Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до Державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниця) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 66 208,25 гривень, позовні вимоги обґрунтовуючи наступним. На роботу до Державної адміністрації залізничного транспорту України (надалі - Укрзалізниця), [PERSON], було переведено з Південно-Західної залізниці згідно наказу від 2 7 квітня 2004 року № 185/ос та одночасно призначено на посаду старшого ревізора відділу ревізій підприємств основної діяльності Контрольно-ревізійного управління. Згодом, відповідно до наказу Укрзалізниці позивача переведено на посаду старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю структурних підрозділів Управління контролю та внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності структурних підрозділів Головного управління контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці. Таким чином, на роботі в Укрзалізниці позивач працювала старшим ревізором, в тому числі старшим ревізором відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю структурних підрозділів Управління контролю та внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності структурних підрозділів Головного управління контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці з 27 квітня 2004 року. Наказом Першого заступника генерального директора Укрзалізниці [PERSON] від 26 серпня 2014 року № 1968/ос [PERSON], старшого ревізора відділу з контролю за фінансово- господарською діяльністю структурних підрозділів Управління контролю та внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності структурних підрозділів Головного управління контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці, звільнено у зв'язку зі скороченням штату, по п. 1 ст. 4 0 КЗпП України з 26 серпня 2014 року. Зазначений наказ було видано в день, а саме 26 серпня 2014 року, коли [PERSON], перебувала на лікарняному і про існування якого їй стало відомо пізніше, але з самим наказом вона не ознайомлена. В подальшому, наказом Першого заступника генерального директора Укрзалізниці [PERSON] внесені зміни до цього наказу про її звільнення. Наказом від 27.10.2014 року за № 3944/ос, [PERSON] звільнено з 16 жовтня 2014 року з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням з роботи [PERSON] звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту ( Укрзалізниця), Генерального директора державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниці) [PERSON], треті особи: Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці, Голова первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці [PERSON], Міністерство інфраструктури України, Міністр інфраструктури України [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2014 року відкрите цивільне провадження у справі № 757/29580/14-ц за моїм позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці). 09 лютого 2015 року під час проведення судового розгляду справи позивач та Укрзалізниця, як сторони цивільного провадження звернулись до суду з заявою про укладення мирової угоди та закриття провадження у справі з цих підстав. 09 лютого 2015 року Печерський районний суд міста Києва ухвалою у цивільній справі № 7 57/2 958 0/14-ц - ухвалив: Визнати мирову угоду сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту ( Укрзалізниця), Генерального директора державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниці) [PERSON], треті особи: Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці, Голова первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці [PERSON], Міністерство інфраструктури України, Міністр інфраструктури України [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу наступного змісту: «Поновлення позивача на роботі в Державній адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на посаді старшого ревізора управління контролю фінансово-господарської діяльності Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці». Цією ж ухвалою провадження у даній справі закрито. 19 березня 2015 року наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України ( Укрзалізниця) № 256/ос « про поновлення на роботі за рішенням суду» - Скасовано наказ про звільнення з посади старшого ревізора відділу контролю за фінансово-господарською діяльністю структурних підрозділі управління контролю та внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності структурних підрозділів Головного управління контролю та внутрішнього аудиту [PERSON] від 27.10.2014 № 3944/ос 16 жовтня 2014 у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпІі України, поновлено [PERSON] на посаді старшого ревізора відділу контролю за фінансово-господарською діяльністю структурних підрозділі управління контролю та внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності структурних підрозділів Головного управління контролю та внутрішнього аудиту з 17 жовтня 2014 року, відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2015р. справа № 757/29580/14-ц. Таким чином позивача було поновлено на роботі після звільнення, але середній заробіток за час вимушеного прогулу не було виплачено. Вимушений прогул, за який відповідач повинен сплатити середній заробіток становить з 16 жовтня 2014 року по 19 березня 2015 року і складає: 155 дні або 5 місяців 4 дні. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку рішення про поновлення позивача на роботі приймав відповідач - Державна адміністрація залізничного транспорту України (Укрзалізниця), але рішення про виплату мені середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було прийнято, середній заробіток до теперішнього часу мені не виплачено. За таких умов позивач вважає, що у неї виникло право для звернення до суду за захистом своїх прав - стягнення з відповідача середнього заробітну за час вимушеного прогулу, який становить 66208,25 гривень. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 01.03.2017 до суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця»), згідно яких ПАТ «Укрзалізниця» заперечує проти задоволення позовної заяви у зв'язку з нижчезазначеним. Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2015 по справі № 757/29580/14-ц визнано умови мирової угоди, укладеної 27.01.2015 між [PERSON] та Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), згідно з якими сторони дійшли до згоди щодо врегулювання спору, що є предметом позову шляхом укладення мирової угоди на викладених умовах, поновлено Позивача на роботі в Державній адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на посаді старшого ревізора управління контролю фінансово-господарської діяльності Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці. Тобто, єдиною умовою мирової угоди є поновлення Позивача на посаді, питання щодо компенсації заробітної плати в суді не розглядалось. Вищезазначена ухвала набрала законної сили в порядку встановленим чинним законодавством України та не була оскаржена сторонами до суду апеляційної інстанції. Положення ч. 1 ст. 207 ЦПК визначили, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору. Тобто, це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов'язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Суд відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦПК до ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Зокрема, про те, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ст. 255-256 ЦПК). Посилання Позивача в позовній заяві на ст. 235 Кодексу законів України про працю не може бути взяте до уваги, оскільки положення зазначеної статті вказують на те, що орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тоді як в ухвалі про затвердження мирової угоди та закриття провадження по справі № 757/29580/14-ц питання щодо виплати грошових коштів не було вирішено, і як вже зазначалось раніше, дана ухвала не була оскаржена до суду апеляційної інстанції, тобто була визнана і Позивачем і його представником. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо сторони виявили намір укласти мирову угоду, то при необхідності їм може бути надана можливість оформити умови мирової угоди, для чого суд оголошує перерву в судовому засіданні. У разі якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі. До ухвалення судового рішення щодо кожної із зазначених процесуальних дій суд роз'яснює сторонам їх наслідки. 05.03.2018 представник Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця) [PERSON] надав відзив аналогічного змісту, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON]. 07 березня 2018 року постановлено ухвалу за клопотанням представника позивача про здійснення розгляду справи з викликом сторін. 20 серпня 2018 року представниками сторін було надані усні пояснення з посиланням на письмові заяви, які знаходяться в матеріалах справи та наведені вище. Вислухавши пояснення, дослідивши письмові матеріали, слід зазначити наступне. Дійсно, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано умови мирової угоди між [PERSON] та Державною адміністрацією залізничного транспорту «Укрзалізниця», у спорі про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, наступного змісту: «Поновлення позивача на роботі в Державній адміністрації залізничного транспорту «Укрзалізниця» на посаді старшого ревізора управління контролю фінансово-господарської діяльності Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці.» Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку слід врахувати те, що умовами мирової угоди було передбачено поновлення на роботі позивача, що відповідно передбачає дотримання положень ст.235 КЗпП України. Посилання відповідача та третьої особи на закриття провадження у справі слід відхилити, оскільки позивач не відмовлялась від своїх вимог укладаючи мирову угоду. З огляду на те, що позивачу не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Складений позивачем розрахунок сумніву не викликає, оскільки відповідачем не було надано відомостей про невірність даних відображених у ньому. Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved