Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та непрацездатної дружини до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що сторони уклали шлюб 06 серпня 2017 року, зареєструвавши його у Чернівецькому міському відділі Реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис за №1493. Від шлюбу, [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який після припинення спільного проживання з відповідачем залишився проживати з позивачкою та на даний час перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію №255/9 від 29.05.2019 року. Зазначає, що спільна сім`я розпалася з вини відповідача, який інтересами сім`ї не цікавився, зловживав спиртними напоями та на цьому ґрунті вчиняв сварки та скандали, в ході яких принижував та ображав позивачку. Вони перестали розуміти один одного, не могли дійти згоди щодо вирішення звичайних побутових питань, між ними часто виникали різного роду конфліктні ситуації через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до взаємного відчуження, а потім і до втрати почуття любові, поваги та довіри, без чого сімейне життя неможливе. Зазначає, що з березня 2018 року подружні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, та з цього часу проживають окремо. Спроби примиритися позитивних результатів не дали, зникла прихильність один до одного, через що сторони припинили спільне проживання та проживають за різними адресами. Позивач вважає, що за таких обставин шлюб між сторонами носить формальний характер і не має майбутнього, в зв`язку з чим вона вирішила його розірвати, оскільки збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини. Поновлювати сімейні відносини з відповідачем позивач не бажає. Також, позивач вказує, що відповідач - батько дитини, проживає окремо, матеріальне утримання дитині не надає, є працездатним, здоровим, інших осіб, яких за законом він повинен утримувати, у нього немає. Зі слів відповідача позивачці відомо, що останній працює за основним місцем роботи на посаді продавця-консультанта в магазині «Ательє кераміки», а також за сумісництвом на посаді менеджера в ТзОВ «ПАКО Холдінг», однак докази щодо місця роботи відповідача та розмір його заробітної плати вона надати суду не може, так як вказані відомості є конфіденційними. Позивачка вважає, що наведені обставини свідчать про те, що відповідач не тільки зобов`язаний, але і має можливість приймати участь в утриманні своєї дитини шляхом виплати аліментів. При цьому, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дитини, вважає, що аліменти слід стягувати за рішенням суду. Так, стверджує, що відповідач ухиляється від свого обов`язку по утриманню дитини, не приймає участі у витратах, пов`язаних з забезпеченням нормальних житлових умов дитини, її харчування, придбанням взуття та одягу, а також з її здоров`ям, розвитком здібностей та відпочинком, а отже всім необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Всі витрати пов`язані з цим несе виключно позивачка. Зазначає, що вона, як той з батьків, з ким проживає дитина, намагається забезпечувати належний рівень життя дитини, що пов`язане з розвитком її здібностей, підтримання здоров`я, належного харчування та навчання, що свідчить про відповідність її дій принципам Конвенції про захист прав дитини, положенням Сімейного кодексу України та спрямованості таких дій на створення необхідних та достатніх умов для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, з огляду на наведене, позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати свого малолітнього сина, а вона, як той з батьків, що проживає з дитиною і утримує її матеріально, має право вимагати від відповідача, який проживає окремо, виплати ним певних грошових сум на її утримання, які б забезпечували належні умови життя дитини. Також, звертає увагу суду на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вказує, що враховуючи те, що відповідач є батьком дитини, зобов`язаний нарівні з позивачем утримувати дитину до досягнення нею повноліття, є працездатним та має задовільний стан здоров`я, за таких обставин вважає за можливе здійснити стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення сином [PERSON] повноліття. Окрім того, вказує, що відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Стверджує, що з 07.08.2018 року вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьохрічного віку, а тому потребує матеріальної допомоги. Факт перебування у відпустці підтверджується наказом №24В директора ТОВ «Дистрибуційна сервісна компанія» від 06.08.2018 року, наказом №25/1в від 21.08.2018 року. Вказує, що враховуючи те, що відповідач має регулярний дохід, не приймає участі в її утриманні, вважає за можливе здійснити стягнення аліментів з відповідача на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до [INFO] . На основі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення сином [PERSON] повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, починаючи з дня звернення до суду до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Вказала суду, що з 22.03.2018 року сторони не проживають разом. З лютого 2019 року відповідач взагалі перестав надавати їй будь-які кошти. Вказала, що під час спільного проживання сторін відповідач вживав алкогольні напої та не утримував сім`ю. Просила суд задовольнити позов. Також підтримала подану нею відповідь на відзив відповідача, згідно якої вказує, що зверталась у правоохоронні органи з приводу вчинення відповідачем насильства в сім`ї під час спільного проживання сторін. Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову визнали частково. Відповідач суду вказав, що погоджується на розірвання шлюбу, однак згідний сплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі - 50% прожиткового мінімуму для дитини віком до трьох років, тобто 850 грн. на утримання дитини щомісячно, в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Не заперечував тієї обставини, що інших неповнолітніх дітей та утриманців у нього немає, його батьки на даний час працюють. Підтримав поданий ними відзив на позов та вказав, що його середньомісячний дохід складає приблизно 5700 гривень на руки. Також, згідно поданого відзиву на позов, відповідач вказує, що на розірвання шлюбу погоджується, оскільки дійсно не проживає разом з позивачкою, шлюб носить формальний характер, на примирення не погоджується. Зазначає, що проживає в смт.Кельменці та кожного дня добирається на роботу в м.Чернівці. Вартість квитка на автобус складає приблизно 100 гривень. Також зазначає, що оскільки проживає разом з батьками, то повинен нести участь в оплаті комунальних послуг. При цьому, вказує на те, що змушений був звільнитись з роботи в ТзОВ «ПАКО ХОЛДИНГ», про що свідчить відповідний наказ та на даний час працює лише в ТОВ «Ательє Кераміки». На стягнення аліментів не утримання позивачки не погоджується, також просить суд вирішити питання про судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що 06 серпня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №1493, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12). Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Як вбачається з довідки ОСББ «Бульвар Героїв Сталінграду» №255/9 від 29.05.2019 року (а.с.14) про реєстрацію місця проживання, на даний час позивач по справі та неповнолітній [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації неповнолітнього [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 25.07.2018 року (а.с.15). Факт проживання дитини разом з позивачкою - не заперечував в судовому засіданні сам відповідач. Згідно копії наказу ТОВ «Дистрибуційна сервісна компанія» №25/1в від 21.08.2018 року (а.с.17), позивачу по справі - [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 21.08.2018 року по 06.06.2021 року. Як вбачається з копії наказу ТОВ «ГІППО «Мережа супермаркетів Вопак» №МСВ0124/9 від 02.07.2019 року (а.с.49), відповідача по справі - [PERSON] було звільнено з посади інженера з керування й обслуговування систем підприємства. Згідно довідки ТОВ «Ательє Кераміки» (а.с.59), нарахована заробітна плата [PERSON] за останні півроку становить близько 7100 гривень на місяць, на руки відповідач отримує близько 5700 гривень щомісяця. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з червня 2018 року. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та заявами сторін, а також показами самих сторін в судовому засіданні. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Стосовно позовних вимог з приводу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення ним повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. На підставі викладеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. При цьому, суд вважає, що твердження відповідача в судовому засіданні з приводу того, що останній бере участь в оплаті комунальних послуг за житло в смт.Кельменці, про що останній надав відповідні копії квитанцій (а.с.40-47) - судом до уваги не приймаються, оскільки згідно вказаних квитанцій платниками зазначені [PERSON] та [PERSON] . При цьому, задовольняючи позовні вимоги частково, суд приймає до уваги твердження відповідача з приводу того, що останній кожного дня витрачає кошти на оплату проїзду на роботу згідно представлених ним копій квитків (а.с.50-53). Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів частково саме в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення повноліття дитини, суд також виходить з того, що відповідач на даний час є працездатною особою. При цьому, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім`ї у відповідача на утриманні не перебуває. Відповідно до вимог ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Частина 4 вказаної статті СК України передбачає, що якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. При цьому судом встановлено, що позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 21.08.2018 року по 06.06.2021 року, що підтверджується вищевказаною копією наказу. Крім того, відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини - до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.6 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи позицію сторін по справі, факт перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також встановлені в судовому засіданні обставини по справі, суд вважає, щопозовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково, а саме з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, тобто до [INFO] . На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання дитини аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 11.06.2019 року, а також з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 768,40 грн. у зв`язку з задоволенням позову в частині розірвання шлюбу, а також на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. у зв`язку з частковим задоволенням двох позовних вимог про стягнення аліментів.

Outcome: partial