Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що 14.06.1979 року її було прийнято на роботу в управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Працювала вона на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Наказом №30 від 23.01.2015 року про припинення трудового договору її було звільнено з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» у звязку із скороченням штату працівників. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 10.06.2015 року було визнано незаконним наказ №30 від 23.01.2015 року про припинення трудового договору, позивача було поновлено на посаді економіста з фінансової роботи [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.09.2015 року рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 10.06.2015 року було залишено без змін. Після цього наказом №708 від 19.10.2015 року позивач була поновлена на роботі і в цей же день було видано наказ відправити позивача у простій на 2/3 заробітної плати. 26.01.2016 року було видано наказ №53 про припинення трудового договору (контракту), яким позивача було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення був наказ №339 від 26.10.2015 року «Про скорочення штату та чисельності працівників комбінату», який складено з порушенням законодавства щодо процедури вивільнення працівників. Наказом не було передбачено проведення консультацій з профспілковим комітетом щодо заходів з попередження звільнень, що є порушенням ч.2 ст.49 КЗпП України та ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Ігнорувалися права працівників, передбачені колективним договором, скорочення робочих місць проведено без обґрунтування, не прийняті міри до працевлаштування, хоча після введення в дію наказу №339 від 26.10.2015 року відбувалося прийняття людей. Список вакансій позивачу було запропоновано в день ознайомлення з наказом про скорочення, було запропоновано лише три робочі спеціальності, чоловічі вакансії, копії на її прохання надані не були. Під час звільнення, роботодавцем не враховане переважне право позивача на залишення на роботі, що є порушенням ст. ст. 42, 49 КЗпП України. Не було прийнято до уваги те, що позивач є вдовою і не має засобів до існування, має безперервний стаж роботи на даному підприємстві порівняно з іншими працівниками, загальний стаж її роботи на підприємстві складає 36 років, за час роботи на підприємстві ніяких стягнень до неї застосовано не було. В порушення ст.43 КЗпП України не було отримано згоди профспілкового комітету, членом якого вона була, на її звільнення. У звязку із цим позивач просить визнати незаконним наказ №339 від 26.10.2015 року в частині скорочення штату; визнати незаконним наказ №53 від 26.01.2016 року з особового складу про звільнення позивача; поновити позивача на посаді економіста та допустити негайне виконання рішення в цій частині; стягнути з [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.01.2016 року та по день поновлення на роботі. В судові засідання позивач [PERSON] не зявлялася, однак безпосередньо в позові виклала клопотання про розгляд справи без її участі, тому судовий розгляд справи здійснювався за відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» [PERSON], який приймав участь у судовому розгляді справи в тому числі в режимі відеоконференції, прибувавши до Волноваського районного суду Донецької області, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача та стверджував, що звільнення позивача проведено на законних підставах з дотриманням встановленого законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. За змістом ст. ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Наказом №30 від 23.01.2015 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] було звільнено з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 10.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.09.2015 року, вказаний наказ про звільнення позивача [PERSON] було визнано незаконним, позивача було поновлено на посаді економіста з фінансової роботи [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Наказом від 19.10.2015 року №708к в.о. голови правління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» [PERSON] позивач була поновлена на роботі на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» з 10.06.2015 року. Наказом від 26.10.2015 року №339 «Про скорочення штату і чисельності працівників комбінату» в.о. голови правління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» [PERSON] у звязку зі зниженням реалізації продукції за 9 місяців 2015 року в порівнянні з аналогічним періодом 2014 року на 89,9%, зниженням прибутку та збереженням негативних тенденцій до зниження обємів робіт і зайнятості за основним місцем роботи, а також з метою підвищення ефективності діяльності підприємства, удосконалення організації праці, оптимізації штатної чисельності і раціонального використання трудових ресурсів згідно п.1 було наказано: скоротити з 26.01.2016 року в штатному розписі наступні посади: п.п.1.1, 1.2 фінансовий відділ економіст з фінансової роботи 1 штатна одиниця. Наказом №53 від 26.01.2016 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] було звільнено з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником чи уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Видання наказу від 26.10.2015 року №339 «Про скорочення штату і чисельності працівників комбінату» було зумовлено падінням виробництва [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» та зниженням реалізації продукції за 9 місяців 2015 року порівняно з аналогічним періодом 2014 року на 90%, що підтверджується довідкою від 09.09.2015 року, звітом про фінансові результати за січень-вересень 2015 року, аналізом виконання плану виробництва за 9 місяців 2015 року. Штатна чисельність працівників [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» постійно скорочувалася, що підтверджується копіями наказів «Про скорочення штату і чисельності працівників комбінату», штатним розписом [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Профспілковий комітет [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» 26.10.2015 року за №625 було повідомлено про майбутнє вивільнення працівників по п.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином на [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» дійсно проводилось скорочення чисельності і штату працівників, що було зумовлено обєктивними факторами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у позивач [PERSON] достатніх підстав для оспорювання вказаного наказу від 26.10.2015 року №339, тому в задоволені позову в цій частині слід відмовити. Згідно ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. 19.11.2015 року позивач повідомлялася про звільнення з займаної посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління комбінату з 26.01.2016 року, яку вона займала, однак позивач відмовилась підписати вказане повідомлення, що підтверджується складеним актом про відмову підписати повідомлення та отримати його на руки від 19.11.2015 року №2. При цьому, одночасно з попередженням про звільнення позивачу 19.11.2015 року згідно вимог ч.3 ст.492 КЗпП України було запропоновано іншу роботу на цьому ж підприємстві, однак позивач відмовилася ознайомитися з пропозицією іншої роботи, що підтверджується складеним актом про відмову працівника ознайомитися з пропозицією іншої роботи від 19.11.2015 року №1. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5, 7 статті 40 і\~пунктами 2 і 3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Встановлено, що позивач [PERSON] була членом профспілкової організації [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», тому її звільнення з займаної посади мало бути проведене лише за попередньою згодою профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». За твердженням представника відповідача, 31.12.2015 року відповідач звернувся до профспілкового органу із поданням про звільнення позивача, однак профспілковий орган не відреагував і у встановлені ст.43 КЗпП України строки своє рішення відповідачу не надав, тому представник відповідача з посиланням на ч.2, ч.5 ст.43 КЗпП України вважає, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. В обґрунтування своїх тверджень представник відповідача посилається на подання від 31.12.2015 року №752 профспілковому комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та копію із книги вихідної кореспонденції [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» щодо реєстрації вказаного подання за №752. При цьому, представник відповідача стверджував, що члени профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» відмовилися отримувати вказане подання. На підтвердження цього представником відповідача жодного доказу до суду надано не було, акт про відмову членів профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від отримання вказаного подання складено не було, з яких причин не було складено такий акт, представник відповідача пояснити не зміг. Дослідивши подання відповідача від 31.12.2015 року №752 профспілковому комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та копію із книги вихідної кореспонденції [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» щодо реєстрації вказаного подання за №752, суд приходить до висновку, що вказані документи підтверджують лише факт наявності такого подання та його реєстрацію в книзі вихідної кореспонденції [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», однак не доводять, що таке подання фактично направлялося до профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» і було ним отримане або в його отриманні було відмовлено, будь-які відмітки про це в зазначеному поданні відсутні. Також представником відповідача було надано до суду копію подання від 22.08.2016 року №343 профспілковому комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, копію із книги вихідної кореспонденції [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» щодо реєстрації вказаного подання за №343, а також акт від 22.08.2016 року №1 про відмову члена профспілковому комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» [PERSON] від підпису про отримання даного подання. Звернення відповідача, після звільнення позивача з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України наказом №53 від 26.01.2016 року, з поданням від 22.08.2016 року до профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України не відповідає вимогам ст.43 КЗпП України, за змістом якого таке звільнення має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно ч.9 ст.43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. З метою перевірки тверджень представника відповідача щодо звернення 31.12.2015 року відповідача до профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» із поданням про надання згоди на звільнення позивача суд звернувся до профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» за отриманням інформації з вказаного питання, а у випадку не підтвердження факту такого звернення, на виконання ч.9 ст.43 КЗпП України та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» про надання згоди або відмову в наданні згоди на звільнення позивача з посади економіста з фінансової роботи [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Профспілковим комітетом [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» було надано суду інформацію від 04.10.2016 року №100, з якої вбачається, що подання на звільнення економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» [PERSON] №752 від 31.12.2015 року на адресу профкому не надходило, про що свідчить відсутність реєстрації вхідних документів профкому [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» та відсутність підпису представників профкому комбінату, а також було надано протокол №18 засідання профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від 14.09.2016 року. Згідно протоколу №18 засідання профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від 14.09.2016 року профспілковий комітет, який діє на комбінаті, у звязку із порушенням вимог ст.43 КЗпП України при звільненні [PERSON], не дав згоди на її звільнення по п.1 ст.40 КЗпП України, за дане рішення проголосували одностайно всі присутні члени профспілкового комітету. Суд вважає, що зазначена відмова профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» в наданні згоди на звільненні позивача з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» по п.1 ст.40 КЗпП України була отримана судом в порядку, передбаченому ч.9 ст.43 КЗпП України та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки надійшла саме на звернення суду у встановленому порядку і стосується питання звільнення позивача з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» по п.1 ст.40 КЗпП України, тому приходить до висновку про відсутність підстав для повторного звершення в порядку, передбаченому ч.9 ст.43 КЗпП України та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», до профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» з метою надання згоди або відмови в наданні згоди на звільнення позивача, профспілковий комітет [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» однозначно і зрозуміло висловився із зазначеного питання. Твердження представника відповідача про те, що засідання профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» проводилася за відсутності позивача, а відмова в данні згоди на звільнення позивача є необґрунтованою, не може бути прийняте судом до уваги і спростовується змістом самого протоколу №18 засідання профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від 14.09.2016 року, в якому зазначено, що зв'язок із позивачем відсутній, за місцем проживання вона не перебуває, запросити її на засідання профспілкового комітету не можливо, тому питання було розглянуте за її відсутності, також в протоколі зазначено, що прийняте рішення про відмову в наданні згоди на звільнення обґрунтовується порушенням порядку звільнення позивача, передбаченого ст.43 КЗпП України. Також суд враховує, що м.Докучаєвськ Донецької області, де проживає (зареєстрована) позивач, а також знаходиться [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р входить до переліку населених пунктів, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. З огляду на викладене, посилання представника відповідача також на дотримання інших вимог, встановлених законодавством України, при звільнення позивача з займаної посади, в тому числі на відсутність у неї переважного права на залишення на роботі, не може бути судом прийнято до уваги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має бути поновлена на посаді економіста з фінансової роботи [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», а наказ №53 від 26.01.2016 року про припинення з нею трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України повинен бути визнаний незаконним. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу Згідно довідки від 08.02.2016 року №398, виданої [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», про заробітну плату для обчислення пенсії, наданої позивачем вбачається, що у вказаній довідці наведені відомості щодо розміру заробітної плати позивача за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року. Відповідач в установленому порядку не надав до суду доказів на спростування відомостей, зазначених у вказаній довідці, свого розрахунку середнього заробітку позивача також до суду не надав. При цьому, суд,

Outcome: partial