Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй, відповідно до ордеру на житлове приміщення № Г-202858 від 13.04.1975, належить право на зайняття квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій позивач проживає та зареєстрована. Крім позивача, у вказаній квартирі зареєстрований та проживає її син [PERSON] . Також, з 03.03.1994 у квартирі зареєстрований племінник [PERSON] , який у ній не проживає понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться та в ній відсутні його речі. Позивач та третя особа не чинили відповідачу перешкод у користуванні жилим приміщенням. На думку позивача, відповідач створює їй, як наймачу житла, перешкоди у здійсненні права користування майном. 04 квітня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в частині позовних вимог про зобов`язання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації провести зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання (перебування) в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва залучено до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, сторонам встановлено процесуальні строки для подачі заяв по суті справи. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач повідомлявся судом про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання останнього. Позивач ухвалу про відкриття провадження у справі отримала 13 травня 2019 року. 15 травня 2019 року та 24 вересня 2019 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] до суду надійшли пояснення щодо позову, в яких останній позов підтримує. Підтвердив про те, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає з 2010 року та його особистих речей у квартирі немає. [PERSON] не відоме місце знаходження чи проживання відповідача, зв`язку із ним ні він, ні позивач не підтримують, засоби комунікації з ним відсутні. За адресою реєстрації відповідач не отримує особисту кореспонденцію, спільне господарство із позивачем не третьою особою не веде. [PERSON] та [PERSON] не чинять та не чинили відповідачу перешкод у відвідуванні квартири, де він зареєстрований. Відповідач [PERSON] не приймає ніякої участі в утриманні житла, а комунальні платежі сплачуються самостійно третьою особою, на підтвердження чого надав копії квитанцій по оплаті комунальних послуг. [PERSON] та [PERSON] самостійно несуть витрати пов`язані з експлуатацією житла та його ремонтом протягом останніх десяти років. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, згідно із ордером № Г 202858 від 13 квітня 1973 року на житлове приміщення виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, на підставі рішення виконкому Ленінської ради від 26.03.1973 № 154, [PERSON] було надано право на зайняття двох кімнат 32,94 кв.м, в окремій квартирі [ADDRESS] . Склад сім`ї квартиронаймача: [PERSON] , [PERSON] чоловік, [PERSON] син. За даними Витягу № 37609201 від 25.02.2019 з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом 25.02.2019 зареєстрованими за місцем проживання значаться: [PERSON] , [INFO] , з 30.05.1973; [PERSON] , [INFO] , з 08.08.1991; [PERSON] , [INFO] , 03.03.1994. Згідно із актом від 18 грудня 2018 року, що складений комісією у складі мешканців квартир по [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та затверджений начальником ЖЕД-407, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2010 року. Відповідно до квитанцій за оплату комунальних послуг за період з листопада 2018 року по березень 2019 року платежі за оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , здійснював [PERSON] - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В ході розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що існували поважні причини його відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців з 2010 року. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або третя особа перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1-7 частини 3 статті 71 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач з 2010 року у квартирі [ADDRESS] не проживає, тому підстави збереження цього жилого приміщення за [PERSON] відсутні. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з його відсутністю понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи наведене та

Outcome: approved