Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 26282,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16626,00 грн. та 1500 грн. за заподіяну моральну шкоду. Позов обґрунтовує тим, що 01 жовтня 1986 року була прийнята на роботу згідно наказу № 95 до медсанчастини нафтовиків на посаду фельдшера здоровпункту авто кранового заводу. 01.02.1988 року її було переведено на посаду завідуючої здоров пункту авто кранового заводу. 25.01.2001 року згідно рішення Дрогобицького міськвиконкому № 28 медсанчастину нафтовиків було перейменовано в Дрогобицьку міську лікарню № 2. 31.12.2004 року була звільнена з роботи з Дрогобицької міської лікарні № 2 згідно наказу № 66 у зв»язку з переводом згідно п.5 ст. 36 КЗпП України. Цього ж дня, згідно наказу № 1 вона була прийнята по переводу до Дрогобицької районної лікарні № 5 на посаду завідувача здоровпункта ВАТ «АКЗ» ( на даний час ПАТ «ДЗАК»). 06 вересня 2013 року, згідно наказу № 40 по ДРЛ № 5 від 02.09.2013 року вона була звільнена з займаної посади за угодою сторін. На час звільнення Дрогобицька районна лікарня № 5 заборгувала їй виплату заробітної плати за період з листопада 2012 року по вересень 2013 року в сумі 26282 грн. 70 коп., дані кошти вона не отримала по даний час. Крім того, просить стягнути з відповідачів 1500,00 моральної шкоди, яка виразилась в тому, що діями відповідачів їй було заподіяно моральної шкоди, оскільки через невиплату їй на протязі такого тривалого часу зарплатні, було порушено її нормальні життєві звязки, вона не могла забезпечити свою сім'ю продуктами харчування, необхідним одягом, вчасно сплачувати комунальні платежі, через що змушена була позичати грошові кошти у своїх знайомих, що завдавало їй нервових потрясінь та переживань. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що зверталась до різних інстанцій, в т.ч. і до відповідача Дрогобицької РЛ №5 з метою захисту своїх трудових прав, однак це не дало позитивного результату. До сьогоднішнього дня з нею не проведено розрахунку, а тому вона має право на стягнення середнього заробітку за час його затримки, що складає на день постановлення судового рішення 16626,00 грн. Просить її позовні вимоги задоволити. Представник Дрогобицької районної лікарні №5 [PERSON] позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнав, а в решті заперечив. Суду пояснив, працює на посаді головного лікаря Дрогобицької районної лікарні №5 і до його повноважень входить, зокрема, прийняття та звільнення працівників, погодження табелів обліку робочого часу. Позивач в 2004 році була прийнята на роботу до Дрогобицької районної лікарні №5, оскільки між Дрогобицьким РТМО та ПАТ «ДЗАК» щорічно укладались цивільно-правові угоди, за якими Дрогобицьке РТМО зобовязувалось надавати ПАТ «ДЗАК» комплексне лікувально-профілактичне обслуговування працівників ПАТ «ДЗАК». Оскільки ПАТ «ДЗАК» перестало перераховувати кошти на виплату заробітної плати працівникам, в т.ч. і позивачці, він не погоджував та не подавав до централізованої бухгалтерії Дрогобицького РТМО табелів обліку робочого часу. Представники Дрогобицького РТМО [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Представник ПАТ «ДЗАК» [PERSON] в судове засідання не з»явився подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. З приводу задоволення позову до ПАТ «ДЗАК» заперечують з підстав викладених в письмовому запереченні зокрема, що обовязок по нарахуванню та виплати заробітної плати працівникам лежить на роботодавцю. Позивач же ніколи не перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК», яке в свою чергу лише користувалось медичними послугами Дрогобицької РЛ №5 шляхом укладання цивільно-правових угод з Дрогобицьким РТМО. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорююється, що [PERSON] працювала у Дрогобицькій районній лікарні № 5 на різних посадах, що стверджується трудовою книжкою та відповідними Наказами. (а.с.3-5) Посада позивачки входила в штат Дрогобицької районної лікарні № 5 і вона не перебувала в трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК» та з Дрогобицьким РТМО. Наказом № 40 від 02 вересня 2013 року головного лікаря Дрогобицької районної лікарні № 5 [PERSON] звільнено з роботи з посади зав.здоровпунктом ПАТ «ДЗАК» за згодою двох сторін. (а.с. 5) Відповідно до Положення про Дрогобицьке районне територіальне медичне об'єднання, засновником якого є Дрогобицька районна рада, є окремою юридичною особою, представляє комплекс лікувально-профілактичних та інших закладів і організацій функціонально і організаційно пов'язаних між собою, об'єднаних на засадах по територіальному принципу з метою координації діяльності, забезпечення їх прав, представлення загальних інтересів у відповідних державних та інших органах. В склад зазначеного об'єднання входить Управа об'єднання, як центральний орган його управління, централізована бухгалтерія і в підпорядкуванні такого мається медичні заклади району, в тому числі і Дрогобицька районна лікарня № 5 на 40 ліжок (п.2.1-2.2.2). Вищим колективним органом управління Дрогобицького РТМО являється рада, до складу якої входять головний лікар Дрогобицького РТМО, його заступники, ведучі спеціалісти ДРТМО і головні лікарі лікувально-профілактичних закладів (п.3.9). Встановлено, що між Дрогобицьким РТМО та ПАТ «ДЗАК» щорічно укладались цивільно-правові угоди, за якими Дрогобицьке РТМО зобов'язувалось надавати ПАТ «ДЗАК» комплексне лікувально-профілактичне обслуговування працівників ПАТ «ДЗАК». а останній перераховувати кошти за це (а.с.33-38). Статутом Дрогобицької районної лікарні № 5 та посадовою інструкцією головного лікаря цієї лікарні підтверджується, що Дрогобицька районна лікарня є самостійною юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки, а головний лікар вправі приймати та звільняти працівників районної лікарні (а.с.40-53). Відповідно до Статуту засновником районної лікарні є Дрогобицька районна рада, фінансується з районного бюджету, джерелом коштів на оплату праці працівників районної лікарні є кошти, виділені районним бюджетом, дохід, одержаний в результаті її господарської діяльності та кошти, отримані згідно укладених угод з промисловими підприємствами. Відповідно до довідки Дрогобицького РТМО про заробітну плату від 09.04.2014 р. де мається централізована бухгалтерія медичних установ, позивачці не нарахована та невиплачена заробітна плата з 01.11.2012 р. по 05.09.2013 р. в сумі 26282 грн. 70 коп. (без врахування сплати податків та обов'язкових платежів) (а.с.26). Зазначена сума сторонами не оспорюється. Частиною 1 ст.94 КЗпП та ст.1 Закону України від 24.03.1995р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором власник виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 24 цього ж Закону визначено, то заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому. Таким чином судом встановлено, що заробітна плата позивачці не виплачена із-за вини роботодавця (Дрогобицька РЛ № 5). Його посилання на те, що оскільки ПАТ «ДЗАК» перестало перераховувати кошти, які були передбачені вказаними вище договорами, відтак на позивачку не погоджувалися та подавалися до централізованої бухгалтерії Дрогобицького РТМО табеля обліку робочого часу, а відтак у зв'язку з цим заробітна плата позивачці в період з 01.11.2012 року по 05.09.2013 року не була нарахована, не є поважною причиною, яка б слугувала підставою для невиплати позивачці заробітної плати, оскільки позивачка не перебувала в трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК». З огляду на вказане суд приходить до висновку, що саме Дрогобицьку районну лікарню № 5 необхідно зобов'язати нарахувати та виплатити заробітну плату позивачці за період її роботи з 01.11.2012 року по 05.09.2013 року в сумі 26282,70 грн. (а.с. 26) Вирішуючи позов в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Зважаючи на те, що з позивачкою не проведено розрахунок по заробітній платі по день винесення рішення суду, то сума середнього заробітку за час затримки розрахунку повинна нараховуватись з 06.09.2013 року по 29.09.2014 року, яка згідно проведеного розрахунку становить 16626,00 грн. та підлягає стягненню з Дрогобицької РЛ № 5 в користь позивачки Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди. обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань. Згідно роз'яснень, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Внаслідок невиплати відповідачем позивачці належних їй сум як заробітна плата у строки, передбачені КЗпП, протягом тривалого часу є порушенням її конституційних та трудових прав. Відтак, суд приходить до висновку про спричинення позивачці моральних страждань, оскільки вказані порушення призвели до моральних страждань та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачка була позбавлена доходу, на який розраховувала. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з вищевикдаденого характеру правопорушення, його тривалості, тяжкості вимушених змін у житті позивачки у зв'язку з невиплатою заробітної плати, глибини душевних страждань, які позивачка зазначала у зв»язку з порушенням її законних прав, тому приходить до висновку про визначення розміру моральної шкоди в сумі 1000 грн. і стягнення такої з Дрогобицької районної лікарні на користь позивачки. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки Законом України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору, відтак, з урахуванням майнової та немайнової вимог позивачки, до стягнення з Дрогобицької районної лікарні № 5 в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 439 грн. 09 коп..

Outcome: approved