Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства « Українська Акціонерна страхова компанія «АСКА», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 05.12.2014 року водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21063 державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], рухався по вул. Леніна с. Максиміл»янівка Мар»їнського району, з боку Курахове в напрямку м. Донецька, порушуючи правила дорожнього руху, скоїв наїзд на [PERSON], внаслідок чого останній помер. Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та притягнуто до відповідальності у вигляді 4 років позбавлення волі з правом керувати транспортними засобами на 2 роки із застосуванням ст.. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Цим же вироком вирішено цивільний позов і з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 95000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 50893,06 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з похованням та судових витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн. З наданої копії полісу № АС/8715924 від 11.12.2013 року водій [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність як власник наземного транспортного засобу. Оскільки страхова подія сталася в межах дії вказаного страхового договору, 08.12.2014 року [PERSON] відповідно до умов ст.. 990 ЦК України звернувся із заявою до відповідача і повідомив про настання страхової події. 17.04.2015 року вона звернулась до відповідача із заявою про відшкодування їй матеріальної і моральної шкоди. Згідно відповіді № 2333 від 21.08.2015 року відповідач відмовив її у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на вирок суду від 19.03.2015 року, яким підтверджується факт компенсації потерпілій [PERSON] всіх збитків ,завданих внаслідок ДТП, з [PERSON] Оскільки шкода,завдана дорожньо-транспортною пригодою, не відшкодована, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у вигляді витрат на поховання у розмірі 14616 грн., шкоду, заподіяною смертю потерпілого - 43848 грн. мінімальний розмір, на її користь, яка не працює і на утриманні якої знаходиться неповнолітній син померлого, шкоду, заподіяну смертю потерпілого - 43848 грн., шкоду, заподіяну смертю потерпілого на користь [PERSON] до досягнення ним 18 років - в розмірі 43848 грн., моральну шкоду у розмірі 14616 грн. на її користь та на користь її дитини, а всього з урахуванням індексу інфляції - 178315,20 грн., пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 17.04.2015 року по 17.05.2016 року у розмірі 79178,16 грн., та понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила справу слухати без її участі ( а. с. 89-90). Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. В подальшому представник позивача , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, просив справу слухати без його участі . Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, просили справу слухати без їх участі ( а. с. 73,74). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином ( а. с. 72, 86-87), причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача Приватне акціонерне товариство « Українська Акціонерна страхова компанія» в судове засідання не з'явився , просили справу слухати у відсутність представника. В наданих запереченнях просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вироком суду від 19.03.2015 року з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто моральну шкоду в розмірі 95000 грн., витрати, пов'язані з похованням - 50893,06 та витрати, пов'язані з правовою допомогою у розмірі 500 грн. Окрім того, зазначили, що страхова сума, у межах якої страхувальник зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування становить 100 тис. грн.. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 69, 84). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.12.2014 року водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ -21063» державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], рухався по вул. Леніна с. Максиміл»янівка Мар»їнського району, з боку Курахове в напрямку м. Донецька, порушуючи правила дорожнього руху, скоїв наїзд на [PERSON], внаслідок чого останній помер. Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та притягнуто до відповідальності у вигляді 4 років позбавлення волі з правом керувати транспортними засобами на 2 роки із застосуванням ст.. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вказаним вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення цивільного позову стягнуто моральну шкоду в розмірі 95000 грн., витрати, пов'язані з похованням [PERSON] в розмірі 50893,06 грн, витрати, пов'язані з правовою допомогою 500 грн., щомісячно стягнуто 1000 грн. на користь [PERSON], до досягнення останнім вісімнадцяти років, та стягнуто 100000 грн. на користь [PERSON] моральну шкоду.( а. с. 21). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу у відповідача, що підтверджується відповідним полісом № АС/871524 від 11.12.2013 року ( а. с. 24). Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про повідомлення настання страхової події ( а. с. 25). Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] 17.04.2015 року звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування, на що останній повідомив відмовою за тими причинами, що сума шкоди за вказаною дорожньо-транспортною пригодою вже була стягнута з винної особи [PERSON] вироком суду від 19.03.2015 року ( а. с. 23, 32-33). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, за правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб'єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Отже, відповідно до вимог Закону № 1961-IV та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Зазначені положення закріплені в правових висновках суду, викладених в постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2808цс15 та 26.10.2016 року,які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України. Окрім того, суд зазначає, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку ( дружині), батькам( усиновлювачем) та дітям ( усиновленим), загальний розмір якої цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Вироком суду від 19.03.2015 року з [PERSON] стягнуто моральну шкоду на користь його батька [PERSON] - 100000 грн., на користь [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - 95000 грн., на користь [PERSON]- 100000 грн. ( а. с. 15-22). Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] при розгляді кримінально справи за його обвинуваченням цивільні позови [PERSON] , [PERSON], [PERSON] визнав у повному обсязі, тобто висловив свою згоду на відшкодування з нього шкоди, вироком суду від 19.03.2015 року на користь позивачки по справі [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], в рахунок погашення цивільного позову стягнуто моральну шкоду в розмірі 95000 грн., та витрати, пов'язані з похованням [PERSON] в розмірі 50893,06 грн., тобто моральна шкода та витрати, пов»язані з похованням, як складові шкоди, завданої смертю потерпілого, були вже предметом розгляду, враховуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення в цій частині позовних вимог. Позивачка, посилаючись на ст. 27 Закону України № 1961, та ст. 1200 ЦК України, також просить стягнути з відповідача на користь неповнолітньої дитини [PERSON] шкоду, завдану внаслідок втрати годувальника в розмірі 43848 грн. до досягнення ним повноліття, а також просить стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок втрати годувальника у розмірі 43848 грн. на свою користь як на особу, яка не працює і на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина. Згідно ст. 27 Закону № 1961 страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування такої шкоди , заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має на таке відшкодування рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування не може бути меншим , ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до с. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1.дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років ( учню, студенту - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2.чоловікові, дружині, батькам ( усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом-довічно; 3.інвалідам - на строк їх інвалідності; 4.одному з батьків ( усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за : дітьми, братами, сестрами, внуками померлого - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5.іншими непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого,- протягом п'яти років після його смерті Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Стаття 1202 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого як щомісячними платежами, так і одноразово, але не більш як за три роки наперед. Оскільки шкода, завдана смертю потерпілого, правова підстава для відшкодування якої, є ст. 1200 ЦК України, була предметом розгляду кримінальної справи, внаслідок якого постановлено вирок суду від 19.03.2015 року, який набрав законної сили і яким стягнуто з [PERSON] на користь неповнолітнього [PERSON], у відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника щомісячно 1000 грн. до досягнення ним вісімнадцяти років, а саме до 28.08.2025 року, більш того, позивачка по справі [PERSON] на довела в судовому засідання, що вона має статус непрацездатного утриманця, який має право на відшкодування шкоди в силу ст. 1200 ЦК України, тобто та особа, як зазначено в позовні заяві, яка не працює та здійснює догляд за неповнолітнім, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Вимоги про перерахунок стягнутої шкоди, що передбачено ч. 4 ст. 1200 ЦК України, суду не заявлялись. Суд відхиляє доводи представника позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат , оскільки вказані вимоги мають похідний характер. Доводи представника позивача про те, що невиконання вироку суду від 15.03.2015 року є підставою для звернення позивачки до суду з вказаним позовом, не приймаються до уваги, оскільки, по-перше спростовуються матеріалами справи ( а. с. 82), по друге, сума страхового відшкодування, яку просить стягнути позивачка, є субсидіарною, тобто в межах страхової суми, по відношенню до деліктного зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі і який вже був предметом розгляду кримінального провадження , в результаті якого постановлено вищезазначений вирок суду. Вимоги про стягнення судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, задоволенню не підлягають в силу ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed