Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Київміськсантехмонтаж», третя особа: директор товариства з додатковою відповідальністю «Київміськсантехмонтаж» Пшеничюк Василь Сергійович про визнання договору укладеним, стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії. Зазначені позовні вимоги, мотивувала тим, що при її звільненні відповідач порушив вимоги - ст.ст. 24, 38, 44, 116, 117, 235 КЗпП України, відповідач повинен позивачу сплатити заборгованість за її працю з 16.10.2014 по 21.10.2014 - 521,72 грн, вихідну допомогу в розмірі трьох розмірів середньої заробітної плати за припинення трудового договору в зв'язку з порушенням трудового законодавства - 9000 грн., виплату тимчасової допомоги за знаходження на лікарняному за 10 днів - 1043,40 грн., нести відповідальність по ст. 116-117 КЗпП України за не видачу позивачу трудової книжки за весь період знаходження справи в суді, при розірванні трудового договору і невиплати заборгованості по заробітній платі згідно розрахунку позивача. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги, а саме просили встановити факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем з 16.10.2014 по 03.11.2014, тобто з дня фактичного допуску відповідачем позивача до роботи на посаді «юрисконсульта» і розірвати даний трудовий договір з відповідачем з 03.11.2014, в зв'язку з порушенням відповідачем трудового законодавства. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Київміськсантехмонтаж» на користь [PERSON]: заборгованість по заробітній платі з 16.10.2014 по 21.10.2014 - 521,72 грн., з урахуванням затримки виплати заробітної плати на 342 робочих днів в розмірі - 45128,06 грн.; кошти по вихідній допомозі в зв'язку з порушенням трудового законодавства в розмірі трьох середніх заробітних плат в розмірі 9000,00 грн.; за затримку на 327 робочих днів виплати лікарняних - 34119,18 грн.; виплати по допомозі по тимчасові непрацездатності в зв'язку з захворюванням позивача з 21.10.2014 по 31.10.2014 - 1043,40 грн.; кошти у вигляді відповідальності за неповернення трудової книжки в день звернення при розірвання трудового договору на 391 робочих днів - 42520,18 грн.; всього стягнути 131 810,82 грн. Також, позивач просила стягнути на користь позивача з відповідача заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Крім того, зобов'язати відповідача внести запис в трудову книжку про прийняття позивача на роботу і зробити запис наступного чину: «[PERSON] прийнята на посаду «юрисконсульт» 16.10.2014 року по 03.11.2014, звільнена з посади в зв'язку з розірванням трудового договору з 03.11.2014 пов'язаного з порушення відповідачем трудового законодавства в ході її роботи»; зобов'язати відповідача повернути позивачу оригінал її трудової книжки та застосувати негайне виконання рішення суду. Представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив задовольнити позов з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Третя особа в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до позовної заяви, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» в період часу з 16.10.2014 по 03.11.2014. При прийнятті на роботу, [PERSON] написала та подала заяву на ім'я керівника про працевлаштування на посаду юрисконсульта, надала копії документів, фотокартки та оригінал своєї трудової книжки до відділу кадрів. 21.10.2014 вона захворіла, а 03.11.2014 [PERSON] подала заяву про звільнення. Допитані, в судовому засіданні, в якості свідків начальник відділу кадрів ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» [PERSON] та головний бухгалтер ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» [PERSON] показали, що [PERSON] на роботу прийнята не була. У жовтні 2014 року вона двічі, 16 та 20 жовтня, знаходилась в приміщенні ТзДВ «Київміськсантехмонтаж», оскільки з нею проводилась співбесіда, а також з'ясовувався її професійний рівень та кваліфікація, а саме: чи зможе вона повноцінно виконувати роботу юрисконсульта підприємства. Для цього, [PERSON] були надані для ознайомлення матеріалами судових справ та проваджень підприємства. Керівництво підприємства не надавало згоди [PERSON] на винос матеріалів справ із приміщення підприємства, та ознайомлення з ними вдома. За наслідками співбесіди з [PERSON] та перевірки її професійного рівня, керівництво ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» прийшло до висновку, що [PERSON] не відповідає вимогам для претендентів на посаду юрисконсульта, про що їй було повідомлено 21.10.2014. [PERSON] не була прийнята на роботу та не була допущена до виконання обов'язків юрисконсульта ТзДВ «Київміськсантехмонтаж». Трудовий договір з [PERSON] укладено не було. Наказ про прийняття її на роботу на посаду юрисконсульта, директором підприємства, видано не було. [PERSON] не надавала адміністрації ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» оригінал своєї трудової книжки та заяву про працевлаштування. Аналогічного змісту пояснення надав в судовому засіданні третя особа - директор ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» Пшеничюк В.С. Крім того, покази свідків [PERSON], [PERSON] та пояснення третьої особи директора ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» Пшеничюк В.С. підтверджуються копією витягу з журналу реєстрації трудових книжок працівників ТзДВ «Київміськсантехмонтаж», відповідно до якого, трудова книжка [PERSON] на підприємстві ніколи не реєструвалась та копією звіту ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» «Відомості про трудові відносини осіб» (Таблиця 5) за жовтень 2014 року, який подавався до органу пенсійного фонду, у якому серед прийнятих на роботу відсутнє прізвище [PERSON] Відповідні показання свідків узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема з пояснення третьої особи. Показання свідків та пояснення третьої особи, суд визнає об'єктивними, так як вони узгоджуються один з одним, між ними відсутні будь-які суперечності. Свідки були попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, тому у них відсутні підстави для обмови позивача. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження обставина перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем з 16.10.2014 по 03.11.2014 тобто з дня фактичного допуску відповідачем позивача до роботи на посаді «юрисконсульта». Поруч з наведеним, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження позивача та її представника про численні порушення при її звільненні зі сторони відповідача, а саме: щодо наявності підстав розірвати трудовий договір з відповідачем з 03.11.2014, в зв'язку з порушенням відповідачем трудового законодавства, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, з урахуванням затримки виплати заробітної плати, коштів по вихідній допомозі в зв'язку з порушенням трудового законодавства, коштів за затримку виплати лікарняних, виплати по допомозі по тимчасові непрацездатності в зв'язку з захворюванням позивача, коштів у вигляді відповідальності за неповернення трудової книжки в день звернення, моральну шкоду, вносити запис в трудову книжку про прийняття позивача на роботу та про її звільнення. В матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, зокрема письмові докази, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги. Надані ж позивачем та її представником на підтвердження їхньої правової позиції фотокартки та копії документів, як на підтвердження обґрунтування позовних вимог, суд розцінює критично, оскільки на думку суду, фотокартки з кабінету ТзДВ «Київміськсантехмонтаж», копія трудової книжки без запису про прийняття на роботу до ТзДВ «Київміськсантехмонтаж», копія заяви про звільнення, копії процесуальних документів, копія довіреності ТзДВ «Київміськсантехмонтаж» на ім'я [PERSON] без підпису директора та печатки підприємства не можуть бути доказом перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем та доказом інших позовних вимог. Крім наведеного, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження й інші доводи позивача та її представника. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши докази по справі з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем трудових прав позивача, позивачем не надано доказів протиправності діяння чи без діяння відповідача, завдання відповідачем моральної шкоди позивачу тощо, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed