Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Доманівського районного управління юстиції Миколаївської області. Від спільного життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 11.07.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, рішення суду набрало законної сили. З травня 2012 року відповідач проживає окремо від сім`ї. Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.08.2013 року з відповідача на її користь щомісячно стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.03.2013 року і до повноліття дитини. Даним рішенням встановлено і факт проживання дитини з матір`ю. Дане рішення суду було звернено до примусового виконання. На даний момент виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні у Марганецькому ВДВС. Однак відповідач рішення суду не виконує, в результаті чого за ним станом на 01.09.2020 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 122058,32 грн. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться її успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання Із дитиною він взагалі не спілкується, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, успіхами сина не цікавиться. Після розлучення, відповідач понад 7 років взагалі не бачиться із дитиною та не спілкується з нею. За весь цей час він навіть не намагався дізнатися про життя дитини чи встановити з сином контакт. Внаслідок саме поведінки відповідача, дитина не знає батька. Контакт з ним повністю відсутній. Покладені на нього батьківські обов`язки не виконує, участі в утриманні та вихованні сина відповідач не приймає. Всі питання щодо виховання сина вирішується нею, як матір`ю дитини, самостійно, без участі та підтримки відповідача. Дитина перебуває на повному її утриманні. Вищезазначене свідчить про самоухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] та свідомого нехтування ним своїми обов`язками, Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON] , [INFO] не визнає просив в задоволенні позову відмовити, оскільки саме позивач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, аліменти він пересилав на картку матері позивачки. Представник третьої особи - служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надала суду заяву про розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, без участі представника третьої особи, у зв`язку із територіальною віддаленістю. Позовні вимоги [PERSON] підтримують та просять їх задовільнити. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області було розірвано, рішення суду набрала законної сили 22.07.2013 року ( а.с. (9). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] Серії [NUMBER] , виданого 13 липня 2011 року виконкомом Володимирської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, актовий запис № 05, батьками дитини є: матір`ю: [PERSON] , батьком: [PERSON] ( а.с. 10). Сторони по справі проживають окремо, дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Як зазначає позивач, що не заперечуються відповідачем, рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.08.2013 року з відповідача щомісячно на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] - [INFO] , у розмірі 1/4 частини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.03.2013 року і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили, після чого було звернено до примусового виконання до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби, де перебуває на примусовому виконанні до теперішнього часу. В матеріалах справи наявна копія виконавчого листа, виданого Доманівським районним судом Миколаївської області 18.10.2013 року з якого вбачається, що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.08.2013 року з [PERSON] щомісячно на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2013 року і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 01 вересня 2013 року. Як встановлено у судовому засіданні, вихованням, навчанням, забезпечення всім необхідним для життя та розвитку дитини займається лише мати дитини - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] , після розлучення з позивачкою, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] , його вихованням не займається, матеріально дитину не забезпечує, про дитину не піклується, участі в житті дитини не приймає. З дитиною він не бачиться взагалі, не спілкується з нею, понад 7 років не намагався дізнатися про життя дитини та встановити із сином контакт. Внаслідок саме поведінки відповідача, дитина не знає батька. Контакт між батьком та сином повністю відсутній. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачкою, як матір`ю дитини, без участі та підтримки відповідача. Дитина перебуває на повному утриманні своєї матері. Вищезазначене свідчить про ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Із довідки 10.09.2020 року №02/23-210, виданої Миколаївською загальноосвітньою школою 1-111 ступенів №4 ім. Молчанова Б.І. вбачається, що батько учня 4-а класу [PERSON] , [INFO] за даними класного керівника і виховної служби школи, не відвідував навчального закладу, не цікавився навчанням сина, не брав участі у батьківських зборах, не спілкується з вчителями ( а.а.14). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Дніпро) 21.09.2020 року за №17.21.34/27834 , за [PERSON] , за період з 01.03.2013 року по 01.09.2020 року, мається заборгованість по аліментним платежам по виконавчому листу №475/375/13 від 18.10.2013 року у розмірі 122058,32 грн. (а.с.12-13). Із висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 15.06.2021 вбачається, що шлюб між батьками розірвано за рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області у 2013 році. На цей час дитина проживає із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дитини відповідають її інтересам. Дитина забезпечена усім необхідним для її життя та розвитку. В ході спілкування із дитиною встановлено, що батька він не пам`ятає. На запитання стосовно відношення до батька та можливого спілкування з ним, [PERSON] однозначно відповісти не зміг. Дитина, [PERSON] навчається у Миколаївській загальноосвітній школі № 4. Відповідно до довідки закладу, батько не цікавиться навчанням сина, з вчителями не спілкується. Згідно інформації КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 22.09.202 року № 338/11 лікуванням дитини займається мати, рекомендації лікарів виконує. Відповідно до висновку Миколаївського міського центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді від 30.03.2021 року №11458/74.01-22/21-2 відношення [PERSON] до батька є невизначеним, оскільки тривалий час взаємовідносини між ними не підтримуються. Дитина про нього не згадує та не проявляє синівських почуттів. На даний час прив`язаності до батька не має. Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . З метою обстеження умов проживання батька було направлено запит до служби у справах дітей Марганецької міської ради. Згідно відповіді від 26.05.2021 року №260, власники житла - батьки відповідача, доступу до житла спеціалістам служби не надали. [PERSON] категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав про, що надав відповідну заяву. Свою відсутність у житті дитини, пояснює територіальною віддаленістю місця проживання та чиненням з боку матері перешкод у вихованні дитини. Проте до компетентних органів з приводу визначення порядку участі у вихованні дитини або усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, не звертався. Крім зазначено, відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини , у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 112144,33 грн.

Outcome: approved