Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира № [ADDRESS]. 21.06.2013 року її квартиру було залито водою з вини відповідача, яка є власником квартири № 160, що знаходиться на два поверхи вище. В результаті залиття частина стелі та стін на кухні, в коридорі, прихожій та ванній кімнаті були залиті водою, а також мають місце жовті плями, відклеєні шпалери та пошкоджені багети. Комісією у складі працівників ТОВ «Експлуатаційна компанія «Комфорт-Майстер» був складений акт, відповідно до якого комісія встановила, що залиття квартири позивача сталось з вини відповідача, а також було зафіксовано часткове пошкодження приміщень квартири внаслідок цього залиття. Як вказує позивач, відповідно до висновку експерта від 19.08.2013 року ТОВ «АЕЛЄКОН», розмір матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири, з урахуванням фізичного зносу, становить 5514,38 грн. Вартість робіт з оцінки матеріального збитку становить 800,00 грн. Загальний розмір шкоди становить 6314,38 грн. Позивач зазначає і про те, що внаслідок залиття їй було заподіяно моральну шкоду, а саме вона зазнала душевних страждань в зв'язку з пошкодженням нового інтер'єру квартири. Хвилювання та думки, як відновити квартири, тримали її у постійній нервовій та психологічній напрузі, залиття квартири створило для неї дискомфорт та нервове напруження. Душевні страждання завдані і протиправною поведінкою відповідача, яка залила її квартиру. Розмір відшкодування моральної шкоди позивач оцінює у 2000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач відмовилась добровільно відшкодувати завдану шкоду, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 6134,38 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а всього 8314,38 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, вказуючи на відсутність доказів вини відповідача у залитті, а також у необґрунтованості розміру завданої шкоди. Крім того, представник відповідача просила про застосування наслідків пропуску строку позовної давності з урахування заяви представника відповідача [PERSON] (а.с.67). Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири № [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.12.2012 року (а.с.4) Відповідно до акту, складеного комісією у складі представників ТОВ «Експлуатаційна компанія «Комфорт-Майстер», 21.06.2013 року мало місце залиття квартири № [ADDRESS] з вини мешканця квартири № 160 [PERSON] При затопленні пошкоджено : на кухні частково з правої сторони на стелі жовті плями та на обоях. У коридорі над дверима жовта пляма, відклеєні обої. У прихожій зморщені обої у деяких місцях. У великій кімнаті над плінтусом жовті плями (частково), а також на обоях. Акт підписаний майстром [PERSON], слюсарем [PERSON] та позивачем. Підпис відповідача відсутній.(а.с.5) Відповідно до звіту, складеного оцінювачем ТОВ «АЕЛЄКОН» 19.08.2013 року, розмір матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири № 150, що розташована за адресою: м.Київ, вул.Закревського, 99, з урахуванням фізичного зносу становить 5514,38 грн. Вартість проведеної оцінки становить 800 грн. (а.с.7, 21-66) Згідно з Конституцією України, кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). У той же час законодавство зобов'язує власників не використовувати своє майно на шкоду іншим особам. Тягар утримання майна, зокрема і у належному стані, законом покладений на його власника (стаття 322 ЦК України). Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини. В той же час, в судовому засіданні стороною позивача не надано жодних належних доказів, що відповідач є власником квартири № [ADDRESS] і що саме внаслідок її винних дій сталося залиття, в результаті якого позивачу було завдано шкоду. З жодними клопотаннями про витребування правовстановлюючих документів на квартиру № 160 з метою встановлення її власника на момент залиття сторона позивача до суду не зверталась. Крім того, дослідивши акт про залиття, суд приходить до висновку, що він не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та відповідно до додатку до пункту 2.3.6 Правил № 4. Так, даний акт не містить дати його складання та затвердження, а також причини залиття, детальної локалізації пошкоджень та їх розмірів. Крім того, в даному акті міститься виправлення в ініціалах [PERSON] (а.с.5). До даного акту суд ставиться критично і з тих міркувань, що на момент проведення оцінки вартості матеріальної шкоди 19.08.2013 року оцінювачу було надано копію цього акту, який на той час не було затверджено. Крім того, представник відповідача вказувала на те, що даний акт не є належним та допустимим доказом, оскільки на час складання даного акту члени комісії квартиру відповідача не відвідували. Також, в акті не вказано причину залиття, а зазначено «160 кв. мешканець [PERSON] 21.06.2013 року». Зазначене формулювання вказане іншою особою, а не тією, що складала даний акт, що дає підстави вважати, що вказаний запис було зроблено пізніше. Суд приймає до уваги вказані твердження, оскільки вони підтверджують показами допитаної в якості свідка майстра [PERSON], яка пояснила, що позивач звернулась за складанням акту через місяць після залиття. При складані акту причина залиття не була зазначена, а допис про причину залиття виконаний не нею (свідком). Як зазначає свідок, вона казала позивачу про те, що не може скласти акт без причини залиття. З урахуванням вищевикладеного, суд не приймає вищевказаний акт в якості допустимого доказу. Допитаний в якості свідка чоловік позивача [PERSON] пояснив, що про залиття йому повідомили консьєржі. Залиття відбулось з квартири № 160 на 15-му поверсі, куди він не піднімався, спілкувався з мешканцем квартири № 155 на 14- поверсі, квартиру якого також було залито. Як зазначив свідок, внаслідок залиття були пошкоджені шпалери в кухні, коридорі, кімнаті. Винуватці залиття обіцяли допомогти з ремонтом, перемови з цього приводу вони вели з чоловіком - батьком відповідача та жінкою, однак в подальшому відмовились відшкодувати шкоду. Свідок також вказав, що ремонт квартири вже проведений власними силами, однак вартість ремонту не зазначив. Таким чином, в судовому засіданні не доведено належними доказами факт належності квартири № 160 відповідачу на момент залиття, а також не доведено наявність складу правопорушення: відсутні докази безпосередньої вини відповідача в залитті та/або її протиправної поведінки заподіювача шкоди. Також відсутні докази причинного зв'язку між шкодою та поведінкою заподіювача. На підтвердження позовних вимог представником позивача надано копію сторінки журналу аварій ТОВ «Експлуатаційна компанія «Комфорт-Майстер», в якій за № 245 міститься запис від 21.06.2013 року: «ж/б 99, П-2 пов-15 кв.160. Зірвало підводку смесітєля на кухні гарячої води і затопило по 3-ій поверх. Зі слів сантехніка мешканці вирішать питання між собою самі». Даний документ також не дає підстав для задоволення позову, оскільки не містить вказівок, яким чином встановлено причину залиття, в якому місці стався розрив, ким обстежено чи встановлено місце зриву підводки. Дані записи вчинено зі слів сантехніка (прізвище не зазначено). Крім того, не вказано жодних даних про власника/мешканців квартири № 160 та винуватця залиття. Тобто, вказана копія журналу не містить жодний точних та достовірних даних, які б свідчили про те, що залиття квартири позивача сталось саме з вини відповідача. З жодними клопотаннями про витребування інших доказів, допит свідків тощо на підтвердження вказаних записів представник позивача не звертався. Крім того, суд звертає увагу і на те, що згідно показів свідка [PERSON], ремонт у квартирі вже виконано власними силами. З урахуванням положень статті 22 ЦК України, якими передбачено, що до вартості матеріального збитку слід включати втрати, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням її речей, а також витрати, які особа здійснила або повинна здійснити для відновлення свого порушеного права, суд приходить до висновку про те, що відшкодування шкоди, пов'язаної з пошкодженням майна у відповідності до вимог статті 1166 ЦК України здійснюється винною особою виключно в межах вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт (матеріальний збиток), необхідних для відновлення власником пошкодженої речі. Однак, позивачем не зазначено дійсної вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, а тому посилання позивача на звіт в даному випадку є безпідставним, оскільки ремонтні роботи вже проведено. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено правових підстав для стягнення як матеріальної, так і моральної шкоди саме з відповідача. Крім того, матеріали справи не містять достатніх та достовірних доказів встановлених причин затоплення приміщення позивача через несправність системи водопостачання у приміщенні відповідача, а наявність факту пошкодження майна сама по собі не може бути підставою для покладення обов'язку з відшкодування шкоди на відповідача за умови не доведення її вини у заподіянні цієї шкоди. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в їх обґрунтування, а тому відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed