Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПП «Нафтотрейдинг» про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 01.11.2013 року позивач уклала з відповідачем договори оренди майна №1, 2, 3, 4. На виконання зазначених договорів позивач передала майно, а саме: обладнання нафтобази, у платне користування, що підтверджується актами приймання-передачі від 02.11.2013 року та 03.11.2013 року. Відповідно до п.4.1 договорів оренди майна сторони домовились, що орендна плата за договорами №1, 3, 4 становить 18\~000 грн. на рік, а за договором №2 66\~000 грн. на рік. Окрім того, вищезазначеним пунктом договору передбачено, що орендар сплачує за оренду щороку до 01 листопада кожного року. Разом з тим, між сторонами було досягнуто, що плата за оренду видається орендодавцю через касу орендаря на протязі наступного тижня з моменту настання дати сплати орендної сплати, передбаченої п.4.1. цього договору. Відповідно до п.6.1 договорів оренди майна орендар за цим договором бере на себе наступні зобовязання: здійснювати плату за оренду в розмірі та строк, передбачений даними договорами. Разом з тим, у встановлений в договорах оренди строк відповідач не здійснив розрахунок з позивачем, чим порушив умови укладених договорів. 02.12.2013 року позивачем відповідачу було надіслано вимогу від 01.12.2013 року про сплату заборгованості з орендної плати. 21.01.2015 року позивачем відповідачу було надіслано претензію №1 від 20.01.2015 року про врегулювання спору у позасудовому порядку. Однак, незважаючи на вимогу та претензію, відповідачем не виконано умови договорів та не сплачено заборгованості з орендної плати. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами оренди майна №1, 2, 3, 4 від 01.11.2013 року у розмірі 203\~850, 40 грн., з них: 120\~000 грн. основного боргу; 29\~109,03 грн. пеня за прострочення зобовязання; 2\~061,37 грн. 3% річних; 52\~680,00 грн. інфляційні втрати. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Разом з тим, у відповідності до положень ст.ст.27, 31 ЦПК України відповідач (представник відповідача) наділений правом визнати позов повністю або частково, тоді як підтримати позов має право виключно позивач (представник позивача). А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає явку представника відповідача до суду не поважною, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. Тому, враховуючи, що у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 01.11.2013 року позивач уклала з відповідачем договори оренди майна №1, 2, 3, 4 (а.с.11-12, 14-15, 17-18, 20-21). На виконання зазначених договорів позивач передала майно, а саме: обладнання нафтобази, у платне користування, що підтверджується актами приймання-передачі від 02.11.2013 року та 03.11.2013 року (а.с.13, 16, 19). Відповідно до п.4.1 договорів оренди майна сторони домовились, що орендна плата за договорами №1, 3, 4 становить 18\~000 грн. на рік, а за договором №2 66\~000 грн. на рік. Окрім того, вищезазначеним пунктом договору передбачено, що орендар сплачує за оренду щороку до 01 листопада кожного року. Разом з тим, між сторонами було досягнуто, що плата за оренду видається орендодавцю через касу орендаря на протязі наступного тижня з моменту настання дати сплати орендної сплати, передбаченої п.4.1. цього договору. Відповідно до п.6.1 договорів оренди майна орендар за цим договором бере на себе наступні зобовязання: здійснювати плату за оренду в розмірі та строк, передбачений даними договорами. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, у встановлений в договорах оренди строк відповідач не здійснив розрахунок з позивачем, чим порушив умови укладених договорів. 02.12.2013 року позивачем відповідачу було надіслано вимогу від 01.12.2013 року про сплату заборгованості з орендної плати (а.с.23). 21.01.2015 року позивачем відповідачу було надіслано претензію №1 від 20.01.2015 року про врегулювання спору у позасудовому порядку (а.с.24). Однак, незважаючи на вимогу та претензію, відповідачем не виконано умови договорів та не сплачено заборгованості з орендної плати. Статтею 611 ЦК України визначаються правові наслідки порушення зобовязання, зокрема сплату неустойки. Відповідно до п.8.4 договорів оренди орендар несе наступну відповідальність за цим договором: у випадку прострочення сплати орендної плати пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання в силу прямої дії ч.2 ст.625 ЦК України. А тому, з огляду на вищевикладене, у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати коштів у розмірі 120\~000 грн. основного боргу, 29\~109,03 грн. пені, 2\~061,37 грн. 3% річних; 52\~680,00 грн. інфляційні втрати відповідно до розрахунку позивача, з методикою якого суд повністю погоджується. Таким чином, з огляду на вищенаведене, всупереч умовам договору та закону відповідач не провів із позивачем жодних розрахунків, таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 203\~850,40 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 2\~038,50 грн., що підтверджується квитанцією від 29.05.2015 року (а.с.1), також підлягає стягненню з відповідача, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved