Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та урахуванням уточнень просила стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на її користь інфляційні витрати у зв'язку з порушенням зобов'язання в сумі 41 136,90 грн. та 3% річних в сумі 16 636,85 грн., а також у відшкодування моральної шкоди 50 243,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на наступне. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 вересня 2010 року задоволено її позов до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя, визнано неправомірними дії останнього щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивачу як інваліду ІІІ групи державної та додаткової пенсії, всупереч вимогам ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року за № 796-ХІІ з 22 травня 2008 року, а також зобов'язано відповідача провести перерахунок та провести виплату позивачу державної пенсії як інваліду ІІІ групи у відповідності з вимогами ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону № 796-ХІІ з розрахунку державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням різниці яка була виплачена у цей період. Вказане рішення набрало законної сили на підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2012 року. Однак, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя у добровільній формі відмовився виконувати судове рішення з посиланням на те, що останнім дане рішення оскаржується в апеляційному порядку, а відтак відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу. 13 січня 2014 року Європейським судом з прав людини ухвалено рішення у справі № 29266/08 «Васильєв та інші проти України», яким було об'єднано і заяву [PERSON] Постанов державного виконавця щодо відкриття / закриття виконавчого провадження позивачем не надано. Згідно вимоги головного державного відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України [PERSON] від 03 листопада 2014 року № 14-1589-2./11 було встановлено, що Держава Україна сплатила позивачу заборгованість за судовим рішенням лише 13 жовтня 2014 року, тобто термін невиконання судового рішення склав з 06 вересня 2010 року по 13 жовтня 2014 року. У зв'язку з невиконанням судового рішення протягом 4 років і 1 місяця з 06 вересня 2010 року по 13 жовтня 2014 року їй завдано моральної шкоди, оскільки вона отримувала значно менший розмір призначеної пенсії, яка не відповідає нормам закону; достатній життєвий рівень був нижчим, позивач не могла дозволити собі купувати необхідні ліки, продукти харчування, сплачувати житлово-комунальні послуги. Звернення до державних органів та отримання відмови у виплаті заборгованості державної пенсії, яка мала виплачуватись їй відповідно до законодавства України призводила до постійного нервування та переживання, що також позначалося на стані здоров'я. Враховуючи аналогічні вирішення питання про відшкодування моральної шкоди та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», розмір відшкодування моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення на протязі 4 років і 1 місяця визначається не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць та складає 50 243,00 грн. При цьому, Позивач вказує, що зважаючи на те, що прострочене Державою Україна зобов'язання є грошовим, на підставі ст. 625 ЦК України та з урахуванням судової практики (постанови Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-25цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14) на її користь підлягають стягненню інфляційні витрати у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання в сумі 41 136,90 грн. та 3% річних в сумі 16 636,85 грн. Будучи належним чином повідомленою про день, час, місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з'явилась, у вимогах позову міститься клопотання про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, а отже за приписами ч. 3 ст. 131 ЦПК України, вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має прав на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної /немайнової/ шкоди. У відповідності до ст. 509 ЦК України, на яку посилається Позивач, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Судовим розглядом встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 вересня 2010 року задоволено позов [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу державної пенсії за шкоду, заподіяну останній згідно ч. 4 ст. 54, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі шести мінімальних пенсій за віком (державна пенсія) та 50 % соціальної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю) з дня звернення з заявою про здійснення перерахунку пенсії. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2012 року постанову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 вересня 2010 року змінено, викладено резолютивну частину в новій редакції. Позов [PERSON] задоволено. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу державної пенсії згідно ст.ст. 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду завдану здоров'ю згідно зі ст.ст. 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 50 % мінімальних пенсій за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат, з 12 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, невиконання постанови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 вересня 2010 року мало місце в період з 06 вересня 2010 року по 13 жовтня 2014 року. У відповідності до ст. 258 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за судовим рішенням, яке набрало законної сили, або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», за заявою осіб, на користь яких воно ухвалене, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами першою, п'ятою та шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 даного Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з листа управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя від 22 травня 2012 року № 68/Л-9, перерахунок згідно постанови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 30 листопада 2010 року у справі № 2а-2384/2010 не здійснено, оскільки, останнім дане рішення оскаржується в апеляційному порядку, а відтак відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу. Слід звернути увагу, що позивачем не надано жодної відповіді щодо відмови їй у перерахунку пенсії з посиланням на спірний період, а наданий лист управління стосується іншої справи де [PERSON] є позивачем. Всупереч вищевказаних положень ст.ст. 13, 76, 81 ЦПК України Позивачем в належний спосіб протилежного не доведено. Зокрема, доводи позивача про виконання постанови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 вересня 2010 року лише 13 жовтня 2014 року є хибними, оскільки стосуються виконання рішення Європейського суду з прав людини. Також Позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог до матеріалів справи не надано достатніх доказів щодо відкриття чи закінчення виконавчого провадження по виконанню означеного рішення суду. Поряд із цим, копії або витягу з даного рішення Європейського Суду з прав людини позивачем суду не надано. Суд звертає увагу на те, що позивач у своєму позові вказує, що згідно вимоги державного виконавця № 14-1589/11 від 03 листопада 2014 року рішення № 29266/08 в частині виплати заборгованості в сумі 135 123,49 грн. виконано 13 жовтня 2014 року. Таким чином, компенсаційні виплати внаслідок несвоєчасного виконання рішення Європейського Суду з прав людини позивачем отримані. Слід також зауважити, що вказане рішення Європейського суду жодним чином не стосується вимог, викладених позивачем. Доводи позивача про те, що національними судами та ЄСПЛ їй було присуджено грошові кошти в сумі 135 123,49 грн., що є підставою для застосування положень ч. 2 ст.625 ЦК України, є помилковими та не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, виходячи з наступного. Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Судовим рішенням, а саме, постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 вересня 2010 року, грошові вимоги позивача не вирішувалися. Вказаною постановою суд зобов'язав відповідача - управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя вчинити певні дії, а відтак, грошове зобов'язання у останнього не виникло у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними та необґрунтованими, а відтак, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed