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з даною позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів - 22.09.2017 року. Враховуючи стан здоровґя дитини, матеріальний стан відповідача, а саме те, що він є працездатною особою, працює офіційно, має регулярний дохід, інших дітей та зобовґязань по сплаті аліментів не має, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 4000 грн. щомісячно із наступною індексацією згідно чинного законодавства, починаючи з 22.09.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial