Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом [PERSON] право на земельну ділянку (пай), яке належало її брату [PERSON] згідно з сертифікатом серії ЛГ №0061756 від 16 грудня 1996 року, на землях Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, розміром 8,00 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Танюшівське», вартістю на момент смерті спадкодавця 17830,29 грн. без визначення цієї земельної ділянки в натурі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її брат [PERSON] , який на момент смерті проживав у будинку престарілих в смт. Білолуцьк. Позивач вказує, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті брата. У брата не було ні сім`ї ні дітей, тому ніякого майна в нього не було. Позивач зазначає, що до нотаріальної контори для оформлення спадщини не зверталася. В квітні 2019 року їй стало відомо про те, що братові за життя був виділений земельний пай та був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061756 від 12.02.1997 розміром 8,00 умовних кадастрових гектари з земель колишнього КСП «Танюшівське», розташованих на території Танюшівської сільської ради. На даний час вказаний сертифікат втрачений. Позивач бажає реалізувати своє право на спадщину, у зв`язку з чим в липні 2019 року звернулася до Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, через що вона змушена звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 12.08.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12.09.2019. 12 вересня 2019 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підготовче судове засідання відкладено до 15 жовтня 2019 року. 15 жовтня 2019 року підготовче засідання відкладено до 12 листопада 2019 року у зв`язку з витребуванням доказів, продовжено строк проведення підготовчого провадження до 15 листопада 2019 року. 12 листопада 2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12 грудня 2019 року. 12 грудня 2019 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Судове засідання призначено на 14 січня 2020 року. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі та заяву про визнання позову. Від представника третьої особи надійшло пояснення на позов. Враховуючи заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи до уваги, що визнання представником відповідача позову суперечить закону, суд вважає необхідним відмовити у прийнятті визнання представником відповідача позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України в Луганській області 07.04.1998 - [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області. Позивач у відповідності до ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] , [INFO] , оскільки є його рідною сестрою, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області, де графі «Мати» зазначена « [PERSON] »; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00023097926 від 11.06.2019 щодо [PERSON] , [INFO] , де у графі «Відомості про матір» вказана « [PERSON] »; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.12.1973, згідно якого позивачу після укладення шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 11 червня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 64 роки в смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис №93. З довідки, виданої виконкомом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області 04.06.2019 за вих. № 56, вбачається, що [PERSON] на момент смерті [INFO] проживав за адресою: вул. Чернишової, 1А, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області (Новопсковський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Стаціонарне відділення для постійного проживання). Знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю. 27 червня 2019 року позивач написала заяву, завірену секретарем виконкому Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області Головко О.В., та адресовану компетентним органам України, про те, що вона приймає спадщину після смерті свого брата [PERSON] . Судом встановлено, що 04 липня 2019 року Новопсковською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] за №64411083 (номер у нотаріуса 54), що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56737669 від 04.07.2019. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] заповіту не складав, будь-які особи, окрім позивача, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися. В судовому засідання встановлено, що 04 липня 2019 року позивач звернулася до Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак постановою нотаріуса від 04.07.2019 про відмову вчинення нотаріальних дій позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (земельну частку (пай)). Позивач вказує на те, що в даний час бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] , однак не може цього зробити, так як втрачений оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061756. З довідки, виданої Відділом у Новопсковському району Головного управління Держгеокадастру у Луганській області 07.06.2019 за вих. №487/169-19, вбачається, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Танюшівське» на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області [PERSON] на підставі розпорядження Новопсковської РДА від 09.12.1996 № 622 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061756, про що свідчить запис від 12.02.1997 за реєстраційним №170 та особистий підпис власника. Розмір земельної частки (паю) становить 8,00 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі вищевказаного сертифікату [PERSON] не отримував. Згідно відомості з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою, виданої 26.06.2019 Відділом у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, вартість сільськогосподарських угідь згідно вищевказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) станом на 01.07.1995 становить 17830,29 грн. 15 червня 2019 року в газеті «Перемога» надруковане оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Танюшівське» серії ЛГ № 0061756 від 12.02.1997, виданого на ім`я [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме ж спадкування відповідно до ст. 1217 ЦК України може відбуватися за заповітом або за законом. Судом встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 56737614 від 04.07.2019. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON] . Частиною першою та другою ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Виходячи з вищевикладеного, можна зробити висновок, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину. Це є обов`язковим для всіх видів спадкування. При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Отже, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Відповідно до ч 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Тобто, неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , отже, граничний строк для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст.1270 ЦК України сплинув 22.06.2011. Дослідженням спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом, у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після [PERSON] . Встановлені судом обставини не заперечувалися і самою позивачкою, яка в позовній заяві зазначила, що до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті брата [PERSON] не зверталася, заяву про прийняття спадщини подала нотаріусу тільки в липні 2019 року. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом після спадкодавця [PERSON] , вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем та його представником в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання за нею права на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а тому в позові слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed