Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 13.03.2014 відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління у м. Києві, запис акту №136. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], проте спільне сімейне життя не склалося. Протягом останнього року відносини між ними погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбу. З»ясувалось, що кожен з них має зовсім різні погляди на шлюб і сім»ю. Відповідач не бажав розуміти сутності проблем, що виникали у родині, не здатен підтримувати нормальну моральну обстановку, піклуватися побудовою сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим, таким, що суперечитиме їхнім інтересам. Майнових спорів між ними немає, після розірвання шлюбу дитина проживати з відповідачем. Позивач просила шлюб розірвати. У судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі, відповідач визнав, просять ухвалити відповідне рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних даних і доказів, і в порядку ст. 174 ЦПК України ухвалити відповідне рішення, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. У відповідності з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд установив, що з 13.03.2014 сторони перебувають у шлюбі, оформленому реєстрацією відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, запис акту №136, мають спільну малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Сім»я сторін розпалась остаточно по причині різних характерів і поглядів на життя, шлюб та сім»ю, права і обов»язки подружжя, відсутності взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає встановленим, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі обох подружжя, суперечить їх інтересам, що має істотне значення. За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, правомірні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 105, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved