Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує наступним: [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 08.02.2019 року, що підтверджується рішенням Бериславського районного суду Херсонської області. Білозерським районним судом Херсонської області 03.08.2018 року було видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.07.2018 року та до повнолітня дитини. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю, на даний час проживає за адресою реєстрації: [ADDRESS] та виник спір щодо місця проживання дитини. Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за місцем проживання матері: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.08.2020 року провадження у зазначеній справі було відкрито в загальному порядку та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06.10.2020 року справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представники - адвокати Сідєльнікова Є.І. та Сініло Т.В. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягають з підстав викладених у позовній заяві, зазначили про поведінку батька, яка не сприяє інтересам дитини. Просили суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за місцем проживання матері: [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Щодо заявлених позовних вимог, вважає їх не обґрунтованими, так як після розірвання шлюбу їх син проживає разом з матір`ю, він сплачує аліменти, та йому встановлені дні явки з дитиною. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 22). Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Представник Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської в судове засідання не з`явилися, надали суду висновок про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] та заяву про розгляд справи за їх відсутності у якій просять задовольнити позов. У відповідності до ч.3 ст.211, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони клопотань у тому числі і про призначення експертизи не заявляли. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.06.2015 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області було видано свідоцтво про шлюб, актовий запис № 37, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). 08.02.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Бериславського районного суду Херсонської області, справа №647/80/19 (№ провадження 2/647/156/2019) (а.с. 4). [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні сина, [PERSON] , [INFO] , а саме: у вигляді побачень через тиждень у суботу з 09-00 години до 13-00 години, поза межами місця проживання батька чи матері, перші півроку обов`язково у присутності матері. За домовленістю між батьками спосіб спілкування дитини з батьком може бути змінено, що підтверджується розпорядженням голови районної державної адміністрації №57 від 12.03.2019 року (а.с. 10). Згідно довідки виданої Чорнобаївською сільською радою від 24.07.2020 року № 1273 [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає [ADDRESS] , має склад сім`ї - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] відвідує Чорнобаївський ясла-садок Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області з 14.08.2019 року і по сьогодні. За час відвідування дитиною закладу питаннями організації побуту, участі в навчально-виховному процесі займається мати - [PERSON] . Батько дитини жодного разу в ЗДО не з`являвся, не телефонував, не проявляв ініціативи, що підтверджується довідкою виданою завідуючою Чорнобоївської ясла-садок від 28.01.2020 року (а.с. 12). Допитана в якості свідка в судовому засідання [PERSON] , суду пояснила, що [PERSON] є її донькою. Її донька та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у яких народився син [PERSON] . Шлюб між ними розірвано і донька разом з сином проживає в с. Чорнобаївка, разом з ними в будинку батьків за адресою: [ADDRESS] . Сім`я матеріально забезпечена та для дитини створені всі належні умови. [PERSON] веде себе щодо доньки [PERSON] та сина агресивно, намагається забрати дитину та говорить про те, що він матеріально забезпечений та найме для дитину няню. Були випадки, коли він намагався викрасти дитину і лише те, що вона була в будинку перешкодило зазначеному. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , від 24.09.2020 року, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю, [PERSON] . Представник позивачки адвокат Сідєльнікова Є.І. на підтвердження позовних вимог надали письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , скріншоти (копії повідомлень із вайберу). З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони є вихователями Чорнобаївського ясла-садок Чорнобаївської сільської ради, який відвідує [PERSON] 29.07.2020 року їм зателефонував [PERSON] з метою забрати дитину [PERSON] з ясла-садка, маму дитини він про свій намір не повідомив, в результаті чого йому було відмовлено. До цього батько не цікавився життям та здоров`ям дитини. позивачка займається вихованням трьох дітей, один із них [PERSON] , 2012 року народження. З 2014 року вихованням сина [PERSON] , [PERSON] займається сама, батько дитини участі в житті та розвитку сина не приймає (а.с. 48,49,50,51). Суд критично відноситься до вищезазначених пояснень та скріншотів (копії повідомлень із вайберу), оскільки вони не можуть являтися належними доказами щодо визначення місця проживання дитини, оскільки ці пояснення не посвідчені нотаріально, а тому не відомий час написання пояснення, що викликає обґрунтовані сумніви в їх достовірності. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Як встановлено в судовому засіданні дитина проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS]. Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області (орган опіки та піклування) власним висновком підтвердили місце проживання дитини за місцем проживання матері. Відповідач в своїй заяві зазначив, що спору щодо місця проживання дитини не має, він не заперечує, проти проживання дитини разом з матір`ю. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте також вбачається наявність конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved