Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що 10 жовтня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У період шлюбних відносинах, а саме 27 листопада 2007 року [PERSON] уклала з АКБ «Правекс Банк» кредитний договір, згідно з умовами якого вона отримала грошові кошти на придбання транспортного засобу. На кредитні кошти позивачкою було придбано автомобіль марки Honda модель Civic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданий 23.11.2007 року, РЕВ-1 при Управління ДАІ ГУМВС України в Одеської області. Як зазначає позивачка, з самого початку придбаним автомобілем марки Honda модель Civic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], користувався саме відповідач. Оформити кредит особисто на нього, не було можливості, у зв'язку з відсутністю на той час у відповідача постійного місця роботи та постійного доходу. Також під час шлюбу, а саме 17 вересня 2008 року [PERSON] уклала з ПАТ АТ «БМ Банк» Договір застави транспортного засобу № 20/26/170908, в результаті чого нею, для власних потреб, був придбаний автомобіль марки Toyota модель Camry, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачка зазначає, що за вищезазначеними кредитними договорами вона особисто, в повній мірі, виплачувала грошові кошти. В серпні 2010 року [PERSON] переїхав до м. Київ та забрав з собою автомобіль марки Honda модель Civic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з тим, що автомобілем марки Honda модель Civic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] фактично користується [PERSON], відповідач при свідках пообіцяв [PERSON] погашати перед ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за Кредитним договором від 27.11.2007 р. 26 березня 2012 року на підставі рішення Київського районного суду м. Одеса по справі №2-7487/11 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 30 листопада 2013 року автомобіль марки Toyota модель Camry, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] був зупинений на посту ДАІ в Миколаївській області та відправлений на штраф майданчик. Підставою затримки зазначеного автомобіля була постанова державного виконавця першого Приморського відділу ДВС ОМУ про розшук майна боржника винесена в рамках виконавчого провадження №37804232 за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси по справі №2/1522/12256/11 про стягнення на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» з [PERSON] заборгованості у розмірі 173198,39 грн. за кредитним договором від 27.11.2007 р. Позивачка зазначає, що вона справно до серпня 2010 року виконувала свої зобов'язання перед ПАТ КБ «Правекс-Банк», наявна заборгованість виникла саме з вини відповідача, оскільки останній не виконав взяту на себе у серпні 2010 року обіцянку щодо погашення кредиту перед банком. У зв'язку з зазначеним позивачка просить суд постановити рішення, яким поділити спільне майно між нею та [PERSON], яке було набуде в шлюбі, а саме: за [PERSON] - залишити автомобіль марки HONDA модель CIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; за [PERSON] - залишити автомобіль марки TOYOTA модель CAMRI, легковий седан, білого кольору, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Також просить стягнути на свою користь з [PERSON] понесені нею витрати у розмірі 4986,00 грн. за перебування автомобіля марки TOYOTA модель CAMRI, легковий седан, білого кольору, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на штраф майданчику. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення була повідомлена належним чином, згідно письмової заяви просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти постановлення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлена та підтверджується матеріалами справи, що 10 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 27 листопада 2007 року [PERSON] уклала з АКБ «Правекс Банк» кредитний договір, згідно з умовами якого вона отримала грошові кошти на придбання транспортного засобу. На кредитні кошти позивачкою було придбано автомобіль марки Honda модель Civic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданий 23.11.2007 року, РЕВ-1 при Управління ДАІ ГУМВС України в Одеської області. Також під час шлюбу, а саме 17 вересня 2008 року [PERSON] уклала з ПАТ АТ «БМ Банк» Договір застави транспортного засобу № 20/26/170908, в результаті чого нею, для власних потреб, був придбаний автомобіль марки Toyota модель Camry, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 26 березня 2012 року на підставі рішення Київського районного суду м. Одеса по справі №2-7487/11 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України вказано, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно які були одержані за цим договором, є об`єктом права сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя якщо майно одержане за договором використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної, сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Приймаючи до уваги документи, які свідчать про час набуття вказаного в позові майна, суд, вважає, що дійсно, майно зазначене позивачем відноситься до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) передбачено ст. 63 СК.України Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісній власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї або якщо з тою із сторін, яка ставить це питання проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Між сторонами не існувало ні договору про розподіл майна, ні шлюбного контракту, тому суд визнає, що майно, яке є предметом цього спору, а саме: автомобіль марки HONDA модель CIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки TOYOTA модель CAMRI, легковий седан, білого кольору, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. належить сторонам в рівних частках - кожному по 1/2 частині. Стаття 71 СК України регламентує, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 71 СК України, те, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Позивачка в позовній заяві зазначила, що автомобіль марки TOYOTA модель CAMRI, легковий седан, білого кольору, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] перебував у її користуванні, а автомобіль марки HONDA модель CIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], завжди знаходився та знаходиться в користуванні у користуванні її колишнього чоловіка - [PERSON]. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України регламентує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved