Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася в суд до відповідача [PERSON] з позовом, предметом якого поділ житлового будинку в натурі, посилалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 25.09.1987 року, який було розірвано 12.03.2007 року. Під час шлюбу вони придбали житловий будинок в [ADDRESS] . Рішенням Сторожинецького районного суду від 09 липня 2015 року, визначено, що придбаний будинок належить їй із чоловіком в рівних частках і вона має право на Ѕ частку у цьому будинковолодінні. З огляду на те, що вони не можуть домовитися про порядок користування будинком просила виділити їй в натурі приміщення коридору № 1.1, кухні № 1.4, кімнати № 1.5, кімнати № 1.6, кладовищ №, загальною площею 60,80 кв.м. та вбиральню літ «Г», гараж літ. «Б», а решта приміщень і споруд виділити відповідачу, залишивши у спільній частковій власності огорожу та криницю. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просила поділити житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями спорудами за адресою [ADDRESS] згідно таблиці № 1 висновку судового експерта Лещишина В.В. від 23.05.2019 року № 19038 та виділити позивачу в будинку літ. «А»: кухню, ванну кімнату, житлову кімнату 1-10, житлову кімнату 1-11, із влаштуванням окремого входу з двору будинку згідно вимог ДБН, зобов`язавши за рахунок відповідача ліквідувати дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-9, між 1-1 та 1-11, та влаштувати вхід з двору будинку до приміщень 1-10. Відповідач подав до суду зустрічний позов і просив встановити факт того, що шлюбні відносини були фактично з березня 1994 року, припинити право спільної часткової власності відповідачки на житловий будинок по [ADDRESS] та виділити позивачу 1/3 частину квартири [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] подав ще одну позовну заяву, назвавши її в тексті зустрічною позовною заявою в новій редакції якою просив встановити той же факт та стягнути 298617 гривень що складає 50% суми коштів витрачених ним для реконструкції будинку по [ADDRESS] ), для зведення господарських споруд, огорожі, покращення стану подвір`я, визначених в рішенні Сторожинецького районного суду від 09.07.2015 року у справі № 723/341/15-ц. Сторони обмінялися відзивами в яких позовні вимоги як уточненого первісного так і уточненого зустрічного позовів не визнали, з підстав викладених у відзивах. Внаслідок розгляду цивільних позовів, заслуховування пояснень сторін та їх представників, а також зважаючи на надані сторонами докази, судом встановлені такі фактичні обставини справи. Із матеріалів цивільної справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.1987 року, який заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.12.2005 року було розірвано та здійснена 12.03.2007 року, реєстрація розірвання шлюбу у ВДРАЦ Чернівецького міського управління юстиції. Встановлені факти не заперечувалися сторонами. Рішенням Сторожинецького районного суду від 09 липня 2015 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] , Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визначення часток у спільному майні подружжя, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 серпня 2015 року, залишеними без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2015 року визначено за [PERSON] та за [PERSON] по Ѕ частці домогосподарства, що розташоване в [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку літ «А», загальною площею 127,10 кв.м. житловою площею 54,70 кв.м., гаражу літ «Б», навісу літ «В», вбиральні літ. «Г», криниці № 1, огорожі № 2. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2015 року, яка на вказану дату сформована на запит [PERSON] вбачається, що склад нерухомого майна зазначений в рішенні Сторожинецького районного суду від 09.07.2015 року є незмінним. Із наявної в матеріалах цивільної справи та у матеріалах висновків експерта, довідки № 1921 від 12.10.2017 року вбачається, що станом на 12.10.2017 року за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ) наявними є житловий будинок літ. «А», збудований у 1992 році загальною площею 200,10 кв.м. житловою площею 81,90 кв.м. а також гараж літ. «Б», навіс літ. «В» сарай літ.»Д», навіс літ.»Е», вигрібна яма літ. «І», криниця № 1, огорожа № 2 та № 3. При цьому побудовано самочинно сарай літ «Д» та знесено вбиральню «Г», а загальна площа житлового будинку збільшена на 73,00 м.кв., житлова на 27,20 кв.м. за рахунок самочинно побудованої мансарди, демонтажу опалювальних пічок та внутрішнього опорядження стін. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 18036 від 19.03.2019 року виконаної за ухвалами Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06.02.2018 року та від 05.12.2018 року, встановлена технічна можливість розподілу житлового будинку [ADDRESS] відповідно до часток співвласників (по Ѕ частці) на дві ізольовані частини з урахуванням вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва. При цьому експерт надав сім варіантів поділу житлового будинку в т.ч. два без врахування мансардного поверху. Крім цього цим же експертом було виконано також судову будівельно-технічну експертизу № 19038 від 23.05.2019 року за заявою адвоката Мінгайлєнє О.В. для відповіді на питання щодо можливості виділення [PERSON] тієї частини будинку в якій розміщені приміщення літ. 1-8, 1-9, 1-10 та 1-11, внаслідок чого була встановлена можливість такого виділення. Встановивши такі обставини справи і відповідні правовідносини суд приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція), на вимоги якої посилався також і експерт у своїх висновках щодо можливості поділу спірного житлового будинку на дві ізольовані частини. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Згідно частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній, а отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб. Як вже було зазначено, судом встановлено, що [PERSON] самочинно, без погодження з іншим співвласником, без будь-яких дозволів, передбачених законодавством, проектів тощо, перебудував будинок, самочинно побудувавши мансарду, збільшивши тим самим загальну площу житлового будинку на 73,0 м.кв. і житлову на 27,20 м. кв. Таким чином на думку суду житловий будинок не повинен був би ділитись так як він є реконструйованим об`єктом нерухомого майна. Разом з тим, суд знаходить, що внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) спірний перебудований будинок не втратив тотожність з тим який був на час виникнення права власності у сторін, згідно рішення Сторожинецького районного суду від 09.07.2015 року, оскільки приміщення першого поверху будинку конструктивно не змінились, а тому є всі правові підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . При цьому суд не враховує взагалі можливість поділу житлового будинку з урахуванням самочинно побудованої мансарди, що свідчить що обраний позивачем варіант розподілу не відповідає фактичним обставинам справи та правам співвласників. Так позивач [PERSON] вимагає виділити їй приміщення 1-8, 1-9, 1-10 та 1-11 в житловому будинку по варіанту 1 розподілу будинку по висновку експертизи № 19038 від 23.05.2019 року, де її реальна частка складала би 23/100, яка на 54,25 м.кв менше ідеальної частки. Суд знаходить, що вказана вимога є неможливою до задоволення, оскільки в такому разі іншому співвласнику була би виділена частка з урахуванням приміщень мансардного поверху, що є незаконним внаслідок самочинної побудови мансарди та відсутності права власності у співвласників на вказані приміщення. Крім цього, на думку суду, позивач [PERSON] безпідставно вимагає зобов`язати відповідача [PERSON] виконати ремонтні роботи передбачені окремим висновком експертизи № 19038 від 23.05.2019 року, обравши варіант розподілу житлового будинку визначений цим висновком, оскільки підстав для такого зобов`язання судом не встановлено внаслідок їх недоказаності позивачем. Як вже було зазначено, суд вважає, що поділ житлового будинку можливий без врахування самочинно збудованих (реконструйованих) приміщень мансарди і зважаючи на це найбільш прийнятним є варіант шостий поділу житлового будинку визначений висновком експертизи № 18036 від 19.03.2019 року, згідно якого співвласнику [PERSON] було би виділено у натурі у власність житлову кімнату 1-2, коридор 1-3, вбиральню 1-4, кухню 1-5, приміщення 1-6, ванну 1-7 із влаштуванням дверного прорізу між приміщеннями 1-2 та 1-6, іншому співвласнику [PERSON] виділено сходову клітину 1-1, ванну 1-8, кухню 1-9, житлову кімнату 1-10, житлову кімнату 1-11, а також господарські споруди - гараж літ. «Б», навіс літ.»В», сарай літ «Д», навіс літ. «Е». При цьому огорожа №2,3, криниця №1 та вигрібна яма І, були би залишені у спільній частковій власності співвласників. При цьому для реалізації вказаного варіанту необхідно ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-2, влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-5, що кожен із співвласників має виконати самостійно узгодивши між собою та розділивши енергоносії та їх облік. Вказані роботи є найменш затратними, які слід зробити для досягнення єдиної мети розподілу житлового будинку на дві ізольовані частини, які по реальності часток є максимально наближеними до часток співвласників. Вирішуючи вимоги уточненого зустрічного позову про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що подружжя [PERSON] фактично припинило шлюбне життя та ведення спільного господарства з 01.03.1994 року та про стягнення з [PERSON] 50% суми коштів витрачених для реконструкції житлового будинку, суд зважає на таке. Дійсно, як уже зазначалось, частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що поліпшення, які зроблені співвласником [PERSON] в житловому будинку зводяться до реконструкції будинку внаслідок якої було створено мансардний поверх. Однак вказане поліпшення не змінює розміру часток співвласників та до того ж не може враховуватись при поділі майна, оскільки таке поліпшення здійснено самочинно, тобто право власності на нього не поширюється, а відповідно позовні вимоги зустрічного позову про відшкодування зустрічному позивачу 50% суми коштів витрачених на реконструкцію задоволенню не підлягають. Вимог про відшкодування вартості будівельних матеріалів, із зазначенням окремо кількості вартості та найменувань цих матеріалів як в реконструкції житлового будинку так і в побудові господарських споруд, огорожі і покращенні стану подвір`я до суду не заявлялось, а на побудовані об`єкти нерухомого майна у вигляді господарських споруд інший співвласник [PERSON] не претендує. Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду. Згідно ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. В позовній заяві позивач просить встановити факт припинення шлюбних відносин із [PERSON] з 01.03.1994 року зазначаючи, що завершенням будівництва житлового будинку який було придбано у 1992 році він займався особисто починаючи з 1994 року. Разом з тим рішенням Сторожинецького районного суду від 09.07.2015 року вже було встановлено, що придбавався будинок по [ADDRESS] під час шлюбу, який тривав з 1987 року по 2007 рік, а отже мета встановлення такого факту є нікчемною. Судом, з метою встановлення факту, про який просить зустрічний позивач, допитувались свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інші, однак вказані свідки не змогли повідомити суд про фактичне припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] та ведення ними спільного господарства. За допомогою показань свідків [PERSON] , [PERSON] судом встановлено що у відповідача за зустрічним позовом [PERSON] були ключі від спірного будинку і вона користувалась цим будинком і у 2012 році, а також обробляла земельну ділянку. Зважаючи на те, що позов в частині відшкодування 50 % вартості реконструкції житлового будинку та зведення господарських споруд, огорожі, покращення стану подвір`я задоволенню не підлягає, встановлення факту про встановлення якого просить позивач за зустрічним позовом не може мати місце в т.ч. і з підстав недоведеності існування такого факту.

Outcome: partial