Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 08.06.1996 року. Позивачка зазначає, що спільне проживання з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різними поглядами на життя. В зв'язку з цим між ними постійно виникають конфлікти та сварки, що призвело до втрати поваги один до одного, встановити нормальні взаємостосунки вони не змогли та стали фактично чужими один для одного людьми, проживання разом припинили з грудня 2016 року, примирення не бажає, тому подальше спільне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву від 19.12.2017 року в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд позов задовольнити, примирення не бажає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а справу просить розглянути без її участі. Відповідач по справі не надав до суду відзив, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, що стверджується довідками Ф-20 від 13.12.2017 року та від 05.01.2018 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п'ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого (повторно) 23.08.2017 року Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Черкаській області вбачається, що 08.06.1996 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис від 08.06.1996 року за № 5, після реєстрації шлюбу, остання отримала прізвище «[PERSON]». (а.с.7). Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, на примирення не згідні, тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, враховуючи викладене, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши вказані вище норми, суд визнає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved