Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду Дергачівського району Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2013 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08.11.2012 року було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON], що документально підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Як вказує позивачка, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, в зв'язку з чим вона звернулася до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить розглядати справу в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з п.17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08.11.2012 року було розірвано. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем, що підтверджується довідкою, виданою Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області від 17.10.2013 року №02-22/1634. Документально підтверджено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], в зв'язку з чим повинен виділяти кошти на утримання дитини (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при призначенні аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів суд встановлює згідно ст. 183 Сімейного кодексу України у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дитини. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини зазначені в ст.182 Сімейного Кодексу України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має працездатний вік. У відповідності до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки позов було пред'явлено 31.10.2013 року, то вони і мають бути присудженими з цього дня. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на стягненні аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими, а тому заявлений позов підлягає задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно з п.п.3.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення аліментів при поданні позову до суду, судовим збором не обтяжуються. Між тим, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. З огляду на зазначене, з відповідача підлягає стягнення держмито в сумі 243 гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved