Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про захист гідності та честі. Позовна заява мотивована тим, що з 23.06.2011 позивачка перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05.12.2016 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва. Від даного шлюбу у сторін народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] . 10.04.2019 відповідач подав до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації заяви (вх. №№ К-401, К-402) у яких зазначає відомості наклепницького характеру. За змістом поданих заяв відповідач посилається на те, що занепокоєний станом їх доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки батько позивачки систематичного зловживає алкоголем, внаслідок чого їх спільна дитина має пригнічений стан та хронічний стрес, внаслідок чого виглядає замкнутою та засмученою, просить вжити заходи та пояснити [PERSON] сутність її дій по відношенню до власної дитини ї їх пагубний вплив на подальший психо-емоційний та фізичний розвиток. Поширена відповідачем інформація є недостовірною, що підтверджується рядом доказів. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, зокрема, в очах працівників Служби у справах дітей та сім`ї, медичного закладу, де отримує медичні послуги донька, а також працівників школи в якій вона за фахом працює педагогом, а тому враховуючи викладене позивачка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом про визнання недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до гідності та честі, інформації розповсюдженої [PERSON] , [INFO] , шляхом подання до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації заяв (вх. № № К-401, К-402), а також стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 5 000, 00 грн. Ухвалою суду від 29.07.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки Ухвалою судді від 09.09.2019 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 21.11.2019 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 22.01.2020 вирішено вважати належним позивачем [PERSON] , оскільки внаслідок укладення шлюбу позивачкою було змінено прізвище. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позовної заяви підтримали, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував, щодо вимог позовної заяви, в своїх поясненнях посилався на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема на те що перевірка викладених у його заявах обставин належить до компетенції Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, а відтак на думку відповідача в позові слід відмовити. Вислухавши позивачку та її представника - Кучеренка О.І., відповідача, заслухавши показання свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2019 року відповідачем [PERSON] було подано до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації заяви наступного змісту: -Заява під вх. № 401: «Також прошу звернути увагу на стан здоров`я та психоемоційний стан дитини. Так як бачучи розвиток дітей в сім років та бачучи в якому стані перебуває моя донька - має виразний хворобливий стан, синці під очима, виглядає замкненою та засмученою. Прошу звернути увагу на те, що дитина є свідком систематичного зловживання алкоголю її дідусем, котрий проживає разом з [PERSON] і її теперішнім співмешканцем». -Заява під вх. № 402: «...Мене дуже засмутив та стурбував зовнішній вигляд деньки, її пригнічений психоемоційний стан. Будучи в віці 7 років 3 місяці, моя донька наразі має хворобливо-астенічну статуру, синці під очима, виглядає замкненою, сумною та засмученою. ...Можу припустити, що такий стан усугубляється ще тим, що донька є свідком систематичного зловживання алкоголем її дідусем (батька [PERSON] ), який постійно мешкає разом з [PERSON] та її співмешканцем, що в свою чергу може бути причиною хронічного стресу, напруги та недосипу. Маючи лукавий характер та подвійні морально-етичні стандарти [PERSON] ,, педагог за фахом, постійно намагається представити мене в негативному образі як публічно, так і в очах власної дитини. ... Прошу Вас сприйняти де уваги вищевикладені факти та пояснити [PERSON] сутність її дій по відношенню до власної дитини і їх пагубний вплив на подальший психо-емоційний та фізичний розвиток...». Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 15 цієї Постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно копії листа № 08/05/2019 від 08.05.2019, що був направлений ТОВ «ЮАМЕД ХЕЛСКЕА ВЕНЧЕРЗ» на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, наявна інформація, щодо хронічних захворювань у [PERSON] , [INFO] , не виявлено, дівчинка розвинута відповідно до віку, доглянута, претензій по догляду за дитиною немає. На прийомах у лікарів дитина перебувала в гарному психоемоційному стані, контактна. Як вбачається з копії характеристики наданої Директором школи № 249 Деснянського району м. Києва від 17.05.2019 року, наданої на ученицю 1-Б класу [PERSON] , [INFO] , вбачається, що зарекомендувала себе як дисциплінована учениця. Безконфліктно працює в колективі, є дружньою і ввічливою, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. Дитина охайна, доглянута, виглядає щасливою. До школи Віку приводить та забирає мама, інколи дідусь із бабусею. Віка завжди радо зустрічає їх. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як вбачається з досліджених судом доказів, відповідач у зверненнях до служби у справах дітей зазначає, що занепокоєний станом їх доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки батько позивачки систематичного зловживає алкоголем, внаслідок чого їх спільна дитина має пригнічений стан та хронічний стрес, внаслідок чого виглядає замкнутою та засмученою, просить вжити заходи та пояснити [PERSON] сутність її дій по відношенню до власної дитини ї їх пагубний вплив на подальший психо-емоційний та фізичний розвиток. Разом з тим жодних належних та допустимих доказів того, що вказані вище інформація відповідає дійсності відповідач суду не надав. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що викладені відповідачем в поданих ним заявах, обставини не відповідають дійсності, батько позивачки переніс інсульт та не може категорично вживати алкоголь, неповнолітня дитина належно доглядається матір`ю і немає жодних проблем ані зі здоров`ям, ані з іншими питаннями. При останній зустрічі відповідача з дитиною, це була не зустріч батька з дитиною, оскільки він тільки привітався з донькою, а потім весь час спілкувався зі мною. Це відбувалось у парку, при цьому дитиною він не цікавився. Свідок зазначив, що він постійно проживає з родиною позивачки останні два роки, відповідач жодного разу не звертався щодо побачень з дитиною, особисто він теж не приїздив до дитини. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно дослідивши подані сторонами у справі докази, суд приходить до висновку про визнання відомостей, розповсюджених відповідачем у зазначених листах, зверненнях та висловлюваннях такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, а відтак підлягають спростуванню. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Враховуючи, що результати дій, вчинків та звернень відповідача про розповсюдження недостовірної інформації стосуються позивачки, яка є педагогом за фахом, професія якої пов`язана з дітьми та передбачає безперервний, належний контакт виховання дітей та взаємодії з ними, а відтак порушує немайнові права позивача, суд вважає, що діями відповідача заподіяна позивачці моральна шкода. У ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачається, що «розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення». Таким чином, саме до компетенції судів належить визначення розміру нематеріальної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися, такими принципами: умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування; ці вимоги мають витримуватися у всіх справах про відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 5 000, 00 грн. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved