Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем є батьками неповнолітньої дитини, доньки - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки являється працездатною особою. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилися, однак від останніх надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач позов визнає, просять суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.18,20). В судовому засіданні було встановлено, що від спільного проживання без реєстрації шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю. Батько дитини, [PERSON], добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4) встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], батьком дитини є [PERSON]. Згідно довідки від 12.12.2017 року №1458, виданої виконкомом Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області (а.с.5) встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], до складу сім'ї (зареєстрованих) входять: дочка, [PERSON], [INFO], та дочка, [PERSON], [INFO]. Крім того, було встановлено, що відповідач, [PERSON], працює в ВП «Хутір-Михайлівська дистанція колія» (вул. Заводська, 10, м. Дружба, Ямпільський район, Сумська область). Суд, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки батько дитини зобов'язаний утримувати свою дочку до повноліття. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь держави мають бути стягнуті судові витрати, пов'язані з розглядом справи, тобто судовий збір в розмірі 640,00 грн..

Outcome: approved