Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за період з вересня 2020 року по червень 2021 року в сумі 149 154 грн., а також стягнути додаткові витрати на лікування неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в сумі 8 184 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що із 28 вересня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . У даному шлюбі народилося троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2020 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання трьох неповнолітніх дітей разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, змінено рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року, зменшивши розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей із 4 000 грн. щомісячно до 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи із 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Із червня 2019 року відповідач ухилявся від сплати аліментів. Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року у справі №607/16604/20 уже було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 84 155 грн. 20 коп. Однак, відповідач [PERSON] аліментів на утримання своїх дітей продовжує не сплачувати, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 149 154 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Тернопільського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) за період з вересня 2020 року по червень 2021 року. Крім того, позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати в сумі 16 368,25 грн. на лікування неповнолітніх дітей у стоматолога ФОП [PERSON] , що підтверджено відповідними актами виконаних робіт та половину з яких вона просить стягнути із відповідача в її користь. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Покотило Ю.В. подано відзив на позовну заяву, у якому він вважає, що наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) за період із вересня 2020 року по червень 2021 року в розмірі 149 154,00 грн., є некоректним. Зазначає, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.12.2020 року у справі №607/16604/20 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2019 року по вересень 2020 року, а тому нарахування неустойки на заборгованість по аліментах за вересень 2020 року є безпідставною, оскільки неустойка за цей період вже стягнута судовим рішенням. Також, при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 02.06.2021 року, на підставі якого позивачем нараховано пеню, державний виконавець, виходив з того, що боржником в квітні 2021 року було сплачено 9 950,00 грн. аліментів, однак в дійсності відповідач сплатив 10 000,00 грн., в в травні 2021 року 6 965,00 грн., у той час як в дійсності відповідач сплатив 7 000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами. Крім того, зазначив, що пеню нараховано не на кожен місячний платіж, а на загальну суму заборгованості із сплати аліментів, яка існувала у певний календарний місяць. При цьому, пеню на заборгованість зі сплати аліментів (за період з червня 2019 року по вересень 2020 року) вже було нараховано і стягнуто рішенням суду, яке набрало законної сили. У зв`язку із цим, неустойка (пеня) могла бути нарахована за період з жовтня 2020 року по червень 2021 року, в розмірі, який станом на 02.06.2021 року не може перевищувати 41 155,60 грн., згідно поданого ним розрахунку. Крім цього, просить врахувати, що [PERSON] за 2019 рік від підприємницької діяльності отримано всього 45 000.00 грн., тобто суму, яка є в 2 рази меншою, ніж розмір аліментів, які підлягають стягненню ним за один рік, що складає близько 90 000 грн. на трьох дітей. В 2020 році відповідачем від підприємницької діяльності отримано 2 450.00 грн. При цьому, у зв`язку із такими низькими доходами від підприємницької діяльності та необхідністю сплати податків та єдиного соціального внеску, [PERSON] був вимушений припинити підприємницьку діяльність, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 29 січня 2020 року внесено запис за № 26460060003011399 про припинення його підприємницької діяльності. Із 29 січня 2020 року відповідач перебуває в пошуках роботи і жодного доходу з того часу не отримував. Також, просить суд врахувати те, що [PERSON] має хронічні хвороби, які вимагають постійного та систематичного лікування. Крім цього, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2019 року про забезпечення позову у справі №607/14103/19, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке зареєстровано на ім`я відповідача, а також накладено арешт на його рахунки, відкриті у банківських установах, до вирішення даної справи по суті. Вказаний арешт позбавляє можливості [PERSON] використати грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах, або продати належне йому майно для погашення заборгованості зі сплати аліментів. Також, щодо вимог про стягнення додаткові витрати на дітей вважає безпідставними, оскільки докази, на які посилається позивач у позовній заяві, як на підставу для стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей, а саме акти виконаних робіт та довідка фізичної особи-підприємця, є неналежними, оскільки не містять реквізитів та підписів ні виконавця, ні замовника цих робіт, а тому не можуть підтверджувати будь-які обставини. Крім того, просить врахувати, що відповідач [PERSON] 26.02.2021 року перерахував на користь позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 84 155,20 грн., які були стягнуті з нього рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.12.2020 року у справі №607/16604/20. Вказана обставина підтверджується постановою державного виконавця від 22.06.2021 року про закінчення виконавчого провадження №65153247. При цьому, вказані грошові кошти не є аліментами, які стягнуті судовим рішенням, а є додатковими коштами (пенею), які однозначно покривають усі можливі додаткові витрати, які понесла або може понести в майбутньому позивачка. Враховуючи наведені обставини, які мають істотне значення, вважає, що підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей, відсутні. У задоволенні позову просить відмовити повністю. Позивач [PERSON] та її представник відповіді на відзив не подавали. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кметик В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Покотило Ю.В. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, зіславшись на мотиви, викладені у відзиві, та просить суд у задоволенні позову відмовити. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 28 вересня 2002 року. У даному шлюбу народилося троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано та визначено місце проживання трьох неповнолітніх дітей разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким ухвалено стягувати із [PERSON] аліменти на зазначених неповнолітніх дітей, в розмірі по 4 000 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи із 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, змінено рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року, яким зменшено розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей із 4 000 грн. щомісячно до 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи із 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В порядку виконання вказаного рішення суду, 05.12.2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №601/13584/19, який перебуває на виконанні в Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнути із відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 84 155 грн. 20 коп., за період з червня 2019 року по вересень 2020 року. Згідно, наявного при матеріалах справи, розрахунку заборгованості по аліментах від 02.06.2021 р., наданого державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Угрин З.Р., за [PERSON] , станом на 02.06.2021 р. рахується заборгованість в розмірі 149 154 грн., за період із червня 2019 року по травень 2021 року. Відповідно до довідки №180 виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини м.Тернопіль від 02.08.2021 року, [PERSON] потребує медикаментозного лікування з приводу наявністю у нього наступних захворювань: деформуючий артроз правого колінного суглобу, після травматичний, 2 ст. стадія загострення, синовіт, епітальний утвір стравоходу, рефлекс-езофагіт, еритематозна гастропатія, ендоскопічні ознаки портальної гастрпопатії. Також як вбачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] з 25.11.2020 року по 14.12.2020 року перебував на лікуванні Тернопільській центральній районній лікарні з приводу деформуючого артрозу правого колінного суглобу. Згідно із копії меморіальних ордерів від 26.02.2021 року та від 26.02.2021 року, [PERSON] перераховано [PERSON] пеню по несплаті аліментів на загальну суму 84155,20 грн. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при вирішенні спору про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів слід з`ясувати розмір не сплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за результатами розгляду справи № 572/1762/15-ц. Суд вважає, що несплата та несвоєчасна сплата аліментів відповідачем, які він зобов`язаний був платити згідно рішення суду в користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, мала місце з вини [PERSON] , тому суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні передбачені ч. 1 ст. 196 СК України підстави для стягнення неустойки (пені) із відповідача. Суд погоджується із наданим представником позивача розрахунком пені, за винятком нарахування відповідачу пені за період з вересня 2020 року, оскільки її розрахунок слід проводити з жовтня 2020 року. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року уже було стягнуто із відповідача пеню за період з 05 червня 2019 року по 01 жовтня 2020 року. Таким чином сума нарахованої пені відповідачу слід проводити з 01 жовтня 2020 року по 01 червень 2021 року та який буде складати 334 414,58 грн. При цьому, суд відкидає розрахунок пені наданий представником відповідача та вважає його таким, що не відповідає вище наведеній формулі розрахунку пені та наголошує, що пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення, що не враховано представником відповідача. Згідно статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, оскільки сума нарахованої пені відповідачу перевищує наявну у нього заборгованість зі сплати аліментів, тому розмір пені, який підлягає стягненню буде не більше сто відсотків наявної у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, що складає 149 154 грн. В силу вимог ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, розраховуючи суму нарахованої пені, яку слід стягнути із відповідача вважає, що розмір неустойки слід зменшити до суми 80 000 грн., врахувавши його матеріальне становище, наявність у відповідача хронічних захворювань та потребу у медикаментозному лікуванні, що підтверджено довідкою №180, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини м.Тернопіль від 02.08.2021 року. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення із відповідача суму нарахованої пені слід задовольнити частково стягнувши із відповідача на користь позивача 80 000,00 грн. нарахованої пені, за період із 01.10.2020 року по 01.06.2021 року. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових втрат на утримання дітей суд зазначає наступне Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] посилалася на те, що у зв`язку із лікуванням неповнолітніх дітей у стоматолога ФОП [PERSON] нею понесено додаткові витрати в розмірі 16 368,25 грн., у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача Ѕ частину понесених додаткових витрат. На підтвердження понесених [PERSON] додаткових витрат на лікування неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , подано наступні документи: довідка від 24.05.2021 року, видана ФОП [PERSON] (Ліцензія МОЗ України №638442 від 26.02.2015 року), згідно якої загальна сума оплачених грошових коштів [PERSON] за лікування дітей: - 16 368,25 грн.; акт виконаних робіт від 15.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур [PERSON] , становить 2 132,75 грн; акт виконаних робіт від 15.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур Юзвак Софії, становить 4 256,00 грн.; акт виконаних робіт від 15.09.2020 року , згідно якого вартість лікувальних процедур Юзвак Соломії, становить 1 653,00 грн.; акт виконаних робіт від 17.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур [PERSON] , становить 1 653,00 грн.; акт виконаних робіт від 18.09.2020 року , згідно якого вартість лікувальних процедур Юзвак Софії, становить 2 493,75 грн.; акт виконаних робіт від 22.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур Юзвак Софії, становить 1 757,50 грн.; акт виконаних робіт від 24.09.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур Юзвак Софії, становить 2 052,00 грн.; акт виконаних робіт від 21.12.2020 року, згідно якого вартість лікувальних процедур Юзвак Соломії, становить 2 370,25 грн. Враховуючи вищенаведене, а також стан здоров`я неповнолітніх дітей, суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують, що діти потребують постійного лікування і специфічного догляду, та відповідно, значних матеріальних витрат, які відносяться до додаткових витрат. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №320/383/19, де зазначено, що оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2009 року № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Враховуючи обставини, що мають істотне значення для визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дітей, матеріальне становище відповідача, його стан здоров`я, а також стан здоров`я неповнолітніх дітей, суд вважає, що вимоги позивачки у частині стягнення додаткових витрат на дітей підлягають до задоволення, шляхом стягнення на її користь з відповідача 8 184 грн. понесених нею додаткових витрат у зв`язку з лікуванням неповнолітніх дітей. На підставі наведеного та

Outcome: partial