Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] районної державної адміністрації, третя особа -\~\~ відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі Дніпропетровської області в якому просить визнати незаконним розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року, зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію виділити їй земельну ділянку в натурі розміром 2,805 га, як власниці сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 та видати державний акт про право власності на земельну ділянку, виділену в натурі. Посилається на те, що згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354, виданого на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) від 20 липня 2000 року № 181, їй належить право на земельну частку (пай) з землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП «Апостолівське» розміром 2,805 в умовних кадастрових гектарах. Земля колишнього КСП «Апостолівське» розташована за межами м.Апостолове. Зазначає, що 10 квітня 2009 року вона звернулася з заявою до [PERSON] районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) згідно з сертифікатом. Розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку» їй виділено земельну ділянку (пай) № 330 квартал № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» площею 2,5422 га та її розмір менший ніж розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату. Вказує, що різниця між розміром виділеної земельної ділянки згідно оскаржуваного розпорядження та зазначеним розміром земельної частки (паю) в сертифікаті становить 0,2628 га. Зазначає, що з вказаних причин не погодилась з виділенням земельної ділянки в натурі площею 2,5422 га, від виготовлення технічної документації та отримання акту на право власності на земельну ділянку зразу відмовилася та призупинила її виготовлення. Неодноразово зверталася до відповідача для вирішення питання щодо виділення їй земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) згідно сертифікату, який становить 2,805 га, на що їй надані відповіді, що земельна ділянка площею, яка б відповідала умовним кадастровим гектарам згідно виданого їй сертифікату на землях колишнього КСП «Апостолівське» відсутня. Також подала до [PERSON] райдержадміністрації заяву про виділення їй двох земельних ділянок на підставі виданого їй сертифікату, однак дане питання не вирішене відповідачем. Вважає, що відсутність вільної земельної ділянки площею 2,805 умовних кадастрових гектарів свідчить про невнесення її до списку осіб на яких розподілено земельні ділянки відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП «Апостолівське». Зазначає, що на схемі розподілених земельних ділянок відображена запропонована їй земельна ділянка в кварталі № 40. Вказує, що оскільки вона намагалася вирішити питання в досудовому порядку нею було попущено строк на оскарження вищезазначеного розпорядження, вважає, що вказаний строк пропущено з поважних причин і його слід поновити. Також, слід врахувати, що оскаржуваним розпорядженням і на даний час порушуються її права. За таких обставин, звернулася в суд з позовом з метою захисту свого порушеного права. Відповідач - [PERSON] районна державна адміністрація подала до суду заперечення проти позову в якому зазначає, що відповідно до поданої позивачем заяви розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354, [PERSON] виділено земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) площею 2,5422 га із земель колишнього КСП «Апостолівське» на території [PERSON] міської ради. Відповідач вважає, що права позивача не було порушено, оскільки при виділенні земельної ділянки дотримано всі норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Крім того, посилається на те, що при отриманні оскаржуваного розпорядження [PERSON] не заперечувала щодо площі 2,5422 га даної земельної ділянки та ПП «Експерт-плюс» в 2009 році розпочав виготовлення технічної документації щодо виділення позивачу земельної ділянки, однак позивач призупинила її виготовлення. Зазначає, що доводи позивача про порушення її прав внаслідок виділення земельної ділянки в меншому розмірі є безпідставними, оскільки внаслідок паювання земель КСП «Апостолівське» інститутом землевпорядкування проведені роботи з оцінки (бонітування) ґрунтів з метою визначення вартості 1 га землі від якої залежав розмір паю (кількість фізичних гектарів). Оскільки вартість паю, вказана у сертифікаті у всіх членів КСП однакова, а якість ґрунту на різних ділянках земельної площі відрізняється, то відповідно зазначеної у сертифікаті вартості підбирався необхідний розмір ділянки відповідно до ґрунту, який в багатьох випадках не збігався з умовними кадастровими гектарами, зазначеними в сертифікаті. Проведення робіт з виділення земельних паїв в натурі велося, зокрема, згідно Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» від 04 лютого 2004 року, Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністертва сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 р. № 47/172/48. Земельна ділянка позивачу виділена площею 2,5422 га, оскільки площа земельної частки (паю) у фізичних гектарах визначалася методом проектного розрахунку шкал грошової оцінки агровиробничих груп ґрунтів, відповідно до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27 січня 2006 року, № 18/15/21/11. Відповідач вважає, що позивачу слід відмовити в позові у звязку зі спливом строку позовної давності та заявив про застосування у даному спорі позовної давності. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354, виданого на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) від 20 липня 2000 року № 181, їй належить право на земельну частку (пай) з земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП «Апостолівське», розміром 2,805 в умовних кадастрових гектарах. Земельний пай за договором оренди раніше передавала в оренду ТОВ АТД «Дніпровський». Зазначає, що 10 квітня 2009 року вона в черговий раз звернулася з заявою до [PERSON] районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) згідно з сертифікатом. Зразу розпочала виготовлення технічної документації для отримання акту на право власності на земельну ділянку саме в у розмірі, зазначеному в сертифікаті, однак розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку» їй було виділено земельну ділянку (пай) № 330 квартал № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» площею 2,5422 га, розмір якої менший ніж розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату. Тому виготовлення технічної документації нею було зразу призупинено. Вказує, що її не було внесено до списку осіб на яких розподілено земельні ділянки відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП «Апостолівське». Після чого, вона почала звертатися за захистом свого порушеного права у різні державні органи, в тому числі і адміністрацію Президента України, органи прокуратури. Неодноразово з 2012 року отримувала відповіді на свої звернення з [PERSON] районної державної адміністрації, де повідомлялося, що оскільки з її боку було прохання про виділення земельної ділянки єдиним масивом, а не двома окремими ділянками, тому їй і виділено земельну ділянку розміром 2,5422 га. Вважає, що має право на виділення їй земельної ділянки розміром, що вказаний у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354, а не в розмірі відповідно до якості ґрунту. Крім того, вважає, що якість ґрунту на виділеній їй земельній ділянці нічим не підтверджена. Також, відповідач не задовольнив її заяву про виділення їй землі в розмірі, вказаному в сертифікаті, навіть шляхом виділення двох окремих земельних ділянок. Вважає, що має право на виділення земельної ділянки розміром 2,805 га єдиним масивом і тому з даною вимогою звернулася в суд за захистом цього права. Зазначає, що трирічний строк позовної давності для звернення до суду нею пропущений з поважних причин, оскільки вона вирішуючи дане земельне питання, зверталася в різні державні органи за захистом свого права і оскільки такі звернення не призвели до вирішення питання на її користь, то вирішила звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а її права підлягають захисту та пояснив, що вважає, що строк позовної давності позивачем не попущено, оскільки її право порушується і на даний час, порушення її прав має триваючий характер. Крім того, позивач після того, як дізналася про порушення свого права зверталася до відповідача з заявами з метою досудового врегулювання спору. Зазначив, що в самому розпорядженні голови районної державної адміністрації від 28 травня 2009 року № 282-р-09 вказано, що [PERSON] виділено, як власниці сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354, земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), однак всупереч цьому в самому розпорядженні зазначено інший розмір земельної ділянки 2,5422 га, на яку слід видати державний акт. Вказує, що на час виготовлення технічної документації для виділення земельної ділянки [PERSON] земельні ділянки розміром, що вказаний у сертифікаті були в наявності, що підтверджується викопіюванням з території [PERSON] міської ради (колишнє КСП «Апостолівське»), де зазначено, що [PERSON] пропонується земельна ділянка у власність 2,805 га, тому вважає, що була можливість надати позивачці земельну ділянку вказаного розміру, натомість на території колишнього КСП «Апостолівське» виділялися земельні ділянки, особам, що не мали на це права, про що свідчить лист ТОВ АТД «Дніпровський» від 05.09.2005 р. і по цьому факту порушувалися кримінальні справи. З приводу поданих відповідачем заперечень представник позивача зазначає, що оцінка земельних ділянок на території колишнього КСП «Апостолівське» не проводилася, крім того, подані відповідачем документи, саме технічну справу-схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Апостолівське», вважає неналежними і недопустимими доказами, оскільки документ за 2000 рік, а позивач звернулася з приводу виділення земельної ділянки пізніше, а також, в цій земельній документації не вказано саме розмір земельної частки (паю) [PERSON] і де ця земельна ділянка повинна бути розташована. Належним документом є викопіювання з території [PERSON] міської ради (колишнє КСП «Апостолівське»), де вказана земельна ділянка, яка пропонується [PERSON] Оскільки [PERSON] припинила виготовлення технічної документації, оцінку запропонованої їй земельної ділянки не здійснено, технічна документація на земельну ділянку і кадастровий номер виготовлялися на розмір земельної ділянки 2,805 га, а в оспорюваному розпорядженні менший розмір земельної ділянки. Технічна документація почала виготовлятися в квітні 2009 року. Представник відповідача позов не визнала, вважає, що позивач звернулася в суд за захистом свого права після спливу строку позовної давності та заявила про застосування у даному спорі позовної давності. Зазначає, що позов є безпідставним, обґрунтовуючи доводами викладеними в запереченні. Пояснила, що згідно викопіювання з території [PERSON] міської ради (колишнє КСП «Апостолівське») схема земельних ділянок визначена в умовних кадастрових гектарах і зазначений в ній розмір земельної ділянки, що пропонувався позивачу, визначено в умовних кадастрових гектарах. Технічну документацією [PERSON] не надавала відповідачу для ознайомлення з нею. В технічній справі-схемі поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Апостолівське» за 2000 рік не може бути вказана земельна частка (пай) [PERSON], оскільки вона отримала право на 1/2 земельної частки (паю) на підставі договору дарування від 20 липня 2000 року від дарувальника, як входила до списку пайщиків та відповідно до схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Апостолівське» за 2000 рік, земельна частка (пай) дарувальника знаходиться в контурі 40, фізичний розмір паю 5,08 га, назва агропромислової групи чорноземи південні вторинно-чорноземно-лучні легкоглинисті, шифр агрогрупи - 71.133л. Вказала, що оскільки [PERSON] отримала за договором дарування 1/2 земельної частки (паю), тому їй в натурі (на місцевості) розпорядженням голови районної державної адміністрації від 28 травня 2009 року № 282-р-09 виділено земельну ділянку у фізичному розмірі 2,5422 га (5.08 га:2). Сертифікат на право на земельну частку (пай) видається в умовних розмірах паю, а фізичний розмір земельної ділянки зазначається в розпорядженні голови районної державної адміністрації. Фізичний розмір земельної ділянки визначається відповідно до якості ґрунту, де виділяється земельна ділянка. Якщо якість ґрунту краща, то відповідно розмір ділянки менший, ніж у сертифікаті, тому позивачу виділено земельну ділянку у меншому розмірі, ніж зазначений у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354. Вказує, що згідно матеріалів перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель та висновком прокуратури за зверненнями [PERSON] порушень земельного законодавства щодо позивача не встановлено. Пояснила, що розпаювання земель КСП «Апостолівське» здійснювалося за схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї), що додана до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 розміром 2,805 га (а.с. 10). Вказаний сертифікат виданий на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) від 20 липня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1817 (дарувальник [PERSON]Н.) (а.с.90). З книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) членів колективного сільськогосподарського підприємства «Апостолівське» [PERSON] належав сертифікат серія ДП, № 351143, на земельну частку (пай) розміром 5,61 га (а.с.100-102). Відповідно до відповіді на звернення позивача від 16 березня 2009 року Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Дніпропетровській області даним органом встановлено, що відповідно до книги реєстрації видачі сертифікатів на право на середню земельну частку (пай) членам колишнього КСП «Апостолівське» [PERSON] надано земельну частку (пай) площею 2,805 умовних кадастрових гектарів; відповідно до відповіді [PERSON] міської ради документація про розпаювання колишнього КСП «Апостолівське» та протоколи загальних зборів його членів до міської ради не надходили; згідно відповіді відділу Держкомзему у Апотолівському районі Дніпропетровської області у зазначеному відділі відсутня технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів колишнього КСП «Апостолівське», також у відділі відсутні протоколи загальних зборів членів колишнього КСП «Апостолівське». Повідомлено, що спеціалістами даного органу направлено клопотання до розробника технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів колишнього КСП «Апостолівське». Для врегулювання питання виділення позивачу в натурі (на місцевості) земельної ділянки та оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 інспекторами вказаного органу направлено клопотання до [PERSON] міської ради для вирішення питання по суті. (а.с.91). 13 квітня 2014 року на звернення [PERSON] щодо отримання державного акту на право власності на земельну ділянку Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель у Дніпропетровській області надано відповідь про спрямування її заяви на виконання до районного відділу Держкомзему в [PERSON] районі з позитивною резолюцією голови райдержадміністрації (а.с.19). Згідно висновку відділу Держкомзему у [PERSON] районі Дніпропетровської області від 16 квітня 2009 року № 1-18/213 зазначеним органом запропоновано виділити [PERSON] земельну частку (пай) в кварталі № 40 загальною площею 2,805 умовних кадастрових гектарів на території [PERSON] міської ради за рахунок земель колишнього КСП «Апостолівське» (а.с.109). Відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку» позивачу, як власниці сертифіката, виділено земельну ділянку (пай) № 330 квартал № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» та території [PERSON] міської ради площею 2,5422 га (а.с.11). Згідно викопіювання з території [PERSON] міської ради (колишнього КСП «Апостолівське») земельна ділянка, яка пропонується [PERSON], взамін сертифіката для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в розмірі 2,805 га, знаходиться в кварталі № 40 (а.с.20). Як вбачається з відповіді від 18.02.2011 року Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області на звернення позивача, [PERSON] запропоновано виділити земельну ділянку в кварталі № 40, на землях, які раніше орендував єдиним масивом ТОВ АТД «Дніпровський». Позивачем замовлено у ПП «Експерт Плюс» виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку в кварталі № 40, ділянка № 330. ПП «Експерт Плюс» підготувало збірний кадастровий план на земельну ділянку площею 2,5422 фізичних гектарів, який погоджено відділом Держкомзему у [PERSON] районі та підготовлено проект розпорядження голови райдержадміністрації. Виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку призупинено на підставі заяви позивача (а.с.110). З листа [PERSON] районної державної адміністрації від 21.02.2011 року вбачається, що [PERSON] щодо вирішення питання виготовлення акта на земельну ділянку (пай) зверталася до Адміністрації Президента України (а.с.60). Як вбачається з листів-відповідей [PERSON] районної державної адміністрації від 15 травня 2012 року, 15 жовтня 2012 року, 30 квітня 2013 року [PERSON] розяснено, що їй видано земельну ділянку у розмірі 2,5422 га з врахуванням прохання надання земельної ділянки єдиним масивом, однак надання їй земельної ділянки на вказаній території єдиним масивом, яка б відповідала умовним кадастровим гектарам згідно виданого їй сертифікату немає можливості. В даному листі [PERSON] розяснено порядок скасування розпорядження голови райдержадміністрації, зокрема, в судовому порядку (а.с.12,13,14). Згідно заяв [PERSON] від 10 жовтня 2016 року, 06 грудня 2016 року позивач зверталася для вирішення спірного земельного питання до голови [PERSON] районної державної адміністрації, зокрема щодо виділення двох земельних ділянок згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 (15,16). Згідно відповідей [PERSON] районної державної адміністрації вбачається, що [PERSON] в жовтні, грудні 2016 року, в лютому 2017 року зверталася з метою вирішення спірного земельного питання до даного органу (а.с.46-49). Відповідно до протоколу № 1 засідання робочої групи з виявлення та подолання проблем, повязаних з проведенням інвентаризації землі в районі та її відсутністю на окремих територіях від 14 грудня 2016 року вирішено рекомендувати [PERSON] зважити на пояснення членів робочої групи та присутніх спеціалістів щодо розміру відведеної земельної ділянки (паю) на місцевості: завершити розпочатий процес виготовлення технічної документації, використовувати відведену земельну ділянку за призначенням (на власний розсуд); в разі не погодження з рішенням членів робочої групи рекомендувати заявниці звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів (а.с.17,18). Позивачем 28 жовтня 2002 року було укладено договір оренди земельної частки (паю) розміром 2,805 умовних кадастрових гектарів з ТОВ АТД «Дніпровський» (а.с.21). З листа директора ТОВ АТД «Дніпровський» від 05.09.2005 р. вбачається, що [PERSON] не мала на той час виділеної земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.61). З відповіді [PERSON] районного відділу земельних ресурсів від 06.07.2005 року вбачається, що позивач зверталася щодо виділення земельної ділянки в натурі та виготовлення державного акту 07.05.2005 року (а.с.63). Згідно технічної справи підготовки документів, що посвідчують право власності або користування землею та Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Апостолівське» Апостолівського району Дніпропетровської області за 2000 рік вбачається, що в КСП «Апостолівське» розпайовано 4075,5 га орних земель і видано 726 сертифікатів членам колективного господарства. Розмір земельної частки становить 5,61 га, вартість 20770 грн. Землі не однорідні за своїми якостями. Площа земельної частки (паю) у фізичних гектарах визначена методом проектного розрахунку шкал грошової оцінки агровиробничих груп ґрунтів (а.с.55-59). Матеріалами перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель стосовно [PERSON] та висновком прокуратури по повторному зверненню [PERSON], що надійшли з [PERSON] відділу Нікопольської місцевої прокуратури 02.06.2017 р. встановлено відсутність порушень діючого земельного законодавства (а.с.71-89). Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95\~(далі Указ №720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п.1 Указу №720/95). Пунктами 2,3,4 Указу №720/95 встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Згідно п.6 Указу №720/95 у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 р. № 47/172/48, які діяли на час складання схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Апостолівське» Апостолівського району Дніпропетровської області, передача в натурі земельної частки (паю) провадиться громадянину, який має сертифікат на право на земельну частку (пай), згідно з його заявою. Передача в натурі земельної частки (паю) громадянину здійснюється після складання «Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)» (далі Схеми). Складання Схем проводиться землевпорядними та іншими організаціями, що мають на це дозвіл (ліцензію). Схеми складаються за участю керівників і спеціалістів колективних сільськогосподарських підприємств (організацій), сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (далі - підприємств), затверджуються загальними зборами (зборами уповноважених) членів цих підприємств і організацій та погоджуються районними (міськими) державними адміністраціями (виконавчими комітетами міських Рад). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року № 899-ІV (далі - Закон № 899-ІV) право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Згідно ч.1 ст.2 Закону № 899-ІV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно ч.ч.1-3 Закону № 899-ІV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Нормами ч.1 ст.5 Закону № 899-ІV передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Згідно ст.9 Закону № 899-ІV розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 Закону України «Про оцінку земель» від 11 грудня 2003 року № 1378- ІV бонітування ґрунтів проводиться відповідно до державних стандартів, норм і правил, а також інших нормативно-правових актів на землях сільськогосподарського призначення та лісового фонду. Бонітування ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 7 років. Як встановлено судом [PERSON] належить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 розміром 2,805 га. Відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку» позивачу, як власниці сертифіката, виділено земельну ділянку (пай) № 330 квартал № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» та території [PERSON] міської ради площею 2,5422 га. На підтвердження законності розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року представник відповідача надала, як письмовий доказ, технічну справу підготовки документів, що посвідчують право власності або користування землею та Схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Апостолівське» Апостолівського району Дніпропетровської області за 2000 рік, посилаючись на те, що розпаювання земель КСП «Апостолівське» здійснювалося за даною схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї). Однак, даний документ суд визнає, як недопустимий доказ, оскільки поданий відповідачем не в повному обсязі, тобто на аркушах 3,4,5,14, також не підтверджено його затвердження загальними зборами (зборами уповноважених) членів колективного сільськогосподарського підприємства «Апостолівське» та погодження районною державною адміністрацією, як це передбачено відповідно до Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністертва сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 р. № 47/172/48, які діяли станом на 2000 рік. Крім того, на підтвердження правомірності виділення позивачу земельної ділянки (паю) саме № 330 в кварталі № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» та території [PERSON] міської ради площею 2,5422 га представником відповідача не надано інших доказів дотримання порядку виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), відповідно до Закону № 899-ІV, нормами якого передбачено, що районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) здійснюють, зокрема, уточнення списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), уточнення місця розташування, меж і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); надають землевпорядним організаціям уточнені списків осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному чинним законодавством. Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів дотримання порядку розподілу земельних ділянок у межах КСП «Апостолівське» відповідно до чинного на день такого розподілу законодавства. Крім того, представник відповідача, посилаючись на належне дотримання вимог Закону № 899-ІV при виділенні земельної ділянки позивачу не надала доказів належного проведення розподілу земельних ділянок у межах КСП «Апостолівське» та оформлення результатів розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах КСП відповідним протоколом, його підписання власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі, долучення до протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), списку осіб, які взяли участь у їх розподілі. Відповідачем не доведено чи затверджувався протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) районною державною адміністрацією і чи був підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Після розяснення судом представнику відповідача норм ст.ст.10,60 ЦПК України інших доказів на підтвердження обставин заперечення проти позову суду не подано. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами законність виділення земельної ділянки [PERSON] № 330 у кварталі № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» та території [PERSON] міської ради площею 2,5422 га., а саме у меншому розмірі, ніж вказаний у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354. Доводи представника відповідача, що фізичний розмір земельної ділянки, виділеної [PERSON], визначений відповідно до якості ґрунту, де якість ґрунту краща, тому позивачу виділено земельну ділянку у меншому розмірі, ніж зазначений у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 не підтверджені доказами і ґрунтуються на припущеннях. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватисяна припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже судом встановлено, що права позивача порушені відповідачем. Разом з тим стороною відповідача заявлено про застосування позовної давності у даному спорі. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності щодо правовідносин у даному спорі суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). При цьому, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із ч.ч.3,4,5\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті, який діяв станом на 2009 рік було зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Згідно з підпунктом 2 пункту 2\~розділу І Закону України від 20 грудня\~\~\~\~2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства»\~(далі - Закон № 4176-VI) пункт 4 частини першої\~статті 268 ЦК України\~виключено. Закон № 4176-VI\~набрав чинності 15 січня 2012 року. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Отже, перебіг строку позовної давності в даному спорі розпочався для позивача [PERSON] з 15 січня 2012 року та сплив 15 січня 2015 року. Позивач звернулася до суду за захистом свого права в даній справі 07 лютого 2017 року. Суд вважає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови в позові у даному спорі з огляду на наступне. Як встановлено судом розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 282-р-09 про виділення земельної ділянки [PERSON] площею 2,5422 га видано 28 травня 2009 року. Позивач не погодилась з виділенням земельної ділянки в натурі площею 2,5422 га, від виготовлення технічної документації та отримання акту на право власності на земельну ділянку зразу відмовилася та призупинила її виготовлення, а отже довідалася про порушення свого права. Позивач зазначає, що трирічний строк позовної давності для звернення за захистом порушеного права до суду нею пропущений з поважних причин, оскільки вона вирішуючи дане земельне питання, зверталася в різні державні органи за захистом свого права і оскільки такі звернення не призвели до вирішення питання на її користь, то звернулася до суду за захистом свого права. Інших причин поважності строку позовної давності не зазначила та доказів на підтвердження цього суду не надала. При цьому судом встановлено, що в листах, які надходили від відповідача за зверненнями позивача з 2012 року [PERSON] неодноразово розяснювалося її право звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. Таким чином, позивачем не доведено поважності причин пропущення строку позовної давності. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Помилковим є посилання позивача та її представника на норми процесуального права (статтю 73 ЦПК України), як на підставу для поновлення строку позовної давності, оскільки поняття позовної давності врегульовано нормами матеріального права і такий строк не підлягає поновленню, а відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Також, твердження представника позивача про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки порушення прав позивача в даних правовідносинах є триваючим - помилкове, так як оскаржується не факт не виділення земельної ділянки [PERSON], а саме виділення земельної ділянки розпорядженням голови райдержадміністрації в меншому розмірі. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог в даному спорі слід відмовити, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed