Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. [PERSON] вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 43.2 кв.м.. Вказана квартира належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2000 року, яке посвідчено державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1-438 , зареєстрованого в Одеському міжміському БТІта РОН 16 березня 2000 року. Разом з нею в квартирі зареєстровані: відповідач [PERSON] - син та дочка [PERSON]. Відповідач в квартирі не проживає з 2006 року, не приймає участі у витратах по сплаті комунальних платежів та інших витратах, не є власником вказаної квартири. Залишаючись зареєстрованим в квартирі позивача, відповідач перешкоджає останній користуватися її майном, у зв`язку з чим [PERSON] змушена звернутись до суду. Представник позивача надала до суду заяву, якою позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності у порядку заочного розгляду справи. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися , про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Суд у зв'язку з їх неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи :Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради, які не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених стороною позивача письмових доказів. Позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2000 року, яке посвідчено державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1-438 , зареєстрованого в Одеському міжміському БТІта РОН 16 березня 2000 року. Відповідно до довідки № 703 від 22.06.2017 року, виданої ЖБК «Жовтневий-5», в квартирі зареєстровані [PERSON], її син [PERSON] та дочка [PERSON]. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, комунальні та інші послуги з врахуванням зареєстрованого в цій квартирі відповідача, реєстрація його місця проживання створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок окремих експлуатаційних платежів та платежів за надання комунальних послуг здійснюється, зокрема, з врахуванням або виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідач у вказаному житлі не проживає з 2006 року, що підтверджується актом від 22.06.2017 року за підписами сусідів, підписи яких завірені ЖБК «Жовтневий-5», довідкою від 22.06.2017 року ЖБК»Жовтневий-5», факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Додатково судом враховано й те, що направлена кореспонденція Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» на ім`я відповідача за адресою зазначеної квартири адресату не вручена, інших доказів проживання відповідача за вказаною адресою судом не отримано. Відповідачі не є власником зазначеної квартири. Усі наведені й встановлені судом обставини дозволяють зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідач, зареєстрований за адресою вказаної квартири, в ній не проживає з 2006 року. Враховуючи, що зміст права власності визначається через повноваження володіння, користування та розпорядження, наявність зареєстрованого місця проживання відповідача в цій квартирі позивача обмежує її права, гарантовані законом, створюючи цим перешкоди у реалізації належних прав. Згідно з правилом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користується нею для особистого проживання та вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідач на час розгляду справи фактично не проживає та не проживав за цією адресою з 2006 року, не з`явився до суду, останній визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідач [PERSON] за адресою спірної квартири не проживає, ця квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою. За правилом ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення на підставі заяви особи або її представника, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Таким чином, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є самостійною підставою для зняття (скасування) особи з реєстраційного обліку в спірній квартирі , а саме [PERSON]. Згідно зі ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved