Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним, визнання підстав для звільнення та дати звільнення у трудовій книжці незаконними, внесенню нового запису до трудової книжки, виплаті розрахунку за час надання трудової книжки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона працювала у відділі охорони магазину № 173 ТОВ «Фоззі-Фуд». Під час знаходження її у відпустці, її було запрошено на роботу, де їй запропонували перейти на інший об»єкт роботи. Оскільки її не повідомили за два тижні про переміщення та не отримали її згоду на зміну умов праці, до того ж магазин, де її запропонували працювати знаходиться на відстані 10 км, їй не зручно до нього добиратися та вона не матиме можливості заводити свою дитину до школи, яка знаходиться поряд з місцем де вона працювала, вона відмовилась переходити на інше місце праці і написала заяву про звільнення. Через те, що дану заяву у неї приймати відмовились, вона надіслала її наступного дня поштою. Після цього ще два місяця тривала переписка між нею та її співробітниками відповідача, під час якої вона наполягала на звільненні її за ч.3 ст.38 КЗпП, а співробітники ТОВ «Фоззі-Фуд» вимагали від неї пояснень поважності причин її не виходу не роботу. Після чого її було незаконно «заднім» числом звільнено за прогули. Дане звільнення позивач вважає незаконним, запис у трудовій книжці неправильним і також незаконним. Крім того, трудову книжку позивачу було надіслано лише 13.09.2013р., тому вона просить стягнути середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки з 20.06.2013р. по 13.09.2013р. у розмірі 4250 грн., компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 850 грн., вихідну допомогу у розмірі 5100 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що звільнення відбулось відповідно до вимог діючого законодавства, оскільки після переміщення [PERSON] з 20.06.2013р. не з»являлась на роботу без поважних причин, переміщення не потребує згоди на це працівника, умови праці позивача після переміщення не погіршились, профспілкового комітету у товаристві не існує, тому його згоди на звільнення не було. Що стосується трудової книжки, то вона була надіслана на адресу позивача після того, як на запрошення відповідача прийти для отримання трудової книжки позивач не з»явилась за нею. Додаткова відпустка [PERSON] не надавалась, оскільки вона ніколи не повідомляла відділ кадрів відповідача про те, що вона має двох дітей або являється одинокою матір»ю і потребує додаткової відпустки. Інші позовні вимоги не мають під собою жодних правових підстав. Представник третьої особи вважав, що вони не є особою, яка заявляє будь-які самостійні вимоги щодо предмету спору і покладався на рішення суду та просив врахувати акт перевірки територіальної інспекції праці, складений відносно відповідача по справі. Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про необхідність у відмові в задоволенні позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 05.06.012р. була прийнята на роботу на посаду охоронника відділу охорони магазину № 173 ТОВ «Фоззі-Фуд» на підставі наказу № 157/МПН173к від 05.06.2013р. Згідно документу від 05.06.2012р. [PERSON] була ознайомлена з умовами праці та колективним договором, пройшла інструктаж з техніки безпеки (а.с.79). Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених директором ТОВ «Фоззі-Фуд» п.2.12 передбачено, що власник або уповноважений ним орган має право без згоди працівника перемістити його на тому ж підприємстві на інше робоче місце в одному структурному підрозділі або в інший структурний підрозділ у тій же місцевості за професією (посадою), обумовленою трудовим договором. (а.с.139). Згідно запису у трудовій книжці [PERSON] та копії наказу №159/МПН250к від 18.06.2013р. [PERSON] було переміщено з 20.06.2013р. з магазину № 173 (м.Харків, пр.Московський, 256) у магазин № 250 (м.Харків, вул.Академіка Павлова, 44-Б) в межах спеціальності і кваліфікації, обумовлених трудовим договором, з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці. Копія даного наказу була вручена [PERSON] про що свідчить її пояснення від 20.06.2013р. щодо незгоди з даним наказом. Статтею 32 частина 2 КЗпП України передбачено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Як вбачається з пояснень представника відповідача та не заперечується позивачем та його представником, з 21.06.2013р. [PERSON] не виходила на роботу ані в магазин № 173, ані в магазин № 250 ТОВ «Фоззі-Фуд». Свій невихід на робоче місце [PERSON] пояснювала тим, що нею було надано заяву від 19.06.2013р., в якій вона просила звільнити її з вихідною допомогою через те, що відділ охорони в підрозділі № 173 ліквідовано, 2 червня 2013р. нею було надіслано на адресу товариства скаргу, в якій вона знову просила звільнити її за ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки вона не була повідомлена за два місяці про зміни в організації та ліквідації відділу охорони. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Оскільки порушень законодавства про працю та умов колективного договору з боку ТОВ «Фоззі-Фуд» по відношенню до [PERSON] не було, то суд вважає, що відповідач не мав підстав для звільнення [PERSON] за ч.3 ст.38 КЗпП України. Статтею 40 п.4 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач звільняючи [PERSON] за наказом № 205/МПН205к від 01.08.2013р. за ст. 40 п.4 КЗпП України діяв відповідно до вимог трудового законодавства України. Що стосується вимог позивача щодо виплати йому вихідної допомоги у розмірі 5100 грн. під час звільнення, то діючим законодавством України не передбачена виплата вихідної допомоги працівнику, звільненому на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок № 5 від.29.07.1993р. п.4.2 передбачено, що у разі відсутності на роботі працівника в останній день роботи, власник або уповноважений ним орган надсилає йому поштове повідомлення щодо необхідності отримати трудову книжку. Пересилка трудової книжки можлива лише при наявності письмової згоди працівника. Оскільки [PERSON] була відсутня на роботі у день її звільнення, що не оспорюється сторонами по справі, то відповідно до вищезазначеної Інструкції ТОВ «Фоззі-Фуд» повинен був направити на її адресу поштове повідомлення про необхідність отримання нею трудової книжки. Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2013р. на адресу [PERSON] було направлено повідомлення від ТОВ «Фоззі-Фуд» щодо звільнення її з роботи за наказом від 01.08.2013р. та запрошення звернутися до відділу кадрів даного підприємства для отримання трудової книжки та розрахунку (а.с.113). За листом [PERSON] від 12.08.2013р., в якому вони просила направити на її адресу документи, в тому числі і трудову книжку (а.с.11), рекомендованим листом 04.09.2013р. згідно опису [PERSON] було надіслано трудову книжку (а.с.116). Отже, не має підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, оскільки відповідач діяв в межах законодавства України. Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, то суд вважає за необхідне також відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не було надано ТОВ «Фоззі-Фуд» жодних документів та будь-яких заяв на підтвердження того, що вона має право на додаткову відпустку, що не заперечував у судовому засіданні представник позивача. Оскільки моральної шкоди протиправними діями відповідача [PERSON] завдано не було,суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed