Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач по справі зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , однак там не проживає, не здійснює оплату комунальних послуг, її особистих речей немає. У зв`язку з цим, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слуханнясправи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачу належить на праві особистої власності квартира [ADDRESS] , що стверджується реєстраційним посвідченням від 03.05.1995 р. Згідно довідки ПМП «Совр» від 17.09.2019 р. за № 224 вбачається, що разом з позивачем [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована відповідач [PERSON] . Згідно акту ПМП «Совр» від 10.09.2019 р. вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована, але не проживає з 2017 року, про що засвідчують свідки-сусіди: [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач у квартирі [ADDRESS] , не проживає, її речі та майно у вказаному житлі відсутні, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів вона не проводить. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає більше двох років. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , оскільки остання не проживала у вказаному житлі більше року і проживає за іншою адресою. На підставі наведеного,

Outcome: approved