Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даним позовом, посилаючись на те, що є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], що проживала в селі Яблунівка, Славутського району, Хмельницької області та померла [INFO]. В період з 1951 року по час виходу на пенсію по інвалідності - 22 квітня 1984 року [PERSON] пропрацювала в колгоспі ім. «Фрунзе» с. Глібів, який згодом реорганізували в КСП «Колос», тобто була членом колгоспу, проте її не включили у список осіб, які мають право на земельну частку (пай) при проведенні розпаювання земель колгоспу їм. «Фрунзе», тому вимушена звернутися до суду. Представник позивача позов підтримала, посилаючись на те, що на момент одержання державного Акту на право колективної власності на землю КСП «Колос» в 1995 році спадкодавець [PERSON] не була включена у список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, оскільки з 1980 року не працювала, одержувала пенсію по інвалідності як психічно хвора. Представник Відповідача - територіальної громади Глібівської сільської ради в судовому засіданні вказав, що не є належним відповідачем, оскільки сільська рада участі у розпаюванні земель не приймала та землі запасу підпорядковані районній державній адміністрації. Представник Новоушицької районної державної адміністрації в судовому засіданні зазначила, що хоча на території Глібівської сільської ради є в наявності землі запасу сільськогосподарського призначення, які не передані в користування, громадянка [PERSON] помилково не була включена у списки громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Колос», проте за життя не використала свого права виправити допущену помилку, тому не набула права на земельну частку(пай). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 травня 2001 року, виданого Глібівською сільською радою Новоушицького району, [PERSON] померла [INFO] в селі Яблунівка Славутського району Хмельницької області. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 квітня 1958 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29 серпня 1976 року, виданих Глібівською сільською радою, вбачається, що [PERSON] є дочкою [PERSON] і спадкоємцем першої черги за законом її майна. Згідно даних Глібівської сільської ради [PERSON] була зареєстрована на території сільської ради з червня 1990 року до дня смерті - [INFO], але фактично не проживала. Згідно даних свідоцтва про смерть остання померла в селищі Яблунівка Славутського району Хмельницької області. Згідно повідомлення управління пенсійного фонду України в Новоушицькому районі [PERSON] перебувала на обліку в управлінні і одержувала пенсію з 29.02.1980 року по 30.04.2001 року. Позивач згідно позовної заяви та даних паспорту громадян України зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Із даних інформаційної довідки із спадкового реєстру встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, а позивач не представила доказів прийняття спадщини після смерті останньої. Із довідок трудового архіву Новоушицького району встановлено, що спадкодавець [PERSON] працювала в колгоспі ім.. Фрунзе с. Глібів на різних роботах з 1951 по 1983 рік, даних про роботу Гаврилюк в КСП «Колос» та членство у ньому позивач не представила. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.25 ЦК УКраїни цивільна правоздатність, тобто здатність набувати цивільних прав і обов'язків, виникає у фізичної особи у момент її народження і припиняється у момент її смерті. За змістом даної норми смерть особи припиняє можливість набуття нею цивільних прав і обов'язків, тому включення спадкодавця [PERSON] до додаткового списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) після її смерті не породить у неї прав на земельну частку (пай). Відповідно до п.2 Указу Президента України № 720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на зе За змістом даної норми право на земельну частку пай мають пенсіонери, які працювали в КСП і залишаються його членами. Із представлених позивачем доказів вбачається, що [PERSON] працювала в колгоспі ім..Фрунзе і була звільнена у зв'язку із виходом на пенсію в 1980 році, в КСП «Колос» остання не працювала і доказів, що вона на момент смерті була членом КСП позивач не надала. Державний Акт на право колективної власності на землю КСП «Колос» був виданий в 1995 році , у список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком до цього Акту, [PERSON] не включена, відповідно не набула права на земельну частку (пай) та не отримала сертифікат. Таким чином, суд прийшов до висновку, що на момент смерті спадкодавець [PERSON] не набула права на земельну частку (пай), а відтак дане право не входить до складу спадщини і не може бути успадковане. Посилання позивача на психічну хворобу спадкодавця у даному випадку не заслуговують на увагу, оскільки доказів визнання останньої недієздатною не встановлено, заходів щодо цього та встановлення над нею опікунства майбутніми спадкоємцями не вживались. За таких обставин, з огляду на те, що на момент смерті [PERSON] не належало право на земельну частку (пай), відповідно таке право не входило до складу спадщини, суд відмовляє у задоволенні вимог. Щодо вимоги позивача поновити строк позовної давності звернення до суду, то така вимога не підлягає захисту, оскільки відповідно до ч.2, 3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяв про застосування строку позовної давності від сторін не поступало. Приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed