Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Бар'єр» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Позивач у своєму позові просить суд стягнути з державного підприємства «Бар'єр» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 08.11.2014 року по 22.02.2016 року в сумі 70598,70 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що з 08 квітня 2014 року по 07 листопада 2014 року вона перебувала у трудових відносинах з державним підприємством «Бар'єр», де працювала на посаді заступника начальника служби безпеки та адміністративного забезпечення державного підприємства «Бар'єр». За період роботи на державному підприємстві «Бар'єр» тобто з 08.04.2014 по 07.11.2014 роки їй було нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 26739,76 грн. Також їй було спричинена моральна шкода. Таким чином на день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку складає 70598,70 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Державного підприємства «Бар'єр» в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, причини не явки не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 08 квітня 2014 року по 07 листопада 2014 рік працювала на підприємстві відповідача Державного підприємства «Бар'єр» на посаді заступника начальника служби безпеки та адміністративного забезпечення, що вбачається з копії трудової книги [PERSON] Судом встановлено, що дійсно відповідач Державне підприємство «Бар'єр» після звільнення позивача [PERSON] не здійснив з нею повний розрахунок за період квітень-листопад 2014 р., що вбачається з довідки № 03/101 від 02 березня 2015 року, яка видана директором Державного підприємства «Бар'єр» [PERSON] та в.о головного бухгалтера [PERSON] Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений строк виплатити неоспорювану ним суму. Крім того, як роз'яснено ч.5 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні позивача, відповідно до положень ст.117 КЗпП України та в строки передбачені ст.116 КЗпП України з вини відповідача, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 08 квітня 2014 року по 07 листопада 2014 рік, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється з виплат за попередні два місяці. Час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до довідки, яка видана директором Державного підприємства «Бар'єр» [PERSON] та в.о головного бухгалтера [PERSON] вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 151,21 грн. Так, відповідно до розрахунків, сума середнього заробітку, який у зв'язку із порушенням строків її виплати на час здійснення відповідачем повного розрахунку становить 70598,70 грн. та складається: Листопад 2014 року = 150,21 грн. х 23 днів = 3454,83 грн.; грудень 2014 року = 150,21 грн. х 31 днів = 4656,51 грн.; січень 2015 року = 150,21 грн. х 30 днів = 4506,30 грн.; лютий 2015 року = 150,21 грн. х 28 днів = 4205,88 грн; березень 2015 року = 150,21 грн. х 31 днів = 4656,51 грн.; квітень 2015 = 150,21 грн. х 30 днів = 4506,30 грн.; травень 2015 року = 150,21 грн. х 31 днів = 4656,51 грн.; червень 2015 року = 150,21 грн. х 30 днів = 4506,30 грн.; липня 2015 року = 150,21 грн. х 31 днів = 4656,51 грн.; серпень 2015 року = 150,21 грн. х 31 днів = 4656,51 грн.; вересень 2015 року = 150,21 грн. х 30 днів = 4506,30 грн.; жовтень 2015 року = 150,21 грн. х 31 днів = 4656,51 грн.; листопад 2015 року = 150,21 грн. х 30 днів = 4506,30 грн.; грудень 2015 року = 150,21 грн. х 31 днів = 4656,51 грн.; січень 2016 року = 150,21 грн. х 30 днів = 4506,30 грн.; лютий 2016 року = 150,21 грн. х 22 день = 3304,62 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стосовно вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає такими, що підлягають частковому задоволення та стягненню з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial