Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом, яким, з урахуванням уточнень, просила суд визначити порядок користування квартирою, яка розташована за адресою [ADDRESS], шляхом виділення позивачу кімнати площею 17,5 м.кв. та 8,9 м.кв., кухню, ванну, санвузол та коридор залишити в загальному користуванні, змінити договір найму житла та зобовязати КП «Жилкомсервіс» укласти із позивачем окремий договір найму житлового приміщення та відкрити на її імя окремий особовий рахунок на кімнати площею 17,5 та 8,9 м. кв., стягнути з відповідача судові витрати на суму 7326,10 грн., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що вона із малолітньою дитиною зареєстрована у спірній квартирі, у якій зареєстрований та проживає відповідач рідний дядько позивача, до якого [PERSON] зверталась із пропозицією щодо розділу особового рахунку. Пропозиція відповідачем була відкинута, відмовлено відповідачем у розподілі рахунку і після звернення позивача до виконавчого комітету адміністрації Дзержинського району міста Харкова. Крім того, відповідач не бажає приватизувати квартиру, що перешкоджає реалізації права позивача на приватизацію житла відповідно до ст.48 ЖК УРСР. Також позивачем вказано про те, що відповідач перешкоджає проживанню позивача самовільно змінив замки та звільнив квартиру від речей позивача. Відповідачем заявлено зустрічний позов, яким [PERSON] просив суд визнати недійсною реєстрацію [PERSON] за адресою [ADDRESS], визнати недійсною реєстрацію [PERSON], зобовязати СГІРФО Дзержинського РВ ГУМВС України у Харківській області анулювати реєстрацію вказаних осіб за вказаною адресою. В обґрунтування зустрічного позову вказано про те, що з 2002 року [PERSON], її батьки та брат у спірній квартирі не проживають у звязку із переїздом до іншого житла. На думку відповідача, матір позивача шахрайським шляхом зареєструвала її у спірній квартирі. Так, він стверджує, що спірна квартира була отримана його матірю, [PERSON] на сімю з двох чоловік її та [PERSON] У спірній квартирі він після смерті матері у 2004 році був зареєстрований один, на реєстрацію позивача згоди не давав. У судовому засіданні позивач із представником та відповідач із представниками власні позови підтримали, проти позовів одне одного заперечували, третіми особами подано заяви про розгляд справи за їх відсутності. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила про те, що вона є матірю позивача та рідною сестрою відповідача, спірну квартиру отримала її матір, як службову, через 10 років квартира втратила статус службової. В 1977 році, через місяць після отримання квартири, матір свідка та відповідача зареєструвала свідка у спірній квартирі. Із звільненням третьої кімнати, вона була зайнята [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 1992 року квартира втратила статус службової та набула статус державної, у звязку із тим, що відповідач, [PERSON], мав 50% пільгу на комунальні послуги, квартира була зареєстрована на нього, проте вартість комунальних послуг сплачувала їх матір до її смерті. У 2006 році відповідач зареєстрував шлюб із [PERSON], з тих пір постало питання про зняття з реєстрації позивача в примусовому порядку. До того відповідач визнавав право свідка на частину квартири. Свідок також зазначила, що позивач ходила до школи поблизу спірного житла, там же проживала під час навчання і у вищому навчальному закладі. На даний час позивач не проживає за місцем реєстрації через перешкоди з боку відповідача, що виявилось у зміні замків та звільнення квартири від речей позивача. Щодо переїзду до міста Чугуєва заперечувала. Наполягала на тому, що без згоди матері та відповідача не могла ані зареєструватись у квартирі сама, ані зареєструвати доньку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила про те, що 19.06.1987 року вона із відповідачем одружилась, через деякий час, 1989 року розлучились у звязку зі складними стосунками у сімї, виїхала проживати до району Баварії. Потім стосунки із чоловіком відновила та стала жити з ним. З серпня 2002 року позивач, її матір, батько та брат покинули спірну квартиру з речами, з того часу свідок доглядала [PERSON] до її смерті, 2006 року повторно зареєструвала шлюб із чоловіком. При виписці з квартири залишили заборгованість по комунальним послугам, ні за що не сплачували. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сімю померлої [PERSON] знає з 1986 року, сторін по справі знає. По суті обставин справи пояснила, що квартиру отримала [PERSON], спочатку одну кімнату, потім, після приїзду [PERSON] їм було виділено ще одну кімнату. При зміні статусу спірної квартири зі службової на державну, сімя займала всі три кімнати, [PERSON] знялась з реєстрації та переїхала жити на Салтівку. Цю квартиру [PERSON] вмовив матір продати, хоча вона мала намір залишити квартиру онуці. Після продажу квартири гроші [PERSON] витратив на автомобіль. Позивач, коли навчалась в інституті, іноді ночувала у спірній квартирі. Зі слів свідка, [PERSON] давала згоду на реєстрацію місця проживання позивача у спірній квартирі, на той час позивачу було 15 років. У 2002 році в квартирі [PERSON] був зареєстрований сам, проти реєстрації у квартирі його дружини [PERSON] заперечувала через неприязні стосунки. В останні роки життя [PERSON] за нею доглядала матір позивачки, у звязку із чим [PERSON] та [PERSON] часто були у спірній квартирі та іноді гостювали у свідка. Після смерті [PERSON] у 2004 році, з часом відповідач із дружиною перестали пускати позивача та її матір у квартиру. На питання, чи були речі позивача та її матері у квартирі повідомила, що там бачила багато їхніх речей, однак в кінці 2009 року ці речі були перенесені сімєю відповідача до гаражу. Про те, що позивач не могла потрапити до свого житла у спірній квартирі знає, оскільки кілька разів доводилось пускати ночувати до своєї квартири. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила про те, що вона є сусідкою відповідача досить тривалий час, сімю сторін знає, зазначила що у спірній квартирі проживали всі разом [PERSON], її син [PERSON] та її донька [PERSON] із сімєю, останні 2002 року виїхали. [PERSON] та її син, [PERSON] До смерті [PERSON] через хворобу її доглядала її донька [PERSON], матір позивача та [PERSON], на той час цивільна дружина відповідача. Переїзд матері позивача не бачила, пояснити чи всі речі були перевезені пояснити не може, дізналась зі слів відповідача чи його матері. Після 2002 року позивача у квартирі не бачила, давала суду пояснення по іншій справі, в яких вказала про таке, сімю відповідача поблизу будинку бачила часто. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив про те, що він є сусідом відповідачів, проживає у будинку з 1975 року, сімю сторін та відповідача зокрема знає достатньо давно, до 2002 року сімя - [PERSON], її син [PERSON] та її донька [PERSON] із сімєю проживали разом, інколи там була дружина [PERSON] [PERSON] 2002 року [PERSON] виїхала з квартири із сімєю, з тих пір бачив її та позивачку рідко інколи приїжджали, однак не проживали там. Чи давала [PERSON] згоду на реєстрацію у спірній квартирі не знає, переїзд не бачив, чи залишились у квартирі їх речі не знає. На час допиту свідка, у спірній квартирі проживали три людини [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила про те, що для отримання кімнати у спірній квартирі [PERSON] влаштувалась двірником, оскільки не мала житла. У кімнаті вона проживала із сином, [PERSON]. Після закінчення школи, до них приїхала її донька [PERSON], тому їм надали ще одну кімнату велику. У третій кімнаті жив сусід із дружиною. Сусіду згодом надали окреме житло, а його кімната залишилась сімї [PERSON]. [PERSON] вийшла заміж, чоловік також був зареєстрований у цій квартирі, народила доньку, позивача по даній справі, та сина. Такою сімєю у цій квартирі вони проживали до тих пір поки [PERSON] матір та сестра не допомогли придбати квартиру, [PERSON] завжди у квартирі проживала, про це просила її бабуся, [PERSON] До 2004 року там проживала ще й [PERSON], потім залишилась тільки [PERSON]. Олену вона зустрічала біля магазину неподалік спірної квартири, інколи вона навідувала мою маму, яка дружила з її бабусею. Олена у квартирі завжди проживала, там займалась грі на фортепіано. На поминках бабусі всі речі та меблі були у квартирі. Найбільшу кімнату завжди займала [PERSON] із чоловіком та дітьми. Речі та меблі в кімнату придбані матірю позивача. Як виносились речі з квартири не бачила. Після смерті дядька відповідача та його сестри була продана квартира, гроші з якої пішли на купівлю автомобіля відповідачу. Коли [PERSON] почали не пускати до квартири, інколи вона ночувала у свідка вдома, про що просила не говорити матері. Вказала про те, що позивач у квартирі тривалий час не проживає. Стосовно реєстрації позивача у спірній квартирі проходила не тільки зі згоди [PERSON] вона просила про це, чи давав згоду на реєстрацію позивача у квартирі відповідач, свідок не знає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила про те, що вона є сусідкою відповідача, що після закінчення позивачем школи, свідок її у спірній квартирі чи поруч з будинком не бачила, знає що з часу, коли батько позивача придбав окрему квартиру, їх сімя переїхала та забрали власні меблі. З тих пір у квартирі проживав відповідач із дружиною та сином, якого свідок часто бачила. Чи давали згоду бабуся та дядько позивача, свідок не знає. Сімя відповідача у спірній квартирі стала проживати за рік до смерті бабусі, його дружина доглядала [PERSON]. Про зміну замків свідок не знає, також не знає як прописали позивача у спірній квартирі. Також свідок пояснила, що у 2009 році відповідач звернувся із позовом про зняття з реєстрації позивача у спірній квартирі після звернення її матері по приватизацію квартири. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне. Частиною 1 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч.3 тієї ж статті визначено, що у разі якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Проживання неповнолітньої дитини окремо від батьків, які не позбавлені батьківських прав законом не передбачено. Згідно тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 року, № 35, Місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. Пунктом 9 названого Порядку визначено, що діти, які не досягли 15-річного віку і проживають разом з батьками (опікунами, піклувальниками), реєструються разом з батьками (опікунами, піклувальниками) або з одним з батьків чи особою, яка їх замінює, Діти віком від 15 до 18 років реєструються за погодженням з батьками (піклувальниками). За ч.2 ст.156 ЖК України, За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Статтею 161 ЖК України визначено, що Наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно наданої довідки КП «Жилкомсервіс», основним квартиронаймачем за адресою [ADDRESS], є [PERSON] (а.с. 87 том 1). Наданою формою А на імя [PERSON], матері позивача, із реєстрації за вказаною адресою вона була знята 09.04.2002 року (а.с. 88 том 1). Позивач, [PERSON], [INFO], згідно наданої копії форми А (а.с. 89 том 1), зареєстрована з 29.03.2003 року за адресою: [ADDRESS], тобто до набуття повнолітнього віку та після зняття з реєстрації у спірному житлі її матері. Інформація про реєстрацію батька позивача у спірній квартирі на час реєстрації позивача не надана. Матеріали справи не містять та сторонами не доведено наявність згоди батьків позивача та мешканців спірної квартири на той час на реєстрацію місця проживання дитини, тому суд вважає правомірними позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсною реєстрації [PERSON], [INFO] з 29.03.2003 року та її доньки [PERSON], [INFO]. Крім того, показаннями свідків, зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтверджується, що позивач у квартирі не проживає достатньо тривалий час. За ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Позивачем не доведено поважності обставин, через які вона була відсутня за місцем реєстрації. У звязку із наведеним, позовні вимоги [PERSON] суд визнає необґрунтованими. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що через неправомірні дії відповідача їй була завдана моральна шкода та не приведено жодного належного обґрунтування розміру моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не були доведені ті обставини, на які вона посилались як на підставу свої вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Види судових витрат визначені в ст.79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до ст. 88 цього Кодексу. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Позовні вимоги відповідача [PERSON] про визнання недійсною реєстрації позивача по справі, з урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Крім того, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отримання паспорта [PERSON] жодним чином не може вплинути на права чи обовязки [PERSON], тому його позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, суд дійшов про обґрунтованість зустрічного позову та необхідність його часткового задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: partial