Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. 03.09.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Підставою звернення до суду стало те, що відповідач не утримує дитину, не надає їй належного виховання, розвитку, дозвілля. З дня народження дитини відповідач ніколи не турбувався та не переймався дитиною, поруч з дитиною замість нього постійно був дідусь - батько позивача, а після погіршення сімейних стосунків між сторонами фактично весь тягар по утриманню, забезпеченню та вихованню дитини ліг на позивача та її батьків. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач представник позивача позовні вимоги підтримав за викладених обставин та просив суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що після народження дитини і до січня 2016 року позивач перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною. Повне матеріальне утримання сім'ї і дитини, в тому числі, було на відповідачеві. З часу виходу позивача на роботу відповідач здійснював догляд за дитиною, відводив її до дитячого садочку і майже весь час її забирав, готував їжу тощо. Основний підробіток відповідача - це робота в таксі, однак, у зв'язку з тим, що його автомобіль влітку 2016 року було викрадено, засоби для заробітку відповідачем були втрачені. В міру своїх можливостей відповідач надсилав позивачу грошові кошти з часу, коли сторони припинили спільне проживання. Також зазначив, що погоджується на утримання дитини і не відмовляється від матеріальної участі, але на теперішній час він не має постійного заробітку. З огляду на викладене, відповідач погоджується сплачувати на утримання доньки аліменти в розмірі 900-930 грн. щомісячно. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 03.09.2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у м. Києві складено актовий запис №1113, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про народження, сторони по справі мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка проживає разом з матір?ю - позивачем по справі. З копій квитанцій, наявних в матеріалах справи, вбачається, що 24.10.2017 року та 06.11.2017 року відповідачем [PERSON] було перераховано на користь позивача [PERSON] грошові кошти на утримання малолітньої доньки в розмірі по 510 грн, а також 10.10.2017 року придбано дитячі ліки на суму 418, 30 грн. З копії витягу з кримінального провадження №12016100030009536 вбачається, що автомобіль, належний відповідачу [PERSON] був викрадений. Відповідно до довідки, виданої ДНЗ (ясла-садок) №784 Деснянського району м. Києва №175 від 15.11.2017 року, відповідач за період перебування дитини в садочку приймав активну участь в житті групи. Зокрема, допомагав ремонтувати ігровий майданчик, відвідував свята, в яких донька приймала участь, приводив та забирав дитину із садочка. Копію аркуша №6 з трудової книжки, надану відповідачем, суд оцінює критично, оскільки з нього не вбачається чи працює відповідач офіційно на момент розгляду справи. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 12.09.2017 року. Враховуючи стан здоров?я дитини, матеріальний стан відповідача, а саме те, що він є працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід, інших дітей та зобов?язань по сплаті аліментів не має, добровільно надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини і цей факт стороною позивача не оспорюється, а також те, що позивачем не доведено необхідність стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 1100 грн. щомісячно із наступною індексацією згідно чинного законодавства до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених виплат. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, а також у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial