Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області третя особа - [PERSON], про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивує тим, що вона згідно наказу № 21 від 30.11.2006р. була призначена на посаду соціального робітника в с. Оболонь, а згідно наказу № 1 від 10.11.2010р. прийнята на посаду соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області. Згідно наказу № 35 від 27.09.2013р. звільнена з посади соціального робітника за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ. Вказане звільнення позивач вважає незаконним, вказувала, що незаконне звільнення завдало їй моральну шкоду. Прохала суд поновити її на роботі на тій самій посаді та стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач, [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказала що її звільнення є незаконним та прохала поновити її на роботі на тій самій посаді та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні представник відповідача - Заєць Л. Ю., що діє на підставі доручення, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, проти задоволення позову заперечила, повідомила суду, що 27.09.2013р. [PERSON] звернулася із заявою про звільнення її з посади за згодою сторін (на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ). Директором Територіального центру була на дана згода на таке звільнення та винесено наказ № 35 від 27.09.2013р. згідно з яким [PERSON] звільнена з посади соціального робітника за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ. В судовому засіданні третя особа - [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, проти задоволення позову заперечила, вказала суду що звільнення [PERSON] вважає законним та підстав для задоволення позову немає. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх в своїй сукупності, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 1 від 10.11.2010р. [PERSON] прийнята на посаду соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області. Позивачем, [PERSON], 27.09.2013р. до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області було подано заяву про звільнення її із займаної посади за згодою сторін. Згідно наказу № 35 від 27.09.2013р. [PERSON] звільнена з посади соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. З даним наказом [PERSON] була ознайомлена 27.09.2013р., про що свідчить її підпис на копії вказаного наказу. Згідно копії Журналу обліку та руху трудових книжок працівників Територіального центру соціального обслуговування [PERSON] отримала трудову книжку 27.09.2013р., про що свідчить її підпис у графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки», а також підпис в Особовій картці працівника. Відповідно до ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав того, що звільнення [PERSON] з посади соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області є незаконним, тому вважає, що позов [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягає до задоволення. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено доказів порушення трудових прав позивача, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000грн. не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Також, як встановлено в судовому засіданні, позивач отримала трудову книжку 27.09.2013р., прете звернулася до суду із позовною заявою 13.01.2014р., тому суд вважає, що позивач звернулася до суду поза межами строку, встановленого в ст. 233 КЗпП України. На підставі ст. 36, 233 КЗпП України, ст. 15, 23, 1167 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed