Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права приватної власності на квартиру [ADDRESS] площею 151,1 кв.м. з коморою в підвалі площею 8,5 кв.м. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.05.1987р. уклала з відповідачем шлюб. За кошти, подаровані її мамою в сумі 20 000 доларів США, 16.03.2002р. придбала квартиру [ADDRESS]. При цьому квартира придбавалась за ціною 26 573 грн., що було еквівалентно 5 000 доларів США. Згодом, отримала розпорядження ЛРА ЛМР від 06.08.2004р., на підставі якого нею здійснено реконструкцію купленої квартири. Після реконструкції, площа квартири збільшилась до 151,1 кв.м. за рахунок облаштування житла на мансардному поверсі будинку [ADDRESS] Така реконструкція також проводилась за рахунок коштів, подарованих мамою. Згідно з витягом про реєстрацію права власності, вона є одноосібним власником квартири № 5 пл. 151 кв.м., комори в підвалі площею 8,5 кв.м. Незважаючи на це, відповідач відмовляється у добровільному порядку укласти угоду про поділ майна подружжя і визнати реконструйовану квартиру її приватною власністю. У зв'язку з цим, право власності просить визнати в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача згідно договору про надання юридичних послуг від 27.01.2017р. та ордеру на ведення справи серії [NUMBER] адвокат Балаєв Ф.Д. позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представник відповідача згідно належної довіреності від 09.09.2014р. [PERSON] позовні вимоги визнав, оскільки купівля квартири та її реконструкція дійсно проводились за кошти, подаровані дружині. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7), позивач та відповідач зареєстрували такий 24.05.1987р. За договором купівлі продажу від 16.09.2002р. (а.с.4) позивач набула у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 86,5 кв.м., до якої належить комора в підвалі площею 8,5 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності (а.с.5), виданого Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради 06.08.2004р. на підставі розпорядження ЛРА ЛМР від 06.08.2004р. № 1086, позивачу на праві приватної власності належить [ADDRESS] загальною площею 151,1 кв.м., до якої належить комора в підвалі площею 8,5 кв.м. Право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку зареєстровано 18.08.2004р., що стверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.23), станом на 03.02.2017р. позивач є власником спірної квартири. Така в іпотеці не перебуває, будь-яких обтяжень на неї не накладено. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд - ч. 1 ст. 319 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-1243цс16 в своїй постанові від 28.09.2016р. зазначив, що ст. 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Оскільки в справі яка розглядається позивач є власником спірної квартири згідно свідоцтва про право власності від 06.08.2004р., а відповідач таке право заперечує в процесі позасудового вирішення питання про поділ майна подружжя, суд вважає позов обґрунтованим та ухвалює рішення про його задоволення, яким по суті, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, яке виникло та існує в останньої на підставі свідоцтва про право власності від 06.08.2004р. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 3865,14 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією. На підставі наведеного та

Outcome: approved