Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., ПАТ «Банк Восток», ПАТ «Платинум Банк» про поділ сумісної власності подружжя. В обґрунтування уточненого позову зазначила, що 01.06.2001 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 р. було розірвано. Під час шлюбу з [PERSON] придбано житловий будинок [ADDRESS] , який було перебудовано в житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, вказаний будинок є сумісною власністю подружжя. Крім того, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка за кадастровим номером: 2310100000:01:001:0189 за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що у кожного із подружжя є частка у спільно набутому житловому будинку літера Г за адресою: [ADDRESS] , у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. [INFO] [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина, зокрема, і на житловий будинок, який є сумісною власністю [PERSON] та померлого. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд в порядку поділу майна подружжя, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку літера Г за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0716 га за кадастровим номером: 2310100000:01:001:0189 за адресою: [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Ухвалою суду від 30.11.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, позов просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив не надала. Треті особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснень не надали, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають\~частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 01.06.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 305, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01.06.2001 року. 14 березня 2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 25.03.2011 року. За час перебування в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Бургазли І.І., [PERSON] було придбано жилий будинок за номером [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 20.12.2007 року «Про оформлення права власності на житловий будинок з цокольним поверхом по [ADDRESS] », дозволено [PERSON] оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] на його ім`я. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого № 229703473 від 26.10.2020 року, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , тип майна: будинок, житловий літ. Г. належить на праві приватної власності [PERSON] , дата державної реєстрації 22.01.2008 року. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 35 від 11.09.2018 року, складеним Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, який міститься в спадковій справі № 8/2019. Позивач скористатись своїм правом на належну їй частину житлового будинку в позасудовому порядку не має можливості, так як видача нотаріусом свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, шлюб між якими розірвано до моменту смерті одного із них, не передбачена. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до п.15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності вже не діє. Початок позовної давності для вимоги про поділ майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я якого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язанням, що виникли в інтересах сім`ї. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що спірний житловий будинок набутий сторонами за час шлюбу, то такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про його поділ, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та\~приймаючи до уваги неможливість позивачем в позасудовому порядку скористатись своїми правами на належну їй частку спірного житлового будинку, а тому\~вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку\~літ. Г за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0716 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що на [ADDRESS] , з кадастровим номером 2310100000:01:001:0189, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що під час шлюбу, на підставі рішення Запорізької міської ради № 61/140 від 19.11.2008 року, [PERSON] набув у власність земельну ділянку (кадастровий номер 2310100000:01:001:0189), площею 0,0716 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Проведено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 255345. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України у редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено. Таким чином, з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 158/1016/16-ц (провадження № 61-4238св18), 23 січня 2019 року у справі № 352/1974/15-ц (провадження № 61-4313св18). Однак, за приписами частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0716 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:01:001:0189, яка була приватизована ним на підставі рішення Запорізької міської ради від 19.11.2008 року № 61/140. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації відповідно до закону. З огляду на зазначену норму матеріального права, оскільки [PERSON] здійснив державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку в 2008 році, а тому режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється. Вищенаведене повністю узгоджується з висновками наведеними у постанові Верховного суду від 24 квітня 2020 року у справі № 622/999/16-ц. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Outcome: partial