Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свій позов тим, що в листопаді 2015 року уклала з відповідачем [PERSON] усний договір про продаж автомобіля « Івеко-3510», вантажний фургон, [NUMBER], випуску 1998 р., який належав її покійному сину [PERSON], що помер [INFO] року. Власник автомобіля - [PERSON] у травні 2014 року продав даний автомобіль її покійному сину [PERSON] за усною домовленістю, видавши йому посвідчену нотаріусом довіреність ВТТ 501638 на право користування, керування, розпорядження та продажу автомобіля від 07.05.2014 року, зареєстрованої в реєстрі за № 765, після чого передав йому автомобіль та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Після смерті сина [PERSON] вона розпоряджилась належним їй автомобілем, як спадкоємець, продавши його [PERSON] за усною домовленістю, передавши йому автомобіль та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Однак, автомобіль за життя сина не був перереєстрований на нього, оскільки здійснити дану реєстрацію він в зв'язку із смертю не встиг. Загальна вартість автомобіля нею була визначена в розмірі 3000 доларів США, суму з якої у розмірі 2500 доларів США [PERSON] передав їй відразу, а решту 500 доларів США обіцяв сплатити згодом, але до цього часу борг не сплачений. На неодноразові звернення до відповідача про сплату боргу, він посилався на відсутність грошей. При зверненні 24.10.2017 року до Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області з заявою про невиконання [PERSON] своїх зобов'язань, 01.11.2017 року вона отримала висновок про результати розгляду її звернення, в якому їй рекомендовано звернутися до суду з даним позовом. Позивач прохає суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 13245 грн., що за 500 доларів США, та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач, її представник наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що дійсно придбав у [PERSON] автомобіль за 3000 доларів США, сплативши їй 2500 доларів США, решту коштів в сумі 500 доларів США ним не сплачено в зв'язку з відсутністю коштів. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. З'ясувавши обставини справи, думку сторін, дослідивши докази суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 07.05.2014 року [PERSON] надав [PERSON] довіреність на право користування, керування та розпорядження автомобілем «Івеко-3510», вантажний фургон, [NUMBER], випуску 1998 р., посвідчивши її у приватного нотаріуса Ставицької Л.Г. 07.05.2014 року. [PERSON] передав [PERSON] оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. [INFO] року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON], його мати [PERSON], за усною домовленістю продала вищевказаний автомобіль [PERSON] В свою чергу, [PERSON] зобов'язався виплатити [PERSON] 3000 доларів США за придбання автомобіля. При передачі автомобіля [PERSON] [PERSON] отримала від нього 2500 доларів США, решту коштів [PERSON] обіцяв сплатити згодом. Однак, на теперішній час борг у сумі 500 доларів США [PERSON] не сплачено, на вимоги розрахуватися за придбаний автомобіль [PERSON] не реагує, що змусило позивача звернутися до Лубенського ВП ГУНП України в Полтавській області з заявою про невиконання [PERSON] своїх зобов'язань. На що 01.11.2017 року [PERSON] отримала висновок про результати розгляду її звернення, в якому їй рекомендовано звернутися до суду з даним позовом. Вказані обставини підтверджуються зібраними доказами та визнаються сторонами. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Тобто, згідно наданої довіреності [PERSON] став представником на вчинення дій з користування та розпорядження автомобілем від імені [PERSON], що не є правочином, згідно якого перейшло право власності на автомобіль. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Відповідно до вимог ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, її син за життя у визначений Законом термін не оформив право власності на автомобіль та не здійснив його реєстрацію у передбаченому порядку, тобто власником автомобіля «Івеко-3510», вантажний фургон, [NUMBER], випуску 1998 р. не являвся. Користувався ним за довіреністю. Вказане право користування виникло на підставі довіреності на представництво, а тому не перейшло в порядку спадкування до [PERSON] Відтак, позивач не є власником спірного автомобіля і не має права здійснювати розпорядження ним. За таких обставин її вимоги до відповідача про повернення коштів за продаж автомобіля є безпідставними.

Outcome: dismissed