Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом про визнання недійсним договору та зобов'язання відповідача за власний рахунок демонтувати телекомунікаційне обладнання. Посилалась на те, що є власником квартири [ADDRESS]. Обслуговування будинку здійснює відповідач ОСББ «Осокорки-Київ», яке уклало з відповідачем ТОВ «Інтернешенел Телеком'юнікешен Компані» (далі - ТОВ «ІТС») договір оренди частини даху та технічних приміщень будинку [ADDRESS] для розміщення антенно-фідерних пристроїв. Стверджувала, що не надавала свого дозволу на встановлення зазначених антен та вважає, що розміщення над її квартирою зазначених антен, робота яких пов'язана з електромагнітним випромінюванням, порушує її права як власника квартири та співвласника Об'єднання, їх робота вкрай негативно впливає на стан її здоров'я, на її неодноразові звернення до керівництва ОСББ, а також до державних органів з приводу неправомірності встановлення антен позитивного вирішення цього питання не відбулося, тому вона змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав, а представник відповідача ОСББ «Осокорки-Київ» позов не визнав. Представник відповідача ТОВ «ІТС» до суду не з'явився та не повідомив причини неявки, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та постійно проживає в ній, а будинок знаходиться на балансі та утриманні і належить ОСББ «Осокорки-Київ» (а.с.54). Згідно Статуту в редакції від 10.11.2003 року ОСББ «Осокорки-Київ» є юридичною особою, є балансоутримувачем всього житлового комплексу, що розташований за адресою [ADDRESS], є неприбутковою організацією, яка створена виключно для обслуговування, ремонту і реконструкції жилого будинку та утримання прибудинкової території, тобто всього житлового комплексу за кошти членів об'єднання і за рахунок доходів від господарської діяльності, отриманих і використаних об'єднанням відповідно до мети його діяльності (п.1.3 - 1.6 Статуту) (а.с.57-81). 23.11.2006р. між відповідачами був укладений договір оренди частини нежитлового приміщення №23/11-06, за умовами якого ОСББ «Осокорки-Київ» передало, а ТОВ «ІТС» прийняло в оренду частину нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] і складається з окремого приміщення площею 6 кв.м. на технічному поверсі для розміщення базової станції, та місця на даху площею 4 кв.м. для розміщення антенно-фідерних пристроїв, строк оренди - на 360 днів, з подальшою пролонгацією дії договору (а.с.55-56). Відповідно до положень Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - управління неподільним та загальним майном житлового комплексу ОСББ здійснюється шляхом належної експлуатації житлового комплексу та забезпечення відповідних умов користування власним, неподільним та загальним майном власників (ст.12); власник - член об'єднання має право (у тому числі) вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання членами об'єднання правил добросусідства (ст.14); Об'єднання зобов'язане забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан неподільного та загального майна, що належить членам об'єднання (ст.18). Відповідно до положень ст.26 вищезазначеного Закону у порядку, передбаченому статутом, правління об'єднання за дорученням загальних зборів може укласти договір оренди з фізичною або юридичною особою щодо приміщень, які перебувають у спільній власності членів об'єднання. Предметом договору оренди жилих та нежилих приміщень для ведення господарської, підприємницької або іншої не забороненої законом діяльності може бути квартира чи нежиле приміщення, що розміщені в багатоквартирних будинках, з дотриманням орендарем державних будівельних, протипожежних, санітарно-гігієнічних та інших норм, встановлених законодавством. Не допускається передача в оренду жилого чи нежилого приміщення для ведення господарської, підприємницької та іншої діяльності, якщо це буде суперечити інтересам або обмежувати права інших власників (користувачів) приміщень. Позивачка стверджувала, що встановлене відповідачем ТОВ «ІТС» обладнання є джерелом електромагнітного випромінювання, яке впливає на стан здоров'я людини. У зв'язку з чим, 17.11.2014р. Державним закладом «Український державний центр з контролю та моніторингу захворювань Міністерства охорони здоров'я України» було проведено вимірювання рівнів електромагнітного поля та встановлено, що сумарні рівні випромінювання електромагнітних полів в діапазоні частот антен стандартів GSM-900/DCS-1800 перевищують ГДР згідно «Державних санітарних норм і правил захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань», ДСанНіП № 239-96 у квартирах №96, 95, 199, 294 (а.с.6-7). Представник відповідача ОСББ «Осокорки-Київ» стверджував, що такий висновок не може бути належним доказом оскільки, представник Об'єднання не був присутній при його проведенні. Крім того, звернув увагу на те, що у вищезазначеному висновку протоколу вимірів рівнів електромагнітного поля йде мова про сумарні рівні випромінювання електромагнітних полів в діапазоні частот антен стандартів GSM-900/DCS-1800, в той час як відповідач ТОВ «ІТС» використовував обладнання базової станції мережі стільникового зв'язку стандарту IS-95 технології CDMA. З експертних висновків (22-23,26-27,28-33) та протоколу (а.с. 24-25) вбачається, що проектна документація робочого проекту «Встановлення обладнання базової станції мережі стільникового зв'язку за адресою м. Київ, вул. Б.Гмирі, буд.3» враховує вимоги нормативно-правових та нормативних актів з охорони праці та промислової безпеки, обладнання базової станції мереж стільникового зв'язку за вказаною адресою проведено без порушення вимог пожежної безпеки, а щільність потоку енергії вимірювання в житлових приміщеннях квартир та на прилеглій до будинку території не перевищує гранично допустимого рівня згідно державних стандартних норм і правил захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань ДСНіП 239-96. Як вбачається з Додаткової угоди від 31.08.2012р. (а.с.89) відповідачі достроково припинили дію договору оренди № 23/11-06 від 23.11.2006р. Згідно акту приймання-передачі повернення від 31.08.2012р. (а.с.90), Орендар згідно з Договору оренди № 23/11-06 від 23.11.2006р. повернув, а Орендодавець прийняв нежитлове приміщення на технічному поверсі 6 кв.м., та місця на даху площею 4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А відповідно до ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі та ін. Враховуючи те, що оспорюваний позивачем договір оренди припинив свою дію ще в серпні 2012 року, то суд вважає вимоги позивача в частині визнання цього договору недійсним необгрунтованими. Оскільки, вимоги в частині зобов'язання відповідача за власний рахунок демонтувати телекомунікаційне обладнання є похідними від вимог про визнання договору недійсним, то суд вважає вимоги в цій частині безпідставними. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з договору (а.с.96-97) та розрахунку (а.с.99) відповідач витратив на правову допомогу 730,80 грн., а тому суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім судові витрати у розмірі 730,80грн.(а.с.100). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved