Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Просила стягнути з [PERSON] на її користь несплачену суму боргу за договором позики від 13.12.2017 року у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 525 (п`ятсот двадцять п`ять) доларів США та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення боргу в розмірі 267 (двісті шістдесят п`ять) доларів США, а всього 3292 (три тисячі дев`яносто два) долари США та судовий збір. Свій позов мотивувала тим, що 13.09.2017 року відповідач отримав від неї позику в сумі 2500 доларів США, яку зобов`язався повернути до 13.12.2017 року. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надана відповідна розписка від 13.09.2017 року. 13.12.2017 року [PERSON] повернув проценти в сумі 525 (п`ятсот двадцять п`ять) доларів США. Водночас, термін дії договору позики було продовжено на 3 місяці, тобто до 13.03.2018 на тих же умовах, а саме 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США на 3 місяці з виплатою процентів у розмірі 7% щомісячно до повернення остаточної суми, про що відповідач склав розписку від 13.12.2017 року. Однак, станом на 25.02.2021 року відповідачем умови вказаного договору позики не виконані, на претензії про сплату боргу по договору позики відповідач не реагує, в результаті чого позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 24.03.2021 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з розпискою від 13.09.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику у розмірі 2500 доларів США, з виплатою процентів у розмірі 7% щомісячно до повернення остаточної суми, які зобов`язався повернути в строк до 13.12.2020 року. 13.12.2021 року [PERSON] сплачено відсотки в повному обсязі в розмірі 525 доларів США. Водночас термін дії розписки продовжено на три місяці, тобто до 13.03.2018 року на тих же умовах на суму 2500 доларів США. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1,2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в розмірі 2500 доларів США. На підтвердження вказаного факту позивачем представлений оригінал розписки. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України.( а.с.12). Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 2500 доларів США є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України - використання іноземної валюти, також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на риторії України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених Законом. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що 7% від суми 2 500 доларів США за період з 13.12.2017 року по 13.03.2018 року становить 525 доларів США (175*3=525). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Для визначення суми трьох процентів річних прострочену суму боргу (2500 США та невиплачені проценти згідно договору позики 525 доларів США, а всього 3025 доларів США) х 3%/ 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення (3025 х 3%/ 365 х 1075 днів = 267 доларів США). Ця правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача крім основного боргу за договором позики в розмірі 2500 доларів США, також відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 525 доларів США та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення боргу в розмірі 267 доларів США. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved