Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь грошові кошти за договором позики в сумі 172 125,36 гривень; стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь відшкодування 3% річних за невиконання зобов'язання за договором позики в сумі 15 505,58 гривень; стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь судові витрати в сумі 1876,31 гривень за подачу позовної заяви до суду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 травня 2014 року між нею та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання нею відповідачу грошових коштів в розмірі 3 000 доларів США терміном на чотири місяці з зобов'язанням повернення їй відповідачем грошової суми 6 000 доларів США. 09 червня 2014 року відповідач взяв у неї додатково 300 доларів США на тих же самих умовах, терміном повернення в строк отриманих раніше грошових коштів, тобто мав повернути 600 доларів США. В подальшому, на її неодноразові вимоги до відповідача про повернення їй наданих нею в якості позики грошових коштів, відповідач неодноразово обіцяв повернути кошти та мав намір неодноразово розрахуватись з нею: «до кінця тижня, кінця місяця, знову до кінця тижня». На її неодноразові в різні часи направлені на адресу відповідача СМС-повідомлення та дзвінки відповідач її неодноразово запевняв, що має розрахуватись з нею як потрібно, щоб вона не хвилювалась. Натомість на сьогоднішній день отримані від неї грошові кошти у виконання укладеного договору позики відповідачем не повернуті, тому умови договору позики відповідачем не виконані. Як неодноразово вказував відповідач причиною невиконанні взятих на себе зобов'язань були: його зайнятість, якісь негаразди, смерть тещі та близьких родичів, весілля його доньки, якість різні хвороби та нещастя, що випадково трапились і були причиною неповернення грошових коштів. Відповідачем внаслідок невиконання укладеного договору позики спричинено їй матеріальну шкоду в загальній сумі 187 630,94 гривень, із яких: зобов'язання щодо повернення грошової позики в сумі 6 600 доларів США помножене на курс НБУ на час звернення до суду 14 вересня 2017 року (1 долар США = 26,0796 гривні) = 172 125,36 гривень; 3% річних за невиконання грошового зобов'язання 15 505,58 гривень, що розрахована за формулою: 3% * 1096 (днів прострочення виконання зобов'язання) * 172 125,36 гривень (сума боргу) = 15 505,58 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що відповідач є її знайомим. Він попросив позичити йому 3000 доларів США, так як він має фінансові труднощі, при цьому обіцяв повернути 6 000 доларів США. В подальшому, 09 червня 2014 року відповідач повторно звернувся до неї із проханням позичити ще 300 доларів США, на що вона позичила йому вказані кошти. Вона неодноразово телефонувала відповідачу, зустрічалася з ним, на що він обіцяв повернути кошти. Вона ж чекала до закінчення строку позовної давності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2014 року відповідач [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму коштів у розмірі 3000 доларів США на термін чотири місяці та зобов'язався повернути суму коштів у розмірі 6000 доларів США. В подальшому, 09 червня 2014 року відповідачем від позивача було отримано додатково 300 доларів США. Вказані відомості підтверджуються відповідною розпискою відповідача від 15 травня 2014 року та 09 червня 2014 року (а.с.8). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув отримані від позивача у позику грошові кошти в розмірі 3 000 та 300 доларів США. При цьому за умовами договору позики, яка оформлена власноручною розпискою відповідача, останній при отриманні у позику 3 000 доларів США, зобов'язувався повернути позивачу 6 000 доларів США. При цьому, таких умов щодо повернення позики у подвійному розмірі при отриманні відповідачем другої суми позики у розмірі 300 доларів США, між сторонами досягнуто не було. У зв'язку з чим, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 6 600 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на час звернення до суду - 14.09.2017р., становить 172 125, 36 гривень, підлягає частковому задоволенню. Так з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню заборгованість за договором позики в сумі 6 300 доларів США, що згідно облікової ставки НБУ (1 долар США - 26,23 гривень) станом на 25 червня 2018 року (день ухвалення рішення) становить 165 249 гривень. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, позивачем до сплати відповідачу було розраховано 3% річних за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 15 505,58 гривень, що розрахована за формулою: 3% * 1096 (днів прострочення виконання зобов'язання) * 172 125,36 гривень (сума боргу на день подання позову) = 15 505,58 гривень. Так, відповідач отримав суму позики від позивача у розмірі 3000 доларів США 15 травня 2014 року та зобов'язався повернути у термін чотири місяці, тобто до 15 вересня 2014 року, у зв'язку з чим строк невиконання зобов'язання з боку позичальника розпочався з 16 вересня 2014 року. При цьому, у 2014 році загальний термін невиконання зобов'язання становив 107 днів, у 2015 році - 365 днів, у 2016 року - 366 днів, у 2017 році - 256 днів, враховуючи дату подання позову до суду. Таким чином, загальний розмір 3% річних за невиконання зобов'язання з боку відповідача, становить 14 872,41 гривень. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову . В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 1 801, 21 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: partial