Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг за договором позики у розмірі 200 000 гривень та судові витрати в сумі 2000 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] 25 жовтня 2013 року взяла в борг за розпискою у неї гроші у сумі 200 000 гривень, які зобов'язувалась повернути 28 жовтня 2013 року. Власноручно написана відповідачем розписка є правочином, укладеним в письмовій формі, який має ознаки договору позики, так як відображає вже вчинену дію, щодо отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 200 000 гривень та зобов'язання відповідача, щодо їх повернення. У зв'язку з тим, що між нею та відповідачем по справі існують давні ділові стосунки в сфері туристичного бізнесу, то прохання відповідача допомогти їй грошима на короткий термін часу не здивувало її, бо таке вже траплялось. Але зараз відповідач не розрахувалась з нею за оплачені нею за неї авіаквитки та ще великі гроші, які вона взяла в неї в борг. 200 000 гривень вона надала відповідачу в борг, які сама взяла у своїх знайомих. Але відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання, тобто не повернула їй гроші у вказаний строк. Вона сама теж прострочила свої зобов'язання перед своїми кредиторами. 01 листопада 2013 року відповідач зателефонувала їй і повідомила, що грошей в неї немає. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, надіслала до суду повідомлення, з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з її хворобою, в той же час жодних відомостей, що підтверджують неможливість її явки в судове засідання, суду не надала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 200 000 гривень, з кінцевим строком повернення боргу - 28 жовтня 2013 року, що підтверджується розпискою, наданою позивачу [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем доказів, щодо спростування вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 200 000 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2000 гривень 00 копійок, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved