Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до фізичної особи підприємця [PERSON] на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», в якій просила суд визнати договір №4 про надання послуг у сфері інформатизації (виконання робіт) - розробки прототипу сайту від 20 березня 2018 року укладеного між ФОП [PERSON] - виконавець, та позивачем як Замовником (споживачем) послуги розірваним. Стягнути з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] (зареєстрована [ADDRESS], на мою користь позивача суму 382489грн.80коп. матеріальних збитків, з яких сума 78540грн.00коп. сплачена в якості попередньої оплати (авансового) платежу за Договором, а сума 303949грн.00коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Також просила суд стягнути з відповідача суму 5000грн.00коп. - моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] надав суду письмову заяву, щодо розгляду позовної заяви [PERSON] за її відсутністю та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] про час та місце розгляду судом справи неодноразово була повідомлена належним чином, за допомогою SМS-повідомлення, поштових викликів до суду, офіційним оприлюдненням інформації щодо розгляду справи судом на інформаційному сайті суду. Відповідач відзив на позовну заяву не надавала, своє ставлення до позову не висловлювала. Згідно ч.4. ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). По справі встановлено наступне. 20 березня 2018 року між сторонами по справі було укладено договір №4 про надання послуг у сфері інформатизації (виконання робіт) - розробки прототипу сайту. Відповідно до якого відповідач (перша сторона договору) є Виконавцем замовлення, позивач (друга сторона договору) є Замовником та кінцевим споживач послуги. Пунктом 4.1 ст.4 договору була встановлена вартість послуги (робіт) на загальну суму 78540грн.00коп. Відповідачем на адресу позивача було надано рахунок на оплату вартості робіт за договором №4 від 20 березня 2018 року на суму 78540грн.00коп. Позивач на виконання умов договору платіжним дорученням за №14875231 від 20 березня 2018 року перерахував повну вартість робіт у сумі 78540грн.00коп., на рахунок відповідача визначений в договорі. Згідно з п.4.2 ст.4 договору, роботи повинні бути розпочаті протягом 3 робочих днів з моменту отримання оплати. Термін виконання робіт складає 28 робочих днів відповідно до п.5.2 ст.5 договору. З урахуванням терміну початку робіт, та терміну їх виконання, роботи повинні бути закінчені та передані на адресу позивача, як споживача та замовника робіт протягом 31 робочого дня. З урахуванням вимог договору, термін здачі робіт повинен був наступити не пізніше ніж 27 квітня 2018 року. Відповідно до вимог п.5.5 ст.5 та п.11.2 ст.11 договору про належне виконання зобов'язань за цим договором свідчить підписання сторонами акту виконаних робіт про надання послуг по розробці прототипу сайту, що відповідає вимогам ч.1 ст.599 ЦК України, а саме зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як стверджує позивач станом на 03 вересня 2018р. прототип сайту не розроблено, на адресу замовника необхідні послуги (роботи) не надані та не виконані, що свідчить про порушення з боку відповідача вимог договору в частині виконання взятих на себе зобов'язань. Частина 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Роботи за договором повинні бути виконані та передані позивача в строк до 27 квітня 2018 року, про те станом на час розгляду судом справи дані про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором суду не надані, роботи не є виконаними належним чином. Частинами 1 та 3 ст.612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частин 1-3 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Частина 2 ст.651 ЦК України, передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Вказані норми ст.ст.612, 615, 623, 651 УК України, ст.10 Закону України «про захист прав споживачів» є підставою для розірвання вказаного договору та відшкодування суми завданих збитків замовнику. Сума заподіяних позивачу збитків дорівнює сумі сплаченої в якості попередньої оплати (авансового платежу) за виконання робіт та складає суму 78540грн.00коп., а також з суми пені нарахованої позивачем за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором. Згідно з частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. На час подання позову до суду, позивачем було зроблено розрахунок за період прострочення зобов'язання за період з 27 квітня 2018 року по час звернення до суду. Усього прострочення виконання склало 129 днів. Позивач своїх позовних вимог не уточнював та не змінював, тому суд розглядає позовні вимоги в заявлених межах. Сума пені яка підлягає стягненню складає 303949грн.00коп. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В період з 27 квітня 2018р. до моменту вирішення судом справи по її суті пройшов значний час, більш ніж десять місяців. Вказане свідчить про те, що позивач не мала можливості користуватися результатами замовленої роботи по виготовленню прототипу сайту, так як роботи не були виконані та не були передані позивачу. Також позивач була позбавлена можливості використовувати свої грошові кошти, сплачені на адресу відповідача на інші потреби. З цих підстав позивач душевно хвилювалася та зазнала душевні страждання. Враховуючи строк, який позивач не могла користуватися своїм сайтом суд вважає що достатнім є компенсації моральної шкоди у сумі 5000грн.00коп. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Задовольняючи позов суд вирішує питання щодо судових витрат на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частина 2 ст.135 ЦПК України передбачає що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Судовий збір по справі не було сплачено у звіз ку з звільненням позивача від його сплати. Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. 21 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення по справі №14-57цс18, в якому визнала, що позивачі у справах про захист їхніх прав як споживачів звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial