Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що на протязі останніх років сімейне життя з відповідачем постійно погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Між позивачем та відповідачем постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставала їхня дитина, що тяжким чином впливало на її психічний стан та кожен раз пригнічувало позивача (а.с. 2). Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити, строку на примирення просили не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази. До суду надійшла згода відповідача, в якому відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та просить слухати справу без його участі (а.с. 30-35). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 410 ЦПК іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (частина перша статті 26 Конституції України). В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 18 серпня 2009 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2028, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 червня 2010 року (а.с.4). В шлюбі в них народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 11 серпня 2014 року (а.с. 10-12). Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України, № 6161/532-05 від 06 травня 2015 року, видана Посольством України в Алжирській Народній Демократичній Республіці, [PERSON], [INFO], зареєстрована громадянкою України (а.с. 13). Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» , припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу, тобто в даному випадку право України. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved