Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до своєї сестри [PERSON] про виділ в натурі частки з спільної часткової власності у майні. Позивач просить суд в позові: 1) Виділити [PERSON] в натурі наступні приміщення у житловому будинку [ADDRESS]: №1-5 житлова кімната площею 20,2 кв.м.; №2-2 - житлова кімната площею 20,2 кв.м.; № 2-3 житлова кімната площею 12,1 кв.м.; № 2-4 підсобна площею 4,9 кв.м. - загальною житловою площею 57,4 кв.м.; 2) Визнати право особистої власності за [PERSON] на приміщення у житловомубудинку [ADDRESS]: № 1-5 житлова кімната площею. 20,2 кв.м.; № 2-2- житлова кімната площею 20,2 кв.м.; №2-3 житлова кімната площею 12,1 кв.м.; №2-4 підсобна площею 4,9 кв.м. - загальною житловою площею 57,4 кв.м.; 3)Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку у житловому будинку у будинку [ADDRESS], загальною площею 85,3 кв.м. 4) Стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору. На мотивування позовних вимог позивач вказує, що вона є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] житловою площею 85,3 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2008 року. Власником іншої 1\\2 частки майна є відповідач [PERSON]. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва по справі № 2-2336\\09 від 30 вересня 2009 року, яке набрало законної сили, виділено у користування [PERSON] частину будинку [ADDRESS], що є квартира № 1 площею 53,3 м.кв., якою фактично користується [PERSON], яка складається з приміщень №1-1 кухня площею 8,6 кв.м.; №1-2 коридор площею 11,9 кв.м.; №1-3 житлова кімната площею 14,3 кв.м.; № 1-4 житлова кімната площею 18,5 кв.м. до якої відходять господарські будівлі, якими користується [PERSON] - убиральня літ. Д; погреб літ. Ж; літня кухня літ.3. Їй було виділено у користування частину будинку [ADDRESS], що є квартирою №2 площею 131,4 кв.м. (без врахування самовільного будівництва площа 57,4) якою фактично користується [PERSON], складається з приміщень - №1-5 житлова кімната площею 25,0 кв.м.; № 2-1 веранда (самовільно прибудована) площею 25,0 кв.м.; № 2-2- житлова кімната площею 20,2 кв.м.; №2-3 житлова кімната площею 12,1 кв.м.; №2-4 підсобна площею 4,9 кв.м.; №2-5 житлова кімната (самовільно побудована прибудова літ.а-3) площею 17,0 кв.м.; № 2-7 кухня (самовільнопобудована літ. а-3) площею 9,7 кв.м.; № 2-8 підсобна (самовільно побудована прибудова літ. а-3) площею 5,5 кв.м. до якої відходять господарські будівлі, якими вона користується та які є самовільно побудованими гараж літ. О, погріб літ. О, сарай літ. С, убиральня літ. Т, сарай літ. У, літній душ літ.Ф . Зобовязано [PERSON] здійснити наступні будівельні роботи: -закласти дверні проходи між приміщеннями відповідно до плану БТІ №1-2 коридором площею 11,9 м.кв. та №1-5 житловою площею 20,2 м.кв., №1-4 житловою кімнатою площею 18,5 м.кв. та №1-5 кімнатою площею 20,2 м.кв.; -влаштувати вхідний дверний прохід в існуючій перегородці до ® житлової кімнати №1-5 площею 20,2 м.кв. з житлової кімнати №2-3 площею 12,1 м.кв. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10 квітня 2014 року залишено без змін ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2012 року, якою залишено без змін ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/1052/16-ц від 27.12.2016 року про виправлення описки в абзаці третьому резолютивної частини заочного рішення від 30.09.2009 року ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку: прізвище позивача з «[PERSON]» на правильне «[PERSON]»; зазначено:- площу житлової кімнати № 1-5 - 20,2 кв.м.;- № житлової кімнати площею 17,00 кв.м. - 2.6; виділення у користування житлової кімнати № 2.5 площею 16, 8 кв.м. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Дійти згоди з відповідачем щодо виділу належної їй частки в натурі не здається можливим, посилалась на положення статей 317, 319, 321, 356, 358 ЦК України, та Постанову Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року просить ухвалити відповдне рішення. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з викладених в позовній заяві підстав. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні і пояснивши наступне. Його довіритель відповідач [PERSON] успадкувала ? частину житлового будинку № 35 житловою площею 85,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] лише 02 січня 2018 року отримавши Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі рішення суду. Зауважив, що отримати спадщину його довірителька змогла тільки за допомогою рішення суду після звернення з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом за померлим батьком [PERSON] Підкреслив, що оформляти спадщину шляхом звернення до суду довелось, оскільки з позивачем [PERSON] не було порозумінь, зокрема остання чинила перешкоди і не давала правовстановлюючі документи на спадкове майно для того, щоб оформити належну спадщину через нотаріуса. Таким чином, представник відповідача не погоджується з запропонованим порядком поділу житлового будинку і виділом в натурі, посилаючись на те, що порядок виділення в користування приміщень згідно Заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2009 року (справа № 202336\\09) та Ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року (справа № 752/10521/16-ц, провадження по справі № 2-во/752/111/16) є неправомірним та незаконним, оскільки дані в технічному паспорті згідно якого було визначено варіанти поділу вказаного житлового будинку не відповідають дійсності. Крім того, на сьогоднішній подано позов щодо визнання даного технічного паспорта від 24.10.2008 року на житловий будинок № 35, що знаходиться по [ADDRESS] недійсним, але рішення по даній справі ще не прийнято. Також представник відповідача пояснив, що у вказаному позові докладно надано пояснення щодо підстав такого звернення до суду. Наполягав, що [PERSON] не могла бути належним відповідачем по справі з приводу будь-яких вимог поділу спірного житлового будинку, оскільки набула статусу власника лише в 2018 році, а вищевказані рішення суду приймались у 2009 та 2016 роках. Більше того, його довірителька не могла раніше оскаржувати такі рішення суду, звертатись до суду щодо визнання технічного паспорту на спірний житловий будинок 2008 року недійсним до набуття належним чином статусу власника ? частини даного житлового будинку. Крім того, представник відповідача заявив клопотання про зупинення цивільної справи про виділення в натурі приміщень, визнання права особистої власності і припинення спільної часткової власності за [PERSON] до вирішення цивільної справи щодо визнання технічного паспорту від 24.10.2008 року на вказаний житловий будинок недійсним. Суд відмовив в задоволенні даного клопотання, оскільки існування поданого до суду позову з приводу спору по виготовленню технічного паспорту на спірний будинок, по якому не відките провадження, на думку суду не перешкоджає вирішенню даної цивільної справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача і відповідача [PERSON]. Після смерті останнього позивач стала власником ? частини житлового будинку № 35 житловою площею 85,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 грудня 2008 року, виданого державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 4-3183 (номер спадкової справи 1181). Згідно даного свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 грудня 2008 року, крім житлового будинку на ділянці розташовані: вбиральня за літерою «Д», погріб за літерою «Ж», літня кухня за літерою «З», споруди № 1-10, І-ІІІ. Також судом встановлено, що Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2009 року (справа № 202336\\09) та Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року (справа № 752/10521/16-ц, провадження по справі № 2/752/111/16), що станом на час розгляду цієї справи набрали законної сили, позивачу і відповідачу виділено у користування приміщення, які входили в спадкове майно. Крім того, позивачу виділено в користування і приміщення, які на момент винесення даного Заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2009 року були об'єктами самовільного будівництва. Дослідивши вказане Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва суд встановив, що для вирішення вказаного спору між сторонами було призначено будівельно-технічну експертизу для визначення варіантів поділу житлового будинку № 35 житловою площею 85,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. Згідно проведеної будівельно-технічної експертизи визначено два варіанти поділу житлового будинку. Враховуючи думку позивача, за відсутності в судовому засіданні відповідача, суд виділив у користування приміщення згідно варіанту № 2: [PERSON] квартиру № 1 площею 53,3 м.кв., [PERSON] квартиру № 2 площею 57,4 м.кв. Крім того, у зв'язку з таким поділом, [PERSON] зобов'язана компенсувати на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 2039,00 грн. Враховуючи, що підставою для подачі даного позову щодо виділення частки із майна є саме вищевказане Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2009 року (справа № 202336\\09), суд вважав за необхідне дослідити Висновок № 75/79/09 судової будівельно-технічної експертизи від 27.07.2009 року наданий позивачем як доказ на задоволення своїх позовних вимог(а.с.29). Дослідивши вказаний Висновок № 75/79/09, суд приходить до висновку, що визначення часток і грошової компенсації між сторонами за варіантом поділу № 2 визначено невірно, виходячи з наступного. Так, відповідно розрахунку визначення вартості часток для варіанту 2 площа приміщень квартири № 1 складає 53,3 м.кв., а квартири № 2 складає 57,4 м.кв. Тобто різниця складає 4,1 м.кв. Натомість судовий експерт у своєму висновку зазначає, що виходячи з площі ідеальних часток [PERSON] буде користуватись на 2,05 м.кв. меншою частиною, тому за надлишкову частку підлягає сплата грошової компенсації у розмірі 2039,00 гривень. З цим погодитись не можна, оскільки сторона за якою визначається користування більшою площею приміщень повинна компенсувати вартість всієї різниці, в даному випадку 4,1 м.кв., а не вартість різниці ідеальних часток 2,05 м.кв. Суд вважає, що такий порядок поділу житлового будинку і призначення грошової компенсації у визначеному розмірі не відповідає часткам позивача і відповідача як власників по ? частин житлового будинку. Таким чином, враховуючи допущені помилки у висновку судової будівельно - технічної експертизи № 65/79/09 суд вважає неможливим при вирішенні даної цивільної справи враховувати визначений порядок користування приміщеннями будинку № 35 житловою площею 85,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2009 року (справа № 202336\\09) та Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року (справа № 752/10521/16-ц, провадження по справі № 2-во/752/111/16) встановлений порядок користування приміщеннями в житловому будинку. Цей порядок користування не може бути трансформований у правовідносини з визначенням власності у натурі, оскільки не відповідає рівності частин співвласників. Суд вважає, що оскільки частки позивача і відповідача на житловий будинок є рівними, а суду не надано належних доказів, що доводять позовні вимоги позивача, суд позбавлений можливості виділити в натурі приміщення, визнати право особистої власності і припинити спільну часткову власність позивача [PERSON] у заявленому порядку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням статей 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Згідно статей 355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні стороною позивача не доведено доказами можливость виділення в натурі відповідачу тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Також позивачем не доведений доказами розмір грошової компенсації різниці у вартості майна при припиненні права спільної часткової власності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed