Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезгаданою позовною заявою, просила зняти арешт з автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на вищезазначений автомобіль державним виконавцем накладено арешт у звязку з виконанням рішення суду щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль». Однак, автомобіль придбано в період шлюбу з відповідачем, тому автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, накладенням арешту на автомобіль порушено її права співвласника. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] (довіреність від 07.05.2015 року, дійсна до 07.05.2020 року) /а.с.23/, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти позову. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] ( довіреність від 06.11.2015 року, дійсна до 06.11.2020 року) /а.с.24/ в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Дзержинського відділу Державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг Головного територіального управління у Дніпропетровській області [PERSON] (доручення від 14.11.2016 року, дійсна до 14.11.2017 року) /а.с.37/ в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Будучи присутньою у попередньому судовому засіданні зазначила, що на момент розгляду справи на виконанні не перебуває виконавчих документів, за якими стягувачами були б інші особи, окрім ПАТ «[PERSON] Аваль». Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.\~11,\~60 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21 серпня 1999 року перебували у шлюбі, який розірвано 30 травня 2012 року (а.с.6-8). За час шлюбу ними було набуто у власність автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], який зареєстровано на імя відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу АЕС 178876 ( а.с.9). Даний автомобіль було Рішенням Дзержинського районного суду міста [PERSON] від 15 вересня 2014 року задоволено позов ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості у розмірі 598\~247,24 грн. (а.с.10,11). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року змінено вищезазначене рішення Дзержинського районного суду міста [PERSON] від 15 вересня 2015 року - зменшено суму заборгованості до 581\~128,51 грн. (а.с.12,13). Постановою заступника начальника Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] від 24 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47347141 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, та 05 травня 2015 року накладено арешт на майно боржника - автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] та оголошено заборону на його відчуження ( а.с.14-16). Викладені обставини не заперечуються та визнаються відповідачами та третьою особою. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам розяснено, що розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Виходячи з обставин справи та норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини, суд приходить висновку, що автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] є обєктом права спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], оскільки він був придбаний ними за час шлюбу і жодна з вказаних осіб не заявляє про наявність підстав вважати даний автомобіль належним будь-кому з них на праві приватної особистої власності згідно положень ст. 57 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 73 Сімейного кодексу України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», чинній на момент накладення арешту на автомобіль, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. В п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам розяснено, що при розгляді позову одного з подружжя про зняття арешту з належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя судам необхідно враховувати, що відповідно до\~статей 60,\~70 Сімейного кодексу України\~(далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] на момент розгляду справи не скористались своїм правом на поділ належного їм автомобіля та на визначення часток кожного з них у спільному автомобілі. Також судом встановлено, що державний виконавець не звертався до суду з поданням про визначення частки відповідача [PERSON] у спільному з [PERSON] автомобілі. Відповідно до ст.\~15,16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно вимог ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~\~\~\~\~\~\~\~ З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині зняття арешту з автомобіля підлягають задоволенню, оскільки державним виконавцем накладено арешт на автомобіль, який є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], при цьому боржником за виконавчим провадженням є лише [PERSON], крім того державний виконавець не звертався до суду з поданням про визначення частки відповідача [PERSON] у спільному з [PERSON] автомобілі, відповідно арешт автомобіля порушує право позивача володіти та користуватися належним йому майном. У задоволенні вимоги щодо припинення розшуку автомобіля слід відмовити, оскільки суду не надано доказів оголошення автомобіля у розшук. На підставі викладеного, з урахуванням вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 57, 60, 73 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 317 Цивільного кодексу України, ст. ст.\~10,\~11,\~58, 60,\~64, 209,\~212-215\~ ЦПК України, суд, - \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial