Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 вересня 2017 року за договором позики [PERSON] передала у власність Позичальника - [PERSON] (відповідача за позовом) грошові кошти в сумі 832281,44 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно сумі 31800 доларів США. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані [PERSON] та отримані [PERSON] до підписання договору позики, що підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем. Пунктом 3 даного договору позики визначено строк повернення отриманих відповідачем грошей, а саме до 31.12.2017 року. В забезпечення наданою відповідачу позики відразу був укладений та нотаріально посвідчений договір Іпотеки, від 22 вересня 2017 року р/н 1158, за змістом якого між сторонами було досягнуто згоди, що оформлення та визначення предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] . Під час оформлення договорів, нотаріусом було отримано письмово згоду на підписання договорів з боку чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON] . Строк виконання грошового зобов`язання за домовленістю сторін визначений був до 31.12.2017 року, але відповідач жодної копійки в рахунок погашення заборгованості не сплатив, таким чином умови договору позики не виконав. Відповідно до вимог п. 8 Договору Позики «Якщо Позичальник ( [PERSON] ) своєчасно не повертає суму позики, він зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафні санкції у розмірі 20% від позиченої суми грошей. Враховуючи, що до підписання Договору Позики Позивачем було передано відповідачу 832281,44грн, а до теперішнього часу, всупереч домовленості жодної копійки повернуто не було - інфляційні витрати від цієї суми складають за період з 01.01.2018 року по 11.10.2018 року суму у розмірі 137245,89грн. Відповідач добровільно не має бажання сплатити борг та уникає від виконання прийнятого зобов`язання. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь - інфляційні витрати з суми невиконаного Договору Позики від 22.09.2017 року у розмірі 137245,89грн та 3% річних у розмірі 19427,50грн, всього - 156673,39 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 31 січня 2020 року на 13 год.\~30\~хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 20.05.2019 року на 08 год. 45 хв. Представник позивача [PERSON] адвокат Додонов П.О. надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. В заяві просив суд задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Належне повідомлення відповідача [PERSON] про час та місце судових засідань призначених на 31.01.2019, 11.03.2019, 20.05.19, 29.08.19, 18.12.19 підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило. Відповідно до частини першої ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення позивача та її представника та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести розгляд справи у заочному режимі та ухвалити по справі рішення на підставі наявних у справі доказах. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до вимог, які звичайно пред`являються. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 22 вересня 2017 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір позики. (Зареєстровано в реєстрі за № 1157) Згідно з п.1 вказаного договору [PERSON] передала у власність Позичальника - [PERSON] (відповідача за позовом) грошові кошти в сумі 832281,44 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно сумі 31800 доларів США. Пунктом 3 даного договору позики визначено строк повернення отриманих відповідачем грошей, а саме до 31.12.2017 року. В забезпечення наданою відповідачу позики між [PERSON] та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, від 22 вересня 2017 року р/н 1158, за змістом якого між сторонами було досягнуто згоди, що оформлення та визначення предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] . В порушення положень договору позики від 22.09.2017 р. відповідачем [PERSON] грошові кошти сумі 832281,44 грн. не повернуті. Інфляційні витрати від суми боргу складають за період з 01.01.2018 року по 11.10.2018 року 137245,89грн. Розмір 3% за період з 01.01.2018 року по 11.10.2018 року річних складає 19427,50 грн. Вказані обставини підтверджені письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: нотаріально посвідченим договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 1157); нотаріально посвідченим договором іпотеки, від 22 вересня 2017 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 1159); розрахунком заборгованості по ст.625 ЦК України. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) \~ \~ \~ \~письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 2-3 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем [PERSON] не виконані зобов`язання за договором позики від 22.09.2017 р., у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved