Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення моральної шкоди. Позивач під час судового розгляду неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, останній раз 12.11.2013 року. В уточненій позовній заяві [PERSON] просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, а саме за період з 15.06.1997 року по 2005 рік - в розмірі згідно розрахунку проведеного самим позивачем - 393 977,45 гривень, та з 01.05.2006 року по 07.06.2011 року - 269 871,13 гривень, а всього 720 189,97 гривен, а також стягнути з відповідача по справі моральну шкоду в розмірі 30000 гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішеннями суду було стягнуто на її користь з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей до повноліття та на час навчання. [PERSON] вчасно аліменти сплачував не завжди, внаслідок чого виникала заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позов з уточненими позовними вимогами підтримали та позивач надала суду пояснення по суті позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, та просив в задоволенні позову відмовити, про що надавав суду письмові заперечення. В запереченнях зазначив, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини. Підставою виникнення заборгованості у сумі 6850 гривень стало те, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.04.2010 року у рішенні цього ж суду від 19.10.2009 року про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, у розмірі 300 гривень щомісячно починаючи з 26.12.2008 року до досягнення дітьми 23-річного віку була виправлена описка щодо стягнення вказаного розміру аліментів на кожну дитину Таким чином, відповідачу була нарахована заборгованість після перерахунку сплачуваних ним аліментів на підставі виправлення описки суду, а не з його вини. Незважаючи на це, за можливості, він погашав заборгованість, на даний час заборгованість погашена в повному обсязі. Не виконував зобов'язання щодо своєчасної сплати аліментів у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, оскільки йому самому не вистачало коштів на життя, на лікування від цілого ряду захворювань. Він є пенсіонером, пенсійне забезпечення є його єдиним доходом. Проти стягнення моральної шкоди заперечує, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та не передбачено законодавством. Представник третьої особи, за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечень не надала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 2011 року. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.06.1994 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11 лютого 1993 року, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2005 року, за заявою [PERSON], їй видано 21.11.2005 року дублікат виконавчого листа на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.06.1994 року. Будь-яких даних щодо звернення в установленому законом порядку до виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.06.1994 року в період до листопада 2005 року позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 195 СК України, який набув чинності з 1 січня 2004 року, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося стягнення. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. 29.12.2008 року державним виконавцем винесена ухвала про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з досягненням дітьми повноліття. Довідкою державного виконавця підтверджено, що [PERSON] щомісячно оплачував аліменти, проте на 01.10.2008 року заборгованість склала 1949 грн. 78 коп., а з визначеною заборгованістю за попередній період до пред'явлення виконавчого документа до стягнення - 5994 грн. 78 коп., загальна сума склала - 7944 грн. 56 коп. Не дивлячись на закінчення виконавчого провадження, відповідач продовжував перераховувати аліменти на утримання дітей. Через наявність заборгованості, ухвала про закінчення виконавчого провадження скасована, провадження відновлено у 2010 р. З жовтня 2010 р. по червень 2011 р. заборгованість повністю погашена шляхом перерахування ? частини пенсії відповідача. Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.10.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 26.12.2008 року, до досягнення дітьми 23-річного віку. Виконавчий лист, виданий 14.12.2009 року, поступив до Орджонікідзевського ВДВС і 18.03.2010 року направлений для подальшого виконання бухгалтерії УПФУ, з розпорядженням проводити утримання з пенсії [PERSON] у розмірі 1/2 частини щомісячно, до повного погашення заборгованості. За змістом ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, норма закону (ст. 196 Сімейного Кодексу України), яка передбачає право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення - почала діяти з 01.01.2004 року. Отже, вимоги позивача про стягнення пені з платника аліментів [PERSON] за період з 15.06.1997 року до 01.01.2004 року - суд вважає безпідставними, такими, що не ґрунтуються на положеннях закону. Відповідно до ст. 195 Сімейного Кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суду надано довідки ВДВС, щодо наявності за відповідний період заборгованості відповідача за виконавчим листом № 2-1373/94, виходячи з яких суд проводить розрахунок пені, виходячи з формули: сума заборгованості за відповідний місяць * 1% * кількість днів в місяці. Так, розмір пені за заборгованість по виконавчому листу № 2-1373/94, виданого на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.06.1994 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11 лютого 1993 року, до досягнення дітьми повноліття, складає: відповідно до довідки, виданої державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції (том № 1, а. с. 92) сума пені, розрахована за вищевказаною формулою, за період з листопада 2005 року по квітень 2006 року складає 80,12 гривень; згідно довідки, виданої державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції (том № 2, а. с. 121, том № 1 а. с. 88) сума пені, розрахована за вищевказаною формулою, за період з травня 2006 року по жовтень 2008 року складає 721,41 гривень; відповідно до довідки, виданої державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції (том № 2, а. с. 121) сума пені, розрахована за вищевказаною формулою, за період з 17.10.2008 року по 05.10.2010 року складає 13999,42 гривень; за період з 06.10.2010 року по 24.11.2010 року - 465,39 гривень; всього пеня за заборгованість по аліментам складає: 80,12 + 721,41 + 13999,42 + 465,39 = 15 266,34 гривень. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС від 27.09.2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів по 300 гривень щомісячно на утримання двох дітей - закінчено. Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова листом від 03.09.2013 року № 6669-13/32 повідомило, що станом на 01.09.2013 року заборгованість по аліментам на користь [PERSON] на утримання повнолітніх дітей сплачена в повному обсязі. Відповідач [PERSON] є пенсіонером за віком, не працює, пенсія є його єдиним джерелом матеріального забезпечення. З наданої відповідачем виписки з амбулаторної карти (т.2 а.с.14) вбачається, що [PERSON] з 1997 року неодноразово проходив лікування від ряду встановлених у нього захворювань. З 10.09.2013 року відповідач є інвалідом другої групи, інвалідність встановлена безстроково. Згідно довідки акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 637552, [PERSON] протипоказана праця з тривалим стоянням та ходьбою. У зв'язку з хворобою, відповідач постійно потребує придбання ліків. Враховуючи низький майновий стан відповідача та його стан здоров'я, а також враховуючи, що останнім заборгованість по сплаті аліментів на час розгляду судом позову повністю погашена, - суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру неустойки до одної тисячі гривень. Позивачем [PERSON] заявлено вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 30 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог щодо моральної шкоди, позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням своїх службових обов'язків працівниками виконавчої служби позивачу приходилось самій ходити по інстанціям, неодноразово скаржитись на дії державних виконавців. Моральна шкода виразилась у моральних та емоційних переживаннях, як її так і дітей, у зв'язку з чим позивач перенесла ряд захворювань. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином відповідальність платника аліментів при виникненні заборгованості законом встановлена в виді права одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у відповідному розмірі. Стягнення моральної шкоди спричиненої внаслідок виникнення заборгованості з вини платника аліментів законом прямо не передбачена. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] не надано суду жодних належних і допустимих доказів в підтвердження заподіяння їй особисто моральної шкоди і саме відповідачем. Також, позивачем не підтверджено той факт, що погіршення стану її здоров'я пов'язано саме з діями чи бездіяльністю відповідача та з його вини. Окрім того, позивачем не надано суду жодного доказу в підтвердження розміру моральної шкоди, заявленої в позові [PERSON] до [PERSON] Що ж стосується дій чи бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби допущених останніми при виконанні рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача, суд вважає, позивач не позбавлена права захисту своїх прав в установленому законом порядку. Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 75 ЦПК України.

Outcome: partial