Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати факт спільного проживання однією сім'єю між нею та [PERSON] з 2009 року по [INFO]; визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у віці 68 років помер її чоловік [PERSON], який згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва у зв'язку з тим, що [PERSON] була визнана судом недієздатною, був призначений її опікуном. [INFO] померла [PERSON] у віці 76 років. Фактично на момент смерті [PERSON] вона та її покійний чоловік проживали однією сім'єю з 2009 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,0591 га, яка розташована на території Марковецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області садового товариства «Вагоноремонтник» по [ADDRESS], що належала останній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER]; грошові внески, що знаходяться на рахунку [PERSON] в філії Дніпровського відділення Ощадбанку № 7889/0116. 18 вересня 2015 року вона подала до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Від державного нотаріуса їй стало відомо, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом за ст. 1264 ЦК України, їй як спадкоємцю четвертої черги, необхідно звернутися до суду та встановити факт проживання однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Під час життя у жовтні 2009 року спадкодавець склала заповіт на все майно яке їй належало на її чоловіка [PERSON], однак він помер в 2015 році, тому спадкування має відбутися за законом, що передбачено частиною другою ст. 1223 ЦК України. Крім того [PERSON] оформила договір дарування своєї квартири на її покійного чоловіка. Сім'ю [PERSON] вона та її покійний чоловік знали один одного з 1972 року, тому що разом працювали на Дарницькому вагоноремонтному заводі. З 1988 року вони з ними стали сусідами по дачі в дачному кооперативі «Вагоноремонтник» і по сусідські один одному допомагали. В 1995 році помер чоловік [PERSON], а згодом у квітні 2009 року помер її син, тому вона звернулася до них із проханням допомогти виселити із її квартири квартирантів та доглянути за нею до ї смерті і похоронити її поряд із чоловіком. Із цього часу і по день її смерті вони почали проживати з нею однією сім'єю та вели спільне господарство. Допомагали їй у всьому: купляли їй продукти харчування, готували їй страви, прали їй одяг, під час її лікування провідували її в лікарні, купляли їй ліки, матеріально забезпечували та морально підтримували. На протязі 2009 року вони допомагали їй у відновлення належних їй документів, був відремонтований дах на її дачі, зроблений ремонт її квартири в м. Києві. У квітні 2009 року у [PERSON] було багато заборгованості, а саме за квартплату, за електроенергію, за кабельне телебачення, які були нею з чоловіком виплачені до червня 2011 року. Також ними була дооформлена земельна ділянка, на якій знаходиться дача [PERSON], а також сплачено борг за земельну ділянку. В березні 2010 року у [PERSON] була виявлена хвороба Альцгеймера і вона була поставлена на облік в Київський психоневрологічний диспансер № 2, тому на протязі з 2010 по 2013 рік вони за рекомендацією лікаря психіатра купляли їй ліки та лікували її. З вересня по листопад 2013 року спадкодавець проходила лікування в Київській обласній психоневрологічній лікарні № 3, лікування якої вони також оплачували. Після її виписки із вказаної лікарні вони почали оформляти над нею опікунство і 06 лютого 2015 року за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва її було визнано недієздатною, а опікуном призначено її чоловіка [PERSON] З 07 травня 2015 року і по день її смерті вона знаходилася в Святошинському психоневрологічному інтернаті м. Києва. Під час її знаходження там вони забезпечували її ліками та продуктами харчування. Після її смерті вона займалася її похоронами, а її прах, як вона і заповідала був заборонений на Лісовому кладовищі м. Києва поряд з її чоловіком. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила заяву задовольнити. Пояснила суду, що знала [PERSON] з 1972 року, так як працювали разом на Дарницькому вагоноремонтному заводі. В 1988 році вони стали сусідами по дачі з [PERSON] та її сім'єю, допомагали їй будувати дачу. В 1995 році помер чоловік [PERSON], а в 2009 році помер її син, який не мав своєї сім'ї. Після вказаних подій [PERSON] попросила її та її чоловіка [PERSON] доглядати за нею до її старості. З квітня 2009 року вони стали проживати спільно однією сім'єю. З квітня по листопад зазвичай вони проживали на дачі, а в холодну пору року - в [ADDRESS] у її з чоловіком квартирі. Свою ж квартиру [PERSON] подарувала її чоловіку [PERSON], а також оформила заповіт на все своє майно. Крім того, по квартирі [PERSON] існував борг, який вона з чоловіком погасили. Зазначила, що в березні 2010 року [PERSON] почала скаржитися на головні болі та серце, у зв'язку з чим вони з чоловіком оформили її до лікарні, де було виявлено захворювання Альцгеймера та [PERSON] було поставлено на облік в психоневрологічний диспансер. Вони з чоловіком купували [PERSON] ліки, забезпечували продуктами харчування, при цьому, до 2013 року [PERSON] перебувала в адекватному стані, але влітку 2015 року її стан погіршився та вони влаштували її до інтернату, де вона перебувала до смерті. В подальшому, [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла [PERSON] Зазначила, що саме вона поховала [PERSON] В подальшому, заявник в судове засідання не з`явилась, подала заяву, з проханням розглядати справу без її участі. Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у заяві, просив заяву задовольнити. В подальшому, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Уповноважений представник заінтересованої особи - Головного територіального управляння юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвали рішення відповідно до діючого законодавства. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, заявник з 06 листопада 1970 року перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.23). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року, [PERSON] було визнано недієздатною та призначено [PERSON] опікуном останньої (а.с.21-22). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За час свого життя [PERSON] склала заповіт від 08 жовтня 2009 року, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с.37). Так, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], зокрема, належала квартира [ADDRESS], яка вона на підставі договору дарування квартири від 22 жовтня 2009 року подарувала [PERSON] (а.с.12-14). Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0591 га по [ADDRESS] (а.с.15). Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу прав на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. В цьому випадку при відкритті спадщини слід довести, що особа проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що знає сім'ю [PERSON] та безпосередньо [PERSON] більше 28 років, так як їхні дачі знаходься поблизу та вони дружили. До своєї смерті [PERSON] років 7-10 проживала із [PERSON] та її чоловіком [PERSON] Вони доглядали за [PERSON] як за рідною матір'ю. Влітку [PERSON] прожила з ними на дачі, а в інший час - в м. Києві. Свідок [PERSON] пояснила суду, що сім'ю заявниці та сім'ю [PERSON] вона знала приблизно 45 років, так як вони раніше працювали на Дарницькому вагоноремонтному заводі, а потім їхні дачі були поруч та вони були сусідами. Зазначила, що на дачі [PERSON] прожила спільно з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] Вони доглядали за [PERSON], допомагали їй. Зазначила також, що [PERSON] поховала саме заявниця. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] вона знає близько 40 років, так як вони є сусідами по будинку [ADDRESS]. [PERSON] вона знає з 2009 року. Їй відомо, що [PERSON] втратила сина та саме заявниця та її чоловік [PERSON] відгукнулися на її біду та доглядали її, оплачували лікування, робили для неї все. Зазначила, що [PERSON] прожила спільно з [PERSON] та [PERSON] з 2009 року. В подальшому, судом встановлено, що у зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON], остання з 08 травня 2015 року до дня смерті [INFO] мешкала, постійно була зареєстрована і знаходилася в Святошинському психоневрологічному інтернаті, що підтверджується довідкою № 461 від 14 серпня 2015 року, виданої Святошинським психоневрологічним інтернатом (а.с.31). Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено показами свідків та наданими суду доказами, що заявниця з 2009 року по день смерті фактично проживала з померлою [PERSON] однією сім`єю, надавала необхідну допомогу як недієздатній особі, доглядала її. За нормою ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 2 статті 256 ЦПК визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, розглядаючи заяву в межах заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 2009 року по [INFO] та визнати [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON] З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON], заінтересована особа: Головне управління юстиції в м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved