Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося внаслідок того, що кожен має різні погляди на сімю. На час звернення позивача з позовом до суду сторони стали практично чужими людьми, у них немає спільних інтересів, спільне господарство вони не ведуть, подружнім життям не живуть. Позивач вважає, що подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, просить його розірвати. Також зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дитини [PERSON], [INFO], добровільно не надає, тому просить стягувати із відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частки доходу щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Свої позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін\~без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне: Сторони уклали шлюб 22 серпня 2002 року, як вбачається із свідоцтва про шлюб (повторне) серії І-ИД №144815, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, про що складено актовий запис за №1113. Від шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД №222693 від 22 липня 2015 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Встановлено, що сторони припинили подружні стосунки та не ведуть спільного господарства. Спільне життя у них не склалося, оскільки вони люди з різними поглядами на сімю. Шлюб носить формальний характер, збереження його неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків по утриманню сина. З врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із 21.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного та

Outcome: approved