Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 20.10.2020 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві [PERSON] вказано, що позивач та відповідач мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від участі у вихованні їхнього спільного сина та від належного матеріального його утримання. Як вказує позивач, спілкуватися з сином відповідач не хоче. Вона неодноразово пропонувала відповідачу спілкуватися з сином, купувати йому одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у його вихованні та утриманні, однак, останній цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] не цікавиться розвитком, станом здоров`я дитини, не дбає про його інтереси, частими сварками негативно впливає на сина. Позивач зазначає, що 12.03.2011 року нею був поданий позов до суду про стягнення аліментів, рішенням суду від 26.09.2011 року вказаний позов був задоволений, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2011 року і до повноліття дитини. Проте, відповідач аліменти сплачує не регулярно і не в повному обсязі, щомісячні суми сплати аліментів дуже мізерні, їх не вистачає на утримання сина. У зв`язку з неналежною сплатою аліментів станом на 01.09.2020 року за відповідачем рахується борг по сплаті аліментів. Таким чином, [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку виховувати та утримувати сина до досягнення ним повноліття. Посилаючись на вищевикладені обставини позивачка [PERSON] просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути сплачений нею судовий збір. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, просила суд задовольнити позов. Позивач пояснила, що відповідач останні декілька років взагалі не цікавиться сином, не цікавиться його вихованням, навчанням, станом здоров`я, не відвідує школу, де навчається його син. Крім цього, відповідач не надає у добровільному порядку коштів на утримання дитини, внаслідок чого позивачу довелося ініціювати питання про примусове стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. При цьому відповідач не виконує у повному обсязі обов`язків зі спалити аліментів, тому, утворилася значна заборгованість зі спалити аліментів. Позивач вказала, що декілька років тому відповідач брав до себе сина, однак, позивач, дізнавшись, що в цей день відповідач вживав алкогольні напої, приїхала до місця проживання відповідача і тривалий час не могла забрати дитину, бо відповідач, замкнувшись у квартирі, не віддавав їй дитину. Відповідач [PERSON] в судове засідання 18.03.2021 року повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новооржицької селищної радив судовому засіданні просила позов [PERSON] задовольнити, повідомила, що вказане питання було предметом розгляду Новооржицької селищної ради як органу опіки та піклування і за результатами розгляду було прийняте рішення, що можливо і доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 8). Дитина проживає разом з позивачем, відповідач зареєстрований та проживає за іншою адресою (а.с. 11, 13, 33). З відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2021 року становила 115794,24 грн. (а.с. 17, 18, 69). У акті обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , який складено 25.09.2020 року зазначено, що обстеження умов проживання проводилось за адресою: [ADDRESS] . Головою двору за вказаною адресою є [PERSON] . На момент обстеження санітарний стан будинку та споруд відмінний (а.с. 12). З довідки, виданої Оржицьким ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до підрозділів поліції з повідомленнями про вчинення [PERSON] правопорушень відносно неї (а.с. 14-16). У висновку органу опіки та піклуванняНовооржицької селищної ради вказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 82). Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На думку суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернувся б до уповноважених органів держави для сприяння йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді він таких дій не вчинив. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. Додатково суд враховує, що позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави. В ситуації, що склалась суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. При цьому суд приймає до уваги, що існуюча ситуація може зашкодити інтересам дитини і іншим чином, зокрема, суд приймає до уваги пояснення позивача, що для того, щоб повезти дитину на відпочинок за кордон потрібна згода іншого з батьків, що може стати об`єктивною перешкодою зважаючи на складні відносини між позивачем і відповідачем. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує те, що відповідач [PERSON] не приймає участь у вихованні сина, не піклується про його розвиток, не приймає участі у добровільному порядку у матеріальному забезпеченні дитини, при цьому відповідачем не надано жодних доказів того, що у нього існують об`єктивні перешкоди у цьому.Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України він буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved