Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення з будинку [ADDRESS]. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 21.01.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 475 їй на праві власності належить будинок [ADDRESS]. Разом з позивачем проживають її діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та тимчасово мешкає її колишній чоловік [PERSON] Оcкільки шлюб між нею та відповідачем по справі розірвано , вони не проживають однією сім'єю, з посиланням на норми ст. ст. 331 ч.3, 391 ЦК України, просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] Закарпатської області та виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] Закарпатської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що відповідач [PERSON] , який є її колишнім чоловіком зловживає алкогольними напоями , влаштовує скандали, руйнує майно, що робить неможливим спільне з ним проживання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідач створює такі умови, що спільне проживання неможливе. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надіслав, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 21.01.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 475/а.с.4-5/. Згідно довідки виконкому Пацканівської сільської ради №167 від 25.03.2014 року у будинку [ADDRESS], проживає відповідач - [PERSON] /а.с.6/ Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. /а.с. 7-8/ Позивач [PERSON] посилається на те, що проживання відповідача у належному їм житлі, створює їй нестерпні умови для проживання , оскільки подальше проживання з ним є неможливим, оскільки останній зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та знищує майно в будинку, постійно руйнує та псує належне їй помешкання, систематично порушує правила співжиття . Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі . Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. За таких обставин , на переконання суду позивачем доведено необхідність захисту її прав шляхом виселення відповідача із належного їй будинку. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості cуд приходить до переконання , що позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення , оскільки позивач належними і допустимими доказами довела ті обставини на які посилалася, як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved