Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позов мотивовано тим, що 14 жовтня 2010 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 603 від 14 жовтня 2010 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років життя подружжя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Часто виникали інциденти, свідками яких ставали і діти. Позивач вказує, що відповідач не в змозі підтримувати нормальну моральну та матеріальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а також зазначає, що діти після розірвання шлюбу будуть проживати із нею. З огляду на викладене позивач просить суд розірвати даний шлюб та визначити місце проживання дітей разом із нею. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, запропоновано відповідачу в строк п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 03.05.2019 року зупинено провадження у справі для звернення до компетентного суду Російської Федерації з судовим дорученням про допит відповідача [PERSON] . Ухвалою від 13.07.2020 провадження у справі було відновлено. Позивач, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд констатує, що окрім направлення судового доручення про вручення судових повісток, відповідачу надсилалась судова повістка на адресу місця його проживання. Жодних клопотань, заяв та відзиву від [PERSON] до суду не надходило. У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд відповідно до ч.4 ст.223, 280-282 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 14.10.2010 року, 14 жовтня [INFO] позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 603. Від вказаного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.02.2011 року) та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.09.2016 року). З довідки про склад сім`ї від 16.06.2020р. № 225, виданої КСН «Східний» вбачається, що із матір`ю [PERSON] за адресою по [ADDRESS] мешкають її діти: [PERSON] , [PERSON] (без реєстрації), [PERSON] . Подружнє життя між сторонами не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, не проживають разом, тобто даний шлюб існує тільки формально. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. На даний час сторони по справі не підтримують шлюбне життя, не проживають разом та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім того в прохальній частині позовної заяви [PERSON] , просить суд визначити місце проживання дітей із нею. Так, зі змісту позовної зави вбачається, що діти проживають разом із матір`ю, відповідач жодним чином не заперечив вказане, окрім того не заперечував і проти визначення місця проживання дітей з позивачем. Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд бере до уваги, що від відповідача до суду не подано відзив або заперечень на позов, а тому вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. Позивачка в своїй заяві до суду просила судові витрати залишити за нею, тому суд вважає за можливе судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved