Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 вересня 2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає. В судовому засіданні 25 жовтня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що спільне життя між сторонами не складається, вони мають різні погляди на життя, у зв`язку з чим постійно виникають сварки. Не зважаючи на те, що сторони проживають разом, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні 25 жовтня 2016 року позов не визнав, пояснив, що дружина для нього саме рідна та близька людина. На разі вони переживають складний період, однак разом з дружиною вони з 1986 року, сім`я та шлюб для нього найсвятіше та він буде намагатися створити найкращі умови для дружини та дітей з метою збереження сім`ї. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 950 (а.с. 3). Сторони від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). У відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] надавався строк на примирення терміном в два місяці. Представник позивача в судовому засіданні 26 грудня 2017 року пояснила суду, що будь-яких змін після надання судом строку на примирення між сторонами не відбулося. Відповідач в судовому засіданні 26 грудня 2017 року, призначеного після надання строку на примирення, пояснив суду, що зробив для себе висновки та повністю прийняв позицію дружини щодо життя, бажає зберегти сім'ю, адже любить дружину, готовий йти на всі поступки для збереження шлюбу. Позивач в судовому засіданні 02 лютого 2017 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Пояснила суду, що багато років йшла до розірвання шлюбу. Шлюбних стосунків з відповідачем не підтримує більше трьох років. З відповідачем вона проживає в одній квартирі, вони ведуть спільне господарство, вона купує продукти, він сплачує кошти за квартиру. Наразі відповідач намагається багато робити, щоб не розлучатися, але почуття до нього в неї зникли, тривалий час вона по суті в шлюбі перебувала одна. В неї виникають нервові зриві через те, що вона вимушена проживати з відповідачем. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved