Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та відповідачкою [PERSON] 07 червня 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державно нотаріальної контори Паньшиною О.В. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 червня 2006 року між нею, і відповідачкою [PERSON], її онукою, було укладено договір довічного утримання. Цей договір було складено та посвідчено державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Паршиною O.В. Згідно з укладеним договором вона передала у власність [PERSON] належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира складається з двох кімнат, загальною площею 56.00 кв.м., в тому числі жилою площею 32,70 кв.м.. Вказана квартира належала їй на момент укладання договору довічного утримання на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району м.Києва від 13 липня 1993 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 13 липня 1993 року, № 2901ж, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 30 серпня 1993 року під №314. Відповідно з п.6 зазначеного договору відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання довічно повністю утримувати її, забезпечувати її харчуванням, одягом, наглядом, ліками, необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні вказану квартиру, і в разі смерті, поховати її. Відповідно з п.8 договору сума її матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі 200 гривень щомісяця, а у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення. На момент укладання договору довічного утримання їй виповнилось 79 років, вона погано себе почувала, онука на той час проживала з нею, доглядала за нею, тому вона запропонувала їй укласти договір довічного утримання, сподіваючись, що і у подальшому може розраховувати на її підтримку, догляд і допомогу, враховуючи її вік і стан здоров'я. Однак через деякий час в особистому житті онуки виникли обставини, які внесли суттєві зміни в їхні домовленості, що були передбачені договором довічного утримання. Приблизно у 2009 році відповідачка познайомилась з іноземцем, який запропонував їй шлюб і зміну постійного місця проживання, зокрема виїзд на постійне проживання до Франції. Відповідачка прийняла пропозицію і з того часу вона проживає за межами України, інколи, один раз на два роки навідуючись до Києва. Таким чином, враховуючи наведені обставини, відповідачка не виконує взяті на себе, відповідно з умовами договору довічного утримання, обов'язки. Приймаючи до уваги те, що відповідачка фізично відсутня за місцем її постійного проживання у квартирі, яку вона передала їй у власність, вона жодного разу за увесь час з моменту укладання договору довічного утримання не надавала їй матеріальної допомоги, яка за умовами п.8 договору становить 200 гривень, не зважаючи на те, що за минулі 11 років з моменту підписання договору, інфляційні процеси змінювались в нашій країні неодноразово. Розраховувати в подальшому на догляд за нею за умовами договору довічного утримання з боку відповідачки вона не може, а за віком і станом здоров'я я потребую такої допомоги, на яку змушена буду в подальшому розраховувати з боку працівників соціальної служби. За умовами договору вона втратила належну їй квартиру, не отримавши взамін нічого, тому вона вважаю, що договір довічного утримання підлягає розірванню, в зв'язку з невиконанням обов'язків з боку відповідачки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, за наявними у справі доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла нотаріально засвідчена заява від останньої, в якій відповідач просила суд розглянути справу у її відсутність, враховуючи те, що вона є мешканкою іншої країни, позов визнає, проти ухвалення рішення, в тому числі і заочного, не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 13 липня 1993 року, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 5). 07 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність гр. [PERSON] належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира складається з двох кімнат, загальною площею 56,00 кв.м., в тому числі жилою площею 32,70 кв.м. (а.с. 4). Статтею 744 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ч. 1, 2 ст. 746 Цивільного кодексу України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Відповідно до ч. 1 ст. 749 Цивільного кодексу України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Статтею 750 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). Згідно п.п. 6-8 договору довічного утримання, укладеного між сторонами, [PERSON] зобов'язується довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, наглядом, ліками, необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні вказану квартирі, в разі смерті [PERSON] поховати її. [PERSON] зобов'язується сплачувати за цю квартиру всі комунальні та інші платежі. Сума матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі 200 (двісті) гривень щомісяця, а у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та підтверджується відомостями, викладеними у заяві відповідача, остання постійно проживає за межами території України, при цьому позов визнає та проти його задоволення не заперечує. При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не виконує свої зобов'язання за договором довічного утримання, що не заперечувалося останньою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи, що відповідач постійно проживає за межами території України, у зв'язку з чим умови договору довічного утримання не виконуються, при цьому остання позов визнає в повному обсязі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання.

Outcome: approved