Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.09.2008 року, однак вже звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. [INFO] в них народився син [PERSON] . Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Також зазначає, що відповідач є здоровим і не має інших обтяжень, які заважали б йому брати участь у забезпеченні його власної дитини. З огляду на наведене позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі, що становить 1/3 частку від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але в розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 31.03.2021 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідач і позивачка працюють, отримують заробітну плату, а тому повинні обоє утримувати й виховувати дитину. Крім того, відповідач має батьків пенсіонерів, яким теж повинен допомагати матеріально для оплати ними комунальних послуг, придбання медикаментів та продуктів харчування. Виходячи з наведеного, просить постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі, що становить 1/4 частку від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але в розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач не з`явилась, однак представник позивача адвокат Кушнірук Ю.П. подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Торчинською селищною радою Луцького району Волинської області від 06.08.2009 року (а.с. 3). Судом також встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання своєї малолітньої дитини, тобто у них існує спір з цього приводу. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч вимогам ст. 181 Сімейного Кодексу України сторони не досягли домовленості щодо утримання сина, а тому вимога про стягнення аліментів в примусовому порядку підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, розмір його середньомісячного заробітку суду невідомий. Малолітній [PERSON] , [INFO] , є здоровим, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача, а саме: в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, які належить стягувати з відповідача в користь позивача щомісячно з дати подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. При цьому, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial