Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») про стягнення заборгованої індексації по заробітній платі, компенсації за затримку виплати, середнього заробітку за час затримки виплати індексації та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних позивач зазначила, що з 1 серпня 2000 року по 20 грудня 2007 року працювала на ПАТ «МК «Азовсталь». Вважає, що з 06.03.2003 року відповідач ПАТ «МК «Азовсталь» в порушення вимог чинного законодавства при виплаті їй заробітної плати не проводив індексацію. Посилаючись, зокрема на ст.ст.117, 233 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.1-6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.2,4,5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» просила стягнути з ПАТ «МК «Азовсталь» на її користь невиплачену (заборговану) індексацію заробітної плати за період з 06 березня 2003 року по 20 грудня 2007 року з урахуванням компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, у розмірі 7098,12 гривень, середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з 21 грудня 2007 року у розмірі 121466,66 гривень, моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі, постановити рішення на підставі письмових матеріалів справи. Представник відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» Чайкіна Є.О., діючі на підставі довіреностей, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі з урахуванням письмових заперечень, в яких проти задоволення позову заперечувала, та вказала, що позивач не зверталася до ПАТ «МК «Азовсталь» із заявою про виплату індексації і компенсації заробітної плати, як це випливає зі ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», а отже її право не було порушено, так як на час звернення до суду спір про право був відсутній. Крім того зазначила, що у спірний період, з 06.03.2003 по 20.12.2007 р., ПАТ «МК «Азовсталь» неодноразово підвищувало заробітну плату працівникам, у тому числі й позивачу, з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджуючим шляхом, а також своєчасно індексувало заробітну плату. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація проводиться тільки на суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а у зв'язку з тим, що заробітна плата позивачу була індексована, у тому числі випереджаючим шляхом, тому вимоги позивача [PERSON] про виплату суми компенсації задоволенню не підлягають. Щодо вимог про сплату середнього заробітку, пояснила, що оскільки відсутній факт несвоєчасної виплати працівнику належних йому доходів, то відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення середнього заробітку. Крім того, індексація в силу вимог ст.ст.2, 3 Закону України «Про оплату праці» не є складовою частиною заробітної плати, та в силу положень п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року не включається у розрахунок середньої заробітної плати, а отже вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати задоволенню не підлягає. Вважає, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку, задоволенню не підлягають, так як до них треба застосовувати строк позовної давності у 3 місяці, який передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, та який позивачем [PERSON] був пропущений. Зазначила, що відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди з підстав недоведеності її спричинення, а також тому, що не відбувалося порушення її трудових прав. Також представник відповідача зазначила, що в день звільнення з підприємства позивач не працювала, знаходилася у відпустці, на наступний день після звільнення не звернулася з вимогою про розрахунок, що також є підставою для незастосування санкцій передбачених ст.. 117 КЗпП України. Але у разі знаходження судом підстав застосування вимог ст. 117 КЗпП України, просила суд застосувати співмірність долі невиплаченої суми заробітної плати з сумою середнього заробітку. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з з 1 серпня 2000 року по 20 грудня 2007 року працювала на ПАТ «МК «Азовсталь» (а.с.14, 17). За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон про індексацію) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. N 1078 (надалі - Порядок). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону про індексацію, п.2 Порядку). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону про індексацію, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до ст.5 Закону про індексацію, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Пункт 11 Порядку передбачає, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. При цьому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону про індексацію. Абзац 5 цього пункту також передбачає, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Частина 2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначає, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З цих підстав суд не приймає до уваги доводи представників відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.233 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з довідки-розрахунку індексації заробітної плати з компенсацією за несвоєчасну виплату колишньому працівнику ПАТ «МК «Азовсталь» [PERSON] за період з 01.03.2003 по 20.12.2007 рік, який було складено працівниками ПАТ «МК «Азовсталь» (зам.директора-начальником УМП Варламовою та начальником планово-аналітичного відділу УМП Китриш), сума індексації у розмірі 23,20 гривень за період з 01.03.2003 по 30.09.2005 рік виплачена випереджаючим шляхом, а сума індексації у розмірі 200,63 гривень за період з 01.10.2005 по 20.12 2007 рік виплачена відповідно до Порядку (а.с.27). Суд виходить з того, що можливість підвищення грошових доходів населення з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом (індексація випереджаючим шляхом) була встановлена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 року шляхом внесення відповідних змін до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Вказані зміни набули чинності 31.03.2005 року. А у Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, зміні щодо індексація випереджаючим шляхом, були внесені лише у травні 2006 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 р. №690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Таким чином, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» щодо виплати позивачу за період з 01.03.2003 по 30.09.2005 індексації заробітної плати у розмірі 23,20 гривень випереджаючим шляхом, тому як виплата індексації заробітної плати випереджаючим шляхом була встановлена на законодавчому рівні лише з 31.03.2005 року. Крім того, відповідно до ст.110 КЗпП України, ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Проте, з наданих копій розрахункових листків [PERSON] за період з січня 2003 р. по вересень 2005 року (а.с.30-45) не вбачається, що позивач [PERSON] отримувала індексацію заробітної плати. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість суми індексації з заробітної плати ПАТ «МК «Азовсталь» перед [PERSON] становить 43,20 гривень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон про компенсацію), підприємства, установи та організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі ст.3 Закону про компенсацію, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виходячи з того, що суд дійшов до висновку про існування у ПАТ «МК «Азовсталь» перед [PERSON] заборгованості з індексації заробітної плати, суд вважає що на користь позивача належить стягнути й компенсацію за період з 01.03.2003 р. по 30.09.2005 р. у розмірі 31,18 гривень, яку було розраховано працівниками відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» та наведено у теоретичному розрахунку (а.с.83). Отже, індексація заробітної плати з компенсацією у розмірі 54,38 гривень, яка визначена підприємством за період з березня 2003 року по вересень 2005 року, є заборгованістю підприємства перед [PERSON] та ця частина заробітної плати не була виплачена позивачу при звільненні у жовтні 2012 року. Щодо стягнення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно довідки виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] , виходячи із середньомісячної заробітної плати за два останні відпрацьованих місяця, які передували звільненню, складає 154,32 гривень. Отже, середній заробіток за час затримки виплати за період з 21 грудня 2012 року (наступний день після звільнення), по 15 жовтня 2014 року (день прийняття рішення) становить 263,732 гривень, виходячи з наступного: 154,32 гривень (середньоденна заробітна плата) х 1709 (кількість днів з 21.12.2007 року по 16.10.2014 року). Однак, згідно з положеннями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Як встановлено судом при звільненні [PERSON] підприємство не виплатило їй частину заробітної плати у вигляді індексації у розмірі 23,20 гривень, що разом із компенсацією становить 54,38 гривень, яка в даному випадку є спірною. Разом з цим, за цей же період позивачу було нараховане та сплачено суму заробітної плати у розмірі 44829,80 гривень ( а.с. 85-86). Отже, при загальній виплаченій заробітній платі за спірний період у розмірі 44829,80 гривень, сума невиплаченої заробітної плати у вигляді індексації за цей період становила 23,20 гривень, що разом із компенсацією становить 54,38 гривень, та складає 0,12 % від заробітної плати. Тому, визначаючи розмір середнього заробітку до стягнення, суд вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] - у розмірі частки тієї заробітної плати, яка не виплачена позивачу при звільненні та є спірною, а саме, в сумі 316 гривень 50 копійок, розрахувавши цю суму наступним чином: (263,732 гривень х 0,12% х 100%)= 316 гривень 50 копійок, де 263,732 гривень - середній заробіток за час розрахунку при звільненні з 21.12.2007 року по 16.10.2014 рік, 0,12 %- відсоток невиплаченої заробітної плати від виплаченої заробітної плати. При цьому суд при постановлені рішення по суті не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що підставою для відмови у задоволені позову позивача в частині стягнення середнього заробітку є знаходження останньої в день звільнення у відпустці, та не звертання її на наступний день після звільнення з вимогою про виплату їй розрахунку, оскільки відповідач не повідомив її письмово про нараховані та належні їй суми при звільнені,що передбачено вимогами ст. 116 КЗпП України,що було причиною не звертання позивача з вимогою до відповідача про виплату їй розрахунку. Враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування 100 гривень.

Outcome: partial