Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд 12.10.2017 року з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.04.2018 (а.с.65-70) та від 14.11.2019 (а.с.177), зазначила, що 07.11.2004 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. За час перебування у зареєстрованому шлюбі народилась дочка [PERSON] . Під час шлюбу, за спільні кошти було придбано: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] ; гараж [ADDRESS]; автомобіль ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова [NUMBER] . Посилаючись на те, що відповідач заперечує її право на вказане майно, позивач просила: «Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] - майно: гараж [ADDRESS]; автомобіль ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова [NUMBER] ; квартиру [ADDRESS] .» Крім цього, посилаючись на те, що з нею проживає їх спільна дитина, та відповідач вчиняв дії направлені на приховування спільного майна, а саме продав без її згоди спільний автомобіль ВАЗ 21104, позивач також просила: «визначити ідеальні частки подружжя в спільному сумісному майні - гаражі [ADDRESS]; автомобілі ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова [NUMBER] ; квартирі [ADDRESS], - 1 /3 - [PERSON] та 2/3 - [PERSON] . Поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] в натурі: виділити [PERSON] нерухомого майна - гаражу [ADDRESS], з припиненням мого права власності на 2/3 частки в цьому нерухомому майні, з виплатою мені грошової компенсації вартості 2/3 частини вартості гаражу згідно висновку судової експертизи та з визнанням права відповідача [PERSON] на весь гараж [ADDRESS]; виділити мені, [PERSON] , трикімнатну квартиру [ADDRESS] , площею 56 кв.м, придбану згідно договору купівлі-продажу від 14.10.2011, із врахуванням обставини залишення рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2017 року у цивільній справі № 296/8044/17 за позовом про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини (головуючий у справі суддя Бондарчук В.В.) зі мною для спільного проживання дитини до досягнення малолітньою донькою повноліття, з припиненням права власності відповідача [PERSON] на 1/3 частку в цьому нерухомому майні, з виплатою відповідачу [PERSON] грошової компенсації вартості 1/3 частини квартири згідно висновку судової експертизи та з визнанням мого, [PERSON] , права на всю квартиру [ADDRESS] . Захистити житлові права мої, [PERSON] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON] та малолітню [PERSON] , [INFO] , в квартиру [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , який без моєї згоди продав спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] - автомобіль ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова[NUMBER] , приховавши спільне майно від поділу, відступивши на підставі ч.2 ст.70 Сімейного кодексу України від засад рівності часток подружжя у спільному майні, на мою, [PERSON] , 2/3 частини вартості автомобілю ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова[NUMBER] , згідно висновку судової авто-технічно-товарознавчої експертизи від 15.03.2019 №25, виконаного судовим експертом Кудинським Володимиром Степановичем, в розмірі 57722 гривень. Всі судові витрати покласти на [PERSON] , стягнувши на мою, [PERSON] , користь суми сплаченого мною судового збору та витрат на судові експертизи.» В результаті автоматизованого розподілу 12.10.2017 вказана справа була передана судді Бондарчуку В.В., який ухвалою від 17.10.2017 відкрив провадження та призначив судове засідання. 26.02.2018 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій вказав, що 18.11.2004 на підставі договору дарування ним було отримано у власність квартиру [ADDRESS] . 14.10.2011 року ним була продана зазначена квартира, та за виручені кошти в цей же день придбана квартира [ADDRESS] . В зв`язку з викладеним [PERSON] просив: «Визнати квартиру [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] » (а.с.35-36). Протокольною ухвалою суду від 26.02.2018 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним (а.с.45-46). В зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] , в результаті повторного авторозподілу, 06.06.2018 дана цивільна справа була розподілена на суддю Сингаївського О.П.. Ухвалою суду від 20 червня 2018 р. справа була прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали з викладених у ньому підстав. Зустрічний позов не визнали, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] була придбана подружжям за спільні кошти, однак оформлена договором дарування для зменшення суми податків, в зв`язку з чим, вона була спільною власністю сторін, і кошти, виручені від її продажу, за які придбана спірна квартира, також були спільною власністю подружжя. 19.11.2018 року позивач за первісним позовом [PERSON] подала заяву про зміну свого прізвища на [PERSON] . (а.с.109). Відповідач та його представник позов визнали частково, в частині визнання автомобіля автомобілі ВАЗ 21104 спільною сумісною власністю та сплати позивачу за первісним позовом Ѕ частки його вартості. В частині визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю, її поділ в натурі, заперечував, посилаючись на те, що вона була придбана за його власні кошти, витручені від продажу подарованої йому квартири. Також відповідач [PERSON] заперечував проти позову в частині визнання спільною власністю гаража [ADDRESS], посилаючись на те, що даний гараж був повністю збудований його батьком [PERSON] , та приватизований ним в 2009 році. Також відповідач заперечував проти вселення позивача та дочки в спірну квартиру, посилаючись на те, що позивач сама залишила квартиру забравши свої речі. Третя особа [PERSON] просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний, посилаючись на те, що спірний гараж був побудований ним за власні кошти, після чого оформлений на сина [PERSON] .. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд частково задовольняє первісний позов та повністю зустрічний, виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються ст.ст.60,63 СК України, відповідно до яких майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що 07.11.2004 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10.11.2017 року шлюб розірвано (а.с.37). За час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] . Також судом встановлено, що 18.11.2004 на підставі договору дарування [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.38). Не дивлячись на те, що дана квартира була набута [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , відповідно до статті 57 СК України вона була особистою приватною власністю [PERSON] .. Суд не приймає до уваги посилання позивача за первісним позовом та його представника на те, що 18.11.2004 року фактично був укладений договір купівлі-продажу квартири, однак оформлений договором дарування для зменшення суми податків, оскільки суду не надано будь-яких доказів удаваності даного правочину. Також судом не приймається до уваги посилання позивача за первісним позовом та його представника на те, що зазначена квартира значно виросла у своїй вартості в наслідок поліпшення здійсненого подружжям під час спільного проживання в ній, оскільки суду не було надано відповідних доказів та не заявлялося клопотань про їх витребування. 14.10.2011 року відповідачем [PERSON] була продана квартира [ADDRESS] , та в цей ж день, за виручені кошти, придбана квартира [ADDRESS] , що підтвердилось інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №3760 від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіцькою Т.В. (а.с.41) та копією договору купівлі-продажу від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіцькою Т.В., відповідно до якого [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.42). Вказаний факт також підтвердився в судовому засіданні показами свідка [PERSON] , який показав, що за квартиру [ADDRESS] розраховувався [PERSON] .. Суд не приймає до уваги пояснення позивача за первісним позовом та його представника на те, що для купівлі спірної квартири вона та її рідні докладали кошти, оскільки доказів на підтвердження даної обставини суду не надано. Суд не приймає до уваги покази допитаної в якості свідка позивача [PERSON] ( [PERSON] ), оскільки вона є зацікавленою особою, її покази не підтверджуються будь-якими іншими доказами та суперечать встановленим обставинам по справі. Таким чином судом встановлено, що спірна квартира була придбана [PERSON] за особисті приватні кошти, а тому у відповідності до статті 57 СК України є його особистою приватною власністю. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість зустрічного позову [PERSON] та безпідставність вимог первісного позову про визнання спірної квартири спільним майном подружжя та її поділ. Також суд вважає безпідставною вимогу позивача за первісним позовом про визнання спільною власністю та поділ гаража [ADDRESS]. Так, відповідно до довідок ГО «Світлофор» №3 від 16.05.2018 та №2 від 12.05.2018 третя особа [PERSON] вступив в члени ГОВГ «Світлофор» в лютому 2004 р. та сплатив 100 гривень вступних внесків. На початку березня 2004 р. розпочав та 29 квітня 2004 р. закінчив будівництво гаража за [NUMBER], нині [NUMBER] згідно реєстру гаражів. З Лютого 2004 р. по 23.04.2009 р. він був власником вказаного гаража (а.с.189, 190). В судовому засіданні тертя особа [PERSON] пояснив, що спірний гараж він будував власними силами за свої кошти та в 2009 році безоплатно передав (подарив) його своєму сину [PERSON] .. Відповідно до свідоцтва про право власності на гараж [NUMBER], виданого Виконкомом Житомирської міської ради 09 жовтня 2009 року на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 08.10.2009 року за №697, зазначений гараж належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.102). Відповідно до п.п.2, 3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно», право власності на гараж підлягає державній реєстрації. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] з лютого 2004 р. по 23.04.2009 р. був власником матеріалів, використаних в процесі будівництва спірного гаража і подарував їх своєму сину [PERSON] , який в свою чергу здійснив лише реєстрацію за собою права власності на вказане нерухоме майно. Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірний гараж був фактично подарований відповідачу [PERSON] , з огляду на положення статті 57 СК України, він є особистою приватною власністю [PERSON] .. Судом також встановлено, що під час перебування в шлюбі подружжям був придбаний автомобіль ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова [NUMBER] , що підтвердилось копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.74), та не заперечувалось відповідачем. Відповідно до статті 60 СК України вказаний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності, в зв`язку з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю. 17.10.2017 року відповідач продав спірний автомобіль, що підтвердилось інформаційною довідкою МВС України та не заперечувалось відповідачем. Відповідно до статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, як що інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В зв`язку з викладеним, враховуючи те, що про стягнення компенсації своєї частки замість частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль просить саме позивач, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача такої компенсації, враховуючи також те, що спірний автомобіль відчужений. Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд не приймає до уваги посилання позивача за первісним позовом на те, що відповідач приховав спільне майно (автомобіль) шляхом його продажу, оскільки такий продаж відбувся відкрито, після розірвання шлюбу і до пред`явлення позову про його поділ 02.04.2018 (а.с.65). На підставі викладеного суд дійшов до висновку про відсутність підстави для збільшення частки позивача у спільному майні, тому визначає її частку в розмірі Ѕ. Відповідно до висновку судово авто товарознавчої експертизи №25 від 15 березня 2019 року, вартість спірного автомобіля складає 86584,24 грн. (а.с.151-155). Вартість Ѕ вказаного автомобіля становить 43292,12 гривень (86584,24:2=43292,12). Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за первісним позовом. Вирішуючи вимогу позивача за первісним позовом про захист житлових права [PERSON] , та малолітньої [PERSON] , на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та вселення їх у вказану квартиру, суд виходить з того, що на підтвердження своїх прав на користування квартирою позивачем подано копію паспорта, відповідно до якої вона зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем та його представником не надано суду доказів того, що відповідачем або іншими особами чиняться перешкоди у користуванні спірним житлом. Не заявлялося ними і клопотань про витребування таких доказів. Крім цього, чинне законодавство України не пов`язує право на користування житлом із реєстрацією особи за певним адресом. На підставі викладеного,

Outcome: partial