Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів по заборгованості з повернення позикових коштів згідно із розпискою від 14.12.2013 року з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та процентів від суми позики. У обгрунтуванні своїх позовних вимог зазначила, що 14.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було оформлено позикове зобов'язання у формі розписки згідно зі ст. 1047 ЦК України. За змістом даної розписки [PERSON] зобов'язався повернути у повному обсязі свій грошовий борг у сумі 40 000,00 грн. до 01.09.2014 року, рівними сумами щомісячно, з урахуванням того, що перша виплата становить 8000,00 грн., яку він сплатив у день написання розписки. У подальшому [PERSON] було повернуто ще по 4000,00 грн. у лютому та в березні 2014 року. Але з квітня 2014 року [PERSON] без жодних пояснень перестав повертати позивачу грошові кошти та на час подання позову не повернутою залишилась сума боргового зобов'язання у розмірі 24000,00 грн. З зазначених підстав позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти згідно із розпискою від 14.12.2013 року з урахуванням індексу інфляції, три проценти річних від суми заборгованості за час прострочення виконання грошового зобов'язання, заборгованість зі сплати процентів від суми позики, а також понесені нею судові витрати. У подальшому [PERSON] збільшувала позовні вимоги у зв'язку із збільшенням строку заборгованості з повернення позикових коштів. Відповідно до останньої заяви, поданої до суду 31.07.2017 року, позивач просить стягнути на свою користь суму основного боргового зобов'язання 24 000,00 грн., суму інфляційних втрат 25 673,44 грн., три проценти річних від суми заборгованості за час прострочення виконання грошового зобов'язання з 01.04.2014 року по 02.08.2017 року у розмірі, що складає 2254,35 грн., заборгованість зі сплати процентів від суми позики згідно із розпискою від 14.12.2013 року з 01.04.2014 року по 02.08.2017 року, розрахованих за обліковими ставками НБУ за відповідні періоди, що на момент подання позову складає 14 306,33 грн. В судове засідання з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У судове засідання відповідач, представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції. Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. 14.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було оформлено позикове зобов'язання у формі розписки на суму у 40 000,00 грн., копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 10). Відповідно до положень статті 1047 ЦК України у разі, якщо сума позики не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника. Із змісту розписки від 14.12.2013 року вбачається, що [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 40000,00 грн. до 01.09.2014 року. Умовами повернення боргового зобов'язання згідно із розпискою від 14.12.2013 року передбачена виплата грошових коштів рівними сумами щомісячно, з урахуванням того, що перша виплата становить 8000,00 грн. Як свідчать записи на розписці за підписом [PERSON] відповідач повернув їй грошові кошти частково, а саме: 8000,00 грн. у день написання розписки, по 4000,00 грн. у лютому та в березні 2014 року. Доказів подальшого повернення позивачу грошових коштів за цією розпискою а ні відповідач, а ні його представник суду не надали. Згідно із ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. На час розгляду справи жодних доказів, письмових пояснень або заперечнь по суті позову від сторони відповідача суду не надходило, тобто свого обов'язку щодо доказування, передбаченого ст. 60 ЦПК України не виконано. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України у разі укладення договору позики на позичальника покладається обов'язок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Положеннями ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що встановлено ч. 1 ст. 625 ЦК України Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, а також неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу. Відповідні обов'язкові правові позиції Верховного Суду України викладені у постановах від 08.06.2016 року №6-3006цс15 та від 02.09.2015 року №6-369цс15, від 07.09.2016 року № 6-1412цс16, в яких Верховний Суд України дійшов висновку про те, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику; у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми із строку, коли її мало бути повернуто по 02.08.2017 року складають 2254,35 грн. Заборгованість з повернення позикових коштів згідно із розпискою від 14.12.2013 року з урахуванням індексу інфляції по 30.06.2017 року складає 49 673,43 грн. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки розмір процентів у розписці від 14.12.2013 року не зафіксовано, виходячи із положень ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позивач має право на отримання від [PERSON] суму процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБУ та за період з 01.04.2014 року по 02.08.2017 року складає 14 306,33 грн. З'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законних підставах і укладеному договорі та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 48 Постанови пленуму ВССУ № 10 від 17.10.14 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження суми витрат на правову допомогу позивач суду надала копію договору про надання правової допомоги, розрахуноки витрат за правову допомогу на суму 10 510 грн., квитанції з терміналу ПАТ КБ «Приватбанк» про оплату та платіжні доручення, копії яких долучено до матеріалів справи. Відповідно до граничного розміру компенсації, встановленого згідно із ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» з 01.01.2017 року він складає 640,00 грн. за одну годину. Сума у 10 510 грн. відповідає сумі граничної компенсації за вказані позивачем години правової допомоги. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України 800 грн. судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору, слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved