Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що працювала у Комунальному підприємстві «Підприємство комунальної власності» (далі КП «ПКВ»), та наказом №738-к від з 31.07.2019 року її було звільнено з підприємства за згодою сторін. На день звільнення 31.07.2019 рік, загальний борг підприємства по зарплатні перед позивачем складав 44126,63 грн.. Оскільки з позивачем КП «ПКВ» не розрахувалось, [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу. 06.08.2019 року Енергодарським міським судом Запорізької області у справі №316/1633/19 було видано судовий наказ про стягнення з КП «ПКВ» на користь [PERSON] заборгованості із зарплатні у розмірі 44126,63 грн.. Постановою державного виконавця від 10.10.2019 року відкрито виконавче провадження за вищезазначеним судовим наказом. Станом на день подання даного позову - 14.05.2020 рік, судовий наказ не виконано. Позивач просить стягнути середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 265132 грн.. Ухвалою суду від 19.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, про що надала письмову заяву (а.с.14). Відповідач Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, причини неявки не повідомив, до суду повернувся поштовий конверт з відміткою пошти про невручення повістки адресату (а.с.13), відзиву на позов, а також будь-яких інших заяв або клопотань КП «ПКВ» до суду не надавав. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, те що відповідач не з`явився у судове засідання та причини неявки не повідомив, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, в даному випадку ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В даному випадку судом здійснюється заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у Комунальному підприємстві «Підприємства комунальної власності». Згідно наказу №738-к від 31.07.2019 року її було звільнено з підприємства, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. Дана обставина встановлена з довідки б/н від 12.03.2020 року, виданої КП «ПКВ» (а.с.4). Оскільки КП «ПКВ» не було проведено остаточних розрахунків при звільненні зі своїм робітником, [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу. 06.08.2019 року Енергодарським міським судом Запорізької області у справі №316/1633/19 було видано судовий наказ про стягнення з КП «ПКВ» на користь [PERSON] заборгованості із зарплатні у розмірі 44126,63 грн. (а.с.5). Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 10.10.2019 року відкрито виконавче провадження за вищезазначеним судовим наказом (а.с.6). Проте, КП «ПКВ» не розрахувалось із [PERSON] , заборгованості із зарплатні не сплатило, судовий наказ залишається невиконаним. Відповідач - КП «ПКВ», заперечень щодо суми заборгованості не надав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Нездійснення відповідачем - КП «ПКВ» розрахунку з позивачем при його звільненні, надає право останній вимагати стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У відповідності до вимог статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до довідки б/н від 12.03.2020 року, виданої КП «ПКВ», розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 1107,32 грн.. Позивачем у позові наведений розрахунок, відповідно до якого зазначено наступне: середньоденна плата позивача складає - 1107,32 грн.; кількість днів затримки становить - 197 дні(а.с.6). Період за який позивач просить стягнути середній заробіток з 01.08.2019 року (день після звільнення позивача) до 14.05.2020 року (дата звернення позивача до суду із позовом) Наведений позивачем розрахунок суд приймає в якості належного та допустимого доказу. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 1107,32 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 197 (дні затримки розрахунку) = 218142,96 грн. без врахування утримання податку та інших обов`язкових платежів, оскільки абзацом 3 пункту 3 Положення, передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, та з КП «ПКВ» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 218142,96 грн., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Позивачем, при подачі до суду позову, сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved