Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою на реєстраційному обліку перебуває відповідач [PERSON], який з липня 2014 року не проживає в зазначеному житлвоому приміщенні, тому в порядку положення статей 71, 72 ЖК України має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Вказані обставини зумовили позивача звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалися, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто повістки про виклик відповідача з довідкою Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області про неможливість вручення виклику з причини відсутності адресату за місцем реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Третьою особою [PERSON], письмові пояснення, в порядку ч. 1 ст. 192 ЦПК України, не подано, суду адресовано заяву з підтвердженням викладених в розглядуваному позові обставин, крім того заявлено клопотання про розгляд справи в її відсутність. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. [PERSON] ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON], третя особа по справі [PERSON] є співвласниками нерухомого майна квартири [ADDRESS] (підтверджено правовстановлюючими документами свідоцтвом про право власності на житло № 272-р, видане 10.02.2005 року Гродівською селищної радою а.с. 14, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6797621, сформованим 22.03.2005 року Красноармійським бюро технічної інвентаризації а.с. 15). На реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] з 14.05.1998 року перебуває відповідач [PERSON] Зазначені відомості підтверджено домовою книгою для прописки осіб, які проживають в зазначеному житловому приміщенні (а.с. 16-18) [PERSON] про фактичне не проживання, який складений 19.12.2018 року депутатом Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області з залученням місцевих мешканців (свідків) [PERSON], будучи зареєстрованим за адресою: [INFO], фактично не проживає з липня 2014 року (а.с. 19). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Предявлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. [PERSON] вимог чинного законодавства, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у судовому порядку тільки з однієї указаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Зокрема, позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в порядку ст. ст. 71, 72 ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. [PERSON] ст. 72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. \~ \~ \~ \~Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON] взято на реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS] не як члена сімї позивача [PERSON], яка є співвласником нерухомого майна, в родинних відносинах сторони не перебувають. Відповідач, будучи зареєстрованим в спірному житловому приміщенні, з 2014 року житлом фактично не користується, та обовязки члена сімї наймача, передбачені ст. 64 ЖК України, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не виконує, оскільки постійно проживає в іншому місці. Враховуючи вказане, судом встановлено факт відсутності [PERSON] в спірному житловому приміщенні на праві мешкання строком понад шість місяців, при цьому причин його відсутності, які могли бути визнані поважними, за аналогією зі статтею 71 ЖК України, під час розгляду справи не надано. При розгляді справи по суті, суд враховує розяснення Пленуму Верховного суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому. Виходячи з Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи в житловому приміщенні є похідна від проживання цієї особи в ньому, отже сама по собі реєстрація відповідача у спірному жилому приміщенні не надає право на проживання в ньому. У судовому засіданні доказано добровільність мешкання відповідача в іншому жилому приміщенні, без наявності створення будь-яких перешкод для його мешкання в спірному житловому приміщенні, а тому розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. [PERSON] п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі\~ст.\~ст.\~319,\~391\~ЦК України,\~ст.\~ст.\~71,\~72\~ЖК України\~

Outcome: approved