Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення коштів та моральної шкоди до відповідача ЧМР, посилаючись на те, що 20.04.2007 року вона придбала у міської ради нежилі приміщення підвалу загальною площею 74,80 кв.м., які знаходяться в житловому будинку літ.А по вул.Головній, 21 в м.Чернівці за кошти в сумі 108694,80 грн., що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Окрім цього позивачем сплачено платіж в розмірі 1% вартості нерухомого майна в міський бюджет (1086,95 грн.). Позивач вказує, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17.07.2012 року дії виконавчого комітету міської ради та самої ЧМР стосовно оренди та надання у власність вищевказаних житлових приміщень визнані незаконними, а також визнано недійсним свідоцтво про право власності від 02.03.2006 року та договір купівлі-продажу від 20.04.2007 року. При цьому на звернення позивачки з приводу повернення їй сплачених коштів, [PERSON] економіки ЧМР їй було відмовлено у звязку з ненаданням фінансових документів, а також вказано, що взагалі відсутня технічна можливість виділу даних приміщень в натурі. Таким чином позивачка стверджує, що відповідачем її фактично введено в оману, а тому згідно вимог ст.216 ЦК України позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати матеріальну, а також моральну шкоду. Окрім того, стверджує, що при вчиненні правочину в квітні 2007 року нею було сплачено кошти в сумі 109781,75 грн., що на той час відповідно до листа НБУ складало 21739 доларів США. При цьому на даний час 21739 доларів США складають 509799,55 грн. Також вказує, що внаслідок дій відповідача, який ввів її в оману, тривалий час ухиляється від відшкодування збитків, їй було завдано моральних страждань, порушено звичайний ритм її життя, а тому завдану моральну шкоду позивач оцінює в суму 25000 грн. На основі викладеного позивач просила стягнути з Чернівецької міської ради на її користь кошти в розмірі 509799,55 грн. та 25000 грн. моральної шкоди. В ході розгляду судом справи позивачем було спрямовано до суду заяви про зміну підстави позовних вимог та уточнення суми матеріальної шкоди. Зокрема позивач посилається на те, що при вчиненні правочину в квітні 2007 року нею сплачені кошти в розмірі 109781,75 грн., що згідно індексу інфляції за період з 01.07.2001 року по 30.04.2007 року (152%) та з 01.05.2007 року по 30.09.2014 року (210,1%) складає, з урахуванням 3% річних, 260957,40 грн. та 25000 грн. моральної шкоди. Згідно заяви про зміну підстави позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 260957,40 грн. та 25000 грн. моральної шкоди. Позивач в судове засідання не зявилась, однак до початку судового засідання від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглядати дану справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача ЧМР в судове засідання, призначене на 26.04.2016 року не зявились, хоча були повідомленими про час та місце розгляду даної справи в суді. В ході судового розгляду представник відповідача позовні вимоги не визнавала, вказувала, що спірні приміщення з власності відповідачки фактично не вибули, вони перебувають у її користуванні, як співвласника будинку, її квартира розташована безпосередньо над вказаним підвалом, також вказала, що у разі, якщо з відповідним актом приміщення будуть повернуті міській раді, то і, відповідно, позивачці повернуть сплачені нею кошти. При цьому також підтвердили факт отримання відповідачем коштів, сплачених позивачкою в якості оплати за спірне приміщення підвалу у 2007 році. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] економіки Чернівецької міської ради в особі першого заступника директора, начальника управління обліку, використання та приватизації майна департаменту економіки міської ради [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого виступають нежилі приміщення підвалу (а.с.7-8). При цьому, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17.07.2012 року, яке набрало законної сили 15.11.2012 року, визнано недійсним свідоцтво про право власності не нерухоме майно від 02.03.2006 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ.А, загальною площею 74,80 кв.м., що складаються з приміщень 7-1 7-4, що по вул.Головній, 21 в м.Чернівці, зареєстроване в ЧКОБТІ 17.03.2006 року за реєстраційним номером 14154157; визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщень №805 від 20.04.2007 року, укладеного між [PERSON] економіки Чернівецької міської ради та [PERSON] щодо нежилих приміщень підвалу, загальною площею 74,8 кв.м. в будинку №21 по вул.Головній в м.Чернівці (а.с.12-14). [PERSON] економіки ЧМР від 23.05.2014 року №С-113/0-02/01 відмовлено в поверненні 20% вартості приміщень, сплаченої позивачкою як ПДВ, при цьому повідомлено, що з приводу повернення вартості самих приміщень, то відповідно, фінансовим управлінням міської ради ведеться робота з повернення вказаних коштів (а.с.9). Разом з тим в ході судового розгляду представник позивача та представник відповідача підтвердили той факт, що кошти позивачці на даний час дійсно не повернуто та не заперечували факту отримання відповідачем коштів, сплачених позивачкою в якості оплати за спірні приміщення підвалу у 2007 році. Відповідно до вимог ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні\~майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином вказаною статтею ЦК України, на яку посилається позивач передбачено двосторонню реституцію, яку і застосовує суд в даному випадку. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що способом захисту прав є відповідні заходи, які дають обєктивні підстави постраждалій особі відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самим втрачені блага майнового або немайнового характеру. Відтак у разі, коли обраний спосіб не є таким, що спричинятиме поновлення порушених прав, а тим більш якщо він не передбачений\~ст. 16 ЦКУ,\~ст. 20 ГКУ, іншим правовим положеннями законодавчого акту чи договору, суд не має правових підстав для задоволення відповідних позовних вимог. Таким чином суд вважає, що в даному випадку слід стягнути з відповідача на користь позивачки вартість спірного майна, а саме безпосередньо сплачені позивачкою кошти в сумі 108694,80 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення суми з урахуванням індексу інфляції, то такі вимоги до задоволення не підлягають, оскільки в даному випадку це не є невиконання грошового зобовязання, передбачене вимогами ст.625 ЦК України. В даному випадку ці кошти не можуть вважатися майном, набутим без достатньої правової підстави, а тому посилання позивача в цій частині не беруться судом до уваги. З приводу заявлених вимог щодо стягнення моральної шкоди, то тут варто зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу, суд виходить з того, що правовідносини сторін за цими договорами є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України). Самі положення договору купівлі-продажу не передбачають відповідальність у вигляді стягнення моральної шкоди, а зазначена вимога не кореспондує положенням ст.23 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що також слід відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки оскаржувані правовідносини витікають з договірних правовідносин. Відповідно до статей\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача вартість спірного майна, а саме безпосередньо сплачені позивачкою кошти в сумі 108694,80 грн., а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial