Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Публічне акціонерне товариство «УСК «ГАРАНТ-АВТО», в якому просив суд стягнути з відповідача неоплачену суму страхового відшкодування у розмірі - 14 532,32 грн., витрати за проведення експертиз та поштові послуги, банківські послуги і судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28.01.2014 року на вул..О.Теліги, 21, в м.Києві відбулось дорожньо-транспортна пригода за її участю, де вона керувала автомобілем «Тойота» та участю автомобіля «Мазда» під керуванням водія [PERSON], якого постановою Шевченківського районного суду м.Києві від 06.02.2014 року визнано винним у цьому ДТП. Відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-авто» (надалі Відповідач), до якого позивач звернулась із вимогою про виплату страхового відшкодування, але їй було нараховане і виплачено страхове відшкодування лише в сумі - 10 695, 85 грн., з розміром якого вона не згодна. На її звернення відповідач страхове відшкодування в повному обсязі згідно визначеної у висновку автотоварознавчого дослідження КНДІСЕ розмірі - 25 228,17 грн. не виплатив, тому позивач звернулась до суду із позовом про стягнення не виплаченої різниці в сумі - 14 532,32 грн. та витрат, пов»язаних з розглядом справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначивши суд, що відповідач фактично визнав свої обов»язки по відшкодуванню їй заподіяної застрахованою особою шкоди, але нарахував і відшкодував її лише частково, тому позов просила задовольнити повністю з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, наголошуючи на тому, що свої зобов»язання по виплаті страхового відшкодування позивачу вони виконали і перерахували суму за пошкоджений автомобіль позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 серпня 2013 року між ПАТ «УСК «Гарант-авто» та [PERSON] було укладено Поліс №АС/5370203 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, що експлуатують автомобіль, відповідно до якого [PERSON] застрахував свої майнові права та відповідальність щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем марки «Мазда», державний номер [NUMBER]. Згідно умов даного договору, ліміт виплати страхової суми страховиком у разі настання страхового випадку щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої особи становив 50 000 грн. Судом встановлено, що 28 січня 2014 року о 17.40 год. на вул..О.Теліги, автомобіль «Мазда», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «Тойота» д.н.з.[NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.13.1 ПДР України. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2014 року по справі №3/761/909/2014 [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної ДТП відповідно до ст.124 КУпАП. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Тойота»,державний номер [NUMBER], який згідно свідоцтва про державну реєстрацію належить та знаходився під керуванням позивача [PERSON] У відповідності до вимог ст.33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернулась 29.01.2014 року до відповідача із повідомленням про страховий випадок та надала усі необхідні документи згідно переліку, надавши для огляду пошкоджений автомобіль. При цьому, представник відповідача оглянув пошкоджений автомобіль позивач та склав відповідний акт від 29.01.2014 року. Згідно листа від 11.04.2014 року Відповідач розрахував розмір матеріальної шкоди, завданою автомобілю позивача та виплав страхове відшкодування на рахунок СТО позивача у відповідності до вимог Закону України ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з рахуванням зносу деталей автомобіля 44,4% в сумі - 10 695,85 грн. Вказані обставини не оспорюються і підтверджуються сторонами в судовому засіданні, а також довідкою ТОВ «Авторевер» від 15.07.2014 року про отримання вказаної суми на користь позивача від відповідача. Між тим, висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку № 3788/14-54 від 17.04.2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER], внаслідок даного ДТП становить - 25 228,17 грн. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Згідно ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги та вважає таким, що відображає реальну вартість матеріального збитку автомобілю позивачу, висновок експертного автотоварознавчого дослідження Київського НДІСЕ № 3788/14-54 від 17.04.2014 року, де вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER], що належить позивачу становить - 25 228,17 грн. Вказаний висновок є належним та допустимим доказом розміру заподіяної шкоди автомобілю позивача, оскільки наведений у ньому перелік пошкоджених деталей і механізмів відповідає викладеному такому переліку в акті огляду від 29.01.2014 року, складеним представником відповідача. Крім того, під час експертизи було врахована вартість деталей з урахуванням їх фізичного зносу та в судовому засіданні представником відповідача не було зазначено жодних сумнівів щодо правильності висновків вказаного дослідження. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «УСК «Гарант-авто» на користь позивача [PERSON] невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі - 14532,32 грн. та витрати, пов»язані з проведення вказаної експертизи в розмірі - 811,80 грн., сплата яких підтверджується рахунком від 16.04.2014 року КНДІСЕ і платіжним документом про їх сплату позивачем, а відтак в цій частині позов підлягає задоволенню. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування витрат позивача на виклик для участі у проведенні експертизи представників відповідача та витрат на відшкодування коштів з сплати комісії банку, оскільки належних та допустимих доказів, що надані суду квитанції не вказують на те, що сплачені по них кошти відносяться до витрат, пов»язаних з розглядом вказаної цивільної справи, надано позивачем не було. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial