Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбута стягнення аліментів до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 10.09.2009 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №723. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що на протязі останнього часу між сторонами склались неприязні стосунки, між ними виникали сварки через різні погляди на сімейне спільне життя та ведення спільного господарства. Зазначає, що сторони втратили почуття любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Вони перестали бути родиною. Вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливими, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з липня 2019 року. Стверджує, що надання сторонам строку на примирення не виправить стан їх відносин, спроби примирення не принесли результатів. Крім цього, позивач вказує на те, що бажає стягувати з відповідача на утримання спільної дитини аліменти. Наскільки їй відомо, відповідач працює, однак їй невідомо де саме він працює. Відповідач в силу ст.180 СК України зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Також, вказує на те, що відповідач більше нікому не сплачує аліменти. На основі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця; судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить не надавати сторонам термін на примирення та зазначає, що не підтримує подружні стосунки з відповідачем з травня 2019 року. Крім цього, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважність причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся судом про день, час та місце розгляду даної справи в суді, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 10 вересня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №723, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Дихтинецької сільської ради Путильського району Чернівецької області №246 від 03.02.2020 року про реєстрацію місця проживання, на даний час позивач по справі та її неповнолітній син зареєстровані разом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з травня 2019 року. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та заявою позивача. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Стосовно позовних вимог з приводу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. При цьому, суд враховує також і ту обставину, що письмових заперечень від повідомленого про дату та місце розгляду справи відповідача до суду не надходило. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 04.12.2019 року. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 768,40 грн. у зв`язку з задоволенням позову в частині розірвання шлюбу, а також на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. у зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів.

Outcome: partial