Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відокремленого підрозділу Філія «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору відділення №27 м. Вінниці філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів, який в процесі судового розгляду збільшила, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.11.2014 року між позивачем та відповідачем в особі начальника відділення №27 [PERSON] було укладено договір-заява №300937/69866/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валюті, відповідно до п.1 якого предметом останнього є розміщення в банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи позивача у розмірі 50\~660,00 грн. на вкладний рахунок №26309170371004, строком на 3 місяці, тобто до 12.02.2015 року, зі сплатою 25% річних. 11.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою-вимогою, в якій просила повернути їй внесені за вищезазначеним договором кошти. Проте, станом на 12.02.2015 року кошти позивачу не були повернуті. Порушуючи умови договору, відповідач відмовив позивачу у поверненні його коштів, посилаючись на відсутність готівки і запропонував перерахувати частину коштів в сумі 10\~000 грн. на картковий рахунок позивача №26251598593980001, а решту боргу відповідач запропонував повертати з вкладного рахунку №26309170371004 частинами по 1\~000 грн. через касу банку кожного дня. Таким чином, станом на 26.02.2015 року позивач отримала через банкомат з карткового рахунку №26251598593980001 6500 грн. і через касу з вкладного рахунку №26309170371004 3\~500 грн., після чого будь-які виплати відповідачем позивачу не проводились. Станом на 05.05.2015 року відповідачем так і не видано позивачу готівкою грошові кошти за договором, а саме 37\~160,61 грн. суму заборгованості по депозиту. З огляду на те, що відповідач не тільки не виплачує відсотки за вкладом, але й безпідставно не повертає суму вкладу, позивач вважає, що з відповідача також підлягають стягненню відсотки згідно договору у розмірі 25% річних на суму залишку за кожен день прострочення, що становить 2\~923,59 грн. Окрім того, відповідач зобов'язаний понести відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі 3% річних від загальної суми прострочення зобов'язання, що складає 350,53 грн., втрати від інфляції у розмірі 12\~265,43 грн.; а також пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, що становить 6\~549,69 грн. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Представник відповідача до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до\~ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 12.11.2014 року між позивачем та відповідачем в особі начальника відділення №27 [PERSON] було укладено договір-заява №300937/69866/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валют (надалі договір), відповідно до п.1 якого предметом останнього є розміщення в банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи позивача у розмірі 50\~660,00 грн. на вкладний рахунок №26309170371004, строком на 3 місяці, тобто до 12.02.2015 року, зі сплатою 25% річних (а.с.14). Зарахування грошових коштів у вищезазначеному розмірі на вищезазначений вкладний рахунок також підтверджується меморіальним ордером №196433501 від 12.11.2014 року на суму 50\~660,00 (а.с.18). Відповідно до п.6 договору, вкладник має право, зокрема: отримати вклад в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п.5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Основні умови) (а.с.15-17). У відповідності до п.9 договору Основні умови разом із договором-заявою складають договір банківського вкладу та є невідємними частинами. Згідно ч.1\~ст.1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до п.5.1 Основних умов, які кореспондуються із вимогами ч.3 ст.1060 ЦК України, за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто у випадку позивача 12.02.2015 року. Положення\~статті 629 ЦК України встановлюють, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А тому, 11.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою-вимогою, в якій просила повернути їй внесені за вищезазначеним договором кошти (а.с.23). Проте, станом на 12.02.2015 року кошти позивачу не були повернуті. Як вбачається з матеріалів справи, порушуючи умови договору, відповідач відмовив позивачу у поверненні його коштів, посилаючись на відсутність готівки і запропонував перерахувати частину коштів в сумі 10\~000 грн. на картковий рахунок позивача №26251598593980001, а решту боргу відповідач запропонував повертати з вкладного рахунку №26309170371004 частинами. Станом на 26.02.2015 року позивач отримала через банкомат з карткового рахунку №26251598593980001 6 500 грн. і через касу з вкладного рахунку №26309170371004 3\~500 грн., після чого будь-які виплати відповідачем позивачу не проводились. Таким чином, на час розгляду справи відповідачем так і не видано позивачу готівкою грошові кошти за договором, а саме 37\~160,61 грн. суму заборгованості по депозиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача (а.с.25). За змістом\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, у порушення вищевказаних вимог чинного законодавства України та умов укладеного договору банківського вкладу відповідач безпідставно не виконує взяті на себе зобов'язання щодо повернення коштів вкладнику після закінчення строку дії договору, в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем складає 37\~160,61 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. А тому, з огляду на вищевикладене та враховуючи розрахунок, наданий представником позивача, з яким суд погоджується, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 25% за банківським вкладом за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику у розмірі 2\~923,59 грн., що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою 29.05.2013 року при розгляді справи №6-39цс13, а також 3% річних у розмірі 350,83 грн. та інфляційні у розмірі 12\~265,43 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Що ж стосується позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь пені у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, що складає 6\~549,69 грн. на підставі ст.343 ГК України, то суд вважає за можливе в задоволенні позову в цій частині відмовити з наступних міркувань. Згідно ст.549 ЦК України, пеня це штрафна санкція за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, яка нараховується в процентному відношенні від суми заборгованості за кожен день прострочки.\~ Так, дійсно, пеня є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Проте, для того, щоб мати можливість стягнути пеню, її розмір має бути визначеним в договорі. Натомість, як вбачається зі змісту договору банківського вкладу, в останньому пеня не встановлена, а відтак зобовязання із оплати останньої не виникає. Окрім того, положення статті 343 ГК України щодо визначення пені у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, на які посилається позивач та її представник, не можуть бути враховані та застосовані судом, оскільки між сторонами по справі виникли цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, а не відносини, яким притаманні риси господарських. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.3\~ст.88 ЦПК України). А тому, відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, які складаються з 527,00 грн. судового збору, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial