Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів в її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народився син [PERSON], однак відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча зобов'язаний надавати. Позивач у судове засідання не з»явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення з нього в користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 400 грн., посилаючись на те, що у нього відсутній постійний заробіток, і його матеріальне становище не дозволяє сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 29.05.2012 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області. Від шлюбу у сторін народилась дитина: [INFO] син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.04.2008 року. [PERSON] після одруження 08.11.2012 року із [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08.11.2012 року) змінила прізвище на «[PERSON]». Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що малолітній син [PERSON] проживає разом із матір»ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON], який проживає окремо від сина, перестав належно виконувати свій обов'язок по утриманню малолітньої дитини та надавати їй матеріальну допомогу без поважних на те причин, хоча є працездатним. Як пояснив відповідач у судовому засіданні, домовленості між сторонами щодо способу виконання відповідачем свого обов»язку по утриманню дитини не було. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно пояснень відповідача він не працює, має нерегулярний дохід. Суду не представлено доказів про отримання ним регулярного доходу, тому суд вважає, що вимоги щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є підставними та підлягають до часткового задоволення. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище відповідача, виходить з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно Закону України «Пpo Державний бюджет на 2014 рік» мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 1286 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень щомісячно, починаючи з 01 квітня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, відмовивши в задоволенні решти позовних вимог. Що ж стосується вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій формі, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд виходить з того, що ч.2 ст.182 СК України передбачено те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). Також суд вважає за необхідне роз»яснити, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3 ст.184 СК України). Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, слід стягнути із відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial