Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом та просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні її права власності на 77/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями та визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеному домоволодінні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй належить 77/100 частин домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] , які виділені в натурі та складають окремий житловий будинок літ. «А-1»; як власник вона постійно проживає у будинку, зареєстрована за його адресою, виконує відносно нього всі права та обов`язки власнику нерухомості; що у будинку постійно зареєстрована її дочка [PERSON] . Раніше у будинку були зареєстровані, але не проживали тривалий час її старша дочка [PERSON] із чоловіком, громадянином Нігерії [PERSON] , які Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21.11.2018 визнані такими, що втратили право користування житловою площею у належному їй будинку; рішення набрало законної сили. Надавши для виконання рішення суду до Реєстру територіальної громади м.Харкова 26.03.2019 ,позивач з`ясувала, що у лютому 2019 року до будинку за її адресою без її дозволу та її відому, без реального заселення, зареєстровані троє дітей її дочки [PERSON] , які у будинку ніколи не проживали. Позивач стверджує, що дочка та її чоловік, а також їхні троє дітей у належному позивачу будинку фактично не проживають, житловим приміщенням у будинку не користуються, не приймають участь у догляді за будинком та у сплаті комунальних платежів. Реєстрація дітей проведена у будинку вже коли їхні батьки за рішенням суду втратили право на любі дії щодо приватного житла, тому позивач звернулась зі скаргою до Департаменту реєстрації ХМР, який, вважаючи свої дії законними, запропонував їй звернутись до суду із позовом про порушення права. Позивач вважає, що реєстрація дітей відповідача у її будинку перешкоджає їй належним чином користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а вони втратили право користування у зв`язку з тривалою фактичною відсутністю у домоволодінні. Оскільки у добровільному порядку відповідач не припиняє реєстрацію своїх дітей у будинку, позивач вимушена звернутися до суду із дійсним позовом. 27 травня 2019 року ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. У підготовчому провадженні позивач [PERSON] та її представник адвокат Фуженкова Н.Б., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04.05.2019 та ордеру, позовні вимоги за дійсним позовом підтримали у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному. Ухвалою суду від 14.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Фуженкова Н.Б. подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Клопотання про слухання справи за її відсутністю, а також відзиву на позовну заяву, до суду не надходило. Представник третьої особи - Департаменту Служб у справах дітей ХМР до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу у їхньої відсутності, рішення ухвалити на підставі чинного законодавства. Третя особа [PERSON] до судового засідання не прибула, надала заяву, у якій просила слухати справу за її відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечувала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, самостійних вимог не заявила За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить 77/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за Договором купівлі-продажу від 02.12.1992, посвідченим державним нотаріусом Першої ХДНК Лисенко Г.М. за реєстровим №5-4107 та Договором купівлі-продажу від 23.03.1996, посвідченим державним нотаріусом Першої ХДНК Лисенко Г.М. за реєстровим №4-1019. Право власності на набуту частину домоволодіння зареєстроване за [PERSON] КП «Харківське МБТІ» 17.04.1996 за реєстровим №32612, державна реєстрація 20.02.2007. Домоволодіння складається з двох житлових будинків літ. «А-1» і літ. «Б-1», з прибудовами та решти надвірних будівель, що вбачається з актуальної інформації з технічного паспорту на домоволодіння. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.07.1994, справа за №2/6-688 та Договором купівлі-продажу від 23.03.1996 належні позивачу [PERSON] 77/100 частин домоволодіння виділені в натурі та складають окремий житловий будинок літ. «А-1». Як вбачається з Будинкової книги для реєстрації осіб, що проживають у домоволодінні, за адресою домоволодіння постійно зареєстровані: позивач [PERSON] з 27.11.1992, її дочка [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Укмерге, Литва, громадянка України - з 11.08.2005. Реєстрація у зазначеному житловому будинку відповідачу [PERSON] та її чоловіка [PERSON] припинена згідно з Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21.11.2018 (справа за №646/1672/18, провадження №2/646/924/2018). Судом усунуті [PERSON] перешкоди у здійсненні її права власності на 77/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями та [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Харкова, громадянка України та [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Аба, Нігерія, громадянин України, визнані такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеному домоволодінні. Рішення набрало законної сили 04.01.2019. Як вбачається з повідомлення за №11-00543-2019 від 26.03.2019, наданого позивачці Управленням реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, рішення суду від 21.11.2018 виконано та означені у ньому особи зняті з реєстрації за адресою [ADDRESS] . Одночасно 26.03.2019 та вдруге 08.05.2019 позивач отримала Інформаційні довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова, у яких зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані діти її старшої дочки [PERSON] , а саме: [PERSON] , [INFO] - з 07.02.2019; [PERSON] , [INFO] - з 11.02.2019; [PERSON] , [INFO] - з 07.02.2019. З повідомлення, наданого Департаментом реєстрації ХМР на скаргу позивача вбачається, що дії з реєстрації зазначених неповнолітніх осіб є законними та позбавлення їх реєстрації у будинку позивача можливо тільки у судовому порядку. Позивач обрала у якості способу захищення свого права власнику звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права власності. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Як повідомила позивач та ці відомості підтверджуються актом громадської комісії від 15.05.2019, складеному мешканцями вулиці Південнопроектній м.Харкова, у 2000 році [PERSON] стала проживати однією сім`єю, а згодом зареєструвала шлюб із громадянином Нігерії - [PERSON] . За проханням дочки позивач надала свій дозвіл на реєстрацію її чоловіка у належному їй будинку з 10.05.2000. Проте фактично молоде подружжя у будинку по [ADDRESS] не мешкали з 2000 року, проживають у орендованих квартирах, зв`язку з матір`ю не підтримують, своє фактичне місце проживання приховують. Через третю особу, дочку [PERSON] позивач просила відповідачів припинити реєстрацію у належному їй будинку, але вони цього не зробили у добровільному порядку. Їхні діти ніколи не поселялись та не проживали у будинку позивача, у ньому не має їхніх речей тощо. Зазначена обставина була встановлена Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21.11.2018, справа за №646/1672/18, провадження №2/646/924/2018. Відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України, обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Відповідно до приписів частин 3,4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичних осіб, які не досягли десяти років, а також осіб, в віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання їхніх батьків, або одного з них. Батьки [PERSON] та [PERSON] - подружжя [PERSON] багато років, в тому числі у лютому 2019 року, не проживали та не проживають у будинку позивача, та за рішенням суду від 21.11.2018 визнані такими, що втратили право на проживання у спірному будинку. Згідно до частини 2 ст.29 ЦК України, особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] ніколи самостійно, або з батьками не поселявся до будинку позивача та у ньому не проживав, а позивач не надавала йому свого дозволу ( письмового, усного) на проживання у будинку. Відповідно до пункту 18.4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 року, за №207,зазначене: п. 18. «Для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного із батьків або законного представника/представників). Суд приходить до висновку, що проведена реєстрація зазначених неповнолітніх осіб у будинок позивача, який не є місцем проживання їхніх батьків, не надає їм права на користування житловою площею у цьому будинку, тому вона порушує права власника приватної нерухомості. Приписами статті 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою; про визнання фізичної особи померлою. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Суд приходить до висновку, що позивач обрала належний спосіб захисту свого права власності та вважає необхідним усунути перешкоди в користуванні цією власністю та визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею у будинку літ. «А-1» домоволодіння за [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved