Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнювала, останній раз 01.07.2016 року, та просить суд поновити їй строк для звернення до суду з позовною заявою; визнати договір міни нерухомого майна укладений 13.02.1997 року і зареєстрований на Придніпровській товарній біржі, між нею - [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], які діяли і в інтересах на той час неповнолітньої [PERSON], [INFO], з іншої сторони, згідно якої вона обміняла належну їй двокімнатну квартиру, житловою площею 26,8 кв.м, загальною площею 44,0 кв.м., розташовану на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, за адресою: [ADDRESS] на належну відповідачам 1-но квартиру житловою площею 15,8 кв.м., загальною площею 32,9 кв.м., розташовану на 2 поверсі 5-типоверхового будинку, за адресою [ADDRESS], дійсною та виконаною. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, надала суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, надала суду заяву, про розгляд справи за її відсутності. Також надала письмові пояснення, в яких зазначила, що 13.02.1997 р. між позивачем та відповідачами була досягнута угода про укладення договору міни належного їм на праві приватної власності нерухомого майна. На той час позивачу, на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], а Відповідачам квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Оскільки сторони задовольняли умови цієї угоди, вони вирішили її оформити у встановленому порядку, в офіційних установах, які мали на те право, тому угода між ними про обмін нерухомим майном була укладена у Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі. Згідно угоди, позивач обміняла свою квартиру за адресою: [ADDRESS], що складалась з 2-х кімнат, житловою площею 26,8 кв.м., та загальною площею 44,0 кв.м., розташовану на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, яка в свою чергу належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло №1241-а, виданого органом приватизації Інгулецького Державного гірничо-збагачувального комбінату згідно розпорядження №1241-а від 26.11.1996 року, (зареєстровано в Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за №13пвш-317-7413), на належну відповідачам 1-но квартиру за адресою: [ADDRESS], житловою площею 15,8 кв.м., та загальною площею 32,9 кв.м., розташовану на 2 поверсі 5-типоверхового будинку, яка в свою чергу належала Відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло №2496 виданого органом приватизації Арендно-монтажно будівельного підприємства «Криворіжаглобуд» м. Кривого Рогу згідно розпорядження №496 від 28.02.1994року (зареєстрованого в Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за №7пвш-575-2935). Як доказ того, що між сторонами досягнута угода, позивачу було видано Договір міни нерухомого майна за реєстраційним № 35-Н/97 від 13.02.1997 року, який вона повинна була зареєструвати, що згодом вона і зробила, у реєстраційній службі Криворізького МУЮ Дніпропетровської області. На даний час позивач має намір подарувати належну їй квартиру, в звязку з чим вона наприкінці листопада місяці 2015 року звернулася до нотаріальної контори, де довідалась, що Договір міни нерухомого майна, який зареєстрований товарною біржею, не є правовстановлюючим документом, і їй необхідно визнати таку угоду дійсною звернувшись з позовом до суду. Укласти нову угоду про обмін вище вказаної нерухомості у нотаріальному порядку не е можливим тому, що у 1997 році, коли укладався Договір міни один з учасників обміну, а саме відповідач по справі - [PERSON] була неповнолітньою, а окрім того, на теперішній час, відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], є вже власниками іншої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На час укладання договору ніхто з учасників договору не придав значення формі договору, та тому хто має право його посвідчувати. Усі сторони виконали свої обов'язки, згідно з умовами договору, тому вона уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], в судове засідання не зявились про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, надали суду заяви, в яких просять суд розглянути справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги визнають повністю та безумовно, вважають, що ними - стороною укладеної угоди, ще в 1997 році були повністю виконані всі цивільно-правові зобовязання, в звязку з чим на сьогодні вони не мають наміру відвідувати нотаріальну контору для посвідчення зазначеної угоди обміну нерухомості, укладеної 13.02.1997 року. Представник третьої особи - Придніпровської товарної біржі до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно у встановленому законом порядку, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти позову не надали. За таких підстав суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON], суду пояснила, що позивач - її рідна мати, а відповідач - брат. В 1997 році брат поміняв квартиру з матірю, а свою однокімнатну мати хоче подарувати їй. Вони звернулися до нотаріуса, в 2015 році, але нотаріус сказав, що їм потрібно до суду, раніше не знали, що договір необхідно укладати тільки у нотаріуса. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. 13.02.1997 року в Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі дійсно було укладено та зареєстровано за №35-Н/97 угоду обміну нерухомості, відповідно до умов якої [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], які діяли і в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], з іншої сторони, уклали Угоду про обмін квартири за адресою: [ADDRESS], що складалась з 2-х кімнат, житловою площею 26,8 кв.м., та загальною площею 44,0 кв.м., розташовану на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, яка в свою чергу належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло №1241-а, виданого органом приватизації Інгулецького Державного гірничо-збагачувального комбінату згідно розпорядження №1241-а від 26.11.1996 року, (зареєстровано в Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за №13пвш-317-7413), на 1-но квартиру за адресою: [ADDRESS], житловою площею 15,8 кв.м., та загальною площею 32,9 кв.м., розташовану на 2 поверсі 5-типоверхового будинку, яка в свою чергу належала Відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло №2496 виданого органом приватизації Арендно-монтажно будівельного підприємства «Криворіжаглобуд» м. Кривого Рогу згідно розпорядження №496 від 28.02.1994року (зареєстрованого в Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за №7пвш-575-2935) /а.с.4/. За угодою інвентарна оцінка об'єкту нерухомості [ADDRESS] становила 4175 грн., а квартири за адресою: [ADDRESS] - 5074 грн. Відповідно до п. 4 угоди сторони оформлюють договір без доплати один одному грошової суми. Встановлено, що після перереєстрації права власності на обєкти нерухомості в БТІ (а.с.5-7), сторони повністю виконали її умови. Так, в десятиденний термін сторони звільнили об'єкти нерухомості, знялися з реєстраційного обліку та виписали всіх хто був зареєстрований у квартирах. Також сторони передали об'єкти нерухомості один одному у повне володіння. За весь час володіння жодного разу не пред'явили претензій щодо користування даними об'єктами. В судовому засіданні також встановлено, що про порушення свого права на розпорядження спірною квартирою позивач дізналася тільки в листопаді 2015 року, коли звернулась до нотаріальної контори з питання оформлення договору дарування квартири, де їй розяснили, що договір дарування не може бути посвідчено у звязку недотриманням нотаріального посвідчення угоди обміну нерухомості. А тому суд вважає, що пропущений строк звернення до суду позивачем з поважних причин, а тому він підлягає поновленню. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору обміну нерухомості , передбаченими ст.242 ЦК України, до якого відповідно застосовуються правила про договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири), передбачені ст.227 ЦК України 1963 року, норми яких діяли на момент укладення угоди обміну нерухомості. Відповідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч.2ст.220 ЦК України: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На час звернення позивача з позовом правочини, щодо купівлі-продажу /обміну/ нерухомості, підлягали державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди /1997 рік/ норми, щодо реєстрації правочинів, не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем та відповідачами на момент укладання спірної угоди виконано (а.с.79-81,92). Вважаючи на те, що угода обміну нерухомості фактично відбулася, а сторони всі свої зобовязання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди в нотаріальному порядку не можливо в звязку з відсутністю однієї із сторін, то суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд також враховує, що позивачем сплачено судовий збір (а.с.2), проте стягнення на свою користь судових витрат з відповідачів, вона не вимагає. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved