Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у якому просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], із матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 24 травня 2008 року позивач перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2016 р. - розірвано. У даному шлюбі у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. До розірвання шлюбу і по сьогоднішній день дочка проживає з матір'ю, [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні їхньої дитини, а також повністю ігнорує сплату аліментів. На даний час проведена приватизація гуртожитку, у зв'язку з чим у позивача виникла необхідність у зняття з реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] та проведення реєстрації за адресою: [ADDRESS] Із колишнім чоловіком позивачка не контактує, тому дійти згоди щодо визначення місця проживання дочки неможливо. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти визначення місця проживання дочки з матір'ю Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з'явився. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2016 року). У даному шлюбі народилася дочка - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 27 серпня 2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції). Згідно Свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER], виданого 22 червня 2018 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - ? частина та [PERSON] - ? частина. Неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно Рішення Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області від 19 жовтня 2017 року, [PERSON] визнано таким, що втатив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дочки [PERSON] з матір'ю [PERSON] Неповнолітня [PERSON] бажає проживати з матір'ю. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved