Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року було розірвано. В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.2017 року. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою, що підтверджується Актом № 9982 від 14.09.2018 року складеним ТОВ «ЖЕО». Малолітня донька повністю знаходиться на утриманні позивачки з часу розлучення, щоб утримувати дочку, остання вийшла на роботу, до закінчення трьох річного терміну декретної відпустки по догляду за дитиною. [PERSON] не бере належним чином участі в утриманні доньки, хоча отримує дохід високого рівня, житлом забезпечений, має у власності два автомобіля, а тому має можливість утримувати доньку, інших утриманців відповідач не має, всі доходи витрачає на себе. Просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дочкою повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, на суму 2500 грн. в місяць. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9-11). В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.2017 року (а.с.8). Відповідно до акту № 9982 ТОВ «ЖЕО» від 14.09.2018 року, [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно до інформації Територіального сервісного центру 0541 за [PERSON] [INFO] в період з 01.01.2018 року по 20.03.2019 року були зареєстровані та відчуженні наступні транспортні засоби: Hyundai Elantra, 2012 року випуску та Ford Transit, 1998 року випуску (а.с.14). Відповідно до довідки №02.8-35/30 від 24.04.2019 року Сьомого апеляційного адміністративного суду, головний спеціаліст [PERSON] . за березень 2019 року отримала заробітну плату в розмірі 5995, 43 грн. (а.с.16). Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку за 2018 рік, [PERSON] задекларовано дохід на сумі 996 811,00 грн.(а.с.78). Відповідно до довідки №1 від 05.06.2019 року [PERSON] , зарахована 05.04.2019 року до Дитячого центру «Смарт Віль», батько дитини цікавиться поведінкою та успіхами дитини, дитину після занять забирає часто. Відповідно до копій квитанцій та виписки з банківського рахунку [PERSON] перераховував на картковий рахунок [PERSON] аліменти на утримання дитини (а.с.48-53) а також купував для дитини одяг та ліки (а.с.54-58). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи надані сторонами докази, враховуючи потреби дитини певного віку, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 5 000 грн. щомісячно, суд вважає за необхідне позов задовольнити. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 768, 40 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved