Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстровано 4 осіб: вона, її колишній чоловік - відповідач [PERSON] та їх двоє неповнолітніх дітей. Як зазначає позивач, з початку 2017 року відповідач у квартирі не проживає, не несе будь-яких витрат з утримання квартири та на оплату витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, його особисті речі у квартирі відсутні. Незважаючи на те, що у квартирі він не проживає, зніматись з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі створює для неї додаткові труднощі в здійсненні права власності на житло, оскільки доводиться сплачувати додаткові комунальні послуги, які нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.10.2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Вимоги зустрічного позову відповідач мотивує тим, що він перебував у шлюбі з позивачем з 13.08.2005 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18.07.2017 року. 29.05.2009 року за договором купівлі-продажу на ім`я позивача було придбано квартиру [ADDRESS] . До вказаного договору було долучено його нотаріально посвідчену заяву від 29.05.2009 року, за якою він підтверджує, що позивач набуває вказану квартиру за особисті кошти та квартира є її особистою власністю. Як зазначає відповідач, під час перебування у шлюбі та спільного проживання з позивачем протягом 2010-2013 років у квартирі за рахунок його трудових та грошових затрат було здійснено ремонт, який істотно збільшив цінність вказаної квартири. Так, відповідач стверджує, що ремонт проводився ним за власні грошові кошти, як самостійними трудовими зусиллями, так і за допомогою участі третіх осіб; матеріали, використані під час ремонту, переважно не вітчизняного виробництва, придбавались за його рахунок. На думку відповідача, про факт збільшення вартості житла внаслідок проведеного за його рахунок ремонту свідчить те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2009 року квартири була придбана за 50 000,00 грн., а її балансова вартість становила 16 573,85 грн., в той час, як згідно звіту № 155/10-18 про оцінку майна від 08.10.2018 року ринкова вартість спірної квартири становить 1 520 712,00 грн. При цьому відповідач стверджує, що позивач жодної участі у ремонті квартири не брала, доходів (офіційних та неофіційних) не мала, оскільки на період проведення ремонту ніде не працювала, натомість, він був офіційно працевлаштований, отримував заробітну плату, з якої утримував позивача та їхніх спільних дітей та вкладав грошові кошти в ремонт та утримання квартири. Відповідач зауважує і на те, що раніше питання про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю в зв`язку з істотним збільшенням її вартості внаслідок здійснених ним трудових та грошових затрат не порушувалось, оскільки позивач не наполягала на тому, що квартира є її особистою приватною власністю, перешкод йому у користуванні квартирою не чинила, не висувала вимог про позбавлення його права користування даним жилим приміщенням до часу звернення до суду з первісним позовом. Він вільно відвідував квартиру та проводив в ній час разом з дітьми, постійно відвідує квартиру, щоб забрати дітей для спільного проводження часу. Раніше звертатись до суду з даними вимогами він не хотів з етичних міркувань, не бажаючи загострення конфлікту з позивачем, що негативно відбивалось би на дітях, сподіваючись, що питання користування спільним майном буде вирішено з позивачем мирним шляхом в позасудовому порядку. Посилаючись на викладені обставини, а також положення ст.62 СК України, відповідач просить задовольнити вимоги зустрічного позову та визнати квартиру [ADDRESS] його та позивача спільною сумісною власністю, а також відмовити позивачу в задоволенні позову про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Також, 12.10.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому, посилаючись на обставини, які викладені у зустрічному позові, просив відмовити в задоволенні вимог [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що квартира є спільною сумісною власністю його та позивача, а тому він, як співвласник квартири, не може бути позбавлений права користування нею, має рівні з позивачем права щодо захисту свого права власності. Також відповідач зазначив про створення йому позивачем перешкод у користуванні квартирою, обмеження йому доступу до квартири та перебування у ній, що підтверджує поважність причин, з яких він не може повною мірою реалізувати своє право користування спірним житлом. Крім того, на думку відповідача, позивачем не надано жодних належних доказів його відсутності у квартирі [ADDRESS] понад 1 рік, не наведено доказів та обґрунтувань відсутності саме без поважних причин. Посилаючись на викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні первісного позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.2018 року зустрічний позов прийнято до розгляду в одному провадженні з первісним позовом. 13.11.2018 року до суду надійшов відзив позивача на зустрічну позовну заяву, в якому позивач заперечує проти вимог відповідача, вказуючи на те, що ринкова вартість квартири збільшилась внаслідок підвищення цін на ринку нерухомості під впливом різних економічних факторів, інфляційних процесів, інше, та жодним чином не залежить від затрат відповідача. Крім того, відповідачем не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів проведення будь-яких ремонтних робіт в спірній квартирі, не доведено їх вартість (оздоблень, поліпшень), не надано доказів, що ремонтні роботи було здійснено власними силами та за особисті кошти відповідача, не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними роботами, що нібито проводились відповідачем у 2010-2013 роках та вартістю квартири станом на 2018 рік, також враховуючи і той факт, що сторони не є подружжям і відповідач не проживає у квартирі майже два роки. Позивач заперечувала і проти тверджень відповідача про те, що в період проведення ремонтних робіт вони проводились за особисті кошти відповідача, а вона не мала та не отримувала доходів. Позивач вказала, що з 2005 року вона працевлаштована та працювала. Позивач також зауважила і на те, що процес забирання та повернення спільних дітей сторін відповідачем для спілкування чи іншого не можна вважати тим, що відповідач вільно користується квартирою. Посилаючись на викладене, позивач просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. 19.11.2018 року до суду надійшла відповідь відповідача на відзив на зустрічну позовну заяву. У даній відповіді відповідач вважає твердження позивача необґрунтованими та безпідставними, вважаючи, що позивач намагається ввести суд в оману, зокрема, позивач приховала факт перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною, а сам по собі факт працевлаштування не свідчить про наявність у неї доходів, достатніх для проведення ремонту і що такі доходи спрямовувались на здійснення поліпшень квартири, будь-які інші потреби сім`ї. Відповідач вважає, що позивачем факт проведення ремонту у квартирі не спростовано, а також не спростовано факт збільшення її вартості, а тому просив вимоги зустрічного позову задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.12.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, просили про задоволення зустрічного позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved