Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 12.06.2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що їх спільне життя з відповідачем не склалося. З 2015 року між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вказує, що відсутність між сторонами взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву відносин. Таким чином на даний час подружні стосунки між сторонами припинені, між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин позивачка вважає, що спільна з відповідачем сімя існує формально та подальше збереження шлюбу вважає неможливим. При цьому спільна дитина залишиться проживати з позивачкою. Позивач посилається на вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, позивачка вказує, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а тому вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1200 гривень щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення заяви до суду до досягнення дитиною повноліття щомісячно. Позивач в судове засідання не зявилась, проте до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Крім того, позивач вказала, що з відповідачем з січня 2015 року шлюбні відносини не підтримують. Відповідачка в судове засідання не зявився, проте до початку судового засідання від нього надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, також відповідач вказав, що подружні стосунки з позивачкою не підтримує з січня 2015 року. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що 12.06.2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №690, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ №036190 (а.с.5). Від спільного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-МИ №095492 (а.с.6). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Шлюб між сторонами існує формально. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Що стосується стягнення аліментів, то такі позовні вимоги підлягають до задоволення частково. А саме, згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON], як батько неповнолітньої [PERSON], зобовязаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно заяви самого відповідача, останній погоджується на стягнення з ньогоаліментів саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом встановлено, що у відповідача інших непрацездатних членів сімї чи дітей, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням, немає. Відповідач є здоровою працездатною особою. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, ч.1 ст.79 СК України передбачено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько неповнолітньої [PERSON], зобовязаний сплачувати на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 700 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 14.03.2016 року до настання нею повноліття.

Outcome: approved