Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів: [PERSON], [PERSON] про визначення частки в спільній сумісній власності, в якому просила суд визначити частки у спільному сумісному майні - квартирі [ADDRESS]. визначити по 1/3 частки квартири кожному за [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є співвласником зазначеної вище квартири разом з відповідачами [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки, позивач не може користуватися своєю часткою квартири, яка не визначена, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого права. В судовому засіданні, позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] проти позову не заперечували, просили позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачу та відповідачам [PERSON], [PERSON]. на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 2003 р., при цьому у свідоцтві зазначено, що право власності є в рівних долях. Судом було встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані і проживають [PERSON], [PERSON], а відповідач [PERSON] у вказаної квартирі зареєстрована але не проживає. Спірна квартира загальною площею 67,5 кв.м, складається з трьох ізольованих житлових кімнат площею: 16,2 кв.м., 16.9 кв.м. та 10,7 кв.м, кухні площею - 8,9 кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м., вбиральні - 1,2 кв.м., коридору - 8,8 кв.м. У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст.372 цього Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частинами 1,2,3 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власник розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаних додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення свої прав. Згідно ч.1,2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як зазначено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 (із змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач просив суд визначити його частку у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, з метою щоб в подальшому вона мала можливість розпоряджатися своєю часткою. Враховуючи те, що співвласниками спірної квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 2003 р., є позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON], при цьому вони володіють вказаним об'єктом нерухомості в рівних долях на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що частка позивача та відповідачів [PERSON], [PERSON] у праві власності на вказану спірну квартиру складає у кожного по 1/3 частині. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved