Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про встановлення факту її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2004 року по 07 грудня 2007 року, визнання майна, придбаного у вказаний період об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що нерухоме майно ними було придбано в кредит та сплачувалось за рахунок спільних грошових коштів, однак на даний час після розірвання їх шлюбу кредитні зобов`язання є невиконаними. Ухвалою судді від 12 січня 2018 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонами роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. 07 лютого 2018 року до суду надійшов письмовий відзив відповідача, 08 лютого 2018 року зустрічний позов про поділ майна подружжя, відповідно до якого [PERSON] просив: -визнати боргові зобов`язання з повернення позики останньому грошових коштів гривнях у розмірі, еквівалентному 30 000,00 дол. США спільними зобов`язаннями подружжя; -визнати боргові зобов`язання з повернення позики за кредитним договором № 14/53-1349/2011 від 07 вересня 2011 року у розмірі 1 100 767,92 грн. спільними зобов`язаннями подружжя; -в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності на 757/1000 частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] ; -визнати право власності на 243/1000 частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] ; -боргові зобов`язання з повернення частини позики [PERSON] грошових коштів в гривнях у розмірі, еквівалентному 21 800,00 дол. США та повернення частини позики за кредитним договором № 14/53-1349/2011 від 07 вересня 2011 року у розмірі 53 420,37 грн. покласти на [PERSON] ; -розподілити судові витрати. Ухвалою суду від 15 червня 2018 року, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу підготовчого засідання прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ПАТ «Альфак-Банк», про поділ майна подружжя, об`єднавши її з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Альфа- Банк», ПАТ «Банк Кіпру», про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна подружжя. 30 листопада 2018 року до суду надійшли пояснення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті, викликано для допиту в судовому засіданні у якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалами суду від 16 липня 2020 року та 08 вересня 2020 року відмовлено представнику відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовами у задоволенні його клопотання про залишення без розгляду первісного позову. 24 грудня 2020 року в судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON] , а також [PERSON] , які вказали на спростування факту спільного проживання сторін в спірний період. Вислухавши відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовами, його представника, які в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали та просили задовольнити, в задоволенні первісного позову просили відмовити, а позивач неодноразово направивши заяву про відкладення, а також треті особи, які просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті, а тому допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 07 грудня 2007 року по 13 червня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим повторно 11 листопада 2017 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (Том І а.с. 15). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим повторно 04 листопада 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Том І а.с. 16). За час перебування в шлюбі в кредит сторонами було придбано наступне майно, яке сплачувалось за рахунок спільних грошових коштів: 09 листопада 2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1179/74/1057, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 83 250,00 дол. США. Кредит надано на строк 240 місяців, тобто до 09 листопада 2026 року (Том І а.с. 131-133). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором того ж дня укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] (Том І а.с. 134-137). 07 вересня 2011 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» укладено кредитний договір № 14/53-1349/2011 на суму 559 620,00 грн. (Том І а.с. 67-70) В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором того ж дня укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] (Том І а.с. 71-73). На підставі договору дарування № 6109/12342/2017 від 27 вересня 2017 року [PERSON] є власником автомобіля Subaru Outback, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (Том І а.с. 42). В обґрунтування своїх доводів [PERSON] вказала на те, що буде доводити факт проживання однією сім`єю з січня 2004 року по 07 грудня 2007 року показаннями свідків та фото і відеоматеріалами з сімейного архіву, як вона вказує. Проте, жодних доказів належних доказів на підтвердження факту спільного проживання не було надано. Стосовно заявлених позивачем свідків слід врахувати практику Верховного Суду, викладену в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 де вказано, що за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Згідно п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зі ст. 403 ЦПК України (для правових позицій ВС) та п. 7 п.п. 1 Перехідних положень ЦПК України (для правових позицій ВСУ), які передбачають обов`язок касаційного суду, що розглядає справу і який вбачає необхідність у відступленні від раніше викладеної правової позиції, передати її на розгляд палати, об`єднаної палати чи Великої палати ВС, чітко вбачається, що суди першої чи апеляційної інстанції позбавлені можливості відступати від правової позиції, викладеної в постановах ВС/ВСУ, при розгляді конкретної справи з наведенням відповідних мотивів (як було раніше, до нового ЦПК), тобто відступити від правових позицій, викладених в постановах ВС/ВСУ, можна виключно на етапі розгляду справи в суді касаційної інстанції шляхом її передачі на розгляд палати, об`єднаної палати чи Великої палати ВС. Стосовно вимог [PERSON] щодо визнання квартири [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину вказаної квартири, то такі не можуть бути задоволені, оскільки даний об`єкт нерухомого майна був придбаний відповідачем 09 листопада 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, тобто до реєстрації шлюбу, що не спростовано належними та допустимими доказами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України (в редакції від 06 квітня 2006 року) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину автомобіля Subaru Outback, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] також не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] є власником даного транспортного засобу на підставі Договору дарування № 6109/12342/2017 від 27 вересня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ [NUMBER] (Том І а.с. 42). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відтак, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаного автомобілю вимога задоволенню не підлягає. Стосовно вимог [PERSON] щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Вказано, що дана квартира частково була придбана за позичені кошти. Зокрема, [PERSON] в інтересах сім`ї, з метою придбання квартири у квітні 2011 року отримав в позику від свого рідного брата, [PERSON] 30000 дол. США з умовою повернення коштів в гривнях у розмірі, еквівалентному 30000 дол. США на дату повернення. За час шлюбу [PERSON] було повернуто 8200 дол. США, тобто залишок боргу складає 21800 дол. США. Крім того, між позивачем та ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» з метою придбання спірної квартири було додатково укладено кредитний договір № 14/53-1349/2011 від 07 вересня 2011 року на суму 559620,00 грн. Згідно кредитному договору, сума коштів до повернення (основна заборгованість та відсотки) складає 1 100 767 грн. При цьому дата погашення спливає тільки 06 вересня 2021 року (Том І а.с. 44-45). Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Позика та кредит були використані для придбання квартири, а отже, в інтересах сім`ї, а тому відповідно, обов`язки за обома борговими зобов`язаннями є обов`язками для обох з подружжя. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). На необхідність та обов`язковість врахування боргів подружжя при поділі спільного майна Верховний Суд України вказує також у своїй постанові (та, відповідно, у Правовому висновку) по справі № 6-539цс16 від 14 вересня 2016 року: У постанові від 18 червня 2018 року по справі № 711/5108/17 провадження №61-1935св18 Верховний Суд підтримав позицію апеляційної інстанції, яка полягала у визначені (розрахунку) конкретних часток у власності в спірній квартирі на підставі, зокрема, непогашеної частини боргу, який корелює з придбанням квартири, та факту, що його подальше погашення буде здійснювати одна зі сторін одноосібно. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Загальна сума платежів, пов`язаних з придбанням квартири, складається з: -початкового внеску за винятком його частини, сплаченої за рахунок коштів, позичених у [PERSON] , що дорівнює 177 935,80 грн.; -суми коштів, сплачених подружжям за договором кредиту за період з вересня 2011 року по травень 2017 року (факт припинення шлюбно-сімейних відносин з початку червня 2017 року визнано [PERSON] , що зафіксовано в позовній заяві, а також встановлено Постановою Апеляційного Суду м. Києва від 13 червня 2018 року по справі №757/60970/17-ц), що дорівнює 625 257,87 грн.; -суми коштів, сплачених подружжям в погашення частини боргу в розмірі 8200 дол. США перед [PERSON] , що на дату сплати 02 травня 2017 року за курсом Національного банку України дорівнює 217 710 грн.; -суми коштів, сплачених [PERSON] особисто за договором кредиту за період з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин (червня 2017 року) по січень 2018 року, тобто до моменту подання зустрічного позову, що дорівнює 74039,92 грн., а також за період з лютого 2018 року по березень 2021 року включно, що складає 348049,76 грн., тобто загалом з червня 2017 року по березень 2021 року відповідачем одноосібно вже сплачено 422089,68 грн.). -залишку боргу перед [PERSON] , що дорівнює 21800 дол. США або в еквіваленті за курсом Національного банку України на 05 лютого 2018 року 607 936,60 грн.; -залишку платежів за кредитом, що дорівнює 53420,37 грн.; що загалом складає 2 104 350,29 грн. З зазначеної суми до оплат, здійснених [PERSON] , можна віднести 50% від суми пунктів 1), 2) та 3), що складає 510451,84 грн., або 24,3% від загальної суми. З зазначеної суми до оплат, здійснених [PERSON] та таких, що необхідно здійснити задля погашення зобов`язань, пов`язаних з придбанням квартири, відносяться 50% від суми пунктів 1), 2), 3) та сума пунктів 4), 5), 6) в повному обсязі, що складає 1 593 898,45 грн., або 75,7%. Відтак, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити, визнати частки у праві власності відповідно до питомої ваги внеску кожної зі сторін до загальної суми сплат, пов`язаних з придбанням квартири, а саме 24,3% за [PERSON] та 75,7% за [PERSON] . Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд вважає, що первісний позов є таким, що задоволенню не підлягає, а зустрічний слід задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved