Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Давидівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на те, що станом на 15.04.1991 рік домогосподарство, в якому проживали та була зареєстровані [PERSON] та його дружина [PERSON] відносилось до категорії колгоспних дворів. Вищевказане будинковолодіння знаходиться по [ADDRESS]. Згідно з сертифікатом серії [NUMBER] від 9 червня 1997 року [PERSON], як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Селянська спілка», належить право на земельну частку (пай), який перебуває у колективній власності розміром 1,58 га. та знаходиться за адресою: с. Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області. [PERSON] та його дружиною [PERSON] під час шлюбу був усиновлений син [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] помер. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зареструвала шлюб з громадянином [PERSON]. Під час укладення реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. 31 липня 2002 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] в вищевказаному будинку проживала без реєстрації на час смерті [PERSON], та проживає на даний час, обробляє присадибну ділянку, доглядає за будинковолодінням. Тому позивач вважає, що вона прийняла спадщину після смерті дідуся [PERSON]. 31.07.2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно онучці [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. 21.12.2010 року позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Спадкоємців першої та інших черг за законом та за заповітом майна, яке залишилося після смерті [PERSON] немає. Однак оформити право на спадщину в нотаріальному порядку позивач не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на зазначене домоволодіння. Тому позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, після смерті [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач представник Давидівської сільської ради в судове засідання не з'явився, представивши суду заяву, в якій позов визнав повністю та просив розглядати справу без їх участі. В судовому засіданні дослідженими доказами судом встановлено, що у власності подружжя [PERSON] та його дружини [PERSON] перебувало будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS]. Дане будинковолодіння складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею - 44,40 кв.м., житловою площею -16,50 кв.м., а саме: 1-1 коридору площею 8,10 кв.м., 1-2 комори - 4,80 кв.м., 1-3 кімнати - 16,50 кв.м., 1-4 кухні - 10,30 кв.м., 1-5 коридор - 4,70 кв.м, прибудови літ. «а» площею 13,80 кв.м., сараю літ. «Б» площею - 20,50 кв.м, господарськоі будівлі літ. « В» площею - 14,40 кв.м, вбиральні літ. «Г» площею - 1,40 кв.м., сараю літ. «Д» площею - 22,80 кв.м., сараю літ. «Е» - площею 27,60 кв.м., воріт з хвірткою №1 - 8,40 кв.м. , огорожі №2 площею - 39,90 кв.м. та криниці №3. Вищевказане домоволодіння було майном колгоспного двору і станом на 15.04.1991 року [PERSON] та [PERSON] була його членами, що підтверджується довідкою Давидівської сільської ради від 08.09.2014 року №2123. Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 роз'яснив, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ч.1 ст.120 ЦК Української РСР (1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а ч.2 ст.123 цього Кодексу визначає, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, кожен з вказаних осіб набув право власності на 1/2 частину домоволодіння. Згідно з сертифікатом серії [NUMBER] від 9 червня 1997 року [PERSON], як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Селянська спілка», належить право на земельну частку (пай), який перебуває у колективній власності розміром 1,58 га. та знаходиться за адресою: с. Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області. 31 липня 2002 року [PERSON] склав заповіт посвідчений секретарем Давидівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та внесений у реєстр №19 від 31.07.2002 року. За цим заповітом спадкодавець заповідав все своє майно онучці [PERSON] .Даний заповіт не змінювався та не скасовувався, що підтверджується відповідною відміткою на ньому. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] так як в вищевказаному будинку проживала без реєстрації на час смерті [PERSON], та проживає на даний час, обробляє присадибну ділянку, доглядає за будинковолодінням. Даний факт підтверджується довідкою сільської ради від 02.07.2014 року №1683. [PERSON] 31.07.2002 року склала заповіт, який посвідчений секретарем Давидівськоі сільськоі ради Сторожинецького району Чернівецькоі області та внесений у реэстр №18 від 31.07.2002 року. За цим заповітом спадкодавець заповіла все своє майно онучці [PERSON]. Данний заповіт не змінювався та не скасовувався. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом після її смерті, прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується довідкою Сторожинецької державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців першої та інших черг за законом та заповітом майна, яке залишилося після смерті [PERSON] та [PERSON] немає. Ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст.1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На [PERSON], були складені 31.07.2002 року заповіти, які не змінювалися та не скасовувалися. Тому суд вважає, що позивач набула право на спадкове домоволодіння та на весь пай площею 1,58 га в цілому після смерті [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. З наведених вище підстав суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved