Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, зазначивши, що 17.11.1995 року її мати [PERSON] і її брат [PERSON] приватизували в рівних частках квартиру [ADDRESS], на даний час вона є власником 1/2 частки квартири після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]., а іншою 1/2 частки квартири її брату [PERSON], який помер [INFO]. На початку травня 2017 року вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення право власності на майно, але їй було відмовлено в отриманні свідоцтва, так як існує обтяження № 4106055, а саме арешт на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що належить її брату [PERSON], який накладено Державною виконавчою службою Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська. Вона звернулась до виконавчої служби про надання їй інформації стосовно арешту майна, їй було повідомлено, що виконавче провадження знищено, а арешт накладався Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою. Тому просить суд скасувати арешт нерухомого майна, що накладений на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі постанови Державної виконавчої служби Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.01.2004 виключивши відомості за реєстраційним номером № 4106055 про арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єкту. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутні представника, винести рішення згідно діючого законодавства. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником 1/2 квартири [ADDRESS] є [PERSON], що вбачається з свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2017 року (а.с.9), а власником 1/2 частки вищезазначеного майна є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] [PERSON] помер (а.с.11). Згідно до постанови від 08 січня 2003 року АА № 905923 державним виконавцем Булай В.М. було накладено арешт на 1/2 частки квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Листом Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 04.01.2018 р. за вих. №5/294, повідомлено, що виконавче провадження б/н знищено, а арешт накладався Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за постановою державного виконавця від 08.01.2004 р. (а.с.13). Згідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. . Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Судом встановлено, що позивач 07 квітня 2017 року сплатив борг за рішенням суду в розмірі 7 347,70 грн. Враховуючи викладене та те, що на даний час державний виконавець не має можливості зняти арешт з квартири [ADDRESS], так як виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1-37 виданого 05.01.01 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 3739,79 грн. знищено, в зв'язку з чим арешт підлягає скасуванню.

Outcome: approved