Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилаються на те, що позивач є співвласником будинку №34 по вулиці Літній в м. Токмак Запорізької області. Даний факт підтверджується договором дарування від 20.12.1983 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2019 року, згідно якого власником 1/2 частини будинку №34 по вулиці Літній в м. Токмак Запорізької області є позивач [PERSON] Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 07.02.2019 року квартальним комітетом «Калиновий» в будинку № 34 по вулиці Літній в місті Токмак зареєстровані громадяни: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі. У разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; відзив на позов не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання\~ всіх учасників\~ справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового\~ процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку №34 по вулиці Літній в м. Токмак Запорізької області. Даний факт підтверджується договором дарування від 20.12.1983 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2019 року. Згідно листа КП «Абрис» Токмацької міської ради №102 від 27.03.2019 року житловий будинок № 34 по вулиці Літній в місті Токмак станом на 01.01.2013 року обліковується за: [PERSON] 1/2 частина на підставі рішення суду від 17.10.1983 року. [PERSON] - 1/2 частина на підставі договору дарування від 20.12.1983 року, №4488, посвідченого державним нотаріусом Токмацької нотаріальної контори. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 07.02.2019 року квартальним комітетом «Калиновий» в будинку № 34 по вулиці Літній в місті Токмак зареєстровані донька позивача [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], та гр. [PERSON] [INFO], який не є родичем позивача. Факт не проживання з січня 2018 року відповідача за місцем реєстрації за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Літня, будинок 34, підтверджено довідкою про склад сімї від 07.02.2019 року, виданої квартальним комітетом «Калиновий». Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд встановив, що позивач є власником 1/2 частини будинку за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Літня, 34. Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є родичем позивача. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказані правові висновки доцільно застосовувати і до правовідносин, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідач з січня 2018 року, тобто більше року, в будинку без поважних причин не проживає, не бере участі у витратах на його утримання, ремонті, не використовує його для проживання, будь-які договірні відносини щодо проживання відповідача за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Літня, будинок 34, між сторонами відсутні. Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві.\~\~\~\~\~\~ За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи, що відповідач не проживає у будинку, його реєстрація створює перешкоди позивачу у користуванні належним чином своїм нерухомим майном, тому позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved