Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинська міська рада, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, у якому (позові) просила: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї - його доньки [PERSON] . Крім того просила викликати у судове засідання свідків та зобов`язати третю особу надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті вона залишилася постійно проживати у своєї бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та з того часу фактично перебуває на її утриманні. Батько [PERSON] залишив її проживати з бабусею, не проживає та не спілкується з нею, участь у її житті не приймає, не піклується про її розвиток та навчання, підготовку до самостійного життя. За час її навчання до школи не з`являвся, успішністю не цікавився, участі у класних та загальношкільних зборах не приймав. Ухвалою від 09.08.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Копія зазначеної ухвали була надіслана позивачу у порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України за її місцезнаходженням. Відповідно до інформації отриманої судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України, зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса: [ADDRESS] , однак за зазначеною адресою останній фактично не проживає. Отже, зазначена адреса є останнім відомим місцем проживання відповідача. Згідно з ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] викликався у судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України з доведенням до відома останнього можливості ознайомлення зі змістом ухвали про відкриття провадження у справі шляхом її пошуку за номером справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/) або отримати її копію з копіями доданих до неї документів безпосередньо у суді. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Ухвалою від 23.09.2021 закрито підготовче провадження у справі із призначенням її до судового розгляду. Постановлено викликати у судове засідання свідків та Долинській міській раді, як органу опіки та піклування надати суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] . Позивач у судовому засіданніу присутності свого законного представника позовні вимоги підтримала у повному обсязі обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеному у позові, просила його задовольнити. Не наполягала на виклику у судове засідання та допиті заявлених нею свідків та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України вважається таким, якого повідомлено про дату, час і місце розгляду справи 27.09.2020, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Третя особа звернулась до суду із заявою про проведення судового засідання без участі її представника, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності відповідача та зазначеної вище третьої особи на підставі наявних у суду матеріалів справи. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду покази про те, що [PERSON] є її онукою, яка проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. [PERSON] є її сином, який зловживає алкогольними напоями і з часу коли померла її невістка вже біля 4 років не опікується донькою, не приймає участі у її вихованні. Де перебуває [PERSON] їй невідомо. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи № 3477 від 02.07.2021 відділу «Центр надання адміністративних послуг» (ЦНАП) Долинської міської ради місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4910 від 15.07.2021 відділу «Центр надання адміністративних послуг» (ЦНАП) Долинської міської ради за адресою: [ADDRESS] [PERSON] проживає разом з [PERSON] . За даними довідки від 08.09.2021 № 95 Новогригорівського Першого старостинського округу Кропивницького району Кіровоградської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за зазначеною адресою фактично не проживає. Згідно з даними довідки КЗ «Долинський опорний заклад загальної середньої освіти - гімназія І-ІІІ ступенів № 3 Долинської міської ради» від 16.07.2021 № 120 [PERSON] дійсно навчається у 9-В. [PERSON] за весь час навчання донька до школи жодного разу не з`являвся, успішністю дитини не цікавився, участі у класних та загальношкільних зборах не приймав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради від 12.10.2021 № 01-40/307/2 - з огляду на обставини питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та дотримуючись забезпечення важливості інтересів дитини та їх переваги над інтересами батьків, виховання дитини, зокрема, що стосується піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, її навчання, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо, враховуючи свідому, безвідповідальну поведінку з боку батька дитини та вищезазначене, - орган опіки та піклування міської ради дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 141, ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Положеннями ст. 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що була підписана Україною 21.02.1990, ратифікована постановою Верховної Ради України 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з п. 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на правову підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неї - [PERSON] , як його доньки, остання посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по її вихованню, позивач обґрунтовує тим, що відповідач, проживаючи окремо від неї, самоухилився від виконання батьківських обов`язків, не приймає будь-якої участі у її вихованні, у свою чергу, судом не встановлено об`єктивних підстав, які б перешкоджали відповідачу у його спілкуванні з дитиною, з урахуванням його обізнаності про місце її проживання разом з його матір`ю, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15, п.16 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився та із запереченням проти задоволення позовних вимог до суду не звертався. У суду відсутні дані про те, що не виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків пов`язане з його душевною хворобою, недоумством чи іншим тяжким захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з іншими не залежними від нього причинами. З огляду на зазначене, судом відзначається, що [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої [PERSON] , що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча, за недоведеністю протилежного, мав можливість для цього, а отже не приймає участь у вихованні дитини та не виконує свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення батьківських прав. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов`язки не полягають лише у наданні матеріальної допомоги (утримання), яка, поряд з цим, відповідачем також на утримання дитини не надається, - вони включають у себе також і батьківську турботу та ласку, піклування про здоров`я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, підготовку до навчання, спілкування з дитиною. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги насамперед інтереси неповнолітньої [PERSON] , які є пріоритетними при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, при цьому судом було не встановлено реальної юридичної чи/та фактичної неможливості [PERSON] , який є батьком дитини, вчиняти відповідні дії, які становлять зміст батьківського обов`язку, що свідчить про наявність його вини у невиконанні такого обов`язку, відсутність перешкод з боку інших осіб, для належного виконання ним батьківських обов`язків, на підставі чого суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що заявлені позивачем виключно у своїх інтересах, як дитини, вони не суперечать положенням законодавства, що регулює сімейні правовідносини, а тому такі вимоги підлягають задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту інтересів дитини. При цьому, судом відзначається, що відповідно ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 908,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved