Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та з урахуванням уточнень від 19.03.2020 просить усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , яка не є її родичкою. За місцем реєстрації відповідач не проживає з 2010 року, її фактичне місце проживання позивачу невідоме. Реєстрація відповідача у належному їй будинку позбавляє її права на оформлення та отримання субсидії, що суттєво порушує право власності позивача. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява від 05.06.2020 про розгляд справи за її відсутності та відсутності представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.03.1996 Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до довідки № 08-23/0191 від 02.04.2020, виданої виконавчим комітетом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, рішенням Другої сесії п`ятого скликання Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 125 від 01.06.2006 «Про упорядкування нумерації земельних ділянок та житлових будинків по [ADDRESS] » житловому будинку та земельній ділянці в [ADDRESS] , присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . За змістом відповіді Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 19.03.2020, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 09.04.2020, складеного комісійно, [PERSON] дійсно зареєстрована, але з 2010 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого\~будинку,\~які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок , квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач не є власником чи співвласником житлового будинку, не є членом сім`ї позивача, тобто жодних майнових прав на означений житловий будинок не має. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON] не надала суду доказів наявності будь-яких договорів з приводу користування житловим будинком, а реєстрація відповідача у будинку позивача створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права власності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved