Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті [PERSON] ради про визнання права власності за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивує тим, що з травня 2007 року по теперішній час володіє та користується земельною ділянкою та житловим будинком з господарськими спорудами по вул. Грозненська, буд. № 7, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. З 1958 року в цьому будинку ніхто не проживав, він був повністю занедбаний та практично зруйнувався, став служити притоном для людей з шкідливим звичками, тому вона взяла подвіря з будинком під свою опіку, навела там порядок, зробила огорожу ті почала користуватися присадибною ділянкою на цьому подвірї. Крім того, має намір здійснити капітальний ремонт будинку, однак боїться вкладати кошти в ремонт будинку, який їй юридично не належить. Кому належав будинок ні вона, ні сусіди не знають, документів на нього немає, тому оскільки вона добросовісно з травня 2007 р. володіє земельною ділянкою та житловим будинком з господарчими спорудами по вул. Грозненська, 7 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, просить визнати за нею право власності на вказане домоволодіння за набувальною давністю. Позивач [PERSON] на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові, просила задовольнити позов в повному обсязі. Суду пояснила, що на земельній ділянці нічого не вирощувала, в будинку не жила, вважає себе добросовісним набувачем, оскільки слідкує, щоб в будинку не було безхатченків. Представник відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради, [PERSON] заявлені вимоги не визнала вказавши, що позивачем не підтверджено факт володіння будинком, оскільки виїздом на місцезнаходження домоволодіння встановлено факт його занедбання, до того ж будинок має законного власника, що також підтверджується наданими нею письмовими доказами. Вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, згідно акту сусідів від 07 жовтня 2017 р., посвідченого головою вуличного комітету № 5 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, [PERSON] вступила у володіння земельною ділянкою та житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: вул. Грозненська, буд. № 7 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з травня 2007 року по теперішній час (а.с.9 копія акту). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. \~ Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). За нормами ст. 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років. Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. ст. 57 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу. Суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги. Так, згідно актів виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 26.05.2017 р. та 21.11.2017 р., на території земельної ділянки по вул. Грозненській, 7 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, розташований старий напівзруйнований житловий будинок, в якому ніхто не мешкає, земельна ділянка знаходиться в занедбаному стані, поросла бурянами та чагарниками. Вказане підтверджується фотознімками до актів, з яких чітко вбачається факт занедбання як будинку, так і земельної ділянки, що виключає факт добросовісного, відкритого, безперервного володіння позивачем вказаним будинком, та не спростовано нею. Крім того, за даними з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2017 р., власником житлового будинку з господарчими будівлями по вул.Грозненській,7 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області є [PERSON] на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2012 р. у справі № 411/5931/12, запис про право власності внесено 20.12.2012 р., що підтверджується інформаційною довідкою від 21.11.2017 р. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed