Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 11 березня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції м. Севастополя за актовим записом № 74, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи утримання з моменту подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи утримання з моменту подання позову до суду до досягнення дитиною трирічного віку. Вимоги позову мотивовані тим, що вони з відповідачем подружні відносини не підтримують, сумісного господарства не ведуть, сім`я розпалась внаслідок втрати взаєморозуміння, так як позивач та відповідач мають різні погляди на життя, побудову шлюбу та ведення спільного господарства. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання та утримання малолітньої дитини, оскільки в добровільному порядку матеріальної допомоги він не надає. В судове засідання сторони не з'явились, позивач надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутність, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зазначила, що з кінця жовтня 2013 року вони з відповідачем подружні відносини не підтримують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, згідно вимог діючого законодавства шляхом направлення судового сповіщення, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, визнаючи наявні матеріали про права і взаємостосунки сторін достатніми, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити рішення, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксація судового розгляду справи технічними засобами не здійснювалася. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2011 року. Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем, спору про його місце проживання між подружжям немає. З кінця жовтня 2013 року сторони подружні відносини не підтримують, сумісного господарства не ведуть, сумісного бюджету не мають, проживають окремо. Сім'я розпалася внаслідок взаємного нерозуміння, оскільки сторони мають різні погляди на життя. Сторони вважають, що примирення і відновлення відносин неможливе. На підставі викладеного, суд вважає, що сім'я сторін повністю розпалася, зберегти її не можливо, шлюб існує формально, у зв'язку з чим, підлягає розірванню. Майнових претензій подружжям не пред'явлено. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу), яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 84 Сімейного кодексу України також передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 182 Сімейного кодексу України містить перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед них: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Виходячи з обставин справи, у суду є достатні підстави для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, а також стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу). Згідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Згідно до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, сплачені нею при зверненні із позовом до суду у розмірі 114 гривень 70 копійок. Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі висловленого ст.ст. 84, 104, 112, 180, 182, 183, ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved