Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що на спірне житло рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.07.2015 року у справі №607/10347/15-ц, за позивачем визнано право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] У спірному житлі відповідач не проживає протягом останніх десяти років, коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг не надає. У квартирі немає особистих речей відповідача, спірним житлом він не цікавиться. Реєстрація відповідача за даною адресою зумовлює для позивача додаткові матеріальні затрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.07.2015 року в справі №607/10347/15-ц, визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті 13 листопада 2011 року [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2015 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Водночас з довідки №626 від 19.06.2018 року, Виконавчого комітету Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області вбачається підтвердження факту перебування у власності позивача спірного житла, водночас вказано, що [ADDRESS] це - колишня [ADDRESS]. Як вбачається із наявної при матеріалах справи копії будинкової книги, у спірному будинку зареєстрований із 12.04.1991 року [PERSON], [INFO], який є дядьком позивача. Як встановлено в судовому засіданні з акту-опитування, від 13 червня 2018 р., пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], у спірному будинку зареєстрований, але не проживає протягом останніх 10 років [PERSON], 1965 р.н., відповідачу не вчинились перешкод у користуванні житловим приміщенням. Разом з тим, на даний час відповідач [PERSON] не знявся із реєстраційного обліку із будинку [ADDRESS], що створює перешкоди позивачу в користуванні вказаним житлом. Тому, суд вважає, що відповідач [PERSON] протягом десяти років, без поважних причин, не проживає у будинку [ADDRESS]. Як вбачається із ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом також встановлено, що [PERSON] у Великобірківську селищну раду Тернопільського району Тернопільської області заяв про його тимчасову відсутність та збереження за ним права користування спірним житлом відповідач не подавав. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідача [PERSON], який залишається зареєстрованим у будинку [ADDRESS], і які підлягають захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved