Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 14.04.2010 року по 13.03.2020 року . У період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом із позивачем та перебуває на повному утриманні матері. Проте між сторонами відсутня домовленість щодо визначення розміру аліментів. У зв`язку із чим, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь на утримання дитини аліменти у розмірі 5000,00 грн. з наступною індексацією, починаючи з дати пред`явлення позову і до повноліття дитини, а у разі продовження ним навчання - до 23 років, фактично понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 18213,00 грн., та передбачувані протягом 2020-2021 навчального року додаткові витрати у розмірі 16200,00 грн., що складається з 50 % від передбачуваних протягом 2020-2021 навчального року витрат на дитину. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача не погоджуючись із позовом подав відзив, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити. Вказавши, що дитина має задовільний стан здоров`я, не має хронічних захворювань. Матеріальне становище дитини задовільне. Стан здоров`я батька задовільний, хронічних хвороб не має. Батько дитини має самостійний дохід, з яких в межах фінансових можливостей перераховує щомісяця аліменти на утримання дитини, на картковий рахунок, позивач з вимогою про сплату аліментів до відповідача не звертався, рахунку для перерахування аліментів не надавав. А відтак відповідач в добровільному порядку сплачує аліменти у розмірі 1600 - 1800 грн. на утримання дитини щомісячно. Крім того, на утриманні відповідача перебувають батьки. Вимога позивача про стягнення додаткових витрат на дитину включаються до складу аліментів, таким чином позивачем дублюються вказані витрати. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала просила позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували. Вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.04.2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] , у період шлюбу народився син [PERSON] . Як вбачається з копії рішення Деснянського районного суду м. Києва, шлюб між сторонами було розірвано 13.03.2020 року. Відповідно до копій довідок про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] проживає разом із [PERSON] у [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000,00 грн., суд приходить до наступного. Представник позивача вважає, що вказаний розмір аліментів є виправданим, виходячи з інтересів дитини та фактичних витрат, відповідач є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому на думку позивача, відповідач може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Відповідач та представник відповідача вказаний розмір аліментів заперечують, оскільки має можливість сплачувати аліменти у розмірі від 1600,00 - 1800,00 грн., на утриманні відповідача перебувають непрацездатні батьки, які проживають разом із ним та ведуть спільне господарство. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становить - 2510,00 гривень. З пояснень сторони відповідача вбачається, що відповідач є працездатною особою, має неофіційний дохід - 7000,00 грн. щомісячно. Доводи представника відповідача про те, що на утриманні відповідача перебувають батьки, суд до уваги не приймає, оскільки письмові матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вказаному. Надані стороною відповідача документи: копія свідоцтва про народження відповідача, копії пенсійних посвідчень на ім`я [PERSON] та [PERSON] , а також довідка від 07.12.2020 року виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області не є належними та допустимими доказами того, що вказані особи перебувають на утриманні відповідача. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК, не встановлено. Відповідач та Позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їх добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Таким чином, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи пояснення відповідача щодо розміру аліментів, суд визначає, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання сина, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню з дати звернення із позовом до суду - 08.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вимога про стягнення аліментів у разі продовження дитиною навчання до 23 років задоволенню не підлягає, оскільки суперечить положенню ст.. 180 СК України та не було предметом звернення позивача в порядку ст.ст.198, 199 СК України. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача фактично понесених додаткових витрат на утримання сина у розмірі 18213,00 грн., суд приходить до наступного. З позовної заяви вбачається, що позивач відносить до додаткових витрат на дитину: спортивні тренування джиу-джитсу - 800 грн., на місяць, відвідування уроків англійської мови - 1200,00 грн. щомісячно та витрати не медикаменти, відвідування невролога та інших спеціалізованих лікарів - 3000,00 грн. щомісячно. Згідно положення ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 січня 2019 року, справа № 205/4622/16-ц, провадження № 61-22588св18, відвідування спортивної секції та вивчення іноземної мови не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. На підтвердження понесення додаткових витрат на медикаменти, відвідування невролога та інших спеціалізованих лікарів всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, стороною позивача доказів не надано. Суд звертає увагу на те, що стороною позивача надано копію медичної карти ДЗ «Укрмедцентр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України» на ім`я [PERSON] , яка заведена 25.09.2020 року, в той час як позивач звернулася до суду із позовом 08.10.2020 року (а.с. 110-117). З тексту записів вбачається, що [PERSON] має порушення сну, серед рекомендацій вказано - при можливості робота з психологом по корекції ставлення до ситуації, інших призначень медикаментозного характеру, медична картка не містить. Враховуючи викладене та правову позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку про відмову у стягненні додаткових витрат. Позовна вимога про стягнення передбачуваних протягом 2020-2021 навчального року додаткових витрат у розмірі 16200,00 грн., що складається з 50 % від передбачуваних протягом 2020-2021 навчального року витрат на дитину задоволенню не підлягає, оскільки вказані витрати знову ж складаються з витрат на відвідування секцій, уроків англійської мови, витрати на придбання спортивної форми, витрати на щомісячні витрати на медикаменти, та судом висловлено думку щодо вказаних витрат. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial