Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.10.2006 року у відділі РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис 2023. Також позивачка просить суд змінити її прізвище на «[PERSON]». Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно. Окрім цього позивчка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи стягувати з дати звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Мотивом даної вимоги є та обставина, що відповідач є батьком спільної з позивачкою дитини, хоча періодично допомогу на утримання дитини надає, однак [PERSON] просить рішенням суду визначити розмір допомоги на постійній основі. В судове засідання позивач та її представник з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини. З приводу розірвання шлюбу та зміни прізвища. Сторони спору перебувають у шлюбі, котрий був зареєстрований 21.10.2006 року у відділі РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис 2023. Від шлюбу у сторін спору є спільна дитина [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як зазначив в позові позивач та підтвердив в судовому засіданні, сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий час сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному. В свою чергу відповідач озвучені позивачкою факти визнав у повному обсязі. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» зазначає, що якщо сторона (представник) визнала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша ст. 61 ЦПК України). Відтак суд вважає за недоцільне надавати строк на примирення, шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. Щодо зміни прізвища позивачки на «[PERSON]» за рішенням суду, суд вважає дану вимогу такою, що не підлягає до задоволення за передчасністю, оскільки в позовному провадженні судом розглядається спір про право - позивачка ж, як до, так і після розірвання шлюбу , в будь - який час, в позасудовому порядку, не позбавлена можливості в порядку ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» змінити своє прізвище, й лише у разі відмови суб'єкта владних повноважень внести зміни до актового запису, в позовному провадженні оскаржити рішення працівника РАЦС. З приводу стягнення аліментів суд наголошує на такому. Вищезазначено, що у сторін спору є спільна дитина - син [PERSON], [INFO], котрий проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] у батьків позивачки, а відповідач проживає коремо в [ADDRESS], й періодично надає [PERSON] допомогу на утримання дитини. Даний факт також визнано сторонами спору, а тому, в силу ст. 61 ЦПК України, доказування не потребує. В судовому засіданні відповідач погодився сплачувати позивачці аліменти в сумі 600 гривень щомісячно. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно з ст.ст.181,183 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Жодних доказів, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати обов'язків по наданню на постійні основі утримання неповнолітньої дитини в ході судового розгляду справи не здобуто й стороною відповідача не подано. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial