Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття з проведенням індексації відповідно до закону. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 жовтня 2002 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб у виконкомі Михальчівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її вихованні і утриманні. У зв`язку з тим, що позивачка та відповідач перестали розуміти одне одного, не проживають в даний час спільно, відповідач подав заяву на розлучення. Синові [PERSON] уже виповнилося 16 років, а тому він потребує матеріальної допомоги на виховання, харчування, одяг, навчання. Однак, відповідач жодних коштів на його утримання не надає в добровільному порядку. Стан здоров`я відповідача задовільний, матеріальне становище нормальне, інших дітей, на утриманні непрацездатних батьків, дітей теж немає. А тому відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на сина в добровільному порядку, позивачка вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина в примусовому порядку. Позивачка в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. В позовній заяві позивачка просить суд про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. До суду від відповідача поступила заява про розгляд справи у його відсутності. Щодо задоволення позову не заперечує, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 22.10.2002 Михальчівською сільською радою вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружилися 22 жовтня 2002 року , актовий запис № 8 від 22.10.2002 (а.с.3). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.12.2003 Михальчівською сільською радою доводиться, що батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 8 від 03.12.2003 є [PERSON] та [PERSON] . Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Дана стаття не передбачає стягнення аліменів у часті з проведення індексації. Аліменти індексуються тільки в твердій грошовій сумі встановленої судом або договором між батьками. Це правило встановлює ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України. На підставі вищенаведеного, враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, позицію відповідача, який визнає позов, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відмовити в частині врахування індексації у зв`язку з тим, що ст.183 СК України не передбачає індексацію при стягненні аліментів у частці. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася в суд з позовом 30.01.2020, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial