Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], в якій проживала разом із співпозивачем - дочкою [PERSON] Відповідачі [PERSON] та його син - [PERSON] з її згоди були зареєстровані та проживають в її квартирі. Протягом останніх п'яти років [PERSON] неодноразово порушував правила співжиття, вчиняв сварки, неодноразово погрожував вбивством, спричиняв тілесні ушкодження, зберігав в квартирі наркотичні засоби. [PERSON] створив неможливі умови для проживання в одній квартирі з ним і позивачам прийшлося покинути квартиру і проживати у сестри в м. Володимир-Волинський. Син [PERSON] з травня 2013 року в квартирі не проживає, так як перебуває на військовій службі по контракту в іншому регіоні. Відповідачі ніяких витрат по утриманню квартири не несуть, хоча на них нараховуються всі комунальні платежі, що також створює незручності, так як їй приходиться їх оплачувати. Вона несе із-за відповідачів зайві витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з вищевказаних підстав. Представник позивачів [PERSON] додатково пояснив, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, тому він підлягає виселенню без надання іншого житла. Відповідача [PERSON] необхідно визнати втратившим право на проживання з тих підстав, що він перебуває на військовій службі за контрактом, в зв'язку з чим добровільно виселився із квартири і тому втратив право на це житло, так як житлова площа зберігається тільки за військовослужбовцями строкової служби. Відповідачі позовні вимоги не визнали повністю. [PERSON] з тих підстав, що ніяких перешкод позивачам в користуванні житлом не створював , із квартири їх не виганяв, а, навпаки, бажає примиритися з [PERSON] Факт побиття [PERSON] 01.01.2014 року не заперечує, однак виявлені в квартирі наркотики йому не належать. [PERSON] пояснив, що частину, в якій він служив за контрактом було розформовано і він на даний час не має іншого житла, крім того, де зареєстрований. Крім того, він не проживав в квартирі, так як перебував на військовій службі. Представник відповідача [PERSON] -[PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог в зв'язку з недоведеністю позивачами фактів систематичного порушення правил співжиття зі сторони його довірителя, тому підстав для його виселення немає. Вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, оглянувши матеріали справи, приходжу до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 29.05.1993 року, посвідченому Іваничівською держнотконторою за реєстром № 1028 , зареєстрованому у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації за № 596 від 20.01.1997 року ( а.с. 13,14). Той факт, що власником спірної квартири є тільки [PERSON] в судовому засіданні ніким із учасників процесу не оспорювалося, тому на думку суду тільки вона має право вимоги до відповідачів. Другий позивач - [PERSON], яка не є власником квартири, є неналежним позивачем, а тому в задоволенні всіх її позовних вимог необхідно відмовити. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі Закону за рішенням суду. Виходячи зі ст. 47 Конституції України складовими права на житло є забезпечення державою умов щодо можливості кожного громадянина мати житло та гарантування непорушності права користування житлом. Права власника житлового будинку, квартири, визначені статтями 383 Цивільного кодексу України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Як встановлено відповідачі проживають та були зареєстровані в квартирі [PERSON] з її дозволу. Однак, протягом останніх п'яти років відповідач [PERSON] порушував правила співжиття, вчиняв сварки, під час яких погрожував [PERSON] вбивством, спричиняв тілесні ушкодження, чим створював неможливі умови для проживання з ним в одній квартирі. Внаслідок неправомірної поведінки [PERSON] позивачу прийшлося залишити квартиру і змінити місце проживання. Те, що [PERSON] порушував правила співжиття, псував жиле приміщення доведено дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, свідки [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] неодноразово під час сварок спричиняв [PERSON] тілесні ушкодження, в зв'язку з чим їй приходилося залишати квартиру і деякий час проживати у рідні. Вони неодноразово з цього приводу намагалися вплинути на нього, просили припинити сварки та побої. Він неодноразово обіцяв їм, що виправиться, просив пробачення у [PERSON], однак через деякий час все повторювалося. Останній раз він побив [PERSON] 01.01.2014 року. З того часу вона не має можливості проживати у своїй квартирі, так як боїться відповідача. Факт побиття [PERSON] 01.01.2014 року не заперечив в судовому засіданні і сам відповідач [PERSON] Також даний факт підтверджується і вироком Іваничівського районного суду від 19.05.2014 року, яким [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України. ( а.с. 68) Під час побиття [PERSON] [PERSON] пошкодив міжкімнатні двері квартири, що підтвреджується протоколом огляду місця події від 01.01.2014 року . ( а.с. 65,66) Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішення спорів про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Згідно ст. 116 ЖК України дані особи виселяються без надання іншого жилого приміщення. За таких обставин , враховуючи, що [PERSON] створив позивачу [PERSON] неможливі умови для проживання у власній квартирі, суд приходить до висновку, що він підлягає виселенню з квартири без надання іншого житлового приміщення. Що стосується відповідача [PERSON], то в судовому засіданні встановлено, що він починаючи з 14.05.2013 року по 21.03.2014 року знаходився на військовій службі за контрактом в Автономній республіці Крим, що підтверджується його військовим квитком, тобто виїхав на роботу в іншу місцевість. ( а.с. 69) Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України в разі вибуття наймача та члена його сім'ї на постійне проживання до іншого населенного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня його вибуття. За таких обставин відповідача [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісті відсутньою; оголошення фізичної особи померлою). Також підлягають стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved