Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] .про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO],мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 12.11.2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею, проти чого батько дитини під час розірвання шлюбу не заперечував. Дитина постійно проживає разом із неюта вона забезпечує сину нормальні умови проживання,займається її вихованням та утриманням самостійно. Крім того, з відповідача рішенням Комунарського районного суду від 14.10.2008 року стягнуто аліменти на її користь на утримання сина у розмірі ? частини усіх видів його доходу (заробітку), але відповідач ухиляється від обов?язку по утриманню сина та сплачує аліменти нерегулярно і не в повному обсязі, у зв?язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.07.2017 року згідно розрахунку державного виконавця складає 56062,73 грн.Оскільки відповідач долею дитини не цікавиться, допомоги в утриманні не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не несе ніякої відповідальності за сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», що у відповідності до вимог ст..164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав в повній мірі відповідає інтересам дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення, аналогічні тим, що викладені нею в позовній заяві і додатково зазначила, що її син [PERSON] навчається у школі за їх місцем проживання.Будь-якої матеріальної допомоги, на утримання дитини відповідач ніколи не надавав і доля дитини його взагалі не цікавить, оскільки він до дитини не приходить, не відвідує сина за місцем навчання, вони практично не спілкуються. Відповідач взагалі не проявляє будь-якого інтересу до дитини та батьківської турботи, хоча вона ніколи не чинила перешкод відповідачу для спілкування з дитиною, навпаки, деякий час намагалася налагодити стосунки між сином табатьком, але останній, замість того, щоб повести дитину у парк чи в кіно, повів якось сина на пляж та навіть давав йому пити пиво. Жодного разу на день народження дитини відповідач не з?явився, є неодноразово судимим та страждає на наркоманію. Представник позивача адвокат [PERSON], яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №МЦ2-608 від 09.10.2017 року, в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи(а.с.118), відповідно до яких просить задовольнити позов та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], з тих підстав, що відповідач долею сина не цікавиться, що підтверджується письмовими доказами, а саме - відповідями на адвокатські запити директора Запорізької ЗЗШ №78 та Головного лікаря КЗ «ЦПМСД №10», амбулаторія №7, допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, що підтверджується розрахунком заборгованості №373/10 від 06.07.2017 року, виданим Заводським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області за ВП №51814878, та витягом про внесення відомостей за цим фактом у ЄРДР за №12017080030001964. Зазначила, що, зважаючи на неодноразові засудження за корисливі злочини та злочини в сфері обігу наркотичних засобів, відповідач своїми негативними моральними якостями може негативно впливати на самоусвідомлення дитини. Також, наголосила, що згідно повідомлення КУ «ОКНД» ЗОР відповідач знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, тобто, він є хронічним наркоманом, що є підставою для позбавлення його батьківських прав згідно із п.2 та п.4 ч.1 ст.164 СК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов частково визнав та суду пояснив, що гроші на утримання сина давати своїй колишній дружині не бажає, бо не довіряє їй. Коли він знаходився в місцях позбавлення волі, то надсилав їй довідки для отримання державної допомоги на утримання сина, десь рік сплачував аліменти, але на даний час визнає, що аліменти він не сплачує, має заборгованість. Підтверджує, що раніше вживав наркотичні засоби, але вже кілька місяців їх не вживає. Знає, що його син [PERSON] навчається у шостому класі. Одного разу дійсно повів сина на пляж та вчинив погано, бо давав йому спробувати пива замість води. Спілкується із сином дуже рідко і дитина навіть не знає, що він є його батьком, так як так його не називає. Він також не називає дитину своїм сином, оскільки не хоче сваритися з позивачкою. Він не заперечує, що належним чином не виконував своїх батьківських обов?язків по відношенню до сина, а тому дитина відноситься до нього лише як до знайомого. При вирішенні спору по суті покладається на розсуд суду. Представник третьої особи -органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у письмовому висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], який долучений до матеріалів справи(а.с.102-104). Суду додатково пояснила, що батько малолітньої дитини [PERSON]самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітнього батьківського піклування, родинний зв'язок з ним не підтримує, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON]батьківських прав у відношенні до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON] представника третьої особи, яка вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, вислухавши думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2005 року, який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 03.05.2011 року(а.с.5). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], в якому матір'ю дитини зазначена позивач [PERSON], батьком - відповідач [PERSON].(а.с.4). Згідно розрахунку заборгованості старшого державного виконавця Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 06.07.2017 року вих.№373/10у ВП №51814878 по виконанню виконавчого листа №2-2546/08 від 14.10.2008 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, яка станом на 01.07.2017 року складає у сумі 56062,73 грн.(а.с.6). Відповідно до витягу з кримінального провадження №12017080030001964 від 26.07.2017 року за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР(а.с.11). З довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.10.2017 року за №04-26/5-11725, [PERSON] з 06.03.2014 року по теперішній час значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], разом із нею зареєстрована малолітня дитина [PERSON], [INFO](а.с.7,8). Згідно інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Запорізькій області, відповідач [PERSON]зареєстрований за адресою [ADDRESS](а.с.14). З інформації, наданої КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької міської ради вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з 03.2007 року з DS: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. На лікуванні не знаходиться(а.с.83). З інформації, наданої територіальним сервісним центром МВС в Запорізькій області вбачається, що [PERSON] за період з 1999 року по 2017 рік неодноразово притягувався судами до кримінальної відповідальності за корисливі злочини та злочини у сфері обігу наркотичних засобів, двічі відбував покарання у виді позбавлення волі(а.с.67-68). Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, у тому числі спору про позбавлення батьківських прав. Опитаний в судовому засіданні в присутності педагога та представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району малолітня дитина [PERSON], [INFO], пояснив, що він проживає разом із мамою, де знаходиться його батько, йому невідомо, так як до них додому останній ніколи не приходив. Відповідача він не знає, як свого батька, але знає як поганого друга своєї матері. Раніше вони інколи спілкувалися з відповідачем і лише зараз він зрозумів, що мабуть, це і є його батько, оскільки пам?ятає, як одного разу влітку ходив із ним на пляж, той називав його по імені, вони гралися, купалися. Однак, після того він його більше не бачив. Сам цей чоловік не казав, що він є його батьком та не називав його сином. Зараз він не вважає, що відповідач буде гарним батьком для нього, так як він його покинув, а тому, не потрібно надавати йому шанс виправитися, оскільки минуло багато часу. З інформації Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів №78 ЗМР вбачається, що малолітній [PERSON], 2006 року народження, навчається у школі з січня 2017 року. За шість місяців навчання педагогічний колектив ще продовжує вивчати особливості учня та його сім?ї. Батько [PERSON] за вказаний період в школу не з?являвся, з класним керівником та адміністрацією школи не спілкувався, батьківські збори не відвідував.Всі питання щодо навчання та виховання учня вирішувалися із матір?ю, [PERSON] та бабусею [PERSON], мати контролює виконання [PERSON] домашніх завдань, його спілкування з друзями, постійно контактує з класним керівником(а.с.26). З інформації КЗ «ЦПМСД №10» вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], спостерігається дільничним педіатром закладу, амбулаторія №7 з 14.01.2016 року. За період спостереження на прийом амбулаторно зверталися з приводу щорічного профілактичного огляду, на прийом з дитиною приходила мати, призначення, обстеження та консультування виконує. Про стан здоров?я [PERSON] піклується його мати. Батько дитини [PERSON] за період спостереження за медичною допомогою не звертався та станом здоров?я сина не цікавився(а.с.25). Згідно наданого суду висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON]відносно його сина [PERSON], [INFO], оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітнього батьківського піклування, родинний зв'язок з ним не підтримує(а.с.102). Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення можу бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними та допустимими доказами той факт, що відповідач [PERSON] .самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тривалий період часу не підтримує з сином родинних зв'язків, внаслідок чого, дитина до судового засідання навіть взагалі не знала, що відповідач є його батьком, оскільки останній цей факт дитині не повідомив та ніколи не називав його сином. Відповідач протягом тривалого періоду часу не піклується про свою малолітню дитину [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню свого малолітнього сина, та взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться станом його здоров'я, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи та уваги, долею дитини, його розвитком не цікавиться, хоча має таку можливість, не відвідує навчальний заклад, в якому навчається дитина, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не опікується його духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, що свідчить про свідоме ухилення та нехтування відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України.Крім того, судом встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами, що відповідач [PERSON] з 03.2007 року перебуває на диспансерному обліку КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької міської ради, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини і на підставі п.4 ч.1 ст. 164 СК України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, положеннями даної норми передбачений обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття. Згідно ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Але, судом встановлено, що з відповідача [PERSON] на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2008 року вже стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні спору по суті, суд також враховує вимоги ст.ст. 12,81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON].в судовому засіданні фактично погодився з позовом про позбавлення його батьківських прав, зайняв пасивну позицію під час розгляду справи та при вирішенні спору по суті, покладався на розсуд суду, що свідчить про байдуже відношення відповідача до своєї дитини. Разом з тим, відповідач не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved