Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та просить: - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS]; - усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації [PERSON] у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В належному їй на праві власності житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично в житловому будинку не проживає і житловим будинком не користується з 2012 року по теперішній час. Особистих речей за місцем реєстрації відповідач не має, оплату комунальних платежів не здійснює. На теперішній час позивач має намір оформити субсидію, щоб отримати право на пільгову оплату комунальних послуг, оскільки її єдиним джерелом доходу є державна пенсія. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач у судове засідання не з'явилась. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява від 13.10.2015 р. про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.02.2011 р. [PERSON] належить житловий будинок [NUMBER], розташований по [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 318 від 30.07.2015 р., виданої виконавчим комітетом Малокатеринівської селищної ради, в житловому будинку [NUMBER], що розташований по [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає з 2012 року [PERSON] Згідно відповіді начальника адресно-довідкового сектору Державної міграційної служби України в Запорізькій області [PERSON] дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника - у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів відсутності об'єктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, поважних причин для відсутності у спірному житловому приміщенні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог про зняття відповідачів з реєстрації суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За змістом вказаної норми зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду виключно щодо: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; визнання фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення вказаного Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України). За даних обставин, суд приходить до висновку, що дані вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує, що позивач фактично висуває вимоги до третьої особи, що не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. На підставі викладеного,

Outcome: partial