Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 серпня 2012 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1807. Від подружнього життя у них народилась одна дитина, [PERSON], [INFO]. Стверджує, що з відповідачем вони не проживають разом вже майже дев'ять місяців, не спілкуються між собою, оскільки не можуть знайти спільну мову, так як не зійшлися характерами, не можуть знайти компромісу в стосунках. Шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть. У зв'язку з вищевикладеними обставинами не має наміру зберегти шлюб. Вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обгрунтованими і подальше спільне життя її із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. А тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача в її користь витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 640 грн. Просить присвоїти їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримала повністю, просить задоволити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином за адресою місця реєстрації проживання, від нього не надійшло жодного клопотання на адресу суду. На підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів постановити заочне рішення по справі. Так як у позивача є малолітня дитина, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України справа підсудна Жовківському районному суду Львівської області, що вже належним чином обгрунтовувалося при вирішенні питання відкриття провадження у справі. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з'ясувавши дійсні обставини справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Позивач та відповідач зареєстрували шлюб 22.08.2012 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1807, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. У шлюбі в сторін народилася одна дитина, дочка- Слимак [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є те, що позивач відповідачем не проживають разом вже майже дев'ять місяців, не спілкуються між собою, оскільки не можуть знайти спільну мову, так як не зійшлися характерами, не можуть знайти компромісу в стосунках, шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сім'я фактично не існує. А тому позов [PERSON] слід задоволити. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому вимога позивача про зміну їй прізвища на дошлюбне «[PERSON]» підлягає до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сплатила 640,00 грн. судового збору, що вбачається з квитанції від 12.09.2017 року, тому суд приходить до висновку, що дану суму потрібно стягнути в користь позивача із відповідача.

Outcome: approved