Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про оспорювання батьківства, в обґрунтування якого посилається на наступне. 18.07.1981 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого [PERSON] переїхала проживати до чоловіка у [ADDRESS]. Під час спільного проживання у них народилися троє дітей. У 1992 році [PERSON] фактично залишила [PERSON] та переїхала жити у [ADDRESS], де проживала однією сім`єю разом із [PERSON] при цьому шлюб із [PERSON] не було розірвано. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] і запис про батька був проведений на підставі ст.52 Кодексу про шлюб та сім`ю України, за походженням дитини від батька, який перебував у шлюбі з матір`ю. Зазначає, що батько позивача [PERSON] постійно проживав у [ADDRESS] та після переїзду матері [PERSON] у [ADDRESS], з ним вона не спілкувалась, а тому [PERSON] не знав і не міг знати, що він записаний батьком [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер та в даний період часу [PERSON] виповнилось 1 рік та 4 місяці. В свою чергу [PERSON] все життя знала, що її батьком є [PERSON] , так як вони проживали разом, вели спільне господарство, він видавав заміж [PERSON] , а після його смерті [INFO] [PERSON] як донка організувала і оплатила похорони. Просить суд виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №13 від 15.08.1997 року у Герцаївському відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про народження [PERSON] . Позов подано з підстав передбачених ч. 3 ст. 137 СК України, згідно якої якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. У судовому засіданні представник позивача підтримали позовні вимог з підстав наведених у позовні заяві та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини справи. 18.07.1981 року між [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO]. був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого повторно серії [NUMBER] від 10.05.2019 року. Під час проживання у шлюбі народилась позивачка [PERSON] , [INFO] , щ підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.06.1982 р.н. та Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23.08.2002 року. [INFO] народилась [PERSON] , батьки якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 19.07.2013 року. [PERSON] помер [INFO] у віці 43 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.09.2018 року. З довідки Молницького старостинського округу Герцаївської міської ради Герцаївського району Чернівецької області №986 від 26.06.2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] починаючи з 1992 року по даний час періодично проживала в господарстві співмешканця [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO]., у [ADDRESS]. Даний факт у судовому зсіданні підтвердили відповідач та свідки [PERSON] та [PERSON] , які також вказали, що біологічним батьком [PERSON] являється саме [PERSON] та [PERSON] за життя не міг знати, що записаний батьком [PERSON] [PERSON] помер [INFO] у віці 47 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2020 року. В обґрунтування підстав виключення відомостей про батька [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] позивач посилається на те, що батьком [PERSON] , [INFO], записаний [PERSON] на підставі ст. 52 Кодексу про шлюб та сім`ю України, так як мати [PERSON] перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Водночас з 1992 року мати проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] , який є фактично біологічним батьком [PERSON] . Позивачем подано позов з підстав передбачених ст. 137 ч.3 СК України як спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] . Даючи законну оцінку доказам по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач звернувся до суду із позовом про виключення відомостей про померлу особу, як батька, з актового запису про народження дитини, посилаючись на ч. 3 ст. 137 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття ( ч.3 ст. 136 СК України). Положеннями ст. 137 СК України, визначено підстави, за яких можливе оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини. Так, ч. 3 ст. 137 СК України визначає, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. Отже, виходячи з положень вбачається, що правом щодо оспорювання батьківства наділені спадкоємця першої черги за законом, названі у статті 1261 Цивільного кодексу України, а саме: дружина, батьки діти. Проте, цим правом вони наділяються виключно за обставин, коли особа з поважних причин не знала, що записана батьком і померла. Таким чином, в даній статті мова йде про народження дитини та внесення відповідного актового запису ще за життя особи, яка була записана батьком. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ( ст. 1216 ЦК України). Для вступу у спадкові правовідносини необхідно спадщину прийняти у порядку передбаченому ст.ст. 1268-1269 ЦК України та у строки передбачені ст. 1270 СК України. Своє право на спадкове правонаступництво спадкоємці повинні суду довести так як при вступі в процес правонаступник продовжує здійснювати процесуальні права і обов`язки попередника в повному обсязі. Доказами права на спадкове правонаступництво можуть бути: свідоцтво про право на спадщину, заява і підтвердження нотаріуса, що спадкоємець вступив у спадкове майно, а також інші докази: свідоцтво про шлюб, народження, усиновлення тощо. Верховний Суд України, в свою чергу, також у пункті 12 своєї постанови № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» дав наступні роз`яснення з цього приводу: «Стаття 137 СК встановлює три винятки для оспорювання батьківства після смерті цієї особи, яка записана батьком дитини іншими особами. Це: 1) подання особою письмового заперечення свого батьківства до народження дитини через нотаріальну контору (частина 1 статті 137 СК); 2) пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини з переводом цих прав на правонаступника (частина 2 статті 137 СК); 3) відсутність у нього з поважних причин інформації про запис батьком дитини (частина 3 статті 137 СК). Інших випадків щодо можливості оспорювання батьківства, особи, яка померла законом не встановлено.» Згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. У відповідності до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачкою [PERSON] не надано доказів прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підтвердження набуття права, як спадкоємець першої черги, в порядку спадкового правонаступництва звертатися до суду з вимогами про оспорювання батьківства на підставі ч.3 ст. 137 СК України. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Так, в матеріалах справи наявний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про народження [PERSON] № [NUMBER] від 19.01.2021 року, з якого вбачєатсья, що відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Посилання позивача на те, що запис про батька був здійснений на підставі ст. 52 Кодексу про шлюб та сім`ю України суд вважає необґрунтованими так як ґрунтуються на припущенні та відповідних доказів позивачем суду надано не було і спростовуються вищевказаним Витягом за актового запису про народження [PERSON] . Доказів розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять проте це не спростовує факт внесення відомостей відносно [PERSON] як батька дитини [PERSON] на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позивачем вимог, так як посилання позивача на ч.3 ст. 137 СК України не може бути підставою для звернення до суду, оскільки запис про батька у актовому записі про народження [PERSON] був здійснений на підставі ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), що є підставою для відмови у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі ст.ст. 104, 122, 126, 133, 135-137 СК України, ст.ст. 12, 81-89, 141, 229, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed