Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком №92 по вул. Миру у с.Берестя Дубровицького району Рівненської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею будинку №92 по вул.Миру в с.Берестя Дубровицького району Рівненської області. У зазначеному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] З 2011 року відповідачі не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в будинку немає, будинком вони не цікавляться, а реєстрацію їх в даному будинку носить формальний характер. Перешкод у користуванні жилим приміщенням вона відповідачам не чинила. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. Добровільно знятись з реєстраційного обліку відмовляються. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які наявні у матеріалах справи. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області в судове засідання не з'явився. Згідно заяви [PERSON] - головного спеціаліста служби у справах дітей райдержадміністрації (що діє на підставі довіреності від 10.10.2017 року) остання просить розглянути справу без її участі. У своїй заяві [PERSON] зазначила, що позиція органу опіки та піклування з даного питання викладена у відповідному висновку від 09.11.2017 року. Просить прийняти рішення, що найбільше відповідатиме інтересам дитини. Вислухавши представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку №92 по вул.Миру в с.Берестя Дубровицького району Рівненської області та земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за тою ж адресою. Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №272008 від 20.03.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12, 17). З акту обстеження місця проживання від 24.05.2017 року (а.с.6) вбачається, що у житловому будинку №92 по вул. Миру в с.Берестя Дубровицького району Рівненської області зареєстрована [PERSON], яка з 2011 року в даному будинку не проживає. З моменту залишення даного житла, [PERSON] даним житлом не користується та участі в утриманні цього будинку не бере, інтересу до даного будинку не виявляє. Комунальні послуги не сплачує та не вживає жодних заходів щодо забезпечення схоронності даного будинку. [PERSON] добровільно виселилася з вказаного житлового будинку і проживає протягом тривалого часу за іншою адресою Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Однак, незважаючи на вищевказані норми законодавства, позивач у своїй позовній заяві зсилається на ст.71 ЖК України, яка передбачає збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, а саме наймачем або членами його сім'ї. Згідно ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Отже, наймач є стороною договору найму житла. Однак, як встановлено у судовому засіданні, позивач, як власник житла, договір найму житла з відповідачем не укладала. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому, зважаючи на те, що позивачем невірно застосовані норми законодавства для відновлення свого порушеного права, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed