Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], та неповнолітнього [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстровані відповідачі [PERSON] - її донька, [PERSON] - чоловік її доньки, [PERSON] та [PERSON] - її онуки. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в зазначеній квартирі не проживають з 2013 року і відсутні без поважних причин. Вони виїхали з вказаної квартири, забравши свої речі. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушують права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, позивач вважає їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Позивач звернулася з позовною заявою до суду і просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Представник третьої особи органу опіки піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області Шарнікова І.І. в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи до суду надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. 21.12.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2012 року [NUMBER], посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., в реєстрі №1-1281, копією витягу про державну реєстрацію прав від 12.09.2012 року №35466778. Відповідно до копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.10.2018 року №34659, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS], станом на 08.10.2018 року зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно з копією акту про фактичне проживання /не проживання/ особи від 10.10.2018 року №96, затвердженого директором КП «Житлосервіс «Світанок», за адресою: [ADDRESS], фактично [PERSON] проживає, крім неї ніхто не проживає з 2013 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі з 2013 року, оскільки переїхали проживати до іншого місця проживання, забравши при цьому свої речі. Зазначена обставина підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в вказаному випадку на їх матір та батька. Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, неповнолітні [PERSON], [PERSON], яким на момент реєстрації у спірній квартирі виповнилося два місяці та п'ять років відповідно, не мали права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набувають право користування житлом за місцем проживання одного з батьків, з ким вони проживають. В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірній квартирі як за місцем проживання своїх матері та батька. Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітніх [PERSON], [PERSON] на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права їх матері та батька. При цьому, суд враховує висновок органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 18.12.2018 року №6887 про доцільність позбавлення неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] права користування житлом. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем їх реєстрації понад один рік і переїхали проживати до іншого міста, то, відповідно, вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], створюють перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймають участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратили інтерес до вказаного житлового приміщення. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з кожного відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 176 грн. 20 коп., у зв'язку з їх документальним підтвердженням. На підставі викладеного,

Outcome: approved