Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право на житло. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що житловий будинок належить їй на праві особистої приватної власності. Із її дозволу як власника у даному будинку прописався відповідач по справі. Понад рік відповідач не проживає і не повідомляє про себе, зв'язок з відповідачем втрачений. А тому позивач просить суд визнати [PERSON], таким що втратив право користування житлом, в [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх тим, що відповідач у належному позивачу житловому будинку не проживає понад один рік. Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Просить вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач, будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, проте суд, враховуючи згоду позивача, вважає, що позовну заяву слід розглянути без участі відповідача. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку в [ADDRESS] та з 05.11.2008 року не проживає, крім того позивач жодних перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням відповідачу не чинить. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставин справи. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 114312547. У даному житловому будинку зареєстрований [PERSON], який за місцем реєстрації не проживає понад один рік. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності з положеннями ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом, при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням порушене право підлягає відновленню. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим [ADDRESS]. Крім цього, суд приходить до висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки, згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З чого вбачається, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації.

Outcome: partial