Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01 червня 2011 року по 26 грудня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час спільного проживання сторони маючи свій окремий сімейний бюджет на спільні кошти придбали: телевізор вартістю - 4000 грн., супутникову антену вартістю - 900 грн., Інтернет роутер вартістю - 300 грн., пилосос «Ровента» вартістю - 800 грн., праску «Тефаль» вартістю - 800 грн., матрац надувний вартістю - 400 грн., пральну машинку вартістю - 7200 грн., газову колонку вартістю - 2000 грн., газовий котел вартістю - 4000 грн., холодильник «Самсунг» вартістю - 5100 грн., морозильну камеру «Зануссі» вартістю - 2900 грн., комп'ютер вартістю - 6900 грн., мобільний телефон вартістю 2000 грн., дошку для прасування вартістю - 350 грн., газову плиту вартістю - 3000 грн., м'який диван вартістю - 4000 грн., карнизи вартістю - 300 грн., чайник електричний - вартістю 350 грн., ікони вартістю - 3000 грн., м'ясорубку вартістю - 600 грн., сантехніку з установкою - вартістю 10000 грн., пледи, одіяла подушки вартістю - 1500 грн., пластикові вікна з установкою вартістю - 10000 грн., велосипед, комод та столик дитячі вартістю - 3000 грн., мікрохвильову піч вартістю - 800 грн., автомобіль «Рено» вартістю - 10000 грн. Всього 26 найменувань на загальну суму 84200 грн. Після розірвання шлюбу всі ці речі залишились у відповідача, розділити їх в добровільному порядку останній не бажає. В зв'язку з цим, позивач звернулась до суду за захистом своїх майнових прав та в порядку поділу спільного майна подружжя просила виділити їй у власність наступні речі: праску «Тефаль» вартістю - 800 грн., холодильник вартістю - 5100 грн., морозильну камеру вартістю - 2900 грн., карнизи вартістю 300 грн., комп'ютер вартістю - 6900 грн., газову плиту вартістю - 3000 грн., телевізор вартістю - 4000 грн., велосипед, комод та столик дитячі вартістю - 3000 грн., ікони вартістю - 3000 грн., мікрохвильова піч вартістю - 800 грн., м'ясорубку вартістю - 600 грн., пральну машинку вартістю - 7200 грн., мобільний телефон вартістю 2000 грн., дошку для прасування вартістю - 350 грн. Всього 14 найменувань на загальну суму 39950 грн. Іншу частину майна просила залишити у власності відповідача. В ході судового засідання позивач уточнила позовні вимоги, виключивши із загальної маси спільного майна подружжя - автомобіль «Рено» вартістю 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що з червня 2011 року по грудень 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON]. При цьому разом з [PERSON] однією сім'єю вони проживали й до одруження, з лютого 2011 року у м. Полтаві на орендованих квартирах. В вересні 2011 року переїхали проживати у будинок батьків чоловіка за адресою: [ADDRESS]. Під час спільного проживання у м. Полтаві на спільні кошти вони придбали телевізор Samsung, пилосос Rowenta, праску Tefal, матрац надувний Inteх. Крім того, на весілля подружжю були подаровані: комплект ікон вартістю 3000 грн., мікрохвильова піч, два пледи. Особисто позивачу в якості подарунків її батьків належать 3 подушки, 3 карнизи для штор білого кольору, мобільний телефон Nokia з діагоналлю 4 дюйми, який вона передала на користування чоловіку (даним про інші характеристики не володіє). Крім того батьками відповідача їй було подаровано дошку для прасування та ковдру, а для потреб малолітнього сина кумами було подаровано дитячий двоколісний велосипед та стіл-парту. Під час проживання в будинку батьків відповідача подружжя особисто за спільні кошти придбало супутникову антену, Інтернет роутер, чайник електричний Saturn, електром'ясорубку Zelmer, комод дитячий. Крім того подружжя надавало частину коштів на придбання пральної машини Samsung, холодильника Samsung, газової колонки, газового котла, морозильної камери Zanussi, комп'ютера, газової плити Мірта, м'якого дивану кутового, автомобіля Рено, а також на проведення заміни сантехніки (раковина, унітаз, 2 змішувачі та труби) та встановлення 7-ми пластикових вікон. У випадку з пральною машиною кошти на її придбання надавали також родичі позивача та відповідача. При цьому жодних документів на вказане майно позивач не має, відповідаючи на запитання головуючого не змогла надати даних, які хоча б якимось чином характеризують спірне майно, зокрема даних про: марки супутникової антени, сантехнічних виробів та вікон, газових котла та колонки, м'якого дивану; складові спірного комп'ютера, модель та інші характеристики (габарити, розмір діагоналі) телевізора та іншої габаритної побутової техніки. Крім того позивач не змогла жодним чином обґрунтувати вартість майна, що підлягає поділу та вказати джерело за яким нею була визначена дійсна вартість спірного майна. Вона зазначила, що вартість більшості спірних речей нею самостійно збільшена через інфляційні витрати, при цьому вартість зносу речей та втрата ними товарної вартості нею не враховувалась. Вказати, які саме суми коштів надавало молоде подружжя батькам відповідача для купівлі вищевказаних речей не змогла, як не змогла вказати ким саме з членів подружжя вказані кошти передавались для подальшої купівлі вищезазначених речей. Відповідач в судове засідання не з'явився, уповноважив на представлення своїх інтересів свою матір [PERSON]. Надав письмові заперечення щодо позову (а.с.19-20) зазначивши, що все перелічене в позовній заяві майно було придбано його батьками, які маючі значний розмір доходів за весь час спільного проживання обох родин допомагали сторонам матеріально з огляду на низький рівень доходів молодого подружжя. Крім того доводи позивача щодо походження спірного майна не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами в той час, як сторона відповідача має у своєму розпорядженні відповідні чеки на частину спірного майна, а також документи які характеризують рівень доходів відповідача та його батьків. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала з огляду на його необґрунтованість та недоведеність. В той же час не заперечувала, щодо передачі позивачу комплекту ікон, електрочайника, мобільного телефону, а також подушок та карнизу. Будучи допитаною судом за клопотання відповідача та за її згодою, в порядку ст. 62 ЦПК України, в якості свідка надала наступні пояснення. Так, її молодший син [PERSON] дійсно з 01 червня 2011 року по грудень 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON]. До укладання шлюбу вони на протязі декількох місяців проживали разом однією сім'єю. З вересня 2011 року молоде подружжя переїхало з м Полтави, де орендувало квартиру та стало проживати по [ADDRESS] в будинку, що належить батьку відповідача - [PERSON]. Спільне проживання за вказаною адресою подружжя припинило незадовго до розірвання шлюбу - в вересні 2014 року. За час спільного проживання з позивачем її син [PERSON] працював у Шишацькому відділенні Податкової інспекції та отримував низьку заробітну плату у розмірі 1500-2000 грн. Невістка [PERSON] більшість часу не працювала, оскільки знаходилась у декретній відпустці. Молоде подружжя мало окремий бюджет, але наявних коштів ледь вистачало на задоволення базових потреб сім'ї, у якої до того ж народилась дитина. При переїзді з Полтави подружжя, окрім одягу, привезло з собою пилосос «Rowenta», надувний матрац, мікрохвильову піч, що була подарована їм на весілля, комплект ікон в кількості 2-шт., що також був подарований їм на весілля. За час спільного проживання молода сім'я за матеріальної підтримки з боку батьків обох членів подружжя придбала пральну машинку Samsung вартістю 3300 грн. та особисто придбала чайник електричний вартістю 350 грн. Крім того для потреб сина подружжя - [PERSON] кумами були подаровані дитячий велосипед та стіл-парта, а особисто свідком комод дитячий на 3 відділення. Всі інші спірні речі були придбані, а ремонтні роботи у будинку проведені за рахунок коштів її чоловіка [PERSON], який мав протягом останніх декількох років високу заробітну плату. При цьому [PERSON] або [PERSON] допомагали оформлювати замовлення окремих речей через Інтернет магазин «Розетка». Заперечила дарування нею або її чоловіком невістці прасувальної дошки, пледів та ковдр, зазначивши, що всі ці речі були куплені для потреб власників будинку. Крім того зазначила, що особисто [PERSON] привезла в будинок від своїх батьків 3 подушки з синтетичного наповнювача та один трубчастий карниз для штор білого кольору, що використовувався у спальні молодого подружжя. Заперечила твердження позивача про те, що подружжю на весілля було подаровано 11000 грн., оскільки на ній була присутня не значна кількість гостей, частина з яких дарувала подарунки у вигляді речей. Надала суду для огляду мобільний телефон Nokia, комплект ікон та чайник електричний Saturn, які після розірвання шлюбу залишились на зберіганні в будинку її чоловіка. Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись із запереченнями відповідача, допитавши в судовому засіданні в якості свідка представника відповідача [PERSON], а також свідків [PERSON], [PERSON], оглянувши в судовому засіданні та пред'явивши сторонам речові докази: мобільний телефон Nokia, комплект ікон, чайник електричний Saturn, дослідивши наявні письмові докази, суд встановив наступні факти та супроводжуючі їх правовідносини. Сторонами не заперечується, що починаючи з лютого 2011 року і до дня одруження сторони [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю у м. Полтаві. 01 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] Центральним відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ зареєстровано шлюб. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року, яке 06 січня 2015 року набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано, визначено способи участі [PERSON] у вихованні дитини - [PERSON], з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини. При цьому судом було встановлено, що на протязі останніх 3-х місяців, що передували дню винесення судового рішення, а отже щонайменше з 26 вересня 2014 року, сторони разом не проживали, спільного домогосподарства не вели, а мати дитини [PERSON] перешкоджала батькові [PERSON] у реалізації його прав на участь у спілкуванні та вихованні сина. В судовому засіданні [PERSON] заявляла про наявність у неї матеріальних претензій до [PERSON] з приводу поділу спільного майна подружжя (а.с. 33-35). Факт звернення позивача [PERSON] до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя свідчить про те, що з часу розірвання шлюбу сторони не досягли домовленості про порядок поділу майна, а отже вказаний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову та поділу майна, суд виходив з наступного. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.ч. 1-2 ст. 71 СК України). Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч.ч. 1-2 ст. 74 СК України). Згідно роз'яснень наданих судам у п.п. 22-23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до Свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 15 липня 1988 року № 56, виданого виконавчим комітетом Шишацької селищної ради житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.21). Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25.07.2014 власником легкового автомобіля DACIA LOGAN д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.31). Згідно довідки Миргородської ОДПІ ГУ ДФС У Полтавській області (а.с. 41) заробітна плата старшого державного інспектора Миргородської ОДПІ [PERSON] за період з жовтня 2011 року по грудень 2014 року (час винесення судом рішення про розірвання шлюбу) без відрахування податків та внесків становить 92014,09 грн. (102132,44 - 2168,84 -1891,38-1924,79-2138,50-1994,84). Згідно розрахункових листів ТОВ АФ ім. Довженка (а.с. 37-40) заробітна плата батька відповідача [PERSON] за 2011-2014 роки склала 418583,65 грн., а згідно довідок Пенсійного фонду України його пенсія за 2013-2014 роки склала - 35023,02 грн. (а.с. 37-40, 59-60). Згідно наявних розрахункових листів ТУ ДСА в Полтавській області заробітна плата матері відповідача [PERSON] за 2012-2014 роки склала 84782,67 грн., а згідно довідки Пенсійного фонду України її пенсія за 2014 роки склала - 7237,67 грн. Таким чином, документально підтверджений сукупний дохід батьків відповідача [PERSON] та [PERSON] за період з 01 січня 2011 по 31 грудня 2014 року склав 545627 грн. 01 коп. (418583,65+35023,02+84782,67+7237,67). На руках у представника відповідача маються наступні документи на речі, що позивач вважає спільним майном подружжя: - гарантійний талон на котел опалювальний газовий КС-Г-12.5Д8 зав. № 16105, дата придбання та ціна не зазначені (а.с.23); - товарний чек ФОП [PERSON] (смт. Шишаки) від 31 травня 2013 року та гарантійний талон на праску TEFAL FV 3810 вартістю 430 грн., що спростовує пояснення позивача проте, що праска придбана в червні 2011 року в ТЦ «Метро» (а.с.24); - гарантійний талон ТЦ «Метро»від 14.06.2011 на пилосос Rowenta K01717K2, що підтверджує пояснення позивача про час та місце купівлі пилососа (а.с.24 зворотній бік); - товарний чек та гарантійний талон ФОП [PERSON] (смт. Шишаки) від 06.09.2013 на плиту газову SWSBP 202-7А вартістю 2250 грн., а також чек про здійснення безготівкової оплати на суму 2250 грн. [PERSON], що спростовує пояснення позивача про надання молодим подружжям грошей на купівлю вказаної плити (а.с.25); - копія товарного чека від 22.09.2014 року на комп'ютер за 6202,96 грн. (а.с.25 зворотній бік), а також гарантійні талони та свідоцтва на його окремі складові, видані 29.09.2015 року інтернет-магазином «Розетка» (а.с.28-29). В цей подружжя разом вже не проживало, що підтверджується мотивувальною частиною рішення суду від 26.12.2014; - копія товарного чека ФОП [PERSON] від 09.09.2013 на морозильну камеру вартістю 2874 грн., а також гарантійне свідоцтво на неї, видане на ім'я [PERSON] (а.с. 26-27,30); - товарний чек та гарантійний талон ФОП [PERSON] (смт. Шишаки) на пральну машинку Samsung WF 8590NFW/YLP вартістю 3300 грн., що спростовує пояснення позивача про вартість пральної машинки - 7200 грн. (а.с.30) Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Незважаючи на те, що справа розглядається з 18 серпня 2015 року позивачем окрім позовної заяви та окремих аркушів рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 26.12.2014 не було надано жодних доказів на обґрунтування правомірності своїх позовних вимог. Незважаючи на тривалий розгляд справи та те, що у справі проводилось попереднє судове засідання, жодних клопотань направлених на отримання доказів у вказаній справі зокрема забезпечення доказів, їх витребування судом в порядку ст. 137 ЦПК України, призначення експертиз направлених на визначення дійсної вартості спірного майна позивач не заявляла. Клопотання про виклик свідків позивачем заявлено в усній формі, після проведення попереднього судового засідання в підготовчій частині основного судового засідання. При цьому будь-яким чином обґрунтувати несвоєчасність його заявлення позивач не змогла. З огляду на це, з врахуванням неодноразових відкладань розгляду справи за необґрунтованими клопотаннями позивача, що суд відповідно до вимог ч.3 ст. 27 ЦПК України розцінює не інакше, як зловживання позивачем процесуальними правами. направленими на затягування розгляду справи, та враховуючи заперечення іншої сторони, вказане клопотання залишено судом без задоволення, як таке, що не відповідає вимогам ст. 136 ЦПК України (а.с.11,72). Таким чином, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів що стосуються: часу набуття спірного майна, фінансового стану кожного з подружжя за час спільного проживання, характеристик, що індивідуалізують спірне майно зокрема даних про марки, моделі, габаритні розміри, складові вказаних нею речей тощо, ціни майна на час його придбання та дійсної ціни майна на час звернення позивача з позовом до суду, з врахуванням степеня його зносу та втрати товарної вартості. В той же час факт належності батькові відповідача - [PERSON] будинку, в якому практично весь час шлюбу проживали сторони, наявність на руках у батьків відповідача документації та товарних чеків на більшість спірного майна за відсутності об'єктивних даних, що вказані документи перебувають у сторони відповідача протиправно; надані свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], показання в частині того, що ремонтні роботи по заміні сантехніки та пластикових вікон в будинку по [ADDRESS], переважна більшість меблів та побутової техніки придбані за рахунок [PERSON] в сукупності з рівнем доходів батьків відповідача, дають суду достатні підстави вважати, що більшість спірних речей (окрім тих, що дійсно були придбані подружжям та подаровані ним) придбані батьками відповідача в першу чергу для власних потреб, з метою облаштування свого будинку та поліпшення комфорту проживання в ньому, а отже вказані речі не можуть бути визнані об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином відповідно до приписів ст. 61 ЦПК України суд вважає можливим визнати спільним майном подружжя наступні речі, що були придбані подружжям до та після переїзду у смт. Шишаки та подаровані їм на весілля, а їх належність до спільного майна подружжя та визначена позивачем вартість визнається (не оспорюєтся) сторонами або підтверджується іншими доказами по справі: - пилосос Rowenta K01717K2 вартістю 800 грн., що згідно гарантійного талону був придбаний 14.06.2011 в ТЦ «Метро» тобто до переїзду подружжя в смт. Шишаки (а.с.24 зворотній бік), - матрац надувний Inteх вартістю 400 грн., що був придбаний до переїзду подружжя в смт. Шишаки; - чайник електричний Saturn вартістю 350 грн., що був придбаний подружжям під час проживання в смт Шишаки в 2013 році; - пральну машинку Samsung WF 8590NFW/YLP вартістю 3300 грн., що була придбана 12 листопада 2011 року за спільні кошти подружжям та в рівних частинах батьків кожного з них; - комплект ікон в кількості 2 шт. («Господь Вседержитель», «Божа Мати») вартістю 3000 грн., що був подарований подружжю на весілля батьками позивача [PERSON], - мікрохвильову піч Samsung вартістю 700 грн., що була подарована подружжю на весілля хрещеною відповідача - свідком [PERSON] При цьому, з огляду на відсутність документів про вартість мікрохвильової печі її вартість у 700 грн. визначена судом виходячи з пояснень свідка, що здійснив подарунок. Крім того з пояснень сторін та свідків вбачається, що особистою приватною власністю позивача [PERSON] є три подушки з синтетичного наповнювача та один карниз для штор трубчастий білого кольору, що були подаровані їй батьками. Належність вказаних речей особисто позивачу іншою стороною не оспорюєтся. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищевказані речі не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а отже не підлягають поділу та їх потрібно передати позивачу. Твердження позивача, що карнизів для штор насправді було три, а не один не підтверджується жодними доказам по справі в тому числі й змістом позовної заяви, де кількість карнизів не зазначена, та в той же час спростовується показаннями свідків. Не підтверджуються матеріалами справи, а отже не приймаються до уваги пояснення позивача про належність до спірного майна подружжя та знаходження в будинку відповідача телевізору Samsung, оскільки згідно пояснень всіх без виключення свідків, в будинку, що належить [PERSON] наявні 2 телевізори, одному з яких більше 10 років, а інший придбаний в 2014 році особисто власником будинку. При огляді в судовому засіданні та пред'явленні сторонам для ознайомлення речових доказів позивач зазначила, що при ініціюванні питання поділу майна, мала на увазі інший, аніж наданий стороною відповідача мобільний телефон «Nokia», яким вона також колись користувалась. Згідно пояснень представника відповідача інші мобільні телефони «Nokia» за місцем проживання відповідача, а також у нього в користуванні відсутні. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач крім моделі не змогла назвати інші ознаки спірного телефону, надати документи, що підтверджують час його придбання та дійсну вартість, суд не вбачає можливим віднесення мобільного телефону «Nokia» до переліку спірного майна та вирішення питання про його поділ разом з іншим майном. Судом не встановлено підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, передбачених ст. 70 СК України. Всі речі, що віднесені судом до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя є неподільними, а отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 СК України повинні бити присуджені комусь з подружжя. При вирішенні питання про поділ майна подружжя суд виходить з того, що все це майно на даний час знаходиться в будинку по [ADDRESS] та тривалий час використовується відповідачем [PERSON] та його батьками. Із міркування дотримання особистої гігієни, пов'язаною з пранням одягу та приготуванням їжі, з метою уникнення дій по демонтажу та перевезенню побутової техніки, що може негативно позначитись на її подальшій працездатності, врахувавши родичами якої сторони були зроблені відповідні подарунки на весілля, суд вважає необхідним при поділі майна залишити за [PERSON] мікрохвильову піч Samsung та пральну машинку Samsung WF 8590NFW/YLP, загальною вартістю 4000 грн. Інші об'єкти права спільної сумісної власності подружжя: комплект ікон, пилосос Rowenta, матрац надувний Inteх вартістю, чайник електричний Saturn на загальну суму 4550 грн. - виділити у власність позивача, що відповідатиме засадам розумності та справедливості та забезпечить захист майнових прав кожного з членів колишнього подружжя. Крім того сторонами не заперечується, а іншими матеріалами справи не спростовується, що для потреб малолітнього сина [PERSON] були подаровані велосипед дитячий двоколісний, комод дитячий та стіл-парта. Згідно ст. 174 СК України майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини. Виходячи з викладеного велосипед дитячий двоколісний, комод дитячий та стіл-парта є власністю [PERSON] та не належать до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. З огляду на те, що шлюб між сторонами розірвано та місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом з матір'ю, суд вважає необхідним передати [PERSON] для здійснення ефективного управління майно дитини, що використовується постійно або досить часто, а саме: комод дитячий та велосипед. Враховуючи те, що рішенням Шишацького районного суду від 26 грудня 2014 року визначено характер участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] та останньому дозволено двічі на тиждень (кожної суботи та неділі) відвідувати місце проживання діда та баби, суд вважає необхідним залишити у володінні [PERSON] для здійснення управління майном та організації розвитку і навчання дитини під час її спілкування з батьком, а також дідом і бабою по батьківській лінії - стіл-парту, що в силу віку дитини (4 роки на час розгляду справи) використовується не на систематичній основі. Судові витрати у справі становлять 422,00 грн. сплаченого позивачем судового збору. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України та пропорційно до розміру задоволених вимог покладає їх на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені на 11,39 відсотків (4550*100/39950), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 48,07 грн., що становить 11,39 відсотків від сплаченого позивачем судового збору (422*11,39/100). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial