Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 27.11.2015 року з вищевказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнила та в обґрунтування якої зазначила, що їй на праві власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який є сином позивача, зареєстрований в належному позивачу будинку з квітня 2013 року зі згоди позивача, тимчасово, в зв'язку з необхідністю, з його слів, оформити пенсію, та обіцяв добровільно знятися з реєстрації на першу вимогу. Однак, з моменту реєстрації і по теперішній час за адресою реєстрації не проживає, на неодноразові вимоги добровільно знятися з реєстрації категорично відмовляється. Будь-яких домовленостей з сином щодо збереження за ним житлової площі на час його відсутності в будинку не існує. Позивач вимушена сплачувати комунальні платежі також і за відповідача, що негативно впливає на її матеріальний стан, реєстрація відповідача в будинку не дозволяє їй розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що значно обмежує її законні права користування та розпорядження власністю. Позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалася, від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки (а.с. 24), заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надав. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в судове засідання також не з'явився, в матеріалах справи є письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, при задоволенні позовних вимог покладаються на розсуд суду (а.с. 26). Зі згоди представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачу по справі - [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] що підтверджується архівною довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 144034 від 27.11.2015 року (а.с. 19). З довідки виконавчого комітету Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 1240 від 26.11.2015 року (а.с. 4) вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстрований крім позивача, її син [PERSON], який за вказаною адресою не проживає. Факт реєстрації відповідача в будинку, власником якого є позивач, підтверджується також копією облікової картки об'єкта погосподарського обліку, де вказано, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 12.04.2013 року (а.с. 6-9) Однак, як вбачається з акту комісії в складі депутата Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON], та мешканців с. Веселе [PERSON], [PERSON] від 26.11.2015 року, відповідач [PERSON] з квітня 2013 року за зазначеною адресою не проживає (а.с.5). Як вказував в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, відповідач, який є сином позивача, залишається зареєстрованими у належному їй будинку, не проживає в ньому з квітня 2013 року, місце його проживання позивачу не відоме, за місцем своєї реєстрації не з'являється, добровільно не бажає її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачем щодо збереження за ним житлової площі на час його не проживання в будинку не існує, позивач вимушена сама сплачувати комунальні платежі за нього, що негативно впливає на матеріальний стан позивача, та не дозволяє їй розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що значно обмежує її законні права користування та розпорядження власністю. У відповідності зі ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві власності майном, є неправомірними та такими що порушують її законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Відповідно ст.ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст. 391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не проживає без поважних причин в будинку, який належить на праві власності позивачу, понад один рік, не сплачує комунальні та інші платежі, тому вважається таким, що втратив право проживання в вищезазначеному будинку.

Outcome: approved