Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюбу. За час перебування в шлюбі в них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] у шлюбі прожили 9 років. На даний час позивач та відповідач не підтримують подружніх стосунків. У зв'язку з чим, шлюб просить розірвати, також просить стягнути з відповідача [PERSON], аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей, оскільки відповідач від утримання дітей ухиляється та матеріальної допомоги добровільно не надає, а також протягом останнього часу не виявляв стосовно дітей належного батьківського піклування (а.с. 2-6). В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не заперечує проти розірвання шлюбу, водночас, повідомив про те, що наразі ніде не працює, не має офіційного доходу, тому зможе сплачувати суму аліментів у мінімальному розмірі. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу та стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 02 листопада 2007 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2438, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.2007 року (а.с.11). Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27 червня 2008 року) та сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23 серпня 2013 року) (а.с. 12,13). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права, наявні законні підстави для прийняття заяви відповідача про визнання позову. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд зазначає про таке. Системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Водночас, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ,ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд враховує матеріальний стан відповідача, стан здоров'я дитини, потреби дитини даного віку, визнання позову відповідачем, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. Також, суд роз'яснює позивачу право звернення до суду з вимогами щодо стягнення додаткових витратах на дітей з підстав визначених ст. 185 СК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 гривня 21 копійка - на користь позивача, і 551 гривня 21 копійка - на користь держави.

Outcome: approved