Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, які в процесі судового розгляду збільшила, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2014 року, о 02 год. 30 хв., відповідач [PERSON] в м. Вінниці по вул. Козицького, керуючи автомобілем [NUMBER], не витримав безпечного інтервалу та допустив наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], належний позивачу [PERSON], внаслідок чого були пошкоджені транспортні засоби. Окрім того, відповідач [PERSON], будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. на користь держави. З огляду на те, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність відповідача не була застрахована, відповідно, позивач не зверталась до тієї чи іншої страхової компанії з приводу відшкодування завданих збитків. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля, належного позивачу, відповідно до рахунку-фактури №СФ-854, встановленого на ПП «Модекс-авто» після огляду автомобіля ФОП [PERSON] складає 3\~150 грн., а придбання під замовлення комплекту дзеркал заднього виду замість пошкоджених та їх установка додатково коштувала позивачу 1\~600 грн. Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу спричинена шкода, яка стала підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь 4 750 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 03.10.2014 року, о 02 год. 30 хв., відповідач [PERSON] в м. Вінниці по вул. Козицького, керуючи автомобілем [NUMBER], не витримав безпечного інтервалу та допустив наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], належний позивачу [PERSON], внаслідок чого були пошкоджені транспортні засоби. Окрім того, відповідач [PERSON], будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події, згідно довідки ДАІ м. Вінниці №222122 від 03.10.2014 року (а.с.5). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. на користь держави (а.с.6). З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність відповідача не була застрахована, а тому, відповідно, позивач не зверталась до тієї чи іншої страхової компанії з приводу відшкодування завданих збитків. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином, з огляду на вищенаведене, керування відповідачем транспортним засобом є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім того, дії відповідача не відповідають вимогам ПДР України, а саме п.п.13.3, 2.10 та знаходяться в причинному звязку з наслідками, а саме завданою шкодою позивачу. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Оскільки відповідачем не застрахований ризик цивільної відповідальності, яка настала внаслідок завдання шкоди майну позивача при використанні транспортного засобу, позивач правомірно звернулась з даними вимогами до відповідача. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 ЦПК України). Згідно ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоровя; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Таким чином, цивільним процесуальним законодавством не передбачено обовязкове призначення експертизи у спорах про відшкодування матеріальної шкоди, а враховуючи те, що клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст.57, 64 ЦПК України, оцінивши, взяти до уваги як належні письмові докази, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, рахунок-фактуру ФОП [PERSON] №СФ-854 від 31.07.2015 року на суму 3\~150,00 грн. щодо виконання робіт з фарбування передньої правої двері, задньої правої двері та заднього правого крила (а.с.8) та товарний чек ФОП [PERSON] від 25.05.2016 року на суму 1\~600 грн. щодо оплати комплекту дзеркал бокових (а.с.35), оскільки роботи та товари зазначені в даних документах відповідають пошкодженню автомобіля позивача відповідно до довідки ДАІ м. Вінниці №222122 від 03.10.2014 року (а.с.5). А тому, загальна вартість матеріального збитку, завданого позивачу відповідачем, яка підлягає стягненню з останнього складає 4\~750 грн. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Так, дійсно, як свідчать матеріали справи, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача. Таким чином, з огляду на вищенаведене,

Outcome: partial