Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], яким просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області. В обгрунтування позову зазначила, що у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], із відповідачем подружнє життя не склалося через постійні сварки, непорозуміння, внаслідок чого відповідач в травні 2016 року залишив сім′ю та переїхав проживати до своїх батьків. З того часу не навідує сина, ним не цікавиться. Вони не підтримують шлюбних відносин та припинили вести сімейне господарство, позивач не бажає підтримувати із відповідачем будь-яких шлюбних відносин, а факт реєстрації шлюбу для неї носить негативний характер. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак попередньо на адресу суду подала письмову заяву, в якій зазначила: «Прошу судовий розгляд цивільної справи за моїм позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу проводити без моєї участі, позовні вимоги підтримую в повному обсязі, наполягаю на їх задоволенні, теперішнє моє прізвище на дошлюбне не змінювати, понесені мною судові витрати в розмірі 704, 80 грн. у виді судового збору, прошу стягнути з відповідача. Також прошу суд при прийнятті судових рішень у даній справі, прийняти до уваги мої посилання зазначені у позові і у цій заяві. Додатково повідомляю суд, що після одруження наші стосунки погіршилися через те, що я запідозрила чоловіка у подружній зраді; з 29 липня 2016 року ми не проживаємо разом, оскільки відповідач залишив сім′ю і поїхав проживати та працювати в Іспанію. З того часу ми спільного господарства не ведемо, не спілкуємося, шлюбних відносин не підтримуємоЯ категорично заперечую проти надання нам строку для примирення, оскільки повністю втратила почуття любові та поваги до відповідача, наш шлюб відновленим бути не може. Я не бажаю бути у такому шлюбі, а оскільки шлюб є союзом добровільним і ніхто проти його волі не може бути до цього примушений, вважаю, що перебування у шлюбі із відповідачем порушить мої права, свободи та інтереси, зокрема й на можливу реалізацію в майбутньому мого права на створення нової повноцінної сім′ї. Щодо доказів в підтвердження вказаних мною обставин, то вони є долучені до позову і вважаю, що відповідач не буде заперечувати мого позову й обставин, яким він обґрунтований. У випадку належним чином повідомленого відповідача, за відсутності відповідних заяв з його сторони, не заперечую й клопочу про заочний розгляд моєї справи, про прийняті судові рішення прошу повідомляти мене шляхом надіслання копій таких рішень за адресою зазначеною у позові». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим належним чином про слухання справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, відзив на позов не подав, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 19 квітня 2019 року вирішено розглядати справу заочно. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заяву позивачки та її позицію щодо вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено наступне: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 07 серпня 2013 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільської області, актовий запис №92, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. У вказаному шлюбі у сторін по справі народилася одна дитина син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження. З врахуванням обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги судом також встановлено, що сторони з 29 липня 2016 року року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки між ними повністю припинені, їх шлюб залишається формальністю. Отже, суд прийшов до висновку, що сімя сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved