Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. 21.03.2014 р. шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає з нею. Відповідач не виконує всій обов'язок щодо вихованні, утримання сина, не цікавиться ним. Позивач створила всі умови для розвитку та виховання сина, приділяє йому належну увагу, дбає про його здоров'я. На підставі вказаного просить визначити місце проживання сина [PERSON] з нею. В судове засідання зі сторони представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак, конверти із судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, висновок про визначення місця проживання дитини з позивачем підтримує. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2014 р. шлюбу між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 15-16) Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. (а.с. 13) У відповідності до довідки №79/2014 [PERSON] є громадянином України. Згідно з довідкою ЖБК «ПЛАНЕТА» від 19.03.2014 . №319 [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до листа Навчально-виховного комплексу «Домінанта» від 15.02.2017 р. [PERSON] є вихованцем НВК «Домінанта», який систематично відвідує. Завжди виглядає охайним та доглянутим. З дитячого садка [PERSON] завжди забирає його мати [PERSON] [PERSON] ніколи не говорить про свого батька, останній ніколи не забирав сина з дитячого саду. Отже встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує всій обов'язок щодо вихованні, утримання сина, не цікавиться ним. Позивач створила всі умови для розвитку та виховання сина, приділяє йому належну увагу, дбає про його здоров'я, матеріально забезпечує, що підтверджується Актом обстеження умов проживання. довідкою про доходи. . Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, від 13.05.2017 р. про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] рекомендовано визначити місце проживання малолітнього разом з матір'ю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з матір'ю, [PERSON].

Outcome: approved