Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати її зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством «Український Професійний Банк» за кредитним договором № 830 від 12 листопада 2007 року припиненими шляхом їх повного належного виконання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 листопада 2007 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Український Професійний Банк» було укладено кредитний договір № 830, згідно з яким, з врахуванням змін та доповнень, банк надав позичальнику кредит з лімітом заборгованості 3 311 456,00 гривень строком до 10 листопада 2022 року та сплатою 22% річних за користування кредитом. Згідно з додатковим договором про внесення змін до кредитного договору від 18.05.2015 pоку, повернення кредиту забезпечується порукою ТО В «Сіті-Стейт» (договір поруки № 830-2 від 12 листопада 2007 pоку), порукою (договір поруки № 830-3 від 09 квітня 2009 року) та заставою нерухомого майна [PERSON] (іпотечний договір від 09 квітня 2009 pоку), порукою (договір поруки № 830-4 від 16 листопада 2011 року) та заставою нерухомого майна ТОВ «Регіонінвест 3000» (іпотечний договір від 16 листопада 2011 pоку), порукою [PERSON] (договір поруки № 830-5 від 18 травня 2015 року). Згідно з п. 1.2. Договору поруки (із змінами), укладеного між нею, банком та [PERSON] 18 травня 2015 року, поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком як солідарний боржник по кредитному договору в межах сум депозитів та нарахованих процентів по депозитним договорам, що розміщені у банку. 26 травня 2015 року поручителем [PERSON] здійснено повне погашення кредиту та процентів за його використання згідно з кредитним договором, що підтверджується випискою з поточного рахунку останньої, відкритого в ПАТ «УПБ». У зв'язку з погашенням кредиту, ПАТ «УПБ» надав їй довідку від 28 травня 2015 року за № 11/5-02/511, згідно з якою кредит по кредитному договору № 650 від 13 вересня 2007 року достроково остаточно погашений за рахунок коштів поручителя [PERSON], заборгованість по кредитному договору перед банком відсутня. 31 серпня 2015 року вона отримала від Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» лист від 20 серпня 2015 року № 01-10/4040, в якому останній повідомив про те, що з 29 травня 2015 року в ПАТ «УПБ» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в банку. Крім цього, у вказаному листі банку міститься повідомлення про нікчемність: Договору поруки № 830-5, укладеного 18 травня 2015 року між ПАТ «УПБ», [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком як солідарний боржник по кредитному договору; Договору поруки № 650-7, укладеного 18 травня 2015 року між банком, [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком як солідарний боржник по кредитному договору; претензій від 19 травня 2015 року: № 11/5-02/428 [PERSON], № 11/5-02/427 [PERSON]; всіх документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, пов'язаних з укладенням договору поруки № 830-5 від 18 травня 2015 року та погашенням [PERSON] заборгованості [PERSON] по кредитному договору. В листі банк зазначає про те, що укладення вказаного договору поруки та погашення поручителем кредиту було здійснено з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур банку, тому банк вважає його нікчемним. Банк також посилається на норми п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якими правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку). В той же час, в листі ПАТ «УБП» не вказав які саме порушення були допущені сторонами при укладенні та виконанні Договору поруки. У зв'язку з невизнанням факту нікчемності договору поруки та погашення кредиту, 04 вересня 2015 року вона направила до ПАТ «УПБ» відповідь на вказаний вище лист банку, в якій вона заперечила факт нікчемності, повідомила про незгоду з рішенням банку про нікчемність, а також про те, що вважає договір поруки належно укладеним та виконаним згідно з вимогами чинного законодавства. Внаслідок укладення Договору поруки у ПАТ «УПБ» не виникло майнових зобов'язань за ним договором перед їх сторонами, оскільки банк виступав кредитором по відношенню до позичальника по кредиту та його поручителя. У зв'язку з тим, що виникнення зобов'язання (застава, порука, гарантія, при тримання, факторинг тощо) у банка є обов'язковою умовою для визнання правочину нікчемним на підставі п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», чого внаслідок укладення Договору поруки не відбулось, то підстави для визнання такого договору нікчемним відсутні. Оскільки вона не є кредитором банку, а також виходячи з того, що при укладенні з нею договору поруки, їй не було надано банком жодних переваг (пільг) порівняно з іншими кредиторами банку. Відповідно, вказана ознака нікчемності правочинів також не може бути застосована до даної ситуації. Крім цього, згідно з нормами ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні. Таким чином, перехід прав кредитора у зобов'язанні до поручителя у випадку виконання ним зобов'язання, забезпеченого порукою, прямо встановлено законодавством (ч. 2 ст. 556 ЦК України), що в свою чергу не співвідноситься з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким закріплено таку умову нікчемності правочину, як надання кредитору переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Оскільки Договір поруки, укладений банком з нею та [PERSON], а також операції з погашення кредиту є дійсними (не визнавались судом недійсними), а ознаки нікчемності правочинів, передбачені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відсутні, вважає, що її зобов`язання за кредитним договором виконані належним чином і є припиненими у зв'язку з повним виконанням Договору. Так само є припиненими зобов'язання поручителів по кредитному договору перед банком. Натомість, ПАТ «УПБ» не визнає правомірність укладення вищезазначеного договору поруки та повного погашення поручителем заборгованості по кредитному договору та наполягає на повторному погашенні нею та поручителями кредиту. Доказом цього, зокрема, є вищезгаданий лист, направлений на її адресу. Таким чином, ПАТ «УПБ» вимагаючи повторної сплати платежів по кредитному договору, зобов'язання по якому повністю виконано, порушує її права як позичальника банку та намагається отримати неправомірну вигоду за її рахунок. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, письмових поясненнях по справі, долучених до матеріалів справи, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, долученого до матеріалів справи, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила суду, що до травня 2015 року за позивачем не рахувалось будь-якої заборгованості за кредитним договором. 26 травня 2015 року [PERSON], яка являється поручителем по кредитному договору, здійснила сплату кредиту. Вказані кошти були нею отримані як повернення депозиту. Зазначила, що перерахування отриманих кредитних коштів ні на рахунок [PERSON], ні на рахунок позивача банком здійснено не було, з позовами про визнання договорів поруки нікчемними або недійсними відповідач не звертався. Також зазначила, що відомості чи стала [PERSON] та [PERSON] кредитором банку у зв'язку із укладенням договору поруки, їй не відомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, а також підтвердила погашення нею кредиту по кредитному договору № 830 від 12 листопада 2007 року. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2007 року між ВАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 830, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі, на строк та умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався отримати і повернути грошові кошти, одержані в рахунок кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Відповідно до п.п. 1.2. - 1.4. Розділу 1 кредитного договору, кредит з лімітом заборгованості: 3311456,00 гривень, з яких 3200000,00 гривень на споживчі цілі та 111456,00 гривень на оплату страхових платежів; строк кредиту: з 12 листопада 2007 року по 10 листопада 2022 року (включно), процентна ставка: 18,5% річних. В подальшому, 01 жовтня 2008 року, 09 квітня 2009 року між ВАТ «Український Професійний Банк» та позивачем були укладені відповідні додаткові договори про внесення змін до кредитного договору № 830 від 12 листопада 2007 року, за якими було змінено процентну ставку по кредиту на 22,00% річних, визначено, що повернення кредиту забезпечується порукою ТОВ «Київський гуртовий ринок» (договір поруки № 830-1 від 12 листопада 2007 року) та заставою нерухомого майна ТОВ «Київський гуртовий ринок» (іпотечний договір від 12 листопада 2007 року), порукою ТОВ «Сіті-Стейт» (договір поруки №830-2 від 12 листопада 2007 року), порукою [PERSON] (договір поруки № 830-3 від 09 квітня 2009 року) та заставою нерухомого майна [PERSON] (іпотечний договір від 09 квітня 2009 року). За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Так, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з боку позичальника [PERSON], 09 квітня 2009 року між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Український Професійний Банк» було укладено договір поруки № 830-3. Також, 16 листопада 2011 року між ТОВ «Регіонінвест 3000», [PERSON] та ПАТ «Український Професійний Банк» було укладено договір поруки № 830-4. 16 листопада 2011 року між відповідачем та [PERSON] було укладено додатковий договір про внесення змін до кредитного договору № 830 від 12 листопада 2007 року. Крім того, 18 травня 2015 року між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Український Професійний Банк» було укладено договір поруки № 830-5, за яким поручитель [PERSON] взяла на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком, як солідарний боржник, по кредитному договору, при цьому поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. 18 травня 2015 року між відповідачем та [PERSON] було укладено додатковий договір про внесення змін до кредитного договору № 830 від 12 листопада 2007 року. 19 травня 2015 року між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» було укладено додатковий договір до договору поруки № 830-5 від 18 травня 2015 року, за яким пункт 1.2. Розділу 1 договору викладено у наступній редакції: «Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком, як солідарний боржник, по кредитному договору в межах сум депозитів та нарахованих процентів по депозитним договорам, що розміщені у банку». Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з платіжного доручення № 23017592 від 26 травня 2015 року, [PERSON] здійснила погашення кредитної заборгованості по кредитному договору № 830 від 12 листопада 2007 року та договору поруки № 830-5 від 18 травня 2015 року, перерахувавши на рахунок ПАТ «УПБ» суму кредитних коштів у розмірі 1 691 164,61 гривень. Вказані відомості також підтверджуються виписками ПАТ «УПБ» від 28 травня 2015 року. Крім того, згідно довідки № 11/5-02/511 від 28 травня 2015 року, виданої ПАТ «Український професійний банк», 26 травня 2015 року кредит був достроково остаточно погашений за рахунок грошових коштів поручителя [PERSON] в сумі 1 691 164,61 гривень в повному обсязі. Заборгованість перед банком по кредитному договору № 830 від 12 листопада 2007 року відсутня. В той же час, 20 серпня 2015 року на адресу позивача ПАТ «УПБ» було направлено листа, в якому повідомлено про нікчемність договору поруки № 830-5 (зі змінами та доповненнями), укладеного 18 травня 2015 року між ПАТ «УПБ», [PERSON] та [PERSON], з посиланням на те, що укладання зазначеного договору було здійснено з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур банку. Зокрема, відповідач посилався на норми ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та повідомляв про необхідність виконання умов кредитного договору. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, сторона відповідача в судовому засіданні посилалася на те, що на виконання вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було створено комісію з перевірки договорів, яка і встановила нікчемність договору поруки. Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно (частина 3 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). У силу частини 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. При цьому, уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина 3 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). 30 квітня 2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку». Даною Постановою в ПАТ «УПБ» було запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку, призначено куратора Національного банку України, а також установлено ряд обмежень у здійсненні операцій. Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №107 від 28 травня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29 травня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український Професійний Банк» [PERSON] В свою чергу, приписами частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Таким чином, з контексту наведених норм права вбачається законодавчо визначене право Уповноваженої особи Фонду на визнання правочинів неплатоспроможного банку нікчемними, у випадках, визначених у ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. За змістом Витягу з Протоколу № 15 від 11 серпня 2015 року, складеного Комісією з перевірки договорів (інших правочинів), результатами перевірки виявлено правочини (договори), що є нікчемними згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема договір поруки № 830-5 від 18 травня 2015 року та додатковий договір до нього від 19 травня 2015 року. Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір поруки було укладено 18 травня 2015 року, тобто до віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» до неплатоспроможних баків та введення тимчасової адміністрації, погашення кредиту з боку поручителя [PERSON] також було здійснено до введення тимчасової адміністрації. При цьому, відповідач, отримавши листа від банку про визнання правочину нікчемним повідомила банк про непогодження з нікчемністю договору поруки, в той же час з боку відповідача не було здійснено дій щодо визнання нікчемності правочину в судовому порядку. Посилання сторони відповідача на те, що здійснення погашення кредиту відбулося внаслідок отримання [PERSON] депозиту, відкритого в цьому ж банку, не є підставою вважати вказаний договір поруки нікчемним, оскільки погашення кредиту за рахунок депозитних коштів не заборонено чинним законодавством України. Крім того, посилання сторони відповідача на те, що операція з погашення кредитної заборгованості є штучною, адже кошти не відображалися ні у касі банку, ні на кореспондентських рахунках банку, при цьому зазначено, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку платіжне доручення не виконується, не можуть свідчити про нікчемність правочину, як і не може свідчити про даний факт будь-які родинні відносини поручителя та голови ревізійної комісії. Згідно положень ч.1 ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 543 Цивільного кодексу України, виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що погашення кредиту з боку поручителя [PERSON] було здійснено належним чином, підстав вважати договір поруки нікчемним у суду немає, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк», третя особа: [PERSON], про визнання зобов`язань за договором припиненими. Враховуючи наведене та

Outcome: approved