Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Мар`їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.10.2019 року є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , її зять зареєстрований у зазначеній квартирі, але без поважних причин не проживає у квартирі з березня 2012 року, чим заважає їй в реалізації її права власника квартири, вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію та змушена сплачувати комунальні платежі після їх суттєвого підвищення, що впливає на її матеріальне становище. Отже, посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 23.10.2020 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 23.12.2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій просила розглядати справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 29, 39, 42, 55, 61). При розгляді справи її представник адвокат Медвєдєва Т.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що [PERSON] доводиться позивачу зятем. У 2012 році вибув до Іспанії, де проживає, наміру повертатись до зазначеної квартири він не має, витрат на утримання квартири не здійснює, чим перешкоджає позивачу у розпорядженні її майном, яке вона отримала у спадок після смерті чоловіка. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, надіслав на електронну адресу суду заяви, в якій просив розглядати справу без його участі, з позовними вимогами позивача згоден (а.с. 40, 43-44, 45, 48, 56, 57, 60, 62). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази долучені до матеріалів справи встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З копії паспорту громадянина України, свідоцтва про право на спадщину за законом ННХ № 037094, витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5,6,7). У вказаній квартирі, окрім неї також зареєстровані її зять, відповідач [PERSON] , [INFO] , з 03.01.2012 року, її донька [PERSON] , [INFO] з 07.10.2011 року (а.с. 8-13, 19-20). З повідомлення ВЦА міста Красногорівка Мар'їнського району Донецької області від 06.10 2020 року за № 1223/05-23 слідує, що зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , здійснюється на підставі рішення суду, згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів від 02.03.2016 року № 207 (а.с. 24, 23). На підтвердження того, що відповідач не проживає у квартирі з березня 2012 року позивач у якості доказу надала до суду підтвердження складене двома свідками [PERSON] та [PERSON] посвідчене печаткою Красногрівського міського комбінату комунального підприємства «Віта» від 04.09.2020 року (а.с. 13). Із письмових заяв відповідача [PERSON] направлених електронною поштою на адресу суду за № ЕП-4582/20 від 21.12.2020 року, № ЕП -66/21 від 12.01.2021 року вбачається, що у спірній квартирі він не проживає з 2012 року у зв`язку із його проживанням по [ADDRESS] , Куарт де Поблем, Валенсія, Іспанія. З позовною заявою він ознайомлений, позовні вимоги визнає, участі в утриманні житла не приймає. Квартира [ADDRESS] , де він зареєстрований його не цікавить та повертатися і проживати за місцем реєстрації не він не збирається, у зв`язку із виїздом до Іспанії (а.с. 45, 57, 62). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. За змістом положень ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Із змісту положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічну положення визначені у ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, положення наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Встановлено, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог надала суду у якості доказу підтвердження складене двома свідками [PERSON] та [PERSON] посвідчене печаткою Красногрівського міського комбінату комунального підприємства «Віта» від 04.09.2020 року відповідно до якого відповідач [PERSON] з 2012 року не проживає у спірному житлі з 2012 року, тобто понад один рік (а.с. 13). В той же час відповідачем [PERSON] позовні вимоги позивач [PERSON] визнано у повному обсязі, зокрема, він не заперечує факт його тривалої відсутності у зазначеній квартирі, починаючи з 2012 року, зауважив що не користується спірним житлом та участі в його утриманні не приймає, спірна квартира його не цікавить, а також наміру повертатись до спірного житла він не має у зв`язку із тим, що проживає в Іспанії, що встановлено судом із його письмових заяв за № ЕП-4582/20 від 21.12.2020 року та № ЕП -66/21 від 12.01.2021 року (а.с. 45-50, 57, 62). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд, приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у квартирі за вище зазначеною адресою понад один рік, чим заважає позивачу в реалізації її права власника квартири по її утриманню та використанню на свій розсуд. За таких обставин, вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою у встановлений ЦПК України спосіб є доведеними та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved