Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору про надання послуг з виготовлення та поставки меблів та повернення сплаченої за товар грошової суми. Позивач просить суд: 1) Розірвати Договір № б/н від 04 травня 2016 року про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON]; 2) Стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] сплачені за меблі кошти в сумі 60480 грн. та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди; 3) Зобов'язати відповідача за власний рахунок вивезти меблі. У мотивування позовних вимог позивач вказує, що 04 травня 2016 року між нею (надалі - Позивач, Замовник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - Відповідач, Виконавець) було укладено Договір № б/н про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення, за яким Виконавець зобов'язується виготовити та поставити меблі за завданням Замовника та виконати монтаж меблів в дитячій кімнаті: шафа купе, стелажі 3 шт., стіл з тумбою, ліжко (надалі - Договір). За умовами Розділу 4 вказаного Договору Замовник зобов'язується провести передплату до замовленню в наступному порядку: у момент підписання Договору Замовник сплачує Виконавцю суму у розмірі 7540 грн. (сім тисяч п'ятсот сорок грн., 00 коп.), наступна частина у тозмірі 39500 грн. (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот гривень, 00 коп.) сплачується Замовником не пізніше 12.05.2016 року, в момент поставки меблів Замовник сплачує 13440 грн., залишок в розмірі 6720 грн. (шість тисяч сімсот двадцять грн. 00 коп.) сплачується Замовником після монтажу меблів. Загальна вартість Договору становила 67 200 грн. Відповідно до п. 3.1. Договору Виконавець зобов'язується поставити меблі на Об'єкт не пізніше 6 тижнів з моменту остаточного заміру або з моменту надання креслень завірених підписом, але в будь-якому випадку Виконавець приступає до виконання робіт після оплати коштів відповідно до п. 4.2.2. Договору. За цим Договором нею було сплачено кошти в розмірі 60480 грн. про що свідчать квитанція від 04.05.2016 року на суму 7540, 00 грн., квитанція від 17.05.2016 року на суму 39500, 00 грн., акт виконаних робіт від 15.07.2016 року в якому зазначений факт оплати на суму 13440 грн. 17.05.2016 року вона сплатила Виконавцю кошти передбачені п. 4.2.2. Договору та в той же пень були підписані креслення. З цього часу почався строк виконання Договору для Виконавця тобто 27.06.2016 року Виконавець зобов'язаний був поставити та здійснити монтаж меблів. 15.07.2016 року Виконавець здійснив поставку меблів в розукомплектованому вигляді, прострочка виконання договору склала 18 днів. 16.7.2016у виконавець почав монтаж меблів, під час якого була виявлена відсутність ряда комплектуючих: фасада шафи купе з склом діамант матовим, розсувної системи, комплектуючих ліжка, та стелажа. Виявлено недоліки: шафа купе не відповідає затвердженому проекту візуалізації та кресленням; стелажі 3 шт. мають дефекти у вигляді зазорів між стіною та стінками стелажів (до 3 см.), полки стелажів мають виступи, щілини і деформації від 2 до 5 мм. Один стелаж взагалі не можливо змонтувати в зв'язку з помилками в замірах, деталі стелажів мають пошкодження; встановити наявність дефектів ліжка та столу з тумбою неможливо в зв'язку з тим, що вони не змонтовані взагалі. В зв'язку з недоліками та необхідністю їх усунення з ініціативи працівників відповідача 18.07.2016 року було припинено монтаж меблів та залишено їх не змонтованими в квартирі, де меблі і на цей час залишаються не змонтовані Відповідачем. В п. 6.2. Договору передбачено її право в разі виявлення недоліків в меблях скласти дефектний акт. 20.07.2016 року за адресою виробництва та офісу Відповідача ([ADDRESS]) вона намагалась передати претензію та дефектний акт але отримала відмову повертати кошти або усувати дефекти та вивезти меблі з її квартири від чоловіка Відповідача [PERSON], який вказав, що він діє від імені своєї дружини на підставі довіреності. На моїх екземплярах претензії та акту [PERSON] поставив підпис та печатку Відповідача про отримання. Відповідно до п. 9.3. Договору передбачена можливість Сторін офіційного спілкування по електронній пошті. Після обміну листами 23.07.2016 року вона погодились на зустріч з представником Відповідача для встановлення об'єму робіт по усуненню дефектів меблів. Ця згода також зафіксована в смс- повідомленнях з номеру телефону [PERSON] на номер телефону її чоловіка. 25.07.2016 року відбулася зустріч з представником Відповідача, під час якої ним було оглянуто меблі,а нею складено заяву з переліком робіт по усуненню дефектів. Заяву представник виконавця залишив собі та на її прохання він вивіз інструменти та забрав для заміни поличку фіолетового кольору. 28.07.2016 року нею було надіслано лист-претензію з вимогою усунути недоліки. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. Оскільки нею строк не був визначений, то строк в 14 днів для усунення недоліків, передбачений законом, сплив 11.08.2016 року, в зв'язку з чим, вона змушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Рішеннями судів які постановлювались раніше по даним правовідносинам з відповідача було стягнуто пеню в розмірі 6720 грн. за невиконання умов договору та встановлено факт порушення її прав, як споживача. Однак, відповідач на момент звернення з цим позовом недоліки товару не усунув, уникає зпілкування, не намагається виконати умови договору в частині монтажу інших меблів. Згідно ст. 4 Закона України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення І ібо використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного абонших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати зід продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і . зимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми в розумний строк лише у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи. Споживач має право пред'явити одну із вимог, передбачених ч. 1 ст. 8 цього Закону, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною 1 цієї ж статті. Відповідно до ст. 10 Закона України «Про захист прав споживачів» Споживач має право відмовитися зід договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Позивач вважає, що відмова відповідача від усунення недоліків меблів, не поставка відповідачем інших комплектуючих меблів та не здійснення монтажу решти меблів є підставою розірвання зазначеного договору. Окрім цього відповідач на її вимоги не надав їй Сертифікати на матеріали та комплектуючі, які будуть використовуватись в виготовленні меблів в дитячу вімнату, зоокрема санітарно-епідеміологічну експертизу ДСП EGGER, санітарно-епідеміологічну експертизу ламінату EGGER, сертифікат відповідності ДВП EGGER, сертифікат відповідності ДСП EGGER, сертифікат відповідності крайка торцовочного для меблів ПВХ, сертифікат якості фурнітури BLUM, CAMAR, сертифікат відповідності на дитячі меблі та санітарно-епідеміологічний висновок, що поставлені Відповідачем дитячі меблі безпечні для дитини. Розмір моральної шкоди яку позивач просить стягнути з відповідача, позивач оцінює з огляду на характер та тривалість її страждань у 5000 грн. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого ЦПК України викладено у новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2018 р. у справі розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву(а.с.90-93) у якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. На мотивування своєї правової позиції по справі відповідач вказує у відзиві, що 15.07.2016 року позивачу були поставлені меблі на виконання умов Договору, був підписаний Акт виконаних робіт, в яком зазначалось, що комплектність та якість поставлених меблів перевірена, претензії до робіт та строків поставки у Позивача відсутні. 16.07.2016 року Відповідач розпочав монтаж меблів, проте 18.07.2016 р. позивач наполіг на припиненні монтажу. В подальшому Позивач відмовилась від завершення монтажу меблів, а також від усунення виявлених недоліків у приміщенні, визначеному Договором. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що поставка та монтаж меблів здійснюється на адресу, вказану Позивачем, а саме: [ADDRESS]. Позивач ігнорує той факт, що монтаж меблів можливий лише в місці, де вони будуть використовуватись, оскільки змонтовані меблі по своїм габаритам не зможуть вміститись в дверний прохід, або можуть бути пошкоджені при таких діях. Також при монтажі меблів на місці їх використання безпосередньо враховуються всі особливості конструкції квартири, які в іншому місці змоделювати важко та не є доцільним. Саме тому в п. 5.1. Договору, було зазначено, що Відповідач має право самостійно визначити способи та методи виконання робіт, оскільки монтаж меблів на місці їх використання є методом виконання робіт, який Відповідач використовує в силу своєї професійної діяльності. У постанові Апеляційного суду міста Києва у Постанові від 22.02.2018 рокупо справі № 752/16406/17 , встановлено, шо Відповідач надав, а Позивач прийняв послуги згідно із Акту виконаних робіт від 15.07.2016 року, а саме: виготовив меблі на замовлення Позивача (відповідно до п. 1.1. Договору і , поставив меблі до квартири Позивача (відповідно до п. 1.2. Договору). Позивач неодноразово відмовлявся від пропозиції Відповідача усунути недоліки меблів за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 5.5. Договору Позивач зобов'язаний надати Відповідачу доступ до об'єкту, що знову свідчить про чергове порушення умов Договору Позивачем. Вихолячи із цього відповідач вказує, що не усунення недоліків меблів стало наслідком ігноруванні Позивачем своїх обов'язків за Договором. Апеляційний суд м. Києва у своєї Постанові від 22.02.2018 року встановив, що правовідносини між Позивачем та Відповідачем випливають не з договору купівлі-продажу товару, а з договору про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення, які врегульовані ст. 10 Закона України «Про захист прав споживачів». У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу, ст. 10 Закона України «Про захист прав споживачів» передбачає, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 3) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої своїми стами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Відповідач вважає що Позивач вже реалізував своє право шляхом пред'явлення позову про захист прав споживачів, стягнення пені, моральної шкоди, а також зобов'язання усунути недолі меблів (справа № 752/13507/16-ц), а Апеляційним судом м. Києва частково задоволено такі вимоги в щодо стягненні пені та зобов'язанні усунути недоліки меблів. Щодо вимоги про повернення меблівто відповідач вважає, що з огляду на те, що меблі були виготовлені Відповідачем за індивідуальним замовленням Позивача в тому числі з таких матеріалів які вказані в Постанові КМУ «Про реалізацію окремих положень Закону україни «Про захист прав споживачів» № 172 від 19.03.1994 р., ці меблі не підлягають повернені в цілому. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач вважає що відсутне обгрунтування її спричинення позивачу. До того ж. Відповідачем при розгляді позову по справі № 752/13507/16-ц вже заявлялась позовна вимога у вигляді компенсації моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., і рішення суду першої інстанції в частині стягнеї моральної шкоди було скасовано і в цій частині відмовлено у задоволені позовних вимог. Позивач другий раз намагається стягнути моральну шкоду, що є недопустимим. Позивач вже реалізував своє право на захист шляхом пред'явлеї вимоги про усунення недоліків меблів. Відповідно до чинного рішення Апеляційного суду Києва від 24.07.2017 р. Відповідач зобов'язаний усунути недоліки меблів, а заявлені нові позовні вимоги суперечать вже існуючому судовому рішенню. Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Договір без номеру про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення, за яким відповідач зобов'язується виготовити та поставити меблі за завданням замовника(позивача) та виконати монтаж меблів в дитячій кімнаті: шафа купе, стелажі 3 штуки, стіл з тумбою, ліжко.(а.с.7-10). За умовами договору, а саме «Розділу 4» визначено, що загальна вартість виготовлення меблів, поставки меблів та їх монтажу складає 67 200 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належним чином виконано умови Договору від 04.05.2016 та сплачено відповідачу 60480.00 грн., а саме :7540,00 грн. сплачено 04.05.2016 про що свідчить квитанція від 04.05.2016; 39500,00 грн. сплачено 17.05.2016 за квитанцією. Крім того, 13440.00 грн. було сплачено позивачем при доставці меблів 15.07.2016 року. Ці обставини не заперечуються відповідачем по справі. У відповідності до п.3.1 Договору відповідач зобов'язався поставити меблі до квартири не пізніше шести тижнів з моменту остаточного заміру або з моменту надання креслень завірених підписом, але в будь-якому випадку Виконавець приступає до виконання робіт після оплати коштів, як зазначено п.4.2.2. Договору. Таким чином, позивачем 17.05.2016 здійснено оплату коштів, на виконання умов договору, а тому з цього строку і слід вважати початок виконання Договору. З урахуванням умов договору,оплати замовлення, відповідач зобов'язаний був не пізніше 27 червня 2016 року поставити замовлені меблі до квартири позивача і здійснити їх монтаж. Проте, лише 15.07.2016 відповідачем, в порушення умов договору, було здійснено доставку меблів за адресою проживання позивача, що стверджується Актом виконаних робіт (а.с.11). Одночасно з вказаного Акту вбачається , що при цьому було виявлені недоліки у досталених меблях, що було зафіксовано цим же актом.Прострочка виконання договору мала місце на момент поставки меблів та склала 18 днів. Окрім того, встановлено, що дійсно поставлені меблі мали недоліки , а саме: відсутні матеріали ( фасад шафи купе зі склом , розсувна система квадро браш нікель- комплект);шафа купе не відповідає затвердженому проекту візуалізації та креслення; стелаж штуки мають дефекти у вигляді зазорів між стіною та стінками до 3 см, полки стел мають виступи, щілини і деформації від 2 до 5 мм. Один стелаж взагалі неможли змонтувати в зв'язку з помилками в замірах, деталі стелажів мають пошкоджена встановити наявність дефектів ліжка та столу з тумбою неможливо, оскільки вонш змонтовані взагалі. Відповідач не заперечував , що доставлені меблі за Договором від 04 травня 2016 року мають недоліки, які підляги усуненню. Вирішити питання в досудовому порядку, сторони не змогли, а тому позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON], а Фізична особа-підприємець [PERSON] з зустрічним позовом до позивача про стягнення боргу за договором. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року(справа 752/13507/16-ц) позов [PERSON] був задоволений, а у задоволенні зустрічного позову було відмовлено(а.с.55-59). Це рішення було оскаржено в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.07.2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року було було частково скасовано, та ухвалено нове рішення наступного змісту: «Зобов'язати Фізичну особу-підприємця [PERSON] безоплатно усунути недоліки меблів у власному виробничому приміщенні, які виготовлялися на замовлення [PERSON]». До цього часу недоліки відповідач не усунув незважаючи на вимоги позивача, не усунув недоліки і після постановленого рішення Апеляційного суду м. Києва від 24.07.2017 року відповідач не виконав. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товару, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору виготовлення меблів, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Таким чином позовні вимоги позивача щодо розірвання Договору від 04.05.2016 року про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення, стягнуння сплачених за договором коштів з відповідача суд вважає такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає обгрунтованими посилання позивача на те що відповідач порушив її право на інформацію про виробника продукції, що є одним з базових прав споживача, які закріплено в Цивільному кодексі України та профільному законі - Законі України «Про захист прав споживачів». Відсутність достовірної інформації про виробника обумовлює неможливість вільного волевиявлення споживача при укладанні договору. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживача», ст. 700 Цивільного кодексу України, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необгрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє нечесну підприємницьку практику, під якою, зокрема, розуміється будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману.Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину на який в інших умовах він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції чи очікуваних результатів споживання. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то стягнути її позивач просить з підстав передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Але відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки і заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках передбачених законом. Таких доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо спричинення моральної шкоди, позивач суду не надала, тому у задоволенні частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє. Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання Договору та повернення меблів несуперечать судовому рішенню що постанавлювалось раніше щодо зобов'язання Відповідача усунути недоліки меблів. Оскільки це є передбаченим законом способом захисту своїх прав споживача, обраним позивачем, внаслідок невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку усунути недоліки меблів. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень, оскільки на час подання позову позивач був звільнений від його сплати за законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial