Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що починаючи з 1996 року позивач постійно проживала з матір'ю, [PERSON], у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] загальна площа якого складає 72,3 кв. м., житлова площа - 37,9 кв. м. На сьогоднішній день позивач є пенсіонером та ветераном праці. Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22.07.2004 р. № 31/464 «Про перейменування вулиць в [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS]. [INFO] р. її мати [PERSON], померла у віці 82 років, про що в Книзі реєстрації смертей [INFO] р. зроблено відповідний актовий запис за № 341. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 11.11.2010р. За життя [PERSON] неодноразово наголошувала на тому, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було свого часу подаровано їй її подругою, яка, знаючи, що мати у часи Другої світової війни була примусово вивезена на роботи в Німеччину, подарувала їй цей будинок як компенсацію за пережиті страждання. Слід зазначити, що [PERSON] за життя була інвалідом другої групи, мала статус малолітнього в'язня та мала право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 10.07.1996 p., виданим Жовтневим РОСЗН м. Києва. Мати наголошувала, що вона є повноправним власником вказаного житлового будинку. Після смерті матері я мала намір подати документи для оформлення спадщини на вказаний вище житловий будинок, однак, нею не було виявлено жодного правовстановлювального документа, який би підтверджував факт набуття її матір'ю за життя у власність житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Однак, у грудні 2016 року позивачем було виявлено копію договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку від 28.08.1993 p., відповідно до якого [PERSON] продав, а Відповідач набула у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. За час, що минув з 1996 року, жодною особою, включаючи Відповідача, не було заявлено прав власності або інших речових прав на вказаний житловий будинок, а також не було висунуто жодних вимог, пов'язаних із витребуванням будинку з чужого незаконного володіння. Також слід зазначити, що Відповідач жодного разу не з'являлась у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], не брала участі в утриманні та догляді за будинком та прибудинковою територією, а також не вносила плату за користування комунальними послугами, пов'язаними з проживанням у вказаному будинку. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у будинку за адресою: [ADDRESS]. здійснюю постійний догляд за будинком та прибудинковою територією, зокрема, доглядає за садом на подвір'ї будинку, періодично здійснюю його поточний ремонт (ремонту даху та заміна вікон, інші ремонтні роботи, необхідні для підтримання будинку у належному стані). Крім того, вона постійно оплачує користування послугами з водопостачання та користування електричною енергією, що, зокрема, підтверджується: -квитанціями про сплату послуг з водопостачання за вересень - грудень 2003 p., січень - грудень 2004 p., січень - грудень 2005 p.. січень - грудень 2006 p., січень - грудень 2007 p.. лютий - жовтень, грудень 2008 p., січень - грудень 2009 p., січень - грудень 2010 p.. січень - грудень 2011 p., січень - грудень 2012 p., січень - грудень 2013 p.. січень - грудень 2016 p.; -квитанціями про сплату послуг за користування електричною енергією за грудень 2007 p., січень 2008 p.. квітень 2009 p., листопад - грудень 2016 р. 08.09.2003 р. Боярським міським комунальним підприємством «Боярка-Водоканал» мені були надані технічні умови № 807 на підключення до мереж водопостачання житлового будинку по [ADDRESS] 21.07.2006 р. між РЕМ ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та нею було укладено додаткову угоду до договору про передачу на відповідальне збереження електричного лічильника СО- 4446 № 851 1930. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 136/9 від 22.11.2005 р. «Про санітарну рубку дерев по [ADDRESS]» позивачу було надано дозвіл на зрізання аварійного дерева (сосна) на території присадибної ділянки в м. Боярка по [ADDRESS]. Також слід зазначити, що факт постійного проживання позивача та ведення домашнього господарства у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]. 5), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]) та [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] Зазначені вище обставини у сукупності підтверджують факт її постійного проживання та володіння більше десяти років житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Позивач добросовісно володіє житловим будинком, оскільки станом на 1996 рік (момент, коли позивач почала проживати у будинку разом з матір'ю, тобто володіти будинком) не знала і не могла знати про існування договору купівлі-продажу будинку від 28.08.1993 p., вважаючи, що будинок належить її матері і може бути успадкований нею за наявності передбачених законодавством обставин; здійснюю відкрите володіння будинком, тобто, протягом часу проживання у будинку не приховую факту володіння ним, а також здійснюю безперервне володіння ним, що, зокрема, підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також повідомляє, що відповідно до інформації, наданої КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (лист від 15.03.2017 р. № 176) право власності на житловий будинок зареєстроване за МП «Терен» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стартілат П. І. від 10.12.1991 за Р№ 1-1652 (зареєстроване в БТІ 18.05.1993 під реєстровим № 2760). За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які містяться на сайті www.usr.mіniust.gov.»a, інформація про МП «Терен» у ЄДР відсутня. Таким чином, на сьогоднішній день взагалі невідомо хто є власником і чи є взагалі власник у житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво- Святошинський район, м. Боярка, [ADDRESS]. Отже, починаючи з 1996 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, розташованим за адресою: Київська обл., м. Боярка, [ADDRESS]. Факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Такий висновок підтверджується судовою практикою, зокрема, рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.09.2016 р. Обставини, які б свідчили про те, що я заволоділа вказаним будинком з порушенням норм права, відсутні. Зважаючи на те, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, який знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, [ADDRESS], протягом більше, ніж десять років, вона передбачені ЦК України підстави вимагати визнання за собою право власності на вказаний будинок за набувальною давністю. Також повідомляє, що 25.03.2017 p. ТОВ «КБ АТЛАНТ» було проведено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н. м. Боярка, [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту, до складу житлового будинку входять: житловий будинок загальною площею 81,5 кв. м. (літера «А»), гараж (літера «Б»), сарай (літера «В»). Тому просила визнати за нею [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 81,5 (вісімдесят один цілих п'ять десятих) квадратних метрів (літера «А»), з надвірними будівлями, а саме гараж (літера «Б»), сарай (літера «В»), який розташований за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через засоби масової інформації, через оголошення в газеті «Урядовий кур»єр», випуск№202 (6071). За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положеннямст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що у позовних вимогах необхідно відмовити, виходячи з наступного. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, позивач вказує, що з 1996 року постійно проживала з матір'ю, [PERSON], у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] загальна площа якого складає 72,3 кв. м., житлова площа - 37,9 кв. м. На сьогоднішній день позивач є пенсіонером та ветераном праці. Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22.07.2004 р. № 31/464 «Про перейменування вулиць в [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS]. [INFO] р. її мати [PERSON], померла у віці 82 років, про що в Книзі реєстрації смертей [INFO] р. зроблено відповідний актовий запис за № 341. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 11.11.2010р. За життя [PERSON] неодноразово наголошувала на тому, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було свого часу подаровано їй її подругою, яка, знаючи, що мати у часи Другої світової війни була примусово вивезена на роботи в Німеччину, подарувала їй цей будинок як компенсацію за пережиті страждання. Мати позивачки наголошувала, що вона є повноправним власником вказаного житлового будинку. Після смерті матері я мала намір подати документи для оформленняспадщини на вказаний вище житловий будинок, однак, мною не було виявлено жодного правовстановлювального документа, який би підтверджував факт набуття її матір'ю за життя у власність житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Однак, у грудні 2016 року позивачем було виявлено копію договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку від 28.08.1993 p., відповідно до якого [PERSON] продав, а Відповідач набула у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. За час, що минув з 1996 року, жодною особою, включаючи Відповідача, не було заявлено прав власності або інших речових прав на вказаний житловий будинок, а також не було висунуто жодних вимог, пов'язаних із витребуванням будинку з чужого незаконного володіння. Також слід зазначити, що Відповідач жодного разу не з'являлась у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], не брала участі в утриманні та догляді за будинком та прибудинковою територією, а також не вносила плату за користування комунальними послугами, пов'язаними з проживанням у вказаному будинку. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у будинку за адресою: [ADDRESS]. здійснюю постійний догляд за будинком та прибудинковою територією, зокрема, доглядає за садом на подвір'ї будинку, періодично здійснюю його поточний ремонт (ремонту даху та заміна вікон, інші ремонтні роботи, необхідні для підтримання будинку у належному стані). Крім того, вона постійно оплачує користування послугами з водопостачання та користування електричною енергією, що, зокрема, підтверджується: -квитанціями про сплату послуг з водопостачання за вересень - грудень 2003 p., січень - грудень 2004 p., січень - грудень 2005 p.. січень - грудень 2006 p., січень - грудень 2007 p.. лютий - жовтень, грудень 2008 p., січень - грудень 2009 p., січень - грудень 2010 p.. січень - грудень 2011 p., січень - грудень 2012 p., січень - грудень 2013 p.. січень - грудень 2016 p.; -квитанціями про сплату послуг за користування електричною енергією за грудень 2007 p., січень 2008 p.. квітень 2009 p., листопад - грудень 2016 р. 08.09.2003 р. Боярським міським комунальним підприємством «Боярка-Водоканал» мені були надані технічні умови № 807 на підключення до мереж водопостачання житлового будинку по [ADDRESS] 21.07.2006 р. між РЕМ ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та нею було укладено додаткову угоду до договору про передачу на відповідальне збереження електричного лічильника СО- 4446 № 851 1930. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 136/9 від 22.11.2005 р. «Про санітарну рубку дерев по [ADDRESS]» позивачу було надано дозвіл на зрізання аварійного дерева (сосна) на території присадибної ділянки в м. Боярка по [ADDRESS]. Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до приписів ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом ч. ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, зі змісту вказаної норми ЦК України, а також розяснень, які містяться у п. 9 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 07 лютого 2014 року № 5 «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке : - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. Тобто із вищевикладеного випливає, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Доводи позивачки про те, що вона більше з 1996 років безперервно проживає у спірному будинку, та доглядає заним , до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття нею права власності на спірний будинок та не є підставою для набуття такого права. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. ст. 57 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу. Так, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законність обєкту володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (строк володіння); безтитульність володіння. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин. Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Позивачем [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували добросовісність заволодіння її житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами. Позивач посилається, на те, що починаючи з 1996 року позивач постійно проживала з матір'ю, [PERSON], у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] загальна площа якого складає 72,3 кв. м., житлова площа - 37,9 кв. м. В обґрунтування вимог посилається здійснюю постійний догляд за будинком та прибудинковою територією, зокрема, доглядає за садом на подвір'ї будинку, періодично здійснюю його поточний ремонт (ремонту даху та заміна вікон, інші ремонтні роботи, необхідні для підтримання будинку у належному стані). Крім того, вона постійно оплачує користування послугами з водопостачання та користування електричною енергією, що, зокрема, підтверджується: -квитанціями про сплату послуг з водопостачання за вересень - грудень 2003 p., січень - грудень 2004 p., січень - грудень 2005 p.. січень - грудень 2006 p., січень - грудень 2007 p.. лютий - жовтень, грудень 2008 p., січень - грудень 2009 p., січень - грудень 2010 p.. січень - грудень 2011 p., січень - грудень 2012 p., січень - грудень 2013 p.. січень - грудень 2016 p.; -квитанціями про сплату послуг за користування електричною енергією за грудень 2007 p., січень 2008 p.. квітень 2009 p., листопад - грудень 2016 р. 08.09.2003 р. Боярським міським комунальним підприємством «Боярка-Водоканал» мені були надані технічні умови № 807 на підключення до мереж водопостачання житлового будинку по [ADDRESS] 21.07.2006 р. між РЕМ ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та нею було укладено додаткову угоду до договору про передачу на відповідальне збереження електричного лічильника СО- 4446 № 851 1930. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 136/9 від 22.11.2005 р. «Про санітарну рубку дерев по [ADDRESS]» їй було надано дозвіл на зрізання аварійного дерева (сосна) на території присадибної ділянки в м. Боярка по [ADDRESS]. Також факт її постійного проживання та ведення домашнього господарства у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. підтверджує письмовими поясненнями [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]. 5), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]) та [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] Однак, позивач не заперечує, той факт, що у грудні 2016 року позивачем було виявлено копію договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку від 28.08.1993 p., відповідно до якого [PERSON] продав, а Відповідач [PERSON] набула у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Також як вбачається, відповідно до інформації, наданої КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (лист від 15.03.2017 р. № 176) право власності на житловий будинок зареєстроване за МП «Терен» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стартілат П. І. від 10.12.1991 за Р№ 1-1652 (зареєстроване в БТІ 18.05.1993 під реєстровим № 2760). Отже, позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, знала про існування інших осіб, які б могли мати право на вказане нерухоме майно, що виключає добросовісність заволодіння. Той факт, що позивач [PERSON] фактично приховала відомості про наявність іншого користувача спірним будинком, є додатковим підтвердженням недобросовісності дій позивача для виникнення у неї права власності на вищевказане нерухоме майно за набувальною давністю. Окрім того, позивач вказує у позовній заяві на те, що копію згідно копії договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку від 28.08.1993 p., відповідно до якого [PERSON] продав, а Відповідач [PERSON] набула у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що свідчить про наявність юридичного титулу на володіння цим майном, а це виключає такий обов'язків критерій для застосування набувальної давності, як безтитульність володіння. За встановлених обставин справи та вимог закону, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю. Таким чином, позивачем на виконання статті 60 ЦПК України не було надано належних та допустимих письмових доказі на підтвердження своїх позовних вимог. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах. На підставі ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України, Постанови пленума Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 07 лютого 2014 року № 5 «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністюта

Outcome: dismissed