Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON],\~ звернулась до суду з позовом до [PERSON], про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, відповідно до ст. 3,15,16 ЦК України просить суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 77,1 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м.; визнати за нею право власності на 1/2 частину гаражу № 5 по вул. Парковій,15, в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, що в цілому складається з: гаражу літ. «А», загальною площею 25,3 кв.м., літ. «а» - підвал, площею 25,3 кв.м.; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля легкового пасажирського ТОYОТА НІ АСЕ 1993 року випуску, д/н [NUMBER], номер шасі JТ121LНА200063726; стягнути судові витрати з відповідача на її користь. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 17.02.1990 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 140959 від 13.08.2016 року. За час перебування у шлюбі з відповідачем, вони придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу на підставі заочного рішення суду № 495/9351/15-ц від 07.04.2016 року; гараж № 5 по вул. Парковій,15, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, який належить відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва № 210 від 18.03.1999 року та автомобіль легковий пасажирський ТОYОТА НІ АСЕ 1993 року випуску, д/н [NUMBER], номер шасі JТ121LНА200063726, який належить відповідачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ВНС 108502, виданого РЕВ №4 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Після розірвання шлюбу вона декілька разів зверталась до відповідача із проханням врегулювати спірні відносини щодо поділу належного їм на праві спільної сумісної власності майна. Не маючи змоги добровільно врегулювати спір та вплинути на відповідача, вона і звернулась до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав.. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач у судовому засіданні залишив вирішення питання на розсуд суду, заперечень не має, однак не згодний сплачувати усі судові витрати, просить їх розділити між ними порівну та не згодний з оцінкою майна по експертизі автомобілю. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 17.02.1990 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 205878 /л.с.8/. 13.08.2016 року позивач та відповідач розірвали шлюбні відносини, про що складено відповідний актовий запис № 66, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 140959 /л.с.6/. Позивач вказує, що у період перебування із відповідачем у зареєстрованому шлюбі вони придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS]; гараж № 5 по вул. Парковій, 15, в м. Білгород-Дністровський, Одеської області; автомобіль легковий пасажирський ТОYОТА НІ АСЕ 1993 року випуску, д/н [NUMBER], номер шасі JТ121LНА200063726. Як встановлено в ході судового розгляду справи заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2016 року по справі № 495/9351/15-ц, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності задоволено; визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] \~ в Білгород - Дністровському представництві Одеської товарної біржі № 1014/Б від 11.09.1997 року. Визнано право власності за [PERSON] \~ на квартиру [ADDRESS] /л.с.20/. [PERSON] зареєстрував своє право власності на вищевказану квартиру у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно /л.с.21/. У відповідності до свідоцтва про право власності на гараж від 06.04.1999 року, [PERSON] також належить на праві приватної власності гараж № 5 по вул. Парковій, 15 в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Право власності у [PERSON] виникло на підставі реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, що записаний в реєстрову книгу №3 за реєстровим № 427 від 06.04.1999 року /л.с.30,31/. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС 108502, виданого РЕВ №4 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль легковий пасажирський ТОYОТА НІ АСЕ 1993 року випуску, д/н [NUMBER], номер шасі JТ121LНА200063726 /л.с.7/. Задля повного та обєктивного розгляду справи, та за заявою позивача, 11.08.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу про призначення судової будівельно технічної експертизи, згідно якої клопотання [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задоволено. Призначено по цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: яка вартість: квартири [ADDRESS], належної відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі заочного рішення суду №495/9351/15-ц від 07.04.2016 року; гаражу №5 по вул. Парковій,15, в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, належного відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва №210 від 18.03.1999 року; автомобіля легкового пасажирського TOYOTA НІ АСЕ 1993 року випуску, д/н [NUMBER], належного відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ВНС 108502, виданого РЕВ №4 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Проведення судової будівельно-технічної експертизи доручено судовому експерту [PERSON], що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 49, м. Білгород-Дністровський Одеської області, попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України /л.с.103-104/. Так, у відповідності до висновку №24/08 судової будівельно-технічної експертизи від 16.11.2017 року ринкова вартість трикімнатної квартири № 48, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Паркова, буд. 15 отримана порівняльним підходом станом на 16.11.2017 року складає 669 305 грн.; ринкова вартість гаражу №5, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Паркова, 15 отримана порівняльним підходом станом на 16.11.2017 року складає 79\~941 грн.; ринкова вартість обєкта оцінки автомобіля TOYOTA НІ АСЕ, реєстраційний номер [NUMBER], 1993 року випуску станом на 20.11.2017 року становить 107 315 грн. /л.с.114-182/. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 \~ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п.23 \~\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, \~можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі \~\~\~ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні \~права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до \~\~\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім'я кого з них оформлено це майно. Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі відповідач придбав та зареєстрував на своє ім`я квартиру [ADDRESS]; гараж № 5 по вул. Парковій,15, в м. Білгород-Дністровський, Одеської області та автомобіль легковий пасажирський ТОYОТА НІ АСЕ 1993 року випуску, д/н [NUMBER], номер шасі JТ121LНА200063726. Таким чином вищевказане майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] спірного майна. У відповідності п 22 та 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що позивач просила визнати за нею - [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 77,1 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м.; визнати за нею - [PERSON] право власності на 1/2 частину гаражу № 5 по вул. Парковій,15, в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, що в цілому складається з: гаражу літ. «А», загальною площею 25,3 кв.м., літ. «а» - підвал, площею 25,3 кв.м.; визнати за нею - [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля легкового пасажирського ТОYОТА НІ АСЕ 1993 року випуску, д/н [NUMBER], номер шасі JТ121LНА200063726, а в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт того, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], та виходячи із приписів діючого законодавства, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги, оскільки у сенсі розуміння ч.1 ст.70 СК України частки майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя мають бути рівними. Стосовно стягнення судових витрат, суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 3 пунктом 2 вказаної вище статті встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи усе наведене вище, до судових витрат у даній цивільній справі слід віднести сплату позивачем судового збору за подачу до суду позовної заяви у розмірі 1920 грн., сплату судового збору за заяву про забезпечення позову у розмірі 320 грн., сплату судового збору за подачу клопотання про проведення експертизи у розмірі 320 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню, тож стягнення судових витрат слід покласти на відповідача. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, \~\~встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя у повному обсязі.

Outcome: approved