Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь» (далі - ПрАТ «Азовелектросталь»). Згідно ст. 116 КЗпП України, за період з 09.06.2015 року по теперішній час, їй не було виплачено заробітну плату при звільненні. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 252 грн. 48 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення, моральну шкоду в сумі 1 000 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 292 грн. 32 коп. В ході розгляду справи уточнила позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі згідно наданої відповідачем довідки у розмірі 12 727 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення, моральну шкоду в сумі 200 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 97 грн. 44 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутність, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягала у повному обсязі, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Майська А.В. у судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, але надала письмові заперечення, в яких вказала, що позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 10 252 грн. 48 коп. В іншій частині позовних вимог просила відмовити в повному обсязі. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] по 08.06.2015 року працювала в ПрАТ «Азовелектросталь», що підтверджується копією трудової книжки позивача. 08.06.2015 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 36 КЗпП України. (а.с.5) До теперішнього часу відповідачем не виплачена заробітна плата за період з листопада 2014 року по червень 2015 року у загальній сумі 12 727 грн. 70 коп., що підтверджується довідкою № 1692 від 27.07.2015 року, наданою ПрАТ «Азовелектросталь» (а.с.26). Частиною сьомою статті 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки при розгляді справи встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед позивачем при його звільненні, згідно графіку № 1 працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години на 2015 рік, наданого відповідачем, 08.06.2015 року, тобто день звільнення позивача, був робочим днем, та даних про те, що позивач не працював в останній день звільнення суду не надані, суд вважає що відповідальність відповідача повинна настати з 09.06.2015 року по день винесення рішення, тобто 21.08.2015 року. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходив з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно наданої відповідачем довідкою-розрахунком про суму заробітку позивача за останні два місяця роботи, середньоденна заробітна плата позивача за останні повні два місяці роботи перед його звільненням, а саме за квітень та травень 2015 року, склала 106 грн. 84 коп. Таким чином, судом встановлено, що за період з 09.06.2015 року по 21.08.2015 року минуло 53 робочих дня, згідно графіку № 1 працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години на 2015 рік, наданого відповідачем. На підставі цього вбачається, що сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 09.06.2015 року по 21.08.2015 року складає (53 роб. дня х 106,84 грн.) 5 662 грн. 52 коп. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання повного розрахунку, який до теперішнього часу не було проведено, чим спричинив йому моральну шкоду, яка полягає у неотриманні вчасно позивачем заробітної плати, на яку він мав право, тому не мав можливості розпорядитися своїм доходом протягом певного часу. Тому суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди, розміру невиплаченої при розрахунку грошової суми, строку невиплати, позовні вимоги в цій частині з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 3 ЦК України, задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 200 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що було порушено право позивача, яке підлягає захисту, у зв'язку із чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2014 року по червень 2015 року у сумі 12 727 грн. 70 коп., сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 09.06.2015 року по 21.08.2015 року, яка складає 5 662 грн. 52 коп., та моральна шкода у розмірі 200 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 97 грн. 44 коп. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. 43 Конституції України, ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 3 ЦК України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved