Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що вона з 01.10.2013 року являється особою з інвалідністю першої групи. Єдиним доходом увесь цей час у позивачки є пенсія по інвалідності, яка станом на 01.11.2018 року складає 1603,71 грн. та станом на день звернення до суду інших джерел доходу у неї немає. Вказує, що вона являється жінкою похилого віку, чоловіка не має, має значну залежність від інших осіб при виконанні важливих соціально-побутових функцій. Позивач проживає разом із донькою, колишнім зятем та онуком за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою. Зазначає, що вона хронічно хворіє на цироз печінки, вторинний панкреатит, вторинний пієлонефрит, хронічне обструктивне захворювання легень, ішемічну хворобу серця, що стали наслідком цукрового діабету, що підтверджується Виписним епікризом, виданим КМУ «Міська клінічна лікарня №3». За станом її здоров'я, відповідно до цього епікризу, позивач потребує значних грошових коштів на ліки. Так, згідно вищевказаного виписного епікризу, за проведене лікування тільки за період стаціонарного лікування з 01.11.2018 року по 14.11.2018 року нею на ліки було витрачено 2707,09 грн., що підтверджується з відповідними чеками. Окрім того, вказує, що тим же епікризом, їй було прописано дороговартісне лікування, яке вона сама оплатити не в змозі, а саме: гіпертрофік, мілдакор, венокор, реосорбілакт, панангін, актовегін, корглікон, еуфілін, луцетам, ранітидин, есенціале, спіронолактон, карсіл, урсолів, платифілін, амінол, тівортін, левофлоксацин, муцитус. Окрім того, вказує, що в період з 20.12.2018 року по 02.01.2019 року згідно із призначеннями лікаря-терапевта від 20.12.2018 року та від 02.01.2019 року нею на придбання ліків було витрачено 1667,74 грн. Зазначає, що особами, які б могли допомагати їй матеріально являються її діти - донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Донька позивачки - [PERSON] надає їй, як особі із інвалідністю першої «Б» групи, соціальні послуги та отримує за це компенсаційні виплати за надання соціальних послуг особі із звалідністю першої «Б» групи, що складає 15 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб і з 01.12.2018 року становить 288,15 грн. на місяць. Але даних коштів мало, вони не можуть забезпечити потреби позивача навіть в усіх необхідних ліках. Внаслідок того, що увесь свій час донька позивача зайнята доглядом за позивачкою, вона не має змоги працювати та отримувати інші доходи. Стверджує, що сума, що залишається у неї з донькою є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум (з 01.12.2018 року прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність становить 1497.00 грн.) і її лише вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності позивач забезпечити себе не може, оплатити комунальні послуги також не може. Позивач стверджує, що її син [PERSON], жодної допомоги по догляду за нею не здійснює, ніяких коштів на її утримання не надає, хоча являється особою працездатного віку. Жодних осіб на утриманні відповідача немає, хронічними хворобами відповідач не хворіє. Відомостей щодо його місця роботи та доходів позивачка не має, однак дана обставина не звільняє останнього від обов'язку, передбаченого ст.202 Сімейного кодексу України. Вказує, що у приватній власності відповідача є 510/1000 частки трикімнатної квартири, що находиться в [ADDRESS], загальна площа якої становить 71,4 м.кв., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №130865788 від 14.07.2018 року. Дана обставина, на думку позивача, також доводить спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу непрацездатній матері, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, позивачка вказує, що свої обов'язки щодо виховання та утримання дітей вона виконувала належним чином, не ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків, стягнення аліментів з неї на утримання дітей судом не присуджувалося. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності, вона не отримує від сина жодної грошової підтримки і вимушена звернутись із даним позовом до суду. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Позивач в судове засідання, не з'явилась, однак від неї та її представника надіслано до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять справу розглянути у відсутність позивачки, не заперечують щодо заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про поважність причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи в суді, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO], що підтверджується копією паспорта останньої (а.с.5-6). Як вбачається з копії пенсійного посвідчення (а.с.8), позивач є інвалідом першої групи по загальному захворюванню, що також підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК. З довідки Пенсійного фонду вбачається, що позивач отримує пенсію в розмірі 1603,71 грн. щомісяця. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.21 зворот), позивач є матір'ю відповідача [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу та копії свідоцтва про народження (а.с.23) позивач є матір'ю [PERSON], [INFO]. Згідно довідок управління праці та соціального захисту населення (а.с.25-26), [PERSON] отримує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду 1 групи позивачці [PERSON] в розмірі 288,15 грн. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз'яснено у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Зазначених обставин при розгляді даної справи судом не встановлено. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, позивач [PERSON] є інвалідом першої групи, що підтверджується відповідним посвідченням, та перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду України, розмір пенсії становить 1603,71 гривень. Позивач є пенсіонером, інвалідом, а пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання. Вона є непрацездатною, позбавлена можливості забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, а також необхідними ліками, враховуючи її хворобливий стан здоров'я, в силу її віку та інвалідності. На сьогоднішній день її син [PERSON] не допомагає позивачці матеріально, не забезпечує матір всім необхідним для нормального проживання, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, який є сином позивачки, слід стягнути аліменти на її утримання. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд також виходить з того, що відповідач на даний час є працездатною особою, а тому має можливість повноцінно працювати та отримувати дохід. При цьому, суд враховує також і ту обставину, що письмових заперечень від повідомленого про дату та місце розгляду справи відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.205 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. За вищевикладених встановлених обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання непрацездатної матері забезпечить належний рівень її потреб та, при цьому, не порушить права відповідача. Відповідно до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позовної заяви. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON], як син непрацездатної [PERSON], зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 1500,00 гривень з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.01.2019 року та довічно. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved