Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до ПрАт «ЦЗФ «Росія» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з 06.06.2013 року по 24.09.2020 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах та працював на посаді ведучого економіста. 24.09.2020 року наказом № 97 її було звільнено за власним бажанням в зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю, умов колективного договору, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідач заборгував їй заробітну плату, яку не виплатив до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 144\~719 грн. 75 коп., середній заробітку за час затримки розрахунку з 25.09.2020 року по день винесення рішення суду та сплачений судовий збір. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.11.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просить суд слухати справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею\~43\~Конституції передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи, вбачається, що згідно запису № 27 трудової книжки серії [NUMBER] від 03.08.1992 року, [PERSON] 06.06.2013 року прийнято ведучим економістом ПАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія», відповідно до наказу № 38к від 06.06.2013 року. Згідно запису №29 трудової книжки серії [NUMBER] від 03.08.1992 року, [PERSON] 24.09.2020 року звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю, умов колективного договору, відповідно до наказу № 97 к від 24.09.2020 року. Згідно інформації, що міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5, [PERSON] нараховано заробітну плату ПрАТ «ЦЗФ «Росія» за період: грудень 2019 р. у розмірі 14073, 34 грн.; січень 2020 р. у розмірі 14130,65 грн.; лютий 2020 р. у розмірі 13792,47 грн.; березень 2020 р. у розмірі 11711,18 грн.; квітень 2020 р. у розмірі 13143,70 грн.; травень 2020 р. у розмірі 9428,83 грн.; червень 2020 р. у розмірі 9612 грн. 32 грн.; липень 2020 р. у розмірі 12600,00 грн.; серпень 2020 р. у розмірі 11537,92 грн.; вересень 2020 р. у розмірі 17769,81 грн. Загальна сума нарахувань у розмірі 127\~800 грн. 22 коп. Відповідно до розрахунків заробітної плати [PERSON] нараховані наступні суми: - липень 2020 р.\~нараховано заробітну плату у розмірі 16609 грн.60 коп., з утриманням єдиного\~соціального внеску\~та обов`язкових\~зборів у розмірі 13204 грн. 63 коп., заборгованість по заробітній платі на кінець періоду у розмірі 91204 грн. 10 коп.; - серпень 2020 р.\~нараховано заробітну плату у розмірі 14512 грн.44 коп., з утриманням єдиного\~соціального внеску\~та обов`язкових\~зборів у розмірі 11537 грн. 96 коп., заборгованість по заробітній платі на кінець періоду у розмірі 99877 грн. 69 коп.; - вересень 2020 р.\~нараховано заробітну плату у розмірі 17769 грн. 81 коп. (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), загальне нарахування в вересні 2020 року (за період з березня 2020 по вересень 2020 р.) на суму 32775 грн. 79 коп., з утриманням єдиного\~соціального внеску\~та обов`язкових\~зборів у розмірі 26525 грн. 44 коп., заборгованість по заробітній платі на кінець періоду у розмірі 111 415 грн. 65 коп.; - жовтень 2020 р.\~нараховано заробітну плату за квітень 2020 року у розмірі 8420 грн. 70 коп., з утриманням єдиного\~соціального внеску\~та обов`язкових\~зборів у розмірі 6778 грн. 66 коп., заборгованість по заробітній платі на кінець періоду у розмірі 137 941 грн. 09 коп. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості з атримки розрахунку. Вирішуючи питання щодо суми заробітної плати, яка підлягає стягнення з відповідача на користь позивача, суд враховує індивідуальні відомості про застраховану особу форма ОК-5,згідно яких з грудня 2019 року по вересень 2020 року [PERSON] була нарахована заробітна плата у загальній сумі 127 800 грн. 22 коп. Суд не може прийняти до уваги надані позивачем докази по заборгованості з заробітної плати, а саме розрахункові листи, оскільки зазначена позивачем сума заборгованості у розмірі 144 719 грн. 75 коп., не співпадає з даними зазначеними в індивідуальних відомостях про застраховану особу форма ОК-5. Відповідачем не надано доказів відсутності заборгованості або її часткового погашення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 127\~800 грн. 22 коп. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100. \~Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Селидівським міським судом Донецької області були вжиті заходи щодо витребування у відповідача довідки про заборгованість по заробітній платі [PERSON] та довідки про розмір її середньоденної заробітної плати. Однак, вимоги відповідачем не виконані, витребувані документи суду не надано. Таким чином, суд при визначенні середньоденного заробітку позивача приймає до уваги розрахунок позивача [PERSON] , а саме: липень 2020 року згідно розрахункового листка кількість відпрацьованих днів складає 2 дні, розмір заробітної плати (оклад+вислуга) 1297 грн. 62 коп.. серпень 2020 року згідно розрахункового листка кількість відпрацьованих днів складає 8 днів, розмір заробітної плати (оклад+ вислуга) 5969 грн. 06 коп.. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: (1297 грн. 62 коп. + 5969 грн. 06 коп.) / (2 дні + 8 днів) = 726 грн. 67 коп. Згідно № 1133/0/206-19\~від 29.07.2019\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» та № 3501-06/219\~від 12.08.2020\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2021 році» кількість робочих днів позивача з 25.09.2020 року (наступний день після звільнення) по 30.03.2021 року (день ухвалення судового рішення), виходячи із зазначеного листи складає 128 днів, тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 93 013 грн. 76 коп. з розрахунку 726 грн. 67 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 128 (кількість робочих днів з дня звільнення по день ухвалення рішення). Таким чином позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню у розмірі 93 013 грн. 76 коп. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач [PERSON] у відповідності до положень п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору, за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 840 грн. 80 коп., згідно до ставки судового збору передбаченої\~Законом України «Про судовий збір»\~в редакції на час звернення позивача до суду (24.11.2020 р.). Враховуючи те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., згідно до ставки судового збору передбаченої\~Законом України «Про судовий збір»\~в редакції на час звернення позивача до суду (24.11.2020 р.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial