Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0648га, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49Б. Землекористувачем суміжної земельної ділянки є відповідач [PERSON], якій, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49-2. 25 вересня 2012р. чоловік відповідача, [PERSON], самовільно, без дозволу позивача зніс паркан довжиною 12,5м, який було встановлено на межі між їх земельними ділянками; встановив новий металевий паркан шляхом забиття металевих прутів в стінку гаражу позивача, чим, фактично, перекрив позивачу доступ до гаражу, та, водночас, захопив частину земельної ділянки позивача шириною 1 м та довжиною 12,5 м. Факт самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача було зафіксовано [PERSON] головного архітектора міста міської ради при колегіальному обстеженні земельної ділянки позивача. Крім того, покрівля гаражу відповідача, що розташований на межі із земельною ділянкою позивача, нависає над земельною ділянкою позивача на один метр, що також порушує права позивача, оскільки під час дощу вода стікає на земельну ділянку позивача. На підставі ст.ст.91, 152, 158 ЗК України, ст.386 ЦК України просить суд усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання своїм майном, а саме зобов'язати відповідача знести паркан, встановивши його на межі земельних ділянок, а також демонтувати покрівлю гаражу, яка нависає над земельною ділянкою позивача. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдану вищевказаними протиправними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а також стягнути з відповідача на свою користь понесені при зверненні до суду судові витрати, а саме: 243,60 грн. судовий збір; 500,00 грн. витрати на правову допомогу. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності, і, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, що дозволило суду визнати її неявку в судове засідання з неповажних причин та, за письмовою згодою позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділу Держземагенства у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] головного архітектора міста міської ради, та третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0648га, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49Б. Згідно інформаційної довідки, наданої ОКП «Дніпродзержинське БТІ», відповідач [PERSON] є власником 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49. Згідно відповіді, наданої представнику позивача [PERSON] головного архітектора міста міської ради, 24.10.2012р. [PERSON] головного архітектора міста міської ради було здійснено колегіальне обстеження земельної ділянки, власником якої є позивач [PERSON], та, водночас, встановлено, що, відповідачем [PERSON] самовільно зайнято земельну ділянку позивача розміром 1,0 х 12,5 м. Крім того, встановлено, що покрівля гаражу відповідача [PERSON] нависає над земельною ділянкою позивача на один метр. Згідно ч.2 ст.90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ч.3 ст.79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно ст.108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. З вищенаведеного суд вбачає, що, будучи власником земельної ділянки, частина якої самовільно зайнята відповідачем, позивач просить суд усунути порушення його прав на землю шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення його прав. Вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування земельною ділянкою є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач [PERSON] посилається на те, що, внаслідок неправомірних дій відповідача позивач втратила спокій, погіршився стан її здоров'я, внаслідок чого їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 5000 грн. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом в ході розгляду справи, відповідач [PERSON], будучи землекористувачем суміжної з позивачем земельної ділянки, порушує встановлені ст.ст.103, 106, 108 ЗК України правила добросусідства, та, своїми діями, а саме самовільним зайняттям земельної ділянки позивача, завдає моральної шкоди позивачу. Разом з цим, враховуючи роз'яснення, надані у п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та, приймаючи до уваги, що, позивачем не надано суду письмових доказів на підтвердження розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. є недоведеними позивачем в ході розгляду справи, та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 500 грн. Також, враховуючи положення ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених позивачем, та документально підтверджених судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 243,60 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial