Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним її представником - адвокатом Чуприною С.П., який діє на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 26.07.2021, що підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги серія ВА № 11017821, до відповідача [PERSON] , в якому (позові) просила: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 162441,83 грн. за період з 04.03.2019 по 07.10.2021; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що судовим рішенням на її користь з [PERSON] стягнено аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] . Відповідач добровільно аліменти не сплачує. У ході примусового виконання зазначеного судового рішення утворилась заборгованість, яка за період з 04.03.2019 по 07.10.2021 становить 798771,83 грн. Також зазначила, що за період з 18.02.2009 по 01.05.2021 у примусовому порядку з банківського рахунку боржника на користь позивача було стягнуто для погашення заборгованості по аліментам у жовтні 2018 року - 21300 грн., у грудні 2018 року - 900 грн., у січні 2020 року 2000 грн., та у грудні 2020 року - 2000 грн. Ухвалою від 16.11.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Копія зазначеної ухвали була надіслана позивачу у порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України за її місцем проживання. Поряд з цим, місцем проживання відповідача [PERSON] у позові зазначено адресу: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді № 10067 від 03.11.2021, наданої Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області, місце проживання останнього зареєстрованим не значиться за адресою: Київська обл., м. Київ, Відповідно до адресної довідки № 2-581/388/1590/21 від 16.10.2021, виданої Долинським РС УДМС України в Кіровоградській області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (інформація станом на 04.04.2016), що не дало можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача відповідно до порядку, передбаченого ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Згідно з ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] викликався у судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України з доведенням до відома останнього можливості ознайомлення зі змістом зазначеної вище ухвали шляхом її пошуку за номером справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/) або отримати її копію з копіями доданих до неї документів безпосередньо у суді. Заперечення від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Представник позивача звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги просив задовольнити, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України вважається таким, якого повідомлено про дату, час і місце розгляду справи 03.12.2021, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши та оцінивши докази у справі, як кожен окремо та і в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2009 (справа № 2-216/2009) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи сплату з 18.02.2009 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 22.01.2019 (справа № 388/1622/18), яке набрало законної сили 04.03.2019, розмір аліментів стягнутих за рішенням \~\~\~Долинського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2009 (справа № 2-216/2009) з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень, щомісяця, починаючи з 18.02.2009 до повноліття дитини, тобто до [INFO] , - змінено, визначивши розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до повноліття дитини, починаючи із дня набрання рішенням законної сили. Зазначені вище встановлені судом обставини справи сторонами не заперечуються. За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Киів) (виконавче провадження № 50562821) заборгованість по аліментам за період з березень 2019 року по квітень 2021 року станом на 01.05.2021 становить 162441,83 грн. Положеннями ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, для стягнення неустойки (пені), необхідно встановити вину особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у виникненні заборгованості, а також встановити факти, які об`єктивно впливають на розмір неустойки (пені). При цьому, слід відзначити, що не працевлаштування платника аліментів за умови його працездатності не вказує на відсутність його вини в утворенні заборгованості по аліментам. Крім того, слід відзначити, що положеннями ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи зазанчене судом відзначається, що відповідачем не доведена наявність об`єктивних обставин, які вплинули на його можливість сплачувати аліменти, та призвели до утворення заборгованості по аліментам з поважних причин, про застосування щодо нього заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та не надано доказів на підтвердження перебування у такому матеріальному та сімейному становищі, які б об`єктивно свідчили про необхідність зменшення граничного розміру неустойки (пені) в порядку передбаченому ч. 1 ст. 196 СК України. Щодо визначення розміру пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів, судом відзначається, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 (справа № 572/1762/15-ц) визначено таке. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+…(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума несплачених аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума несплачених аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума несплачених аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Беручи до уваги вищезазначене суд костатує помилковість розрахунку позивача, у якому остання застосувала обмеження, передбачене ч. 1 ст. 196 СК України - не більше 100 % заборгованості, до загального розміру пені, тоді коли таке обмеження слід застосовувати до нарахованої пені за кожен місяць окремо. Враховуючи наведений вище порядок розрахунку неустойки (пені) та дані розрахунку органу державної виконавчої служби, суд констатує, що неустойка (пеня) за заборгованістю відповідача по сплаті аліментів на користь позивача за рішеннями Долинського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2009 (справа № 2-216/2009) та від 22.01.2019 (справа № 388/1622/18), із застосуванням 100% обмеження, передбаченого ч. 1 ст. 196 СК України, станом на 01.05.2021, з урахуванням частини сум, які сплачені відповідачем у жовтні 2018 року - 21300 грн., у грудні 2018 року - 900 грн., у січні 2020 року 2000 грн., та у грудні 2020 року - 2000 грн., і які слід зарахувати як погашення заборгованості, - становить 128444,62 грн. виходячи з розрахунку: - за період з 01.03.2009 по 01.02.2021 - 116652,49 грн. (з урахуванням погашеної заборгованості та обмеження, передбаченого ч. 1 ст. 196 СК України - не більше 100 % заборгованості); - за період з 01.02.2021 по 01.05.2021 - 11792,13 грн. (з розрахунку: 6168,00 (заборгованість за лютий 2021) ? 1% ? 90 (кількість днів прострочення) = 5 551,20 грн.; 6710,67 (заборгованість за березень 2021) ? 1% ? 62 (кількість днів прострочення) = 4 160,62 грн.; 6710,67 (заборгованість за квітень 2021) ? 1% ? 31 (кількість днів прострочення) = 2 080,31 грн.). Таким чином, загальна сума пені за заборгованістю по аліментам, нарахованим за період з 01.03.2009 по 01.05.2021 становить 128444,62 грн. На підставі вищевикладеного, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем частини позовних вимог про стягнення з відповідача за заборгованістю по аліментах, нарахованих за період з 01.03.2009 по 01.05.2021, - неустойки (пені), з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів у жовтні 2018 року - 21300 грн., у грудні 2018 року - 900 грн., у січні 2020 року 2000 грн., та у грудні 2020 року - 2000 грн. та з урахуванням обмеження, передбаченого ч. 1 ст. 196 СК України - не більше 100 % заборгованості, - у розмірі 128444,62 грн. які і підлягають стягненню на користь позивача з відповідача, а у задоволені позовних вимог в іншій частині слід відмовити. Питання розподілу судових витрат у частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, на підставі чого, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору та позов задоволено частково, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 908,00 грн., слід частково стягнути з відповідача у дохід держави у розмірі 717,97 грн. (908,00 х 128444,62 / 162441,83), а іншу частину судового збору у розмірі 190,03 грн. віднести на рахунок держави.

Outcome: partial