Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. За рішенням суду від 9 липня 2007 року шлюб було розірвано, але сторони продовжували проживати разом однією сімєю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет. В листопаді 2014 року сторони припинили спільне проживання. Позивач стверджує, що за час спільного проживання сторони разом придбали жилий будинок в с. Копанки Маловисківського району Кіровоградської області, вул. Селище, 14 та інше майно на загальну суму 196793 гривні. Позивач вважає, що її частка у спільному майні складає 98396 гривень 50 копійок, яку вимагає виділити шляхом поділу майна, або стягнути з відповідача грошову компенсацію. В судовому засіданні представник позивача підтримала предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Відповідач та його представник не визнали позов, посилаючись на те, що сторони не проживали однією сімєю, а спільне майно подружжя було поділено в судовому порядку в 2007 року, після розірвання шлюбу. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Поділ спільного майна подружжя здійснюється на правилами, встановленими статтями 69 72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Судом встановлено, що дійсно 24 листопада 1999 року між позивачем і відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 8). 9 липня 2007 року шлюб розірвано за рішенням суду, що не оспорюється відповідачем [PERSON]. 11 червня 2007 року ухвалою суду затверджено мирову угоду між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON], відповідно якої позивачеві [PERSON] залишається на праві особистої приватної власності автомобіль марки «Волга 3629», запчастини до бензопили «Урал», одне теля, одна свиноматка, семеро поросят, 17 курей, 500 кілограмів насіння соняшника, 100 літрів дизельного палива, а відповідачеві [PERSON] матеріали на ремонт будинку, телевізор, мякий куточок, килим 3 х 2 метри, ворота, штахет, оприскувач, корова, одне теля, бичок, 5 свиней, одна свиноматка, 7 поросят, 17 курей, 1500 кілограмів зерна пшениці, 1000 кілограмів зерна ячменю, 500 кілограмів насіння соняшника і 100 літрів дизельного пального. Крім того, зобовязано відповідача повернути позивачеві майно, яке належало їй до шлюбу на суму 5045 гривень і сплатити позивачеві кошти в сумі 1362 гривні 50 копійок, що підтверджується копією ухвали суду. Сторони припинили спільне проживання в листопаді 2014 року, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с. 9). З показань свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається, що на протязі кількох днів вони перевозили речі позивача [PERSON] з будинку по вул. Селище до будинку по вул. Шевченка в с. Копанки, де проживає син позивача [PERSON]. Так, на мотоциклі з причепом вони перевезли близько 50 мішків із зерном, домашню птицю кури, качки та індики в мішках, спальний гарнітур (диван, тумбочки і трюмо), електродуховку, телевізор, пилосос та з погреба консервацію у великій кількості. В позовній заяві [PERSON] вимагає вирішити питання про поділ жилого будинку в с. Копанки Маловисківського району Кіровоградської області, вул. Селище, 14, вартістю 128843 гривні, майна, придбаного за період шлюбу на суму 67950 гривень та майна, набутого за час спільного проживання без реєстрації шлюбу в період з 2007 року по листопад 2009 року. Надавши суду копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.03.2015 року представник позивача помилково вважає, що в листопаді 2014 року позивач і відповідач вважались такими, що перебували у шлюбі, оскільки відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.(ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Питання поділу майна, придбаного сторонами за період шлюбу, вирішено 11 червня 2007 року ухвалою суду про затвердження мирової угоди, яка не оскаржена у встановленому порядку та набрала законної сили, а відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На день припинення спільного проживання сторонами не було зареєстровано право власності на жилий будинок № 14 по вул. Селище в с. Копанки Маловисківського району Кіровоградської області. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Позивач не надала суду договір купівлі-продажу спірного жилого будинку, який підтверджує факт придбання нерухомого майна, що позбавляє суд можливості вирішити питання про його поділ в межах предявленого позову, а показання свідків на підтвердження цієї обставини не є належними доказами. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. його Факт придбання у шлюбі майна та під час спільного проживання, яке зазначено в описовій частині позовної заяви, не визнав відповідач. Позивач, в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала суду належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин. У звязку з відсутністю підстав для поділу між сторонами майна, вимога позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2007 року по листопад 2014 року не має юридичного значення. Тому, суд не має законних підстав для задоволення предявленого позову.

Outcome: dismissed