Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] і зареєстрований у Козівській сільській раді Сколівського району Львівської області 13.06.1987 року, актовий запис № 4. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їхня сімя фактично розпалася та існує тільки формально. Вони втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Від спільного проживання у них народилася двоє дітей, які на даний час повнолітні. Зазначає, що протягом останніх десяти років вони разом з відповідачем не проживають, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. За наведених обставин вона не вважає за доцільне надалі зберегти їх з відповідачем шлюб, миритися не бажає, відтак звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти надання терміну на примирення заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявився, надав пояснення, згідно з якими не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, а також підтвердив ті обставини, що їхня з позивачем сімя фактично розпалася, а він уже впродовж останніх десяти років проживає окремо. З огляду на вказане, жодних намірів примирення немає. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що надання сторонам терміну на примирення буде суперечити їх правам та інтересам, у звязку з чим розглянув справу по суті та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони вступили в шлюб 13.06.1987 року, який був зареєстрований Козівською сільською радою Сколівського району Львівської області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-СГ № 334582, виданим Козівською сільською радою Сколівського району Львівської області 13.06.1987 року. Від спільного проживання у них народилася двоє дітей, які на даний час повнолітні. Встановлено і не заперечувалося сторонами, що позивач уже більш, як десять років, проживає окремо від відповідача. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя, ведення спільного господарства та виховання дітей. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами. Аналізуючи наведені докази, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим та недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати, які полягають у сплаті позивачем судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 640 грн., в силу ст. 88 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved