Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Літинського районного суду Вінницької області з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 03.11.2002 р. вона уклала шлюб із [PERSON], відповідачем у справі. За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі у них народився син [PERSON], 140.07.2006 р.н. Зазначає, що відповідач проживає окремо, участі у вихованні їхньої спільної дитини та в її матеріальному утриманні не приймає, що змушує її звернутись до суду з відповідною заявою. Дитина фактично перебуває на повному утриманні позивача. [PERSON] не цікавиться, життям, вихованням та утриманням спільного сина. У свою чергу дитина ходить до школи, є здоровою та розвиненою та яка потребує належної матеріальної підтримки, яку на даний час не отримує від свого батька. За наведених обставин просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно починаючи з дня предявлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась. Представник відповідача - адвокат [PERSON], уповноважений представляти інтереси позивача на підставі ордеру серії ВН № 027159 від 09.02.2018 р. (а.с. 20) у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково та погодився на сплату аліментів у твердій грошовій у сумі у розмірі 930 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Підтвердив, що дійсно має задовільний стан здоров'я та нерухоме майно,яке дісталось в порядку спадкування, втім не вважає це підставою для стягнення аліментів в розмірі 2000 грн щомісячно. Зауважує, що позивачем не обґрунтовано суму аліментів у розмірі 2000 грн., надав трудову книжку на підтвердження тієї обставини, що не працевлаштований. Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ № 043214, виданого 20.07.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 53, батьками [PERSON], 10.07.2006 р. зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Довідкою Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 122 від 10.01.2018 р. підтверджується, що на утриманні [PERSON] знаходиться її син [PERSON], [INFO] (а.с. 29). Згідно запису № 13 трудової книжки серії АХ № 983204, на імя [PERSON], останнього наказом № 42-1 від 16.02.2017 р. звільнено з роботи за згодою сторін (а.с. 19). Подальші записи відсутні. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, повідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Позивачкою надано належні докази, якими підтверджується проживання з нею її малолітнього сина [PERSON], [INFO], однак не надано доказів обгрунтування позиції про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі саме у розмірі 2000 грн. щомісячно. Окрім того суд наголошує, що відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків. Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача, часткове визнання позову відповідачем, відсутність у відповідача інших дітей, тому суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини слід визначити в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом (11.01.2018 р.) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому судом враховано, що відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, на день ухвалення рішення становить 1860 гривень, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день ухвалення рішення становить 930 грн. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: partial