Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на життя, вони втратили почуття взаємоповаги та любові один до одного, протягом тривалого часу не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер і збереження сімї є неможливим. Крім того, від шлюбу у них 16.06.2009 року народився син [PERSON], однак відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча зобовязаний надавати, тому просить стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, заперечень проти позову суду не подав, хоча про день та час слухання справи був повідомлений судом належним чином. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №076307, яке видане відділом РАГС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ИД № 098721, що видане відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції. Як вбачається з довідки виданої 16.01.2017 року ДП «Благоустрій 1», [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO], разом з сином [PERSON], [INFO] В судовому засіданні встановлено, що сторони не проживають разом та не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, неповнолітній син сторін [PERSON], [INFO] проживає з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні, а відповідач [PERSON] не виконує свій обовязок по утриманню неповнолітньої дитини, не надає синові матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексі України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищенаведене, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з рівності обовязку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, шлюб між сторонами розірвати та стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 25.01.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved