Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький завод феросплавів» у якому вказала, що вона працювала в ПАТ «Запорізький завод феросплавів» з 10.07.1991 року машиністом крана металургійного виробництва, та звільнена 07.08.2017 року у зв'язку з виходом на пенсію. Стаж роботи у шкідливих умовах складає 28 років. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників отримала професійне захворювання. Так медичний висновок ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» м. Кривий Ріг від 12.10.2017р. № 1195, щодо обґрунтування діагнозу професійного захворювання підтвердив випадок професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та астено-невротичним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечьолопаткового періартрозу з помірно вираженою гіпотрофією м'язів плечового поясу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст. з порушенням функції ходи) суглобів. Висновком МСЕК від 04.12.2017р. встановлена третя група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 08.11.2017 р. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Причина виникнення - наявність на робочих місцях загальної та локальної вібрації. Професійне захворювання встановлено лише 12.10.2017 року. Однак професійне захворювання відбулося за довго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів вона вже мала стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин які склалися. Тобто захворювання було тривалим. За станом здоров'я обмежена у побуті, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, постійно вимушена знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. У наслідок цього порушені її звичайні соціальні зв'язки, та вона постійно знаходиться у нервовій напруженості, що негативно впливає на психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. У зв'язку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності, для організації свого життя і життя своєї родини докладає додаткові зусилля. Також потребує сторонньої допомоги для організації своєї життєдіяльності, чим ускладнюю життя своєї родини, що також спричиняє моральні страждання. Вона постійно вимушена проходити лікування в закладах охорони здоров'я. Сукупність всіх цих обставин дуже впливає на її моральний стан, та завдає великі душевні переживання, яку вона оцінює в 200000 гривень. Ухвалою від 15.01.2018 року було відкрито провадження по справі, та визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження, без повідомлення та виклику сторін. 08.02.2018 року до суду надійшли пояснення на позовну заяву третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у яких зазначено, що при огляді у МСЕК, [PERSON] було встановлено 40 % втрати професійної працездатності, що підтверджується випискою з акту огляду медико - соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 04.12.2017 до довідки серії АБ № 0034428. Олександрівським відділенням м. Запоріжжя Управління, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності, [PERSON] було призначено страхові виплати у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105- XIV. Згідно з Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 14.12.2017 № 63 було припинено Олександрівське відділення м. Запоріжжя Управління та створено Запорізьке відділенням Управління. Запорізьким відділенням Управління страхові виплати [PERSON] провадяться до наступного часу у повному обсязі. Відшкодування моральної шкоди провадиться роботодавцем або особою, яка завдала шкоду. Управління не є особою, яка завдала шкоду [PERSON] та не є роботодавцем позивача, отже, не повинно відшкодовувати позивачу моральну шкоду. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. 09.02.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому вказано, у тому числі, що ПАТ ЗФЗ не заперечує та й не спростовує, що здійснювана ним діяльність з виробництва феросплавів є джерелом підвищеної небезпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.11.2017 року (форма П-4) вбачається, що стаж роботи позивачки [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів (вібрації загальної: 100-112 дБ при ГДР 101 дБ; вібрації локальної: 110,2-124 дБ при ГДР 109-112 дБ), які визнані причиною виникнення професійного захворювання, складає 28 років 01 місяць 27 днів. Відповідач визнає, що позивачка [PERSON] при довготривалій праці у ПАТ ЗФЗ в умовах впливу зазначених в Акті за формою П-4 шкідливих факторів отримала вперше професійне захворювання: вібраційну хворобу другої стадії із синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та астено-невротичним синдромом; синдром полірадикулоневроиатії з вираженими статико- динамічними порушеннями та на шийному і поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу з помірно вираженою гіпотрофією м'язів плечового поясу (ПФС другого ступеня), деформуючого артрозу в сполученні з періатрозом ліктьових (ПФ другого ступеню), і колінних (ПФ другого ступеню з порушенням функції ходи) суглобів, у зв'язку з чим їй 04.12.2017 року вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності та III групу інвалідності з переоглядом. Як вбачається з позовної заяви та додатків до неї, наведений позивачкою розмір компенсації моральних страждань не підтверджується жодними належними (ст.77 ЦПК України), допустимими (ст.78 ЦПК України), достовірними (ст.79 ЦПК України) та достатніми (ст.80 ЦПК України) доказами. Недоведеними є твердження позивачки щодо порушення внаслідок професійного захворювання її соціальних зв'язків, постійної потреби в сторонній допомозі для організації її життя. Позивачка при влаштуванні на роботу була ознайомлена з умовами праці на своєму робочому місці. В процесі трудової діяльності вона отримувала інформацію, зокрема, про те, що: умови праці на її робочому місці є шкідливими та характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого та\\або його потомство; існує «професійний ризик», під яким розуміють імовірність порушення здоров'я в результаті несприятливого впливу професійних факторів з урахуванням важкості наслідків, що виникають. Сутність професійного ризику полягає в тому, що втрата постраждалим спроможності до повноцінного існування пов'язується із тимчасовою або постійною непрацездатністю через професійне захворювання або виробничу травму. Крім того, позивачка володіла інформацією про пільги і компенсації, які надаються відповідно до чинного законодавства України за роботу в шкідливих умовах праці. З трудової книжки позивачки вбачається, що вона була обізнана із результатами атестацій її робочого місця, за якими працівник її професії - машиніст крана металургійного виробництва у гарячих цехах користується правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Тобто, бажаючи отримати пенсію на пільгових умовах, позивачка взагалі мала право відпрацювати за цією професією в умовах впливу шкідливих факторів лише 7 років 6 місяців та потім перейти на інше виробництво з оптимальними або нормальними умовами праці. Проте, позивачка звільнилася на пенсію лише 07.08.2017 року, відпрацювавши 28 років в умовах пливу шкідливих факторів виключно за її власним бажанням. При цьому, як вбачається з медичних висновків, доданих позивачкою до позову, вона з 2008 року страждала на болі в суглобах та по ходу хребта, лікувалася амбулаторно від дегенеративно-дистрофічне ураження хребта (ДДПХ), радікулопатії. Хвороби периферичної нервової та кістково-м'язової системи включені до Переліку медичних протипоказань до роботи із шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу (додаток 6 до пункту 2.15 Порядку ведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я від 21.05.2007 року №246, який зареєстровано Міністерством юстиції України 23.07.2007 року за №846/14113) (пункти 8 і 17 відповідно). Відповідач вважає та наполягає на тому, що позивачка, попри обізнаність щодо своїх захворювань, байдуже ставилася до свого здоров'я, чим поглиблювала та прискорювала розвиток хвороби. До того ж, сама позивачка визнає той факт, що на професійне захворювання вона захворіла давно, про що й зазначає у своїх позовних вимогах. Таким чином, в діях позивачки мається груба необережність. Позивачка [PERSON] самостійно вирішила працювати за відповідною професією в умовах впливу шкідливих виробничих факторів довготривалий час. На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів відповідності бажаної позивачкою сатисфакції моральної (немайнової) шкоди засадам розумності, виваженості, та справедливості, наявність в діях позивачки грубої необережності, просить прийняти рішення з урахуванням викладеного в запереченнях. У зв'язку з наданням представником відповідача клопотання про розгляд справи у спрощеному порядку з повідомленням сторін, ухвалою від 21.02.2018 року Хортицького районного суду м. Запоріжжя продовжено подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача і позивач підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову з мотивів викладених у відзиві. У судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що люди обізнані на якому підприємстві та в яких умовах вони працюють, повністю вини підприємства, на 100 відсотків, немає. Вважає, що сума моральної шкоди в 200000 грн. завелика. Вислухавши пояснення учасників розгляду, перевіривши докази по справі, суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 10.07.1991 року працювала на підприємстві відповідача машинистом крана(а.с.9 зворот). 07.08.2017 року на підставі наказу № 514-к від 02.08.2017 року, [PERSON] була звільнена за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію(а.с. 10). Висновком ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг від 12.10.2017 року за № 1195, у [PERSON] встановлено професійне захворювання. Відповідно Медичного висновку ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривий Ріг від 12.10.2017 року за № 1195, [PERSON] встановлено діагноз вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та астено-невротичним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечьолопаткового періартрозу з помірно вираженою гіпотрофією м'язів плечового поясу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст. з порушенням функції ходи) суглобів(а.с. 4-5). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого 08.11.2017 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а причиною виникнення професійного захворювання встановлено, наявність на робочих місцях загальної та локальної вібрації(а.с. 7-8). Згідно до Довідки МСЕК від 04.12.2017 року, [PERSON] встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, і 40% втрати професійної працездатності(а.с.6, 21). Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №12685, виписки епікриз № 3854\\225 з медичної картки стаціонарного хворого, [PERSON] у 2017 році проходила стаціонарне лікування с приводу захворювання(а.с. 11, 12). Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача виникло з вини відповідача. Посилання відповідача щодо відсутності його вини в отриманні позивачем професійного захворювання, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженими документальними доказами. Твердження відповідача про наявність в діях позивачки грубої необережності, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні, емоційні переживання і моральні страждання, потреба у лікуванні, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, докладання додаткових зусиль для організації свого життя і наслідків, що наступили, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 40000 грн. із розрахунку 1000 грн. за кожен відсоток втрати професійної працездатності. Оскільки позивач по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача

Outcome: partial