Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду,посилаючись на те, що їй за правом власності належить 32/100 частини домоволодіння по [ADDRESS], що складають ізольовану квартиру загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, розташованою у будинку літ. «А-1», які вона отримала в дар від [PERSON] за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], за р. №583; що після оформлення договору дарувальник зі своєю сім'єю залишив відчужену частину будинку, припинив реєстрацію у ньому. Його син, відповідач за позовом [PERSON] за домовленістю із позивачем залишився зареєстрованим у будинку на час навчання у місті Харкові ще на два роки, але у будинку фактично не проживав, не мав наміру в нього заселитись, не здійснював відносно житлового приміщення господарчого догляду, не сплачував обов'язкові платежі, його речей не має у домоволодінні. Позивач неодноразово просила [PERSON] припинити свою реєстрацію у належній їй квартирі, той погоджувався з її вимогами, але їх не виконував, у зв'язку із чим позивач вимушена звернутись до суду із позовом та просити суд винести рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні її права власності на 32/100 частин домоволодіння за [ADDRESS], які є квартирою за №2, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, розташованою у житловому будинку літ. «А-1» зазначеного домоволодіння та визнати [PERSON],[INFO] таким, що втратив право користування житловою площею у зазначеній квартирі домоволодіння. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному, у межах позову. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки до судового засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що після отримання її матір'ю зазначеної нерухомості та їхнього заселення у квартиру, ніхто з попередніх мешканців разом з ними не проживав, не намагався вселитись до квартири. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилась , про слухання справи повідомлена своєчасно, належним чином,заяви до суду із проханням слухати справу у її присутності, не надавала. Представник третьої особи Червонозаводського РВ у місті Харкові РУ ДМС України в Харківський області до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про слухання справи повідомлені своєчасно, належним чином, про причину неявки суд не сповістив. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується наданими письмовими доказами, що 07 лютого 2004 р. [PERSON] отримала в дар від [PERSON] 32/100 частини домоволодіння по [ADDRESS], за договором Дарування, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], за р.№583; право власності належним чином зареєстроване КП «ХМБТІ» 20.02.2004 р. за р.№23359, в книзі 1 ( а.с. ). Набута нерухомість є ізольованою квартирою за №2, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, розташованою у житловому будинку літ. «А-1» зазначеного домоволодіння. [PERSON] складом сім'ї із двох осіб: вона та дочка [PERSON], [INFO] заселились у набуту квартиру та були у ній постійно зареєстровані, що вбачається з будинкової книги для реєстрації громадян у домоволодінні та відомостей про реєстрацію у громадянських паспортах сторін. Дарувальник [PERSON] припинив свою реєстрацію у відчуженій квартирі ще 06.08.2003 р., про що був зроблений відповідний запис у будинковій книзі домоволодіння. Як пояснила позивач, син колишнього власнику - [PERSON], [INFO] разом із батьком покинув відчужену квартиру, але попросив зберегти йому реєстрацію у домоволодінні ще на два роки на час його навчання. Відповідач [PERSON] в обумовлений час свою реєстрацію у добровільному порядку у домоволодінні не припинив до теперішнього часу. Позивач вважає, що реєстрація відповідача у квартирі №2, будинку літ. «А-1» у домоволодінні [ADDRESS] перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Оскільки у добровільному порядку відповідач не припиняє свою реєстрацію у квартирі, вона вимушена звернутися до суду із позовом, бо вважає своє право власникові порушеним. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач, як власник зазначеної нерухомості, не може в повній мірі реалізувати своє право власності, користуватися та розпоряджатися своєю частиною домоволодіння, тому що в ній до теперішнього часу зареєстрований відповідач, який більше десяти років у домоволодінні не проживає. При цьому, останній залишив домоволодіння добровільно, право відповідача на проживання у квартирі позивачем та іншими особами не порушувалось. Зазначене підтверджується поясненнями у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], актом від 02.11.2014 р., складеним мешканцями району. Згідно з п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 р., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою; про визнання фізичної особи померлою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, яка є власником спірної нерухомості, не може в повній мірі реалізувати своє право власності, користуватися та розпоряджатися належним житлом, тому що в ньому до цього часу зареєстрований відповідач, який з 07.02.2004 р. у спірному домоволодінні не проживає, його речей в ньому не має, спірне домоволодіння відповідач залишив добровільно,право відповідача на проживання в спірному домоволодінні позивачем не порушувалося. Тому суд вважає за можливе усунути перешкоди в користуванні позивачем належною їй власністю, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в спірному домоволодінні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved