Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу за реєстром № 2437. В вищевказаній квартирі зареєстровані вона, її донька [PERSON] та онука [PERSON] З січня 2015 року по теперішній час її донька з онукою за місцем реєстрації не проживають, так як виїхали до іншої країни, де її донька отримала громадянство та не мають наміру повертатись до України. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача та її доньки перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.08.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.11.2018 року направлено судове доручення до компетентного суду Російської Федерації, для допиту відповідача [PERSON] та вручення їй пакету документів. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.09.2019 року поновлено провадження по справі. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належно, згідно протоколу судового засідання від 20.09.2019 року, яке проведено в приміщенні Брянського районного суду Брянської області, допитано відповідача [PERSON] , яка в судовому засіданні визнала позовні вимоги, зазначила, що є громадянкою Російської Федерації та разом з донькою зареєстровані та проживають в [ADDRESS] , не заперечувала проти задоволення позову та просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Селидівської міської ради в підготовче судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнали та просять суд слухати справу у їх відсутність. Згідно ст. 200 ч. 4 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.10.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Нечипоренко Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 336, [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,8 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30.05.1989 року, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1544. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.07.2007 року виконкомом Українсьької міської ради м. Селидове Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 58. Відповідно до акту № 3032 від 23.07.2018 року, складеного депутатом Української міської ради, в присутності свідків, встановлено, що [PERSON] , 1989 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за вищевказаною адресою не проживають з 29.01.2015 року. Відповідно до копії паспорта № [NUMBER] виданого відділом УФМС Росії по Тульській області в Суворовському районі 04.08.2016 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , та місцем реєстрації останньої зазначено Росія , [ADDRESS] . Згідно з копії свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання № 2665 виданого ОВМ МО МВД Росії Брянський 10.08.2016 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Крім того, згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] має постійне місце проживання, де на теперішній час вона мешкає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved