Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів ТОВ «Євро-Клінт», ТОВ «Грасса Груп», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Глобал строй - 3» про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва - квартиру, визнання договору купівлі-продажу майнових прав недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 22.09.2014 року між ТОВ «Глобал строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/057. 25.07.2017 року ТОВ «Київмонтажбуд» змінило назву на ТОВ «Євро-клінт». Відповідно до умов укладеного договору, покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості розташованого в об`єкті капітального будівництва житлової прибудови з вбудовано - прибудованими нежитловими приміщеннями за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:62:096:0038. Позивач сплатила продавцю кошти у розмірі 391248,00 грн., що складає 100% майнових прав об`єкта нерухомості по договору № КМБ/01/057. Об`єктом нерухомості відповідно до умов договору є двох кімнатна квартира [ADDRESS] , загальна площа 52,8 кв.м. Запланований термін закінчення будівництва та ведення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3 квартал 2015 року. 30.11.2015 року, позивач отримала технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Позивач вчасно не отримала те, на що розраховувала укладаючи договір № КМБ/01/057, оскільки термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва затримано більше ніж на 5 років. В березні 2020 року позивачу стало відомо, що ТОВ «Грасса Груп» зареєструвало за собою право власності на квартиру [ADDRESS] . Відбувся перепродаж майнових прав позивача поза її волею. В подальшому квартира [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просить визнати за [PERSON] майнове (речове) право на об`єкт незавершеного будівництва - двокімнатну квартиру [ADDRESS] на земельній ділянці за кадастровим номером 8000000000:62:096:0038. Визнати недійсним договір купівлі - продажу майнових прав № КМБ/01/283 від 25.07.2017 року, укладений між ТОВ «Глобал строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» та ТОВ «Грасса Груп». Скасувати запис від 27.05.2019 року 13:54:11 про право власності № 31810367, реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного м. Києва від 06.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.02.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до заяви представника позивача, було змінено предмет позову, виклавши пункт 4 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47147486 від 31.05.2019 року 15:21:09 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., яким за ТОВ «Грасса груп» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву та додаткові пояснення. Відповідно до яких, представник [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] є законним власником квартири [ADDRESS] . Вимогу щодо витребування майна з чужого незаконного володіння може лише власник, яким позивач не є, оскільки нею набуто квартиру [ADDRESS] . Квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] не є тотожними. Вимога щодо визнання договору купівлі-продажу майнових прав № КМБ /01/283 від 25.07.2017 року не підлягає задоволенню через недоведеність позивачем, яким вимогам ст. 203 ЦК України не відповідає вказаний правочин. Позовна вимога про скасування запису про право власності не підлягає задоволенню, оскільки законом не передбачено вказаний спосіб захисту порушеного права. Крім того, представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач з позовом звернулася 25.09.2020 року, а договір купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/283 укладено 25.07.2017 року. Представник позивача на заяву про застосування строків позовної давності подала заперечення, посилаючись на те, що про порушення свого права дізналася 27.05.2019 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача - [PERSON] подану позовну заяву підтримали, просили задовольнити з викладених підстав. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Представники відповідачів ТОВ Євро-Клінт», ТОВ «Грасса Груп» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Глобал строй - 3» в судове засіданні не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином та шляхом розміщення виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, відзив на позовну заяву не подавали. Суд, вислухавши вступне слово сторони позивача, представників відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положення ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Щодо позовної вимоги позивача про визнання за нею майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на земельній ділянці за кадастровим номером 8000000000:62:096:0038 суд приходить до висновку про її необґрунтованість, з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 22.09.2014 року між ТОВ «Глобал строй-3», надалі Замовник і Землекористувач земельної ділянки та ТОВ «Київмонтажбуд» з однієї сторони та покупець [PERSON] уклали Договір №КМБ/01/057 купівлі продажу майнових прав. Згідно п. 1.1. договору об`єкт капітального будівництва - будівництво житлової прибудови з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:62:096:0038, право на спорудження якого виникло у продавця на підставі Договору генерального підряду № 25/05-ГП/2014 від 25.05.2014 року, та який надав свою згоду на продаж житлової та нежитлової нерухомості у ЖК «Перспектива» та Декларації про початок виконання будівельних робіт виданої Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м. Києві 27.06.2014 року № КВ083141780671. Відповідно до умов п. 2.1 договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Згідно п. 2.2. договору купівлі продажу майнових прав сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м., на 6 поверсі. На виконання п. 4.2, 4.3.1 договору, [PERSON] сплатила продавцю грошові кошти у розмірі 391248,00 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 65208,00 грн., що складає 100 % вартості майнових прав Об`єкта нерухомості, що знаходиться за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальна площа 52,8 кв.м., про що свідчить копія довідки про фінансування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Враховуючи те, що предметом договору від 22.09.2014 року № КМБ/01/057 є об`єктом нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м., на 6 поверсі, а позивачем сплачено грошові кошти - 100 % вартості майнових прав об`єкта нерухомості квартиру [ADDRESS] , підстави для визнання за позивачем майнового (речового) права на квартиру [ADDRESS] відсутні. Крім того, суд звертає увагу на положення п. 3.1. договору, відповідно до якого майнові права на об`єкт нерухомості за договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання акту прийому - передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості. Разом з тим, стороною позивача всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано вказаного акту. Наданий стороною позивача акт обстеження від 18.08.2017 року суд приймає критично, оскільки вказаний документ не є належним, допустимим та достовірним доказом того, що позивач є власником майнових (речових) прав на квартиру [ADDRESS] . Згідно відповіді директора бюро технічної інвентаризації міжрегіональне від 24.02.2021 року № 44/21 вбачається, що ТОВ «БТІ М» проводить технічну інвентаризацію нерухомого майна, не є держателем архівів, зберігачем, не здійснює та ніколи не здійснювало державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а місцезнаходження інвентарної справи не відоме. Позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/283 від 25.07.2017 року, укладений між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» та ТОВ «Грасса Груп» задоволенню не підлягає, через недоведеність, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не надано суду вказаний договір, клопотань про витребування зазначеного доказу в порядку ст. 84 ЦПК України заявлено не було. Крім того, суд звертає увагу на положення ч. 7 ст. 81 ЦПК України відповідно до якої суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47147486 від 31.05.2019 року 15:21:09, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., відповідно до якого ТОВ «Грасса Груп» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки вказане рішення скасовано на підставі наказу Міністерства юстиції України від 21.07.2020 року № 2479/5. Щодо позовної вимоги про витребування квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] суд приходить до наступного висновку. Верховним Судом України висловлено правову позицію щодо застосування статей 387, 388 Цивільного кодексу України (постанова від 21.12.2016 у справі № 6-2233цс16). Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України передбачено випадки, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Верховним Судом України нагадано, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Враховуючи те, що позивач не є власником квартири [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що вказана вимога є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо доводів представників відповідача [PERSON] застосувати строк позовної давності суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Зазначена позиція наведена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 07.11.2018 року - справа № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через його недоведеність та необґрунтованість. Відповідно до положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed