Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти у розмірі 388 000,00 грн., та витрати по сплаті судового зюору Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в листопаді 2019 року у [PERSON] через особисті обставини виникла необхідність перерахувати грошові кошти у розмірі 388 000,00 гривень. 12 листопада 2019 року позивач за допомогою системи інтрнет-банкінгу «Приват24» зі свого карткового рахунку [NUMBER] здійснила переказ грошових коштів у розмірі 250 000,00 гривень. При ініціюванні переказу позивач здійснила помилку при зазначенні карткового рахунку отримувача, у зв`язку з чим грошові кошти були перераховані не тій особі, якій призначались ці кошти. Вказаний недолік помічений позивачем не був. 13 листопада 2019 року позивач шляхом спрощеного ініціювання переказу - копіювання платіжного інструменту від 12.11.2019 року - здійснила зі свого карткового рахунку [NUMBER] другий переказ грошових коштів у розмірі 138 000,00 гривень із помилковими реквізитами карткового рахунку отримувача. Зазначена сума була також перерахована неналежному отримувачу. Виявилось, що перекази грошових коштів 12.11.2019 року та 13.11.2019 року загальним розміром 388 000,00 гривень були здійснені на картковий рахунок [NUMBER] фізичної особи [PERSON] . Перерахування здійснені помилково внаслідок особистої неуважності позивача. Жодних договірних чи будь-яких інших правовідносин між позивачем та відповідачем не існує. Оскільки грошові кошти загальним розміром 388 000,00 гривень зараховані на картковий рахунок відповідача без законних підстав, такі кошти є безпідставно набутим майно. 10 грудня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 18 січня 2021 року, відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 06 січня 2021 року, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 листопада 2019 року позивач за допомогою системи інтрнет-банкінгу «Приват24» зі свого карткового рахунку [NUMBER] здійснила переказ грошових коштів у розмірі 250 000,00 гривень на рахунок [NUMBER] фізичної особи [PERSON] , яка є відповідачем, що підтверджується копією платіжного доручення № P24A694101528A36856 від 12 листопада 2019 року. Крім того, встановлено, 13 листопада 2019 року позивач за допомогою системи інтрнет-банкінгу «Приват24» зі свого карткового рахунку [NUMBER] здійснила переказ грошових коштів у розмірі 138 000,00 гривень на рахунок [NUMBER] фізичної особи [PERSON] , яка є відповідачем, що підтверджується копією платіжного доручення № P24A694455841A87037 від 13 листопада 2019 року. Дані обставини також підтверджуються копією виписки банку по рахунку позивача, що долучена до матеріалів справи. Вказані перерахування здійснені помилково внаслідок особистої неуважності позивача. В ході судового розгляду, жодних договірних чи будь-яких інших правовідносин між позивачем та відповідачем не встановлено. Cтаном на день звернення позивача до суду грошові кошти повернуті не були. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл. 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. 02 листопада 2020 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 388 000,00 грн., яка в свою чергу була залишена без виконання. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів є обґрунтованим та таким підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт не укладалось та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи викладені в позовній заяві. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 880,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні з даним позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved