Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 29 серпня 2015 року зареєстрували шлюб в Орджонікідзевському Відділі ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Після народження дитини, у 2016 році, та протягом всього 2017 року сімейне життя між ними погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Розлад сімейного життя стався через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно, та примирення неможливе. Зазначала, що спору про місце проживання дитини та поділ спільного майна немає. Просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], залишити на виховання їй, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 640,00 гривень. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не зявилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду також не зявився, від якого до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Просив суд не надавати строк для примирення, оскільки збереження сімї вважає неможливим. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 433292, виданим Орджонікідзевським Відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 29 серпня 2015 року, актовий запис № 390. Як вбачається зі свідоцтва про народження серія І-НО № 696845, виданим Орджонікідзевським Відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції 23 березня 2016 року, [PERSON] народилася 16 березня 2016 року, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON], актовий запис № 217. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносини припинені, та примирення сторони вважають неможливим. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Що стосується вимог позивача про визначення місця проживання дитини, то суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно із частиною 4 статті 19 СК України , участь органу опіки та піклування при розгляді спорів щодо місця проживання дитини є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В даному випадку між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини, про що позивач [PERSON] зазначала у позовній заяві. Крім того, позивачем не дотримано порядку щодо вирішення даного питання. Дане свідчить про наявності підстав для відмови в задоволенні вимог в цій частині. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачем [PERSON] не заявлено вимог щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу, відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. Зокрема, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 640, 00 гривень, сплачений останньою при подачі позову до суду.

Outcome: partial