Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогою до Національного президентського оркестру про визнання незаконним рішення атестаційної комісії, скасування наказу директора Національного президентського оркестру про підсумки проведення атестації працівників. Вимоги мотивує тим, що з 1998 року працює в Національному президентському оркестрі, при цьому 23 вересня 2014 року директором Національного президентського оркестру було винесено Наказ № 51 про проведення атестації працівників, на підставі чого 24 листопада 2014 року проведено атестацію, за результатами якої вирішено, що [PERSON] не відповідає займаній посаді або виконуваній роботі та її рекомендовано направити на навчання. 23 січня 2015 року за результатами атестації та рішенням атестаційної комісії, директором Національного президентського оркестру видано Наказ № 5, відповідно до якого вирішено вважати такою, що вона, [PERSON], не відповідає займаній посаді (або виконуваній роботі), рекомендовано направити на неформальне професійне навчання та провести повторну атестацію у травні - червні 2015 року. Зазначила, що рішення атестаційної комісії і, як наслідок, Накази директора Національного президентського оркестру, що виносилися за результатами проведеної атестації є незаконними, безпідставними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки: - характеристика від 17.11.2014 р. є необ'єктивною та упередженою, оскільки при її складанні художній керівник керувався виключно особистим негативним ставленням, що є порушенням п. 4.2 Наказу Міністерства Культури та туризму «Про затвердження Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури» та Положення про проведення атестації працівників Національного президентського оркестру; - атестація була проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідно до переліку орієнтовних питань, що виносяться на атестацію, немає жодної інформації про прослуховування артиста, при цьому в протоколі засідання атестаційної комісії від 24.11.2014 р., який декілька днів не оформлявся належним чином, безпідставно не зазначені позитивні відгуки членів комісії про виступ та манеру виконання, а на членів комісії чинився тиск з приводу голосування щодо її кандидатури; - рішенням атестаційної комісії її направлено на неформальне навчання, однак відповідно до Закону « Про професійний розвиток працівників» неформальне професійне навчання працівників - набуття працівниками професійних знань, умінь і навичок, не регламентоване місцем набуття, строком та формою навчання, крім того, процедура підтвердження результатів неформального навчання передбачена для робітничих професій; - як наслідок незаконно прийнятого рішення атестаційної комісії є незаконним та безпідставним Наказ директора Національного президентського оркестру від 23.01.2015 р. № 5 в частині проведення повторної атестації у травні - червні 2015 року, винесений з порушенням ст. 1 Закону України «Про професійний розвиток працівників. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, при цьому зазначили, що атестацію було проведено упереджено та з грубим порушенням норм чинного законодавства, а саме: характеристика необ'єктивна та нелогічна; змушення її виконувати оркестрові партії без підготовки та завчасного попередження, при цьому схвальні відгуки не вносилися до протоколу; на голосування не ставилося питання про її відповідність займаній посаді; безпідставне направлення на неформальне навчання; повторна атестація без узгодження з органом первинної профспілкової організації. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача не підтверджуються жодним належним доказом, суперечать законам, якими регулюються спірні правовідносини. Надані суду докази доводять, що і на підготовчому етапі, і під час проведення атестації та прийняття рішення атестаційною комісією, і під час підготовки підсумкового Наказу директора № 5 від 23.01.2015 р. відповідачем не порушено Конституцію та Закони України. Доказів чинення тиску на атестаційну комісію чи директора не надано, а професійна підготовка працівників оркестру здійснюється в умовах, що сприяють професійному зростанню та без письмових адміністративних стягнень та офіційних попереджень працівників. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] з 16 жовтня 1998 року працює в Національному президентському оркестрі. 23 вересня 2014 року директором Національного президентського оркестру було винесено Наказ № 51 про проведення атестації працівників Національного президентського оркестру. (а.с.12) Додатками №№ 1-3 до Наказу № 51 затверджено склад атестаційної комісії, встановлено графік проведення атестації, визначено перелік орієнтовних питань, що виносяться на атестацію. (а.с.13-15) Атестаційним періодом визначено - 01 листопада 2009 року по 01 листопада 2014 року, про що також зазначено у Наказі № 51 від 23 вересня 2014 року. (а.с.12 зв.) 24 листопада 2014 року проведено атестацію, за результатами якої вирішено, що [PERSON] не відповідає займаній посаді або виконуваній роботі та рекомендовано направити на навчання, що підтверджується даними, зафіксованими у протоколі засідання атестаційної комісії. (а.с.17) 23 січня 2015 року за результатами атестації та рішенням атестаційної комісії, директором Національного президентського оркестру видано Наказ № 5, відповідно до якого вирішено вважати такою, що не відповідає займаній посаді (або виконуваній роботі), рекомендовано направити на навчання (неформальне професійне навчання) [PERSON] - артиста оркестру. Провести повторну атестацію у травні - червні 2015 року. (а.с.19) Спірні правовідносини щодо правомірності чи законності рішення атестаційної комісії та наказу про підсумки атестації врегульовуються Законом України «Про професійний розвиток працівників» від 12 січня 2012 року, а також правовими нормами «Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій закладів культури» (наказ Міністерства культури та туризму України від 16.07.2007 р. № 44), що не суперечать згаданому закону та Конституції України. При цьому, відповідач відповідно до ч.1 та ч.3. ст.11 Закону «Про професійний розвиток працівників» (далі по тексту Закон) має право проводити атестацію працівників не частіше ніж один раз на три роки, а атестаційна комісія відповідача має право відповідно до ч.1 ст.13 цього Закону - приймати рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. Водночас, відповідно до ч.ч.10-12 ст.11 згаданого Закону, рішення атестаційної комісії приймається простою більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Засідання вважається правомочним, якщо в ньому беруть участь не менше двох третин її складу, а рішення атестаційної комісії доводиться до працівника та роботодавця протягом трьох днів після його прийняття. Відповідно до ч.ч. 2-3 ст.13 Закону атестаційна комісія в разі прийняття одного з двох рішень може рекомендувати роботодавцеві ті чи інші рекомендації. Зокрема, комісія може рекомендувати директору Національного президентського оркестру направити на професійне навчання працівника, який за рішенням комісії не відповідає посаді або виконуваній роботі. Усі вимоги згаданого Закону щодо прийняття рішення про відповідність або невідповідність позивача займаній посаді або виконуваній роботі, а також стосовно надання рекомендацій Директору оркестру атестаційна комісія виконала, оскільки прийняла рішення у повному складі (сім осіб), простою більшістю голосів (п'ятьма), що підтверджується наданими доказами по справі. Аналогічно, атестаційна комісія при проведенні атестації та прийнятті рішення виконала також вимоги Положення про проведення атестації Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007 р., які не суперечать згаданому Закону. Зокрема, згідно з п.4.5 цього Положення комісія на засіданні розглянула подані їй матеріали, характеристику безпосереднього керівника про роботу позивача, який атестується, з оцінкою відповідності його професійного рівня кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам. Заслухали саму [PERSON] та прослухали виконання нею оркестрових партій з її творчого доробку, оскільки безпосередній керівник зазначив у характеристиці, що позивач знаходиться в незадовільній творчо-виробничій формі. Секретар комісії вела протокол засідання атестаційної комісії, який після прийняття колегіального рішення про невідповідність позивача займаній посаді або виконуваній роботі було підписано усіма членами комісії. Будь-яких вимог щодо ведення протоколу засідання атестаційної комісії Законом не встановлено, крім вимоги, що рішення приймається простою більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії, що і зазначено у відповідному протоколі. (а.с.17) Крім того, як вбачається з наданих доказів, підготовка до проведення атестації також здійснювалася у відповідності до вимог Закону України «Про професійний розвиток працівників», про що було визначено наказом від 23.11.2014 р. № 51 та погоджено з виборним органом первинної профспілкової організації категорії працівників, які підлягають атестації, строки та графік її проведення. Додатково, що не вимагається згаданим Законом, але було виконано відповідно до вимог п.2.2 Положення Міністерства культури та туризму від 12.01.2007 р., відповідачем було складено перелік орієнтовних питань, що виносяться на атестацію, які було погоджено з профспілковим органом та доведено до відома працівників не пізніше ніж за два місяці до її початку. Будь-яких вимог щодо кількості та змісту орієнтовних питань, а також вимог законодавства щодо включення до цього переліку оркестрових партій творчого звіту працівника, не передбачено. Тому суд вважає безпідставною обставину про нібито порушення відповідачем вимог п.2.2 через не включення до переліку орієнтовних питань оркестрових партій для прослуховування працівників. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону, на кожного працівника, який підлягає атестації, безпосередній керівник складає характеристику, що подається до атестаційної комісії після ознайомлення з нею працівника, але не пізніше ніж за тиждень до атестації. Дану правову норму закону, що врегульовує спірні правовідносини, відповідач також дотримався, оскільки характеристику склав безпосередній керівник позивача, а не інша особа, яка не має таких повноважень. Позивач [PERSON] була ознайомлена з характеристикою за тиждень до початку атестації, а характеристику було вчасно надано атестаційній комісії. Зміст характеристики відповідає вимогам ст.1 Закону та п.4.2 Положення від 16.01.2007 р., оскільки безпосередній керівник позивача фактично надав обґрунтовану всебічну й об'єктивну оцінку результатів праці та професійного рівня позивача за атестаційний період з тенденцією погіршення цього рівня. Будь-яких слів чи висловів у характеристиці безпосереднього керівника, які б свідчили про його упередженість чи необ'єктивність, негативне ставлення та намагання зобразити позивача літньою людиною або принизити її за віковим критерієм тощо під час дослідження обставин по справі не виявлено, що спростовує також пояснення позивача. Позивач для обґрунтування позовних вимог, зокрема щодо скасування Наказу № 5 директора Національного президентського оркестру від 23.01.2015 р. в частині, що стосується нібито незаконного направлення [PERSON] на неформальне професійне навчання, безпідставно застосувала Постанову Кабінету Міністрів України від 15.05.2013 р. № 340 «Про затвердження Порядку підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями», оскільки затверджений Постановою порядок врегульовує тільки спірні питання, які можуть виникати між роботодавцями та працівниками лише робітничих професій, до якої не належить позивач, та тільки у сфері зайнятості (ст.5 Закону України «Про зайнятість населення»). Крім того, відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про професійний розвиток працівників» результати неформального професійного навчання підтверджуються документом встановленого зразка про присвоєння або підвищення робітничої кваліфікації. Зазначено лише про необхідність підтверджувати неформальне професійне навчання працівникам робітничої кваліфікації. Тобто закон не вимагає від працівників не робітничих кваліфікацій підтверджувати результати неформального професійного навчання. Директор Національного президентського оркестру, де проводиться неформальне професійне навчання позивача, відповідно до ст.2 Закону може вільно обирати форми і методи забезпечення професійного розвитку працівників з урахуванням специфіки їх роботи. Тому рішення директора щодо направлення артиста першої категорії [PERSON] саме на неформальне професійне навчання безпосередньо в оркестрі є законним і обґрунтованим, оскільки специфіка роботи в оркестрі дозволяє артистам індивідуально удосконалювати свій професійний рівень, маючи можливість у разі необхідності звертатися до своїх колег, які відповідають займаним посадам, та членів художньої ради. Зокрема, позивач, розуміючи наслідки відмови від професійного навчання за рахунок коштів роботодавця, які настають згідно зі ст.13 Закону, не скористалася цим правом та письмово не відмовилася від неформального професійного навчання, продовжуючи готуватися до повторної атестації. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив правомірність проведення атестації та зазначив, що він, як художній керівник, відповідає за творчий стан колективу, яким керує і саме в його обов'язки, а не в обов'язки членів колективу, входить написання характеристики щодо професійної майстерності. Дійсно працює [PERSON] тривалий час, однак їй надано час для підняття свого рівня. Показання свідків [PERSON], [PERSON], запрошених з боку позивача, та їх твердження, що позивач відповідає займаній посаді або виконуваній роботі відповідно до ст.58 ЦПК України не можна вважати належними доказами по справі, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування. Предметом доказування у відповідності до ст.57 ЦПК України є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, або обставини, які мають значення для вирішення справи. В той же час, концертмейстр Національного президентського оркестру (в період 1996 - 2013 років) [PERSON] та концертмейстер групи віолончелістів (в період 2009 - 2011 років) [PERSON] у своїх характеристиках нотаріально завірених щодо [PERSON] (а.с. 98-99) зазначили, що претензій до [PERSON], як до музиканта вони не мали та її грою були задоволені. Показання свідків не стосувалися жодної обставини, які б підтверджували, наприклад, неправомірність характеристики на працівника, який атестується, внаслідок того, що характеристику склала та підписала особа, яка не мала на це повноважень, або характеристика виходить за межі питань, що стосуються оцінки професійного рівня працівника. Показання, що позивач після концертів у присутності свідків ніколи не отримувала зауважень щодо свого професійного рівня, свідчать тільки про те, що керівництво відповідача свою думку висловлює індивідуально, а не публічно. Свідки не підтвердили й обставин щодо незаконності рішення атестаційної комісії чи незаконності Наказу № 5 від 23.01.2015 р. про підсумки атестації працівників внаслідок порушення комісією чи директором певної норми права. Сторона позивача в судовому засіданні не заперечувала, що Адміністрація Національного президентського оркестру, в установлений чинним законодавством строк узгодила із профспілковим комітетом та довела до відома працівників перелік орієнтовних питань, що виносяться на атестацію, проте в даному узгодженому переліку запитань немає зазначення творів, які виносяться на атестацію працівникам оркестру. [PERSON] запропонували зіграти музичні твори на атестації, що виходило за межі повноважень атестаційної комісії, оскільки перелік будь-яких творів, який виносився на атестацію, не був узгоджений із профспілковим комітетом оркестру та не був доведений до відома працівників. Безпосередня гра [PERSON] при атестації не може розцінюватися, як прослуховування творчого звіту, оскільки в Положенні про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури під звітом працівника передбачається демонстрація ним своїх здобутків за атестаційний період. Не заперечували також і той факт, що [PERSON] музикант та перевірка її знань і умінь має проводитися шляхом прослуховування, проте її не попередили про те, що вона повинна була грати на атестації та не повідомили, які саме твори вона мала виконувати. Зазначені твердження є безпідставними та спростовуються вищезазначеними доками. Виходячи з наведеного, надані суду докази доводять, що і на підготовчому етапі, і під час проведення атестації та прийняття рішення атестаційною комісією, і під час підготовки підсумкового Наказу директора № 5 від 23.01.2015 р. відповідачем не порушено Конституцію та Закони України. Доказів чинення тиску на атестаційну комісію чи директора не надано, а професійна підготовка працівників оркестру здійснюється в умовах, що сприяють професійному зростанню та без письмових адміністративних стягнень та офіційних попереджень працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено ст.60 ЦПК України. Виходячи з наведеного, підстав для задоволення позову не вбачається.

Outcome: dismissed