Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про переведення прав та обовязків покупця. Позивач просить перевести на неї, [PERSON], права та обов'язки покупця 1/2 частини квартири [ADDRESS] ум. [PERSON] Дніпропетровської області, яка куплена [PERSON] з порушенням положень ст. 362 ЦК України; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Витребувати у [PERSON] на її користь 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м.; припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення права власності [PERSON] на вказану квартиру; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати: судовий збір - 551 грн. 20 коп., послуги банку - 220 грн., послуги банку - 7 грн., поштові послуги - 43 грн., копіювання документів - 70 грн., всього: 891 грн. 20 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що після смерті її брата [PERSON] 12.10.2007, відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], на яку вона претендувала як єдина спадкоємиця та подала заяву нотаріусу у встановлені законом строки. У грудні 2008 року [PERSON], колишня дружина її брата, яка була власником також 1/2 частини вказаної вище квартири, звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу до неї з позовом про визнання фіктивним розірвання шлюбу з [PERSON] та визнання права власності на 1/2 частину квартири, що належала померлому, за нею у порядку спадкування за законом. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2009, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2009 позов задоволено. Позивачем подана касаційна скарга на вказані рішення судів, ухвалою Верховного Суду України від 14.10.2009 відкрите касаційне провадження та зупинене виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2009. Будучи ознайомленою з ухвалою Верховного Суду України, [PERSON] ввела в оману державного нотаріуса, виконала дії по прийняттю майна, яке залишилось після смерті брата позивача [PERSON] зареєструвала в КП Д0Р «Криворізьке БТІ» право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 17.09.2009 [PERSON] продала вищевказану квартиру [PERSON] 05.12.2009, через три місяці після купівлі квартири, [PERSON] продала вищевказану квартиру [PERSON] 15.02.2012 Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2009 та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.08.2009 в частині визнання фіктивним розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на 1/12 частину спірної квартири та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. 11.05.2012 позивач звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, визнання права власності на 1/2 частину квартири та грошові внески в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння. Під час судового розгляду цієї позовної заяви, 20.07.2013 [PERSON] заключає договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016 визнано за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину вказаної квартири та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про зміну розмірів частки від 1 до 1/2 у праві власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] Виконуючи рішення апеляційного суду, вона зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свою власність на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], про що отримала витяг 12.04.2016. Саме з цього часу згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України у неї виникло право власності на половину спірної квартири. Колегією суддів під час апеляційного розгляду справи у березні 2016 року оглянуте кримінальне провадження № 12015040750001266, заведене слідчим відділом Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області за фактом смерті [PERSON] У вказаному кримінальному провадженні містяться письмові пояснення відповідача [PERSON] від 25.04.2016, відповідно до яких вона вказувала, що придбала квартиру [ADDRESS] 2 роки тому у відповідача [PERSON], яка в подальшому продовжувала проживати у спірній квартирі. Також відповідач [PERSON] у письмових поясненнях у кримінальному провадженні зазначала, що періодично телефонувала [PERSON], а 25.04.2016 відповідачу зателефонувала племінниця [PERSON] - [PERSON], повідомивши про смерть [PERSON] Апеляційний суд у своєму рішенні від 30.03.2016 також встановив, що, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] спілкувалась з померлою [PERSON] та [PERSON], яка є племінницею [PERSON], а також те, що відповідач [PERSON] після відчуження квартири продовжувала проживати у спірній квартирі, колегія суддів вважає, що дані факти свідчать про те, що відповідач [PERSON] була обізнана про наявність спору щодо права власності на спірну квартиру та скасування рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2012 рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2009 та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.08.2009, на підставі яких у [PERSON] виникло право власності на 1/2 частину спірної квартири. У зв'язку з чим вона визнана недобросовісним набувачем. [PERSON], приймаючи участь у судовому розгляді позовної заяви про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, 20.07.2013, під час судового розгляду справи продала, а [PERSON] купила 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Зважаючи на те, що право власності на 1/2 частину спірної квартири у [PERSON] виникло на підставі незаконного судового рішення від 06.04.2009, яке в подальшому було скасоване, цим же незаконним рішенням суду позивач була позбавлена права власності та переважного права співвласника на покупку частини квартири перед іншими особами і ці її права відновлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016, вважає, що договір купівлі - продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] з порушенням положень ст. 362 ЦК України, відповідно до якої у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Відповідно до ч.4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі інших співвласників будь-який співвласник має право переведення на нього прав та обовязків покупця. Цим своїм правом вона і бажає скористатися. Одночасно позивач повинен внести на депозитний рахунок суду грошову суму, котру за договором повинен сплатити покупець. Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання як покупець заплатила продавцю за [ADDRESS] 88000 грн., а вартість 1/2 частини вказаної квартири таким чином складає 44000 грн. Така грошова сума нею і внесена на депозитний рахунок суду. Представник позивача, у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином через газету «Вісті Придніпровя» № 34-35(1833-1834) від 11.05.2017 Предствник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу без відповідача за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Суд, оцінюючи всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016, яке набрало законної сили 30.03.2016 та оскаржене не було, встановлено ряд обставин, які стосуються тих самих осіб, які наразі приймають участь в даній цивільній справі та не доказуються в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016, що 12 жовтня 2007 року помер [PERSON], який був братом позивача [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] (а.с. 9-13) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано Дзержинським райбюро ЗАГС 09 лютого 1966 року, а 02 листопада 1992 року даний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії ІІ-КИ №426349 від 02 листопада 1992 року (а.с. 9-13). Зі спадкової справи №991-2007 до майна померлого 12.10.2007 [PERSON] вбачається, що 08 листопада 2007 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а [PERSON] - 11 квітня 2008 року подала до нотаріальної контори аналогічну заяву про прийняття спадщину після свого померлого брата (а.с. 9-13). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2009, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 13.08.2009, визнано фіктивним розірвання шлюбу, здійснене 02.11.1992 між [PERSON] та [PERSON]; визначено, що частки [PERSON], [PERSON], який помер 12.10.2007, у спільній сумісній власності квартирі [ADDRESS], кожного окремо, становлять як 1/2 частка; визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 12.10.2007, право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 9-13). [PERSON] зареєструвала в КП ДОР «Криворізьке БТІ» право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-13) та відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2009, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4501, [PERSON] продала, а [PERSON] придбала спірну квартиру (а.с. 16-17). З договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2009, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5821 вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 18-20). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1329, [PERSON] продала, а відповідач [PERSON] придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-15). Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.02.2012, скасовано рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2009 та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.08.2009 в частині визнання фіктивним розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на 1/2 частину спірної квартири та ухвалено нове рішення про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог (а.с.7-8). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016 зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м, укладений між [PERSON] та [PERSON] 17 вересня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №4501; визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м.; витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м.; припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Співдружності, буд. 98, кв. 139, загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про зміну розмірів частки від 1 до 1/2 у праві власності [PERSON] на квартиру №139 у будинку №98 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. (а.с. 9-13). [PERSON], 12.04.2016 зареєструвала право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційною довідкою з Державного реєситру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 21, 53-55). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що так як рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2012 було скасовано рішення суду, на підставі якого у [PERSON] виникло право власності на 1/2 частину спірної квартири, то вона не мала права розпоряджатись вказаною частиною квартири. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 17.09.2009, та відповідно визнано за [PERSON], право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину вказаної квартири та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про зміну розмірів частки від 1 до 1/2 у праві власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Зважаючи на те, що право власності на 1/2 частину спірної квартири у [PERSON] виникло на підставі незаконного судового рішення від 06.04.2009, яке в подальшому було скасоване, цим же незаконним рішенням суду позивач була позбавлена права власності та переважного права співвласника на покупку частини квартири перед іншими особами і ці її права частково відновлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016. Остання вважає, що договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] з порушенням положень ст. 362 ЦК України, тому саме на неї слід перевести права та обовязки покупця. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однак, якщо судовий акт на підставі якого виникає право власності скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконних судового рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2009 та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.08.2009 про визнання фіктивним розірвання шлюбу 02.11.1992 між [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] в порядку спадкування права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] і ухвалення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ 15.02.2012 нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих позовних вимог [PERSON], право відповідача [PERSON] на спадкування після померлого [PERSON], як спадкоємця першої черги, та її право власності на 1/2 частину спірної квартири, яка належала померлому, припинились, оскільки відпала правова підстава для виникнення вказаних прав [PERSON] В звязку з чим, суд дійшов висновку, що [PERSON] не мала права розпоряджатися 1/2 частину квартири [ADDRESS], на яку в подальшому було визнано право власності позивача. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 надано розяснення, що статтями 215, 216 ЦК України передбачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд повинен дати оцінку таким доводам позивача. Як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається. З матеріалів справи вбачається та встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016, що 23 грудня 1994 року відповідач [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS], про що Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло №5918, згідно із розпорядженням за №3810 від 26.08.1994 року. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.03.2009, у частині, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.08.2009 та рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.02.2012, визначено, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності квартирі [ADDRESS], кожного окремо становлять як 1/2 частки. Зважаючи на те, що право власності на 1/2 частину спірної квартири у відповідача [PERSON] виникло на підставі незаконного судового рішення від 06.04.2009, яке в подальшому було скасовано, тобто правова підстава для виникнення права власності відпала, а єдиною спадкоємицею майна померлого 12.10.2007 [PERSON] є його сестра [PERSON], Апеляційним судом Дніпропетровської області у своєму рішенні від 30.03.2016 захищено права [PERSON], задоволено відповідні позовні вимоги [PERSON] та визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 17.09.2009, визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину вищевказаної квартири. Витребувано у [PERSON] 1/2 частину даної квартири, як недобросовісного набувача. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Оскільки рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2009, на підставі якого у [PERSON] виникло право власності на 1/2 частину квартири, було скасоване, то відповідно, воно не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. З чого слідує, що [PERSON] не мала права продавати всю спірну квартиру, оскільки на відповідній правовій підставі вона володіла лише 1/2 її частиною. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] було порушене переважне право позивача [PERSON], як співвласника, на придбання 1/2 частини квартири. До відновлення Апеляційним судом Дніпропетровської області (30.03.2016) порушеного права позивача [PERSON], щодо спірної квартири було вчинено декілька правочинів купівлі-продажу. При укладенні договору купівлі продажу вище вказаної квартири між [PERSON] та відповідачем [PERSON] від 20.07.2013, останні були обізнані про наявність судового спору щодо даної квартири. Що також установлено в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016, в якому [PERSON] визнана недобросовісним набувачем. Як наслідок неправомірних дій [PERSON], яка продала квартиру [PERSON], яка в свою чергу продала квартиру [PERSON], а остання продала квартиру відповідачу по справі [PERSON], позивач [PERSON] була позбавлена переважного права, як співвласник у спільній частковій власності, на купівлю частини квартири, яка продається іншими співвласниками. При цьому продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. [PERSON] здійснюючи продаж квартири письмово не повідомила про намір продати свою частку, а навпаки, знаючи про судовий спір між власниками, відчужила квартиру відповідачу [PERSON] Як вказано в постанові пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позову про переведення на підставі статті 362 ЦК України прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, суду слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи. Невнесення одночасно з пред'явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові. У разі порушення переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності рішення суду, яким задоволено позов співвласника нерухомого майна про переведення на нього прав та обов'язків покупця, є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання як покупець заплатила продавцю за [ADDRESS] 88000 грн., відповідно вартість 1/2 частини вказаної квартири складає 44000 грн. (а.с. 14 зворотній бік) Позивачем [PERSON] при поданні позову внесено на депозитний рахунок суду 44000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією №805_26 від 09.12.2016 (а.с. 2.) За таких обставин, суд приходить до висновку про переведення на [PERSON]П прав та обовязків покупця 1/2 частини квартири [ADDRESS] ум. [PERSON] Дніпропетровської області, яка куплена [PERSON] з порушенням положень ст. 362 ЦК України. Також, про можливість витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м, задовольнивши відповідні позовні вимоги [PERSON] Крім того, зважаючи на вищевикладене, на думку суду, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача, необхідно припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення права власності [PERSON] на квартиру №139 у будинку №98 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати: судовий збір - 551 грн. 20 коп. (а.с. 1), послуги банку - 220 грн. (а.с. 23), послуги банку - 7 грн. (а.с. 22), поштові послуги - 43 грн. (а.с. 25), копіювання документів - 70 грн. (а.с.24), всього: 891 грн. 20 коп. Враховуючи положення ст. 79 ЦПК України, суд відносить до судових витрат витрати позивача на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., які підтверджуються відповідною квитанцією на а.с. 1. Суд,

Outcome: approved