Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення боргу, посилаючись на те, що 15 серпня 2012 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено усно договір позики, згідно якого позика у розмірі 200 000 гривень надається відповідачу, факт отримання коштів підтверджується розпискою. Загальна сума боргу складає 200 000 гривень, яку у встановлений строк, а саме 15 жовтня 2012 року, відповідач не повернула, у зв'язку з чим просить стягнути суму боргу в примусовому порядку з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 30 960 гривень 48 копійки та три проценти річних за прострочення боргу у розмірі 6 476 гривень 71 копійок та 3000 гривень моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] просить позов задовольнити та надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце проведення судового розгляду, причини неявки суд не повідомила. Позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 15 серпня 2012 року [PERSON] позичила у [PERSON] 200000 гривень, які зобов'язувалась повернути до 15 жовтня 2012 року, проте відповідач дану суму не повернула позивачу. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору( ст.525,526 ЦК України). Як зазначено у ст. 1050 ЦК України ,якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК, за якою боржник,який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором. Крім того, ст.. 1048 ЦК України передбачено, що позичальник має право на отримання процентів від суми позики, якщо інше не передбачено договором або законом. У випадку не визначення розміру процентів договором, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У судовому засіданні встановлено, що відповідач в односторонньому порядку відмовилась від виконання взятого на себе зобов'язання та у строк, визначений договором не повернула суму позики. У зв'язку з наведеним із відповідача слід стягнути суму заборгованості у розмірі 200 000 гривень 00 копійок, 30 960 гривень 48 копійок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та три проценти річних за прострочення боргу у розмірі 6 476 гривень 71 копійок. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.ст.57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів тощо; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права; моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Вина відповідача [PERSON] у завданні моральної шкоди позивачу [PERSON], що виражається у відмові своєчасного повернення боргу і пов'язаних з цим морально-психологічних стражданнях, не доведена поясненнями позивача, а також не підтверджується матеріалами цивільної справи. З урахуванням фактичних обставин справи та обґрунтованості позовних вимог у цій частині, суд приходить до висновку про доцільність відмови у відшкодування моральної шкоди. Також, згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з 2 374 гривень 44 копійки судового збору.

Outcome: partial