Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] селищної ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з серпня 1993 року почала проживати в [INFO], обробляти присадибну ділянку, сплачувати послуги з електро та водопостачання, тощо. Нею також здійснюються поточні ремонти будинку. Будинок на той час належав [PERSON] - батькові її чоловіка [PERSON]. Позивач вказує, що її чоловік помер 16 грудня 1994 року, його батько [PERSON] помер 23 квітня 1981 року, його мати [PERSON] померла 22 травня 1995 року, його сестра [PERSON] померла 14 квітня 1997 року. Спадщину після смерті зазначениз осіб ніхто не прийняв і наміру такого не мав - донька покійної [PERSON], - [PERSON] від спадкування відмовилась, про що склала відповідну заяву. Зазначає, що після смерті вищевказаних осіб вона весь час проживала в будинку, правомірно і відкрито ним користуючись, а також зареєстрована в ньому за місцем проживання з 1993 року, у звязку з чим просить вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на будинок № 21 по вулиці Пирогова (Разіна) в селищі Піщанка Піщанського району Вінницької області, вартістю 52\~264 гривень 00 копійок, за набувальною давністю. Позивач [PERSON]І та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшли заява про розгляд справи без його та позивача участі та про підтримання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Піщанського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача та про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 1991 року по теперішній час зареєстрована та проживає в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Піщанський район, смт. Піщанка, вул. Разіна, буд. 21, що підтверджується відміткою про реєстрацію внесеною в паспорт громадянина України Відділом внутрішніх справ Піщанського району Вінницької області від 17 грудня 1991 року (а.с.05). Власником будинку по вул. Разіна 21, в технічному паспорті на домоволодіння від 05 серпня 1983 року був зазначений [PERSON] (а.с.13-16). Також технічний паспорт на вказаний будинок виготовлено на замовлення позивача 27 серпня 2013 року (а.с.17-22). Згідно положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Зазначене підтверджується: свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] серії ІІ-АМ № 445298 (а.с.7), свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-АМ № 277933 (а.с.8), свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-АМ № 310631 (а.с.9), свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] серії І-АМ № 424999 (а.с.10), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.11). заявою [PERSON] про відмову від спадкового майна [PERSON] (а.с.12), технічним паспортом на домоволодіння по вул. Разіна 21, виданого [PERSON] від 05 серпня 1983 року (а.с.13-16). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією із таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Перевіривши, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи,що\~позивач добросовісно\~заволодів чужим\~майном понад\~десять років\~продовжує відкрито,\~безперервно проживати\~у спірному\~будинку,\~тому суд вважає, що є підстава для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved