Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності. У позові [PERSON] вказала, що домоволодіння [ADDRESS] перебувало у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON], які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Домоволодіння належало вказаним особам на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 19.06.1952 року. Розмір часток співвласників складав 11/25 частини - за [PERSON] та 14/25 - за [PERSON] Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, не приватизована. [INFO] року [PERSON] померла. Її частку у домоволодінні успадкував син - [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON] Спадщину після його смерті ніхто не прийняв, а тому [PERSON] став фактично володіти всім домоволодінням. 01 грудня 2003 року [PERSON] подарував належну йому частину вищевказаного домоволодіння позивачу, оформивши договір дарування нотаріально, та знявшись з реєстрації в домоволодінні. [PERSON], будучи власницею 14/25 частин домоволодіння, фактично стала володіти всім домоволодінням. Позивач стверджує, що добросовісно, усвідомлено, відкрито та безперервно, понад 12 років володіє та опікується чужими 11/25 частинами домоволодіння [ADDRESS]. Правова невизначеність 11/25 частин домоволодіння заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися ними. Позивач прохає визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 11/25 частин домоволодіння [ADDRESS] Полтавської області, до складу якого входять житловий будинок А-1, сарай «Б», вбиральня «В», погреб «Г», огорожі №2, 3, газопровід №4, вигрібна яма «І». Позивач направила до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягає. Відповідач направив до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі свого представника, покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 01 грудня 2003 року отримала в дар від [PERSON] та, відповідно, є власником 14/25 частини домоволодіння по [ADDRESS] до складу якого входять: житловий будинок А-1, сарай «Б», вбиральня «В», погріб «Г», огорожа №2, 3, газопровід №4, розташовані на земельній ділянці держфонду. /а.с.9, 10/ Власником інших 11/25 частин вказаного домоволодіння є [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. /а.с.14/ [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. /а.с.8/ Згідно наданих позивачем довідок у неї відсутня заборгованість по оплаті послуг з водо-, газопостачання та електроенергію. /а.с.20-22/ Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.9 ПП ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Встановлені у справі обставини свідчать про те, що володіння позивачем спірною частиною домоволодіння не є добросовісним в розумінні ст.344 ЦК України, оскільки вона знала, що не є власником вказаного нерухомого майна, однак користувалася ним без будь-яких правових підстав, скориставшись відсутністю спадкоємців після померлого власника. Сам факт тривалого користування спірною частиною нерухомого майна та догляд за ним не породжують права власності. За таких підстав, суд вважає, що строк користування позивачем частиною будинку за адресою: [ADDRESS] не є строком давнісного володіння за ст. 344 ЦК України, а тому для захисту своїх прав позивач помилково обрав інститут набувальної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed