Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власним майном, з посиланням на те, що позивач є власником земельних ділянок площею 1,2002 га та 2,2838 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в урочищі «Грушавка» с. Рідківці Новоселицького району. В позові вказує, що відповідач самовільно, без будь-якого дозволу позивача в травні 2015 року засіяв зернову культуру сою та незважаючи на неодноразові прохання не захоплювати ділянки і не здійснювати на них будь-яких сільськогосподарських робіт відповідач продовжує чинити позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні її власністю. Вказує, що 27.05.2015 року позивачем було надіслано відповідачу письмову претензію щодо усунення перешкод у користуванні ділянками, яку він отримав 29.05.2015 року, однак остання була проігнорована. Позивач також вказує, що зазначеними діями відповідача їй завдано значних збитків, що виражаються в неможливості посіяти свою сою, що призвело до неотримання доходу. Так сімя позивача займається вирощуванням сільськогосподарських культур, від продажу яких отримує дохід та в травні 2015 року зятем позивача - [PERSON] для засіву вказаних ділянок було закуплено сою сорту «Георгіна» в кількості 450 кг на загальну суму 6750 грн., та для обробітку землі додатково було також придбано мотоблок за 25000 грн., сіялку - 4500 грн., причіп 4200 грн., культиватор - 1950 грн. Однак, засіяти сою вони не змогли, оскільки спірна ділянка самовільно вже була захоплена відповідачем - [PERSON] і ним було посіяно свою зернову культуру, чим завдано позивачу значних збитків у вигляді неможливості отримати врожай, його обробляти та продати. Позивач вказує, що розрахунок втраченої вигоди здійснено оцінювачем [PERSON], згідно висновку № 62/15 від 28.07.2015 року з якого слідує, що збитки (втрачена вигода) складають 102325 грн.: 3,4840 га (загальна площа землі) х 3,3 т/га (середня урожайність з 1 га) х 8 900 грн. (середня вартість сої за 1т). Крім того позивач вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду яка полягає в моральних стражданнях, так як для позивача було великим стресом те, що її сімя не зможе посіяти сою, яку вони вже купили та витратили значні кошти на придбання сільськогосподарської техніки, яка змушена простоювати а також те, що вони не зможуть отримати заробіток і буде важко матеріально себе утримувати, оскільки позивач є інвалідом і постійно потребую ліків. Враховуючи наведене, завдану моральну шкоду неправомірними діями відповідача позивач оцінює в 5000 грн. На підставі викладеного просить зобовязати [PERSON] не чинити позивачу перешкод у користуванні земельними ділянками площею 1,2002 га та 2,2838 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в урочищі «Грушавка» с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області шляхом звільнення їх від насаджень сільськогосподарської культури (сої) та не чинити будь-які перешкоди в майбутньому; стягнути з [PERSON], на користь позивача упущену вигоду в розмірі 102325 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, а саме в частині вимог про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, однак заперечував щодо задоволення вимог позову про стягнення з нього коштів як упущеної вигоди та суми моральної шкоди. Вказав, що він та позивач раніше перебували в сімейних відносинах, оскільки їх діти раніше були одружені і він з 2011 року використовував належні позивачу земельні ділянки за які сплачував відповідні податки та розраховувався з позивачем за їх використання частиною отриманого урожаю. Позивач також вказав, що він неодноразово пропонував позивачу укласти договір оренди земельних ділянок, однак в звязку з тим що у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки договір оренди укладений не був. Відповідач підтвердив, що в квітні 2015 року позивач зверталась до нього з проханням звільнити спірні земельні ділянки однак вказав, що нею не було повідомлено про необхідність звільнення ділянок завчасно, оскільки на той час вказані землі ним було виорано для посіву сої. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є донькою позивача та вказала, що в листопада 2014 року та травні 2015 року вона зверталась до відповідача, щодо звільнення земельних ділянок на що він не відреагував. Також підтвердила, що її теперішнім чоловіком [PERSON] було придбано насіння сої та сільськогосподарське обладнання для подальшого здійснення сільськогосподарських робіт, а саме для посіву сої. Свідок по справі [PERSON] суду пояснив, що на даний час він перебуває в шлюбу з донькою позивача та вони разом мали намір обробляти земельні ділянки, що належать позивачу для вирощування врожаю сої з метою її подальшої реалізації. Так в квітні 2015 року було придбано сільськогосподарське обладнання та в травні 2015 року було придбано насіння сої яке планувалось засіяти на спірних ділянка, однак у звязку з неправомірним зайняттям земельних ділянок відповідачем соя засіяна не була. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та свідків, дослідивши подані сторонами матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. По справі встановлено що позивач є власником земельної ділянки площею 1,2002 га (кадастровий номер 7323086300:02:002:0024) та земельної ділянки площею 2,2838 га (кадастровий номер 7323086300:02:002:0084), які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвами про право власності (а.с. 5, 6). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗК України, право власності на землю гарантується. Згідно ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Судом встановлено, що з 2012 року відповідач користується спірними земельними ділянками які належать позивачу відповідно до усної домовленості між ними, що підтвердив в судовому засіданні позивач та чого не заперечував представник відповідача. Крім того встановлено, що перед зверненням до суду з даним позовом позивач зверталась до відповідача з питанням звільнення земельних ділянок, однак відповідач на її звернення не відреагував та протиправно продовжує користуватись спірним майном, що підтверджується актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.06.2015 року Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області, якими встановлено, що [PERSON] самовільно зайнято земельні ділянки площею 1,2002 га та 2,2838 га що належать позивачу шляхом проведення весняно-польових робіт - посів сої (а.с. 11, 12) та приписами від 12.06.2015 року № 00014 та № 00015 (а.с. 17, 18) за що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП (а.с. 15, 16, 19, 20). На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем вимог позову в частині усунення перешкод в користуванні земельними ділянками що належать позивачу, суд вважає, що вказані вимоги позову підлягають до задоволення. Що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача упущену вигоду, суд вважає, що в даній частині позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків. Як роз'яснено в ч. 2 п. 12 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до ст.ст. 211, 212 ЗК України та ст.ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли. За загальним правилом відшкодування шкоди, завданої з недоговірних зобов'язань, встановленим ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Проведений аналіз наданих доказів і розрахунки, що містяться у висновку № 62/15 (а.с. 27), є виключно припущеннями, розрахунками оцінювача на основі використаних даних та матеріалів і не мають статусу юридичного акта та не є обов'язковим для застосування при вирішенні спору. Так, при визначенні розміру упущеної вигоди визначеної у висновку № 62/15 оцінювач виходив з наступного розрахунку, а саме враховано площа спірних земельних ділянок 3,4840 га, середня урожайність 3,3 тони на гектар та середньої вартості однієї тони сої 8900 грн. відповідно до який оцінювач прийшов до висновку, що розмір упущеної позивачем вигоди становить 102325 грн. Разом з тим, відповідно до представленої довідки Управління агропромислового комплексу Новоселицької райдержадміністрації встановлено, що середня урожайність сої на один гектар землі по Новоселицькому району в 2015 році складає 15 центнерів, що значно менше ніж зазначено у розрахунку оцінювача викладеному у висновку № 62/15, що в свою чергу ставить під сумнів визначений розмір упущеної позивачем вигоди, а тому суд вважає, що вказані вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами які б відповідно підтверджували факт та розмір упущеної вигоди як завданого позивачу розміру спричиненої шкоди. Крім того, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами те, що придбані [PERSON] насіння сої та сільськогосподарське обладнання були придбані саме за кошти позивача, як особи яка мала намір здійснювати сільськогосподарську діяльність, в результаті якої бажала отримати прибуток, а тому суд вважає не доведеними обставини наявності саме у відповідача намірів та можливості обробляти земельні ділянки та в подальшому отримати відповідні прибутки від реалізації вирощеного урожаю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд вважає, що вимоги позову про стягнення з відповідача упущеної вигоди задоволенню не підлягають. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких зазнала особа у звязку з неправомірними діями відповідача та відшкодовується грішми фізичній особі особою, яка завдала шкоду за наявності її вини. При цьому, суд виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що відшкодування моральної шкоди не є засобом збагачення, враховує що позивачем протягом тривалого часу доводиться захищати свої законні права шляхом звернень як до Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області так і до суду, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Також суд вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідача суми судового збору відповідно до задоволених вимог позову. Відповідно до вимог ст.ст. 22, 319, 391, 1166 ЦК України, ст.ст. 1, 78, 152 ЗК України, п. 12 Постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року,

Outcome: partial