Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку земельної ділянки, необхідної для користування по його цільовому призначенню, безперешкодного проходу та проїзду до свого житла 14 жовтня 2013 р. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності на частку земельної ділянки, необхідної для користування по його цільовому призначенню, безперешкодного проходу та проїзду до свого житла(а.с. 22-24). Після смерті своєї матері у 2008 році, коли неповнолітній [PERSON] з цих причин в статусі дитини - сироти, був улаштований та знаходився в державному закладі, а також доки не вступив в право спадкування, [PERSON] скористувавшись цією ситуацією і без узгодження з [PERSON] самочинно побудувала прибудову до жилого будинку [ADDRESS] на земельній ділянці площею 9,4 кв.м виділеного для обслуговування ? цього будинку, але не для здійснення самочинного будівництва на цій земельній ділянці, якій не був їй відведений для цієї мети. У 2010 р. після отримання [PERSON] права на спадщину і переходу із державного закладу в ? частини вже свого будинку, така, що проживає в іншій 1/2 частині цього будинку [PERSON] стала постійно створювати конфліктні ситуації, всіляко принижувати його по невідомим причинам, а також перешкоджала у користуванні тією часткою земельної ділянки, розмір якої встановлений свідоцтвом про право спадкування за законом. Враховуючи ті обставини, що на земельній ділянці розташовано домоволодіння [ADDRESS], яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], кожний із яких має ? частку цього будинку, оскільки право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням його цільового призначення, необхідного для обслуговування даного житлового будинку [ADDRESS], тому в цьому випадку згідно із ст. 1226 ЦК України, частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності після смерті до її визначення в натурі перейшла до [PERSON] після прийняття ним спадщини за законом. Приймаючи до уваги ті обставини, що [PERSON] в цілях створення конфліктної ситуації під різними приводами скоювала свої дії, правомірність яких оскаржувалась в правоохоронних та інших органах, оскільки своїми діями вона постійно спричиняла значну шкоду інтересам співвласника [PERSON], який уже в цьому випадку має право вимоги на усунення перешкод в здійсненні права користування спірною земельною ділянкою. Виходячи із вищенаведеного слідує, що спірна земельна ділянка знаходиться в спільній сумісній власності, на якій розміщений жилий будинок [ADDRESS], обопільно не був розділений меж співволодільцями [PERSON] та [PERSON] за домовленістю між ними про порядок володіння або користування земельною ділянкою у відповідності з їх частками, тому за рішенням суду частка співволодільця може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають суттєве значення для вирішення даного спору. Співволоділець [PERSON] має право на виділ в натурі своєї частки земельної ділянки із майна, що належить йому на праві спільної сумісної власності та знаходиться в загальній частковій власності, який можна розділити без втрати його цільового призначення, оскільки співвласник [PERSON] не приймає участі у витратах на утримання земельної ділянки , у сплаті податків та зборів(загальнообов'язкових платежів), а навпаки перешкоджає [PERSON] у здійсненні їм свого права користування часткою земельної ділянки, необхідної для безперешкодного проходу і проїзду до свого житла. Просив визначити та визнати право [PERSON] в спільній сумісній власності на частку земельної ділянки, необхідної для користування по її цільовому призначенню, безперешкодного проходу і проїзду до свого житла, а також обслуговування жилого будинку [ADDRESS]. Ухвалою Центрально - Міського районного суду міста Горлівки від 19.03.2014 р. первинний позов [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії залишений без розгляду, проте представник позивача за зустрічним позовом наполягав на розгляді зустрічної позовної заяви. З урахуванням викладеного, суд продовжив розгляд лише позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення та визнання права в спільній сумісній власності на частку земельної ділянки, необхідної для користування по її цільовому призначенню, безперешкодного проходу і проїзду до свого житла, а також обслуговування жилого будинку. Представник позивача у судовому засіданні представник позивачка наполягав на позовних вимогах, мотивуючи їх аналогічно викладеному в позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Зазначили, що позовні вимоги не засновані на законі, в позовній заяві не зазначені нормативні акти, якими обґрунтовані вимоги. Земельна ділянка не приватизована. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає встановленим наступне. Відповідно до копії договору дарування від 05.12.2001 року [PERSON], [PERSON] подарували, а обдарована [PERSON] прийняла у дар ? частину жилого будинку, розташованого в [ADDRESS], на земельній ділянці. На вказаній земельній ділянці знаходиться один шл/литий жилий будинок А-1, жилою площею 31,1 кв. метрів та надвірні побудови: сіні а, погріб а2, ганок а4, вбиральня 6, сарай К, споруду, сарай Н. вбиральня О, сарай Л. За заявою власника відчужується ? частина всіх побудов та споруд. Ця ? частина жилого будинку належить дарувальникам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом і за заповітом від 17.10.2001 р., виданого Першою горлівською державною нотаріальною конторою за р. № 2-2472, зареєстрованого в Горлівському БТІ за р. № 31878 (а.с. 4). Отже, цим правовстановлюючим документом підтверджено право власності відповідача лише на ? частку жилого будинку з побудовами, але не на земельну ділянку. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2010 р. встановлено, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON], яка померла [INFO], є її син [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з ? частки жилого будинку, розташованого в [ADDRESS], що складається з одного жилого будинку А-І, жилою площею 31,1 кв. метрів, загальною площею 63,2 кв. м та побудов, розташованих на земельній ділянці, площа якої складає 604 кв. метрів, яка належала на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Першою Горлівською державною нотаріальною конторою 05.07.1999 року за реєстровим № 1-1151, та зареєстрованого у КП «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації» 09.02.1968 року(а.с. 25). Отже, цим правовстановлюючим документом підтверджено право власності відповідача лише на ? частку жилого будинку з побудовами, але не на земельну ділянку. Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції, що діяла на час отримання свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки ) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Проте ані до момент переходу право власності на частки будинку, ані на цей час у власність будь - якої фізичної або юридичної особи земельна ділянка не передавалося, а тому і право власності на неї не переходило. Згідно із ст.. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS], у власність будь - якій особі не приймалося. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач просить визначити та визнати його право в спільній сумісній власності на частку земельної ділянки, необхідної для користування по її цільовому призначенню. Оскільки право власності на земельну ділянку у сторін не виникло, то відсутні підстави для задоволення позову про визначення та визнання його права в спільній сумісні власності на частку ділянки немає. Щодо доводів про порушення прав позивача на користування частиною будинку, земельної ділянки, то в позовній заяві не вказано, які конкретно дії вчиняє відповідач та які дії мають бути вжиті для їх недопущення в подальшому, а суд має право розглядати справу лише в межах позовних вимог. З урахуванням викладеного, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного, ст. ст. 116,120 ЗК України,

Outcome: dismissed