Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай), яка залишилось після смерті її чоловіка [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 25 червня 2002 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) із земель Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідченої сертифікатом серії РН №732628. Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем спадщини померлого чоловіка за заповітом, у відповідності з вимогами ст.549 ЦК УРСР, чинної на час відкриття спадщини, прийняла цю спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та користування належним померлому майном, однак через сплив тривалого часу з дня відкриття спадщини, викликаний втратою правовстановлюючого документа на спадкове майно та його пошуками, нотаріус відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, тому просить позов задовольнити, оскільки вона позбавлена можливості захистити своє порушене право в позасудовому порядку. В судове засідання позивач не явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В цій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи без його участі. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши позовну заяву позивача, а також письмові докази, що є в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 257 ЦК України, який набув чинності 01 січня 2004 року (ст.71 ЦК України в ред.1963 року) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. [PERSON] помер 25 червня 2002 року, з позовом до суду позивач звернулася лише 22 грудня 2016 року, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Через втрату оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай) та його тривалі пошуки позивач своєчасно не звернулася до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску нею строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК України в редакції 1963 року чи ЦК України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 24 жовтня 1997 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу в редакції 1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК УРСР). Підставою для задоволення свого позову позивач [PERSON] у позовній заяві вказала фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, здійснений одразу після смерті чоловіка. Судом встановлено, що [PERSON] помер 25 червня 2002 року (свідоцтво про смерть І-ЖД №300789, видане 26 червня 2002 року Писарівською сільською радою Кодимського району Одеської області). Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №232294, повторно виданого 10 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. До складу спадкового майна [PERSON] ввійшла земельна частка (пай) у розмірі 2.71 умовних кадастрових гектари із земель, що перебували у колективній власності КСП ім.Мічуріна с.Писарівка Кодимського району Одеської області. Зазначене право [PERSON] посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №732628, виданим 18 вересня 2001 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. До своєї смерті [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку не отримав, відтак, до складу її спадщини ввійшло право на цю земельну частку (пай). За змістом п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК УРСР). На підставі довідок Писарівської сільської ради Кодимського району №1285 від 15 вересня 2016 року та №1286 від 15 вересня 2016, судом встановлено, що позивач [PERSON] до дня смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з ним в одному помешканні, зокрема в с.Писарівка Кодимського району Одеської області, всі належні померлому правовстановлюючі документи знаходяться у неї, що за змістом п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК України є свідченням прийняття нею спадщини померлого чоловіка. Згідно з розясненнями, які є в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року, (втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті чоловіка [PERSON], суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки за нормами ст.549 ЦК України в редакції 1963 року позивач є такою, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved