Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 21.09.2013 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Дитина мешкає разом з нею. Останні півтора року стосунки між нею та відповідачем погіршилися, почуття любові та взаємної поваги одне до одного втрачені. Між ними постійно виникали сварки, під час яких вони припускалися особистих образ. У зв`язку з чим у серпні 2018 року після чергової сварки відповідач, не бажаючи продовжувати спільне життя з нею, пішов з дому. З цього часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач не виявляє бажання налагодити стосунки та відновити сім`ю. Оскільки шлюб з відповідачем фактично вже давно розпався, позивач вважає збереження сім`ї та примирення неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач, наполягаючи на позові, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність. Відповідач причини своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Ухвалою судді від 20.02.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 21.09.2013 сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 658, в якому [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з матір`ю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з серпня 2018 року. Вказані обставини встановлені на підставі заяви позивача, свідоцтв про шлюб сторін, про народження дитини (а.с.12, 13). Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався понад півтора роки тому, примирення та збереження сім`ї позивач вважає неможливим, місце проживання дитини узгоджено, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved