Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу, Херсонської області Маковецька О.А., в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 19.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №3079, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21472784 від 19.07.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., а також визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 6520384500:01:037:0005, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 19.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №3080, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21473144 від 19.07.2017 року вчинений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відносно неї відкриті два виконавчих провадження, а саме: ВП №48982379 від 17 вересня 2015 року за виконавчим листом № 2-499/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», грошових коштів в сумі 146421,05 грн. та ВП №49566128 від 01 грудня 2015 року за виконавчим листом № 648/3022/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , грошових коштів в сумі 271166,45 грн., які до сьогоднішнього дня не закриті. 09 грудня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Кризською Л.М. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 48982379 до зведеного виконавчого провадження № 50498395, яке веде Відділ державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції, Херсонська області та до якого входить ВП №49566128. 12 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Василевич А.С., при проведені виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №49566128 винесено постанову про призначення експерта для проведення актуалізації експертної оцінки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] та для подальшої його реалізації. 17 липня 2017 року на адресу Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області надійшла заява стягувача - ВАТ «Державний ощадний банк України» про відмову залишити за собою нереалізоване майно, що належить боржнику - [PERSON] , що вбачається з тексту інформаційної довідки від 18.06.2018 року по ВП №48982379. В зв`язку з існуванням загрози втрати єдиного житла в результаті передачі [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 648/3022/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , грошових коштів в сумі 271166,45 грн., позивачем було укладено, вищевказані договори купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 19 липня 2017 року, з відповідачем, на вкрай не вигідних для неї умовах. При цьому зазначила, що вона проживає у вказаному будинку за адресою: [ADDRESS] з 21.02.2014 року, крім неї в будинку проживають також її донька з чоловіком та онуком, іншого житла вони не мають, що є додатковим підтвердженням того що позивач не мала реального наміру відчужувати зазначений житловий будинок та земельну ділянку Крім того, зазначила, що відповідач при укладенні вказаних договорів купівлі-продажу знав про її тяжкий матеріальний стан та існування всіх вищевказаних обставин та обіцяв після закінчення виконавчих проваджень повернути позивачу її майно, проте всупереч домовленостям наполягав на звільненні позивачем вказаного домоволодіння, оскільки той є власником. Вважала, що укладені правочини є недійсними, оскільки укладені під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, в зв`язку з чим порушено майнове право позивача. Відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 05.07.2018 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними направлено до Білозерського районного суду Херсонської області, оскільки предметом спору є зокрема житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим справа належить до територіальної юрисдикції Білозерського районного суду Херсонської області. 13.08.2018 року до Білозерського районного суду Херсонської області надійшла цивільна справа №766/11585/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. 13.08.2018 року здійснено автоматизований розподіл та автоматизованою системою документообігу суду для розгляду даної цивільної справи визначено суддю Рибас А.В. 15.08.2018 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області матеріали цивільної справи №766/11585/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали шляхом надання до суду квитанції про доплату судового збору. 07.09.2018 року позивачем на виконання вищевказаної ухвали надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 20.09.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом та призначено підготовче засідання. 09.10.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважала позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить визнати недійсними вищевказані договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 19.07.2017 року з трьох підстав одночасно, посилаючись на ст.ст.229, 230 та 233 ЦК України, що є неможливим, оскільки вказані підстави є взаємно виключними. Вказала, що позивач при зверненні до суду зазначила, що свідомо укладала з відповідачем договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з метою уникнення їх передачі кредиторові [PERSON] в разі примусовому виконанні судового рішення в межах виконавчого провадження №49566128, тобто з метою припинення у неї права власності на об`єкти, що відчужувались за цими договорами. Вказане підтверджує повне усвідомлювання позивачем правової природи договорів, які нею укладались з [PERSON] та прагнення до настання їх правових наслідків, що виключає наявність підстав для визнання цих договорів недійсними на підставі ст.229 ЦК України. Крім того, усвідомлення та повне розуміння позивачкою значення і умов договору купівлі-продажу житлового будинку та його правових наслідків підтверджено нею при укладенні цього договору, про що свідчить зміст п.п.1.5, 4.1, 4.4, 6.1 Договору від 19.07.2017р., те ж саме стосується й природи, умов та правових наслідків договору купівлі-продажу земельної ділянки, що підтверджується вступною частиною (Преамбулою) Договору купівлі-продажу земельної ділянки та п.5.1 цього Договору. Також зазначила, що посилання позивача на те, що відповідач обіцяв після закінчення виконавчих проваджень повернути позивачу її майно є безпідставним, нічім не доведеним, та не є у розумінні ст.229 ЦК України помилкою, яка має істотне значення. Безпідставними відповідач вважає також вимогу позивача про визнання спірних договорів недійсними на підставі ст.230 ЦК України, оскільки ніяких доводів того, що відповідач ввів її в оману щодо істотних обставин нею не викладено та відповідних доказів суду не надано. Навпаки, послідовне викладення у позовній заяві обставин, які передували укладенню позивачкою договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, підтверджує, що вона повністю була обізнана з ними та свідомо приймала рішення про відчуження належного їй майна без будь-якого стороннього протиправного (зі сторони відповідача тощо) впливу (поведінки, заперечення чи замовчування існування обставин, які могли перешкодити вчиненню правочинів). Відповідач також зазначає, що позивач також посилається на ст.233 ЦК України, як на підставу визнання вищевказаних договорів купівлі-продажу недійсними та зазначає, що тяжкою обставою, яка змусила її укласти з відповідачем спірні договори купівлі-продажу, є загроза втратити єдине житло в результаті передачі житлового будинку кредиторові у виконавчому провадженні - [PERSON] при примусовому виконанні судового рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 271166.45 грн. Проте, укладення договору купівлі-продажу (відчуження) цього житла за своїми правовими наслідками ніяким чином не стосується усунення або зменшення «загрози», про наявність якої стверджує [PERSON] . Більш того, при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку сторони підтвердили, що однаково розуміють значення і умови договору та його правові наслідки, а також те, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальної домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, а також підтвердили, що в них відсутні обставини, які їх примусили укласти цей договір на невигідних умовах. Продавцем (позивачкою) було підтверджено, що визначена ціна продажу відповідає його волевиявленню, є остаточною і змінам після укладення цих договорів не підлягає п.2.1. Крім цього додатково при продажу земельної ділянки сторонами [PERSON] було засвідчено про обізнаність з рівнем ринкових цін на аналогічні земельні ділянки та про визначення ними справедливої ціни продажу, яка відповідає дійсної вартості земельної ділянки п.2.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 04.02.2019 року задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про витребування доказів у цивільній справі №766/11585/18. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 13.02.2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі №766/11585/18. 02.04.2019 року постановою Херсонського апеляційного суду вищевказану ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільні справі №766/11585/18 скасовано та постановлено нове рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер 6520384500:01:037:0005, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 27.02.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у цивільній справі №766/11585/18. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 20.03.2019 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №766/11585/18, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 27.08.2019 року провадження у справі відновлено в зв`язку з надходженням до суду висновку експерта. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 21.09.2020 року задоволено клопотання представника позивача, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду та викликано свідків у судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі з підстав, зазначених нею у відзиві, вважала, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог є взаємовиключними, а також не надано доказів на підтвердження їх існування. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Маковецька О.А., у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши досліджені докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості та достатності у їх взаємозв`язку, суд дійшов переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачені договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом (ч.ч.1, 4 ст.12 ЦК України). Порушене суб`єктивне право підлягає примусовому захисту способами, передбаченими частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п.2 ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Відповідно до статті 233 ЦК, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 ЦЦК України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Антоновою Н.В. від 07.10.2015 року за реєстровим №824, була власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, Антоновою Н.В, від 07.10.2015 року за реєстровим №825, також була власником земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 6520384500:01:037:0005, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2010 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області у справі № 2-499/2010 було задоволено позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» та стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 318197,29 грн., судовий збір в сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. 17.09.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Кризською Людмилою Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №48982379 за виконавчим листом № 2-499/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», грошових коштів в сумі 146421,05 грн., яке до сьогоднішнього дня не закрито, що вбачається з інформації про виконавче провадження від 18.06.2018 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 29.10.2015 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області у справі № 648/3022/15-ц. було задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 268119 грн. 65 коп. та витрати понесені позивачем при пред`явленні позову до суду в розмірі 3046 грн. 80 коп. 01.12.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Кризською Людмилою Миколаївною, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №49566128 за виконавчим листом №648/3022/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , грошових коштів в сумі 271166,45 грн., яке до сьогоднішнього дня не закрито, що вбачається з інформацією про виконавче провадження від 18.06.2018 року. 09.12.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Кризською Людмилою Миколаївною винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 48982379 з примусового виконання виконавчого листа № 2-499/2010 виданого 20.08.2010 року Білозерським районним судом до зведеного виконавчого провадження № 50498395, до якого входить ВП№49566128, та яке веде Відділ державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції, Херсонська області. 12.12.2016 року старшим державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Василевич Альоною Сергіївною, при проведені виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №49566128 винесено постанову про призначення експерта в якій вказано, що 25.04.2016 року ФОП [PERSON] складено Звіт № 104/16 про незалежну оцінку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності. Для подальшої реалізації, необхідна актуалізація експертної оцінки. 17 липня 2017 року на адресу Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області надійшла заява стягувача - ВАТ «Державний ощадний банк України» про відмову залишити за собою нереалізоване майно, що належить боржнику - [PERSON] , що вбачається з тексту інформаційної довідки від 18.06.2018 року по ВП №48982379. 19.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , продаж будинку за домовленістю сторін вчинено за 59000 грн. та продавцем підтверджено факт повного розрахунку за проданий житловий будинок. Зазначений договір підписаний позивачем по справі та зареєстрований в реєстрі за №3079. Крім того, в цей же день - 19.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 6520384500:01:037:0005, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 39900 грн. та продавцем підтверджено факт повного розрахунку за продану земельну ділянку. Зазначений договір підписаний позивачем по справі та зареєстрований в реєстрі за №3080. З матеріалів наданих на вимогу суду нотаріусом також вбачається, що при укладенні вищевказаних угод здійснювалася експертна грошова оцінка земельної ділянки та житлового будинку, а також позивачем по справі надавалися паспорти громадянина України, свідоцтва про право власності на вищевказане майно та витяги з реєстрів, технічний паспорт на домоволодіння, довідка Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, про осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , яка була видана на запит позивача - [PERSON] . Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини першої, третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. У статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу є різновидом правочинів, за якими відбувається відчуження майна на користь інших осіб та є підставою для припинення права власності продавця і виникнення права власності на обумовлену договором річ у покупця. Припинення права власності на майно позбавляє попереднього власника здійснювати права, які становлять зміст права власності, тобто володіти, користуватись та розпоряджатись майном. За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору купівлі-продажу волевиявлення продавця має бути спрямоване на добровільне, оплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь покупця. Перевіривши матеріали справи та доводи позивача суд вважає, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між учасниками справи виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, та, що її воля була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним нею оспорюваних правочинів. Також суд зауважує, що у оспорюваних договорах зазначено про те, що сторони, зокрема позивач [PERSON] , діють добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомленні нотаріусом з приписами цивільного законодавства, уклали оспорювані договори купівлі-продажу. Отже, матеріали справи не містять інформації, а позивач не довела, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеними між ними договорами купівлі-продажу. У постанові пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 містяться роз`яснення щодо застосування, зокрема, ст.ст. 229 та 230 ЦК України. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Позивачем не доведено наявність помилки щодо природи правочину, оскільки [PERSON] особисто прибула до нотаріуса і отримавши роз`яснення добровільно підписала саме договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Також безпідставною та бездоказовою суд вважає позицію позивача, що укладаючи вказані договори купівлі-продажу, вона діяла під впливом обману (ст. 230 ЦК України). Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Крім того, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження також і твердження позивача, що оспорювані правочини вчинено нею під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася (ст. 233 ЦК України). Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Такі правочини мають ваду волі, оскільки їх формування здійснюється за таких обставин, за яких практично виключається нормальне формування волі, що змушує особу вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Під тяжкими обставинами кабального договору необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, наприклад важка хвороба особи чи близьких, смерть її годувальника, крайня нужденність сім`ї, загроза втратити заставлене майно, загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи пом`якшення яких необхідне термінове укладання правочину. Зазначене підтверджується зокрема й пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 09.11.2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься роз`яснення щодо застосування положень ст. 233 ЦК України, де зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16. Визнання правочину недійсним на підставі приписів статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності волевиявлення особи на вчинення правочину на тих умовах, на яких його було укладено. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Позивач у позовній заяві зазначає, що тяжкою обставиною, яка змусила її укласти з відповідачем спірні договори-купівлі продажу є загроза втрати єдиного житла, а саме житлового будинку [ADDRESS] , під час примусовому виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 271166 грн. 45 грн. на користь [PERSON] , за виконавчим листом №648/3022/15-ц. Вказана обставина свідчить про бажання позивача уникнути звернення стягнення на майно при наявності боргу, а отже відсутні підстави стверджувати, що вказане змусило позивача укласти вказані договори купівлі-продажу для усунення або зменшення яких-небудь негативних обставин, та свідчить про відсутність обставин, передбачених нормами ст. 233 ЦК України, внаслідок яких оспорювані договори можуть бути визнані недійсними. Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною 25.10.2017 року Верховним Судом України у справі №521/9257/14-ц, в якій чітко зазначено, що наявність боргових зобов`язань відчужувача на час укладення спірного договору не може вважатися тяжкою обставиною у розумінні положень ч.1 ст.233 ЦК України. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , укладені між позивачем та відповідачем 29.07.2017 року, в межах заявлених позовних вимог відсутні, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо укладених договорів є похідними, в зв`язку з чим також не підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому й судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, що були понесені позивачем, у відповідності до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача не підлягають. Частиною 9 ст.158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, в силу вимог ч.9 ст.158 ЦПК України, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову у виді арешту на житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер 6520384500:01:037:0005, розташований за адресою: [ADDRESS] , застосовані за постановою Херсонського апеляційного суду від 02.04.2019 року.

Outcome: dismissed