Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 600 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала. Пояснила, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від надання дитині матеріальної допомоги, не утримує її, матеріально не забезпечує, хоча зобов'язаний це робити. Вона сама не здатна забезпечити дитину всім необхідним. З цих підстав просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 600 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що дійсно є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яку зобов'язаний утримувати до повноліття. Водночас вважає заявлений позивачем розмір аліментів завищеним. Пояснив, що на даний час не працює, перебуває на обліку як безробітний в Кодимському РЦЗ та отримує державну допомогу у розмірі 900 грн., має на утриманні малолітню доньку [PERSON], [INFO], тому згоден сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 300 грн. щомісяця. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що, крім пояснень сторін, підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 15 лютого 2011 року виконавчим комітетом Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області. В даний час сторони подружніх відносин не підтримують, між собою не спілкуються, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач зобов'язаний утримувати свою малолітню доньку, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд враховує зазначені вище обставини і вважає необхідним визначити розмір аліментів у встановлених межах. На підставі викладеного,

Outcome: partial