Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що матері відповідача [PERSON] та бабусі позивача [PERSON] належало 2/3 частини будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.01.1978 року. Інша 1/3 частини будинку належала і належить іншій сторонній для неї особи. 05.08.1980 року [PERSON] заповіла відповідачу 9/25 частини від належної їй частини даного будинку. 31.07.1992 року [PERSON] подарувала позивачу 1/3 частини від належної їй 2/3 частини будинку [ADDRESS] Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкоємцями першої черги на майно, яке не охоплювалося заповітом, стали позивач та відповідач в рівних долях. В квітні 2014 року відповідач звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Судовим рішенням за відповідачем [PERSON] було визнано в порядку спадкування за заповітом право власності на 9/25 від 1/3 належної [PERSON] частини спірного будинку. 16/75 частини будинку не було охоплено ні заповітом, ні договором дарування, а отже, на цю частку кожний спадкоємець мав право на ? її частини, що складало 8/75 частини житлового будинку. Загалом позивачу на даний час належить на праві власності 33/75 частини житлового будинку, а відповідачу 17/75 частини. Також на день смерті [PERSON] належало на праві власності 1/3 частини земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] про що було видано державний акт на підставі рішення Київської міської ради від 21.10.1999 року. На момент звернення до суду з даним позовом за позивачем зареєстрована на праві власності 1/3 частини земельної ділянки, а за відповідачем 1/6 частини. Позивач у спірному будинку проживає з дитинства, відповідач в даному будинку ніколи не проживала, не приймала участі в ремонтних роботах будівлі, благоустрої земельної ділянки та не сплачувала за комунальні послуги. Відповідач має свій власний будинок в м. Тернопіль. Однак, через похилий вік (88 років) відповідач проживає у свого сина в Херсонській області. Позивач вважає, що є всі правові підстави для припинення права власності відповідача, оскільки частка в спірному майні, яка належить відповідачу, є незначною і не може бути виділена в натурі, а користування спірним майном є неможливим із-за неможливості кожному власнику мати окремий вихід з будинку. З урахуванням викладеного позивач просить припинити право власності [PERSON] на 9/75 частини будинку [ADDRESS]; припинити право власності [PERSON] на 8/75 частини будинку [ADDRESS]; припинити право власності [PERSON] на 1/6 частини земельної ділянки площею 0,1000 гектара, розташованої на території м. Києва у Шевченківському районі по [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 9/75 частини будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 8/75 частини будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої на території м. Києва у Шевченківському районі по [ADDRESS]; виплатити [PERSON], внесені [PERSON] в рахунок компенсації за припинення права власності на 17/75 частини будинку [ADDRESS] та за 1/6 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої на території м. Києва у Шевченківському районі по [ADDRESS], грошові кошти в розмірі - 477 052 грн, внесені на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва згідно платіжного доручення №1 від 12.10.2015 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні повідомив, що з приводу вирішення даного спору він покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 10.01.1978 року, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою, [PERSON], яка є матір'ю відповідача [PERSON] та бабусею позивача [PERSON], належало на праві власності 2/3 частини будинку [ADDRESS]. Інша 1/3 частини даного будинку належала та належить [PERSON], який не є членом сім»ї позивача та відповідача. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Київської міської ради № 68-2/570 від 21.10.1999 року, [PERSON] на праві власності належала 1/3 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS] Згідно договору дарування від 31.07.1992 року, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою, [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] із належної їй 2/3 частини 1/3 частини вищевказаного будинку. [INFO] року померла [PERSON], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві 02.01.2005 року було видано свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] стали позивач та відповідач. За життя [PERSON] 05.08.1980 року склала заповіт, яким заповіла відповідачу [PERSON] 9/25 частини від належної їй частини спірного будинку. На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.10.2005 року, виданих Першою київською державною нотаріальною конторою, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/2 від 1/3 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою [ADDRESS] Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2015 року по справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом визнано за [PERSON] право власності на 9/25 частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 03.06.2015 року було виправлено описку у вказаному рішенні із викладенням його резолютивної частини в наступній редакції «визнати за [PERSON] право власності на 9/25 від 1/3 належної [PERSON] на момент відкриття спадщини частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON].» На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.07.2015 року, виданих Першою київською державною нотаріальною конторою, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 8/75 часток від 16/75 частини житлового будинку [ADDRESS]. Таким чином, позивач [PERSON] є власником 33/75 частини житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою [ADDRESS],а відповідач [PERSON] є власником 17/75 частини даного будинку та 1/6 частини даної земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що частка відповідача у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі і таке припинення не завдасть значної шкоди відповідачу.З цих підстав просить припинити право власності відповідача [PERSON] на належну їй частину спірного майна у відповідності до вимог ст. 365 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] знаходиться у спільній частковій власності сторін: позивачу належить 33/75 частини, відповідачу - 17/75 частини будинку, яка є незначною, а отже, і не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування є неможливим. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає в м. Тернопіль, тобто відповідач забезпечена житлом. При цьому, позивач в своїх поясненнях зазначила, що через похилий вік (88 років) відповідач проживає у свого сина в Херсонській області. Також вказала на те, що відповідач в спірному будинку ніколи не проживала, не приймала участі в благоустрої будинку, за комунальні послуги не сплачує, про що в судовому засіданні представник відповідача не заперечував. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-68цс14), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Отже, вразі припинення права власності на частку нерухомого майна, що належить відповідачу [PERSON], остання не буде позбавлена житла, оскільки має інше житло, а тому таке припинення права не завдасть істотної шкоди відповідачу. Крім того, за умовами п.6 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Згідно звіту про експертну грошову оцінку ринкової вартості 1/3 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] складеного 03.08.2015 року ТОВ «Слав-Консалтинг», ринкова вартість 1/3 частини земельної ділянки складає 716 135,37 грн, а отже вартість 1/6 частини земельної ділянки, яка належить відповідачу, складає 358 067,68 грн. Згідно звіту про визначення ринкової вартості житлового будинку, загальною площею 107,9 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] складеного 03.08.2015 року ТОВ «Слав-Консалтинг», вартість всього об'єкту нерухомості складає 524 934 грн, з них: вартість 33/75 частини об'єкта складає 230 971 грн, 17/75 частини, яка належить відповідачу, складає 118 985 грн. Таким чином, згідно вищевказаних звітів вартість майна, яке належить відповідачу складає 477 052 грн ( 358 067 грн ( 1/6 частини земельної ділянки) + 118 985 грн ( 17/75 частини житлового будинку). За змістом ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України позивач надала суду докази про внесення нею на депозитний рахунок суду коштів у розмірі 477 052 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому вважає за необхідне: припинити право власності [PERSON] на 9/75 часток будинку [ADDRESS] із надвірними будівлями та спорудами, що належать їй за рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18.03.2015 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 03.06.2015 року; припинити право власності [PERSON] на 8/75 часток будинку [ADDRESS], що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2015 року, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою в м. Києві; припинити право власності [PERSON] на 1/6 частини земельної ділянки площею 0,1000 гектара, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території м. Києва у Шевченківському районі по [ADDRESS], що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2005 року, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою в місті Києві; визнати за [PERSON] право власності на 17/75 частки у спільній частковій власності в будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, належної [PERSON], яка складається з 9/75 частини та 8/75 частини спірного будинку; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини земельної ділянки площею 0,1000 гектара, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території м. Києва у Шевченківському районі по [ADDRESS]; виплатити [PERSON], внесені [PERSON] в рахунок компенсації за припинення права власності на 17/75 частин будинку [ADDRESS] із надвірними будівлями та спорудами та за 1/6 частини земельної ділянки площею 0,1000 гектара, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території м. Києва у Шевченківському районі по [ADDRESS], грошові кошти в розмірі - 477 052 грн, внесені на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва згідно платіжного доручення №1 від 12.10.2015 року.

Outcome: approved