Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, відібрання дитини - [PERSON], визначення місця проживання дітей та способів участі батька у вихованні дітей. В позовній заяві посилалась на те, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 11 січня 2006 року, від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Але подружнє життя не склалося через застосування до неї відповідачем фізичного, емоційного та психологічного насильства, погроз фізичною розправою. У зв'язку з цим сім'я перестала існувати, і з жовтня 2013 року вони проживають окремо. На примирення вона не згодна. Тому просила шлюб розірвати. Також позивач зазначила, що відповідач неправомірно без її згоди забрав до себе одну із їх дочок [PERSON]. У зв'язку з цим також просила постановити рішення про відібрання дитини - [PERSON] - від осіб, проживання з якими не визначалося законом або рішенням суду, та визначити місце проживання дітей з нею, визначити способи участі [PERSON] у вихованні дітей у вигляді наступного графіка побачень батька з обома дітьми: два рази на місяць у неділю по дві години - з 11 до 13 години під час прогулянок на свіжому повітрі поза приміщеннями. Ухвалою суду від 09 вересня 2014 року закрито провадження в даній цивільній справі в частині позовної вимоги про відібрання дитини - [PERSON] - від осіб, проживання з якими не визначалося законом або рішенням суду, у зв'язку з відмовою позивача від позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов в решті позовних вимог підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, та в його задоволенні просив відмовити. Третя особа виконавчий комітет Київської районної й м.Полтаві ради (орган опіки та піклування) в судове засідання свого представника не направив, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за відсутності його представника. Враховуючи наявність достатніх доказів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 11 січня 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8, 11-12). На час розгляду справи судом сторони проживають окремо. Дана обставина визнавалась всіма особами, що беруть участь у справі, у зв'язку з чим в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Як на час звернення з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи судом позивач наполягає на розірванні шлюбу. На примирення категорично не згодна. Враховуючи, що позивач з відповідачем миритися не бажає, суд вважає, що на час розгляду справи примирення є неможливим. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Тому позовна вимога про розірвання шлюбу є такою, що підлягає до задоволення. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не просила відновити їй дошлюбне прізвище, зазначене питання судом не розглядалось. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, затвердженого рішенням виконкому від 22.07.2014 року №200, орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та встановити час спілкування батькові [PERSON] з вище вказаними дітьми наступним способом: два рази на місяць у неділю з 11 до 13-00 без присутності матері (а.с.51-52). Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги вік дітей, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю [PERSON] Тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про визначення способів участі [PERSON] у вихованні дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з вимогами про визначення відповідачу способів його участі у вихованні дітей, позивач просить суд вирішити питання про його права і обов'язки. При цьому судом не встановлено спору між сторонами з даного питання. Як пояснила в судовому засіданні позивач, і це не заперечував в судовому засіданні відповідач, вона не чинила відповідачу перешкод в спілкуванні з дітьми. Відповідач вимог щодо визначення йому способів участі у вихованні дітей не заявляв. Крім того, суд погоджується з відповідачем, який вважає, що дві зустрічі з дітьми на місяць по дві години є недостатнім, і визначення такого графіка побачень батька з дітьми призведе до суттєвого і безпідставного обмеження його прав, що неприпустимо. Тому в цій частині суд не бере до уваги наведений вище висновок органу опіки та піклування. На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог про визначення способу участі батька у вихованні дітей необхідно відмовити. Враховуючи, що позов [PERSON] судом задоволено частково, понесені нею судові витрати підлягають відшкодуванню їй пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial