Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належав будинок [ADDRESS]. 22 січня 2003 року між нею та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, за яким вона передала вказаний будинок у власність [PERSON], а остання зобов'язалася надати їй право безкоштовного довічного проживання в будинку, забезпечувати належним харчуванням, доглядом та наданням необхідної медичної допомоги, а також матеріально її забезпечувати у розмірі 100 грн. на місяць. Однак, з моменту укладення даного договору відповідачка взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала - всі домашні роботи, щоденний догляд, приготування їжі, оплату комунальних послуг та інше, вона здійснює особисто, у разі погіршення стану здоров'я змушена самостійно викликати собі лікаря та нести матеріальні витрати на лікування. Крім цього, після укладення договору довічного утримання до відповідачки [PERSON] переїхали проживати її донька [PERSON] та чоловік - [PERSON], який зловживає алкогольними напоями, ображає її нецензурними словами, погрожує фізичною розправою. У зв'язку з цим вона неодноразово зверталася до Перечинського РВ УМВС України в Закарпатській області з відповідними заявами. Оскільки, відповідачка умови вказаного договору не виконує, тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив договір розірвати та застосувати правові наслідки розірвання договору довічного утримання, передбачені ст. 756 ЦК України, при цьому посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення правил співжиття чоловіком відповідачки - [PERSON] Крім цього, ствердили, що [PERSON] умови договору довічного утримання виконує в повній мірі, вдома постійно є приготована їжа, позивачка має доступ до всіх продуктів харчування в будинку, а тому просили у задоволенні позову відмовити повністю. Приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу [PERSON], як третя особа, в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути дану справу у її відсутності, так як не може бути третьою особою у даній справі, оскільки припинила свою нотаріальну діяльність. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є донькою позивачки [PERSON] та матір'ю відповідачки [PERSON] Так, у 2003 році між сторонами був укладений договір довічного утримання і її донька переїхала проживати до хати її матері, але стосунки між ними не склалися. А коли у 2012 році у матері виникла суперечка з її зятем ([PERSON]) - чоловіком відповідачки, під час якої той її вдарив, то їхні відносини зовсім зіпсувалися. Тоді мати зверталася до лікаря, де їй порекомендували написати заяву в міліцію, але вона не хотіла створювати йому проблем. З цього часу між матір'ю та сім'єю її доньки виникають постійні непорозуміння, через що мати часто приходить до неї додому, часто у неї харчується, оскільки через похилий вік вживає переважно молочне, а вдома їй таке не дають. На її запрошення жити у неї, мати відмовляється, оскільки хоче жити у своєму будинку. Крім цього, всі комунальні послуги [PERSON] сплачує самостійно. Минулого року мати потрапила до лікарні і вони з донькою її провідували, однак всі витрати на лікування несла її мати - [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою [PERSON] та інколи заходила до її будинку. Знає, що з 2013 року у [PERSON] та сім'єю її онучки [PERSON] постійно виникають непорозуміння, одного разу [PERSON] їй розповідала, що [PERSON] не дає їй дрова, щоб опалювати хату. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є її тіткою. Так, близько року тому між нею та чоловіком її онуки [PERSON] виник конфлікт, під час якого той її побив. Проте, тітка в міліцію не зверталася, оскільки не хотіла давати цьому розголосу. Близько місяця тому, вона провідувала [PERSON] в неї вдома, де вона скаржилася на постійні непорозуміння в будинку, на [PERSON], на неналежне харчування, яке їй пропонує онука. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] це її прабабка, а [PERSON] - її мати. Між ними було укладено договір довічного утримання і з 2003 року її батьки постійно проживають у будинку бабусі, а вона після одруження, вже декілька років проживає в м. Перечин. З минулого року відносини між ними зіпсувалися, прабабуся постійно ходить до її бабусі - [PERSON], харчується там. Однак, вдома завжди є що поїсти, батьки в разі необхідності забезпечують її ліками, а будинок дровами і всім необхідним, її батько - [PERSON] прабабусю ніколи не ображав. Тому взагалі не розуміє причини звернення позивачки з даним позовом до суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що 22 січня 2003 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 71 (а. с. 7). За умовами даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] на умовах довічного утримання належний їй на праві власності жилий будинок з надвірними будовами і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 15), а [PERSON] прийняла зазначений будинок на загальних умовах. Відповідно до ст. 425 ЦК Української РСР, який був чинний на час укладення спірного договору, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. За положеннями п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором незалежно від його вини. Виходячи з правової природи договору довічного утримання обов'язок доказування належного виконання його умов відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України покладається саме на набувача, тобто відповідача у справі. Пунктом 5 вказаного договору довічного утримання визначені обов'язки набувача - [PERSON], а саме: надати право [PERSON] безкоштовного довічного проживання у відчужуваному будинку, забезпечити її належним харчуванням, доглядом та наданням необхідної медичної допомоги, а також визначено вартість матеріального забезпечення позивачки в розмірі 100 грн. в місяць. Однак, відповідачкою [PERSON] як набувачем майна, виконання вказаних обов'язків за договором належним чином не доведено. Так, як вбачається з рахунків за електроенергію та квитанцій про оплату за збір твердих побутових відходів, позивачка [PERSON] особисто оплачує вказані комунальні послуги, будь-яких доказів того, що понесені нею витрати відповідачка їй відшкодовує, у матеріалах справи немає (а. с. 82-95, 8-14). Щодо виконання умов договору відповідачкою в частині забезпечення позивачки належним харчуванням, то суд, виходячи з показів свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та даючи їм належну оцінку, а також наявних у матеріалах справи письмових доказів (а.с. 39-51), приходить до висновку, що [PERSON] надає [PERSON] харчування, однак без врахування її потреб у споживанні молочної їжі, так як вона є особою похилого віку (88 років). Що стосується матеріального забезпечення позивачки в розмірі 100 грн. в місяць відповідно до умов договору, то будь-яких доказів з цього приводу відповідачкою не надано, а тому суд вважає, що таку умову договору довічного утримання [PERSON] не виконує взагалі з моменту його укладання. Крім цього, в порушення ст. 751 ЦК України відповідачкою не виплачувалася і сума індексації вказаного матеріального забезпечення. Разом з цим, позивачка при зверненні до суду посилалась на невиконання відповідачкою умов договору щодо надання необхідної медичної допомоги, однак не надала жодного доказу на підтвердження того, що при її госпіталізації в період з 02 липня по 17 липня 2013 року та 01 лютого 2014 року відповідачка не відвідувала її. Вказане також спростовується показами свідка [PERSON] Однак, наявні в матеріалах справи чеки на придбання медичних препаратів, надані відповідачкою, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, що дані препарати вживались і були придбані саме для потреб позивачки [PERSON], були їй призначені відповідно до рекомендацій лікарів, а не придбані з власної ініціативи [PERSON] Також не є достатніми та переконливими свідченнями належного виконання відповідачкою [PERSON] своїх обов'язків по укладеному договору і показання свідка [PERSON], оскільки такі спростовуються показами інших свідків та вищенаведеними доказами. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] як набувач за договором довічного утримання, його умови в частині забезпечення [PERSON] харчуванням та доглядом виконує неналежно, а в частині матеріального забезпечення - не виконує взагалі, що відповідно є підставою для розірвання договору. Статтею 756 ЦК України передбачено правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), зокрема у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Також з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved