Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу . Позовні вимоги вмотивовані тим, що згідно боргової розписки від 21.03.2016 року відповідачем [PERSON] було отримано від [PERSON] який є чоловіком позивача у борг 2480 доларів США, що еквівалентно сумі згідно офіційного, курсу НБУ на день пред`явлення позову 27.95 грн. за 1 долар США та становить 69 316 грн.. У визначений в борговій розписці строк, а саме до 21.03.2017 р. [PERSON] борг не повернув. [INFO] [PERSON] помер, позивач [PERSON] стала спадкоємцем за померли чоловіком за законом За життя чоловік позивача неодноразово звертався до відповідача після спливу строку визначеного в розписці з проханням повернути борг, на що відповідач постійно відповідав що наразі повернути не може, а гроші в нього з`являться найближчим часом. [PERSON] , маючи на руках боргову розписку написану відповідачем від 21.03.2016 року на суму 2480 доларів США звернулася до нього з проханням повернути борг, на що він накричав на неї та відповів, що гроші він не збирається повертати. Станом на 08.11.2018 р. позивачу [PERSON] борг не повернутий. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 2488 доларів США. В судовому засіданні представник позивача Довгій В.І. позовні вимоги зменшив, оскільки під час розгляду справи відповідач повернув [PERSON] 1000 доларів США та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1480 доларів США, три проценти річних від простроченої суми , що на день подання позову складає 3292 грн. 51 коп., сплачений судовий збір у розмірі 726, 09 грн. та витрати на надання правничої допомоги у розмірі 5000 тис. грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Суду ствердив, що відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, а за згодою обох сторін було визначено що 480 доларів США то є відсотки за користування грошовими коштами. На даний час відповідач повернув позивачу 1000 доларів США, а тому залишилося повернути позивачу лише 1000 доларів США. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 21 березня 2016 р. року відповідач у справі [PERSON] написав розписку, відповідно до якої він отримав в борг від [PERSON] строком на 1 рік 2480 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму до 21 березня 2017 року (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер (а.с.11). Позивач у справі[PERSON] з 2 травня 1972 року до часу смерті [PERSON] перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі (а.с.10). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2017 р. вбачається, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за померлим [PERSON] ( а.с.12) Після смерті свого чоловіка позивач набула право вимоги за договором позики від 21 березня 2016 року та звернулася з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 69316 грн. Під час розгляду справи у суді представник позивача Довгій В.І. отримав від відповідача [PERSON] 1000 доларів США , що станом на 29 березня 2019 р. відповідно до офіційного курсу долара США до гривні становить 27450 грн. ( а.с.36) Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ № 6-50 цс16, № 6-1967цс15 . Крім того, у справі №6-1967цс15 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. В даному конкретному випадку розписка від 21 березня 2016 року - борговий документ, виданий відповідачем [PERSON] на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у дружини померлого позикодавця, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. При цьому, розписка від 21 березня 2016 року містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Твердження представника відповідача [PERSON] про, те що 480 доларів США в даній розписці вказані як відсотки за користування іншою сумою є неспроможними та належними доказами не доведені. Також в судовому засіданні судом було встановлено що позивач у справі з 2 травня 1972 року до часу смерті [PERSON] перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зобов`язання за договором позики не припиняються внаслідок смерті позикодавця, оскільки не є нерозривно пов`язаним з його особою (ст.608, 1219 ЦК України). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2017 р. вбачається, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за померлим [PERSON] Згідно з ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За правилом ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на наведене, суд приходить до вмотивованого висновку про те, що вимоги [PERSON] до [PERSON] за спірним договором позики, як спадкоємця померлого позикодавця [PERSON] є законними та обґрунтованими. Не підлягають до задоволення вимоги позивача , про стягнення з відповідача витрат пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 5000 грн. виходячи з наступного . Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення, як слушні, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 569/10915/17, судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи , вбачається , що в них відсутній договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом Довгій В.І. в якому обумовлена сторонами сума правової допомоги в розмірі 5000 грн. Крім того , матеріали справи не містять доказів, що адвокат Довгій В.І. отримав зазначену суму від позивача . Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 726,09 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: approved