Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 04.09.1997 року та зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, за актовим записом № 450. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.09.1997 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що складено відповідний актовий запис за № 450. У шлюбі у сторін народилися: син [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO], син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, різні характери та погляди на життя та сімейні обовязки, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Шлюбні відносини між подружжям припинені понад чотири роки, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. З посиланням на викладене позивач просить суд: розірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON], який був укладений 04.09.1997 року та зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, за актовим записом № 450, спільних дітей залишити на проживання разом з нею. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснила, що відповідач зловживає алкогольними напоями, на грунті чого між ними постійно виникали сварки , поводить себе агресивно, принижує її гідність. Подружні стосунки не підтримують з 15.01.2013 року, спільне господарство не ведуть. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 04.09.1997 року , який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, за актовим записом № 450, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 051685, видане 04.09.1997 року. У даному шлюбі у сторін народилися : син [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO], син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] , що стверджується паспортами громадянина України та відповідними свідоцтвами про народження, копія яких приєднана до матеріалів справи. Шлюбні відносини між подружжям,\~ як стверджує позивач ,\~ припинені з 15 січня 2013 року. Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є ловживання відповідачем алкогольними напоями та відсутність бажання зі сторони позивача продовжувати спільне життя з відповідачем по справі. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюбні відносини. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим та є всі підстави для задоволення вимоги про розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Окрім того, обґрунтованою є і вимога позивача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з нею. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved