Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини [PERSON], [INFO] на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення дитиною 16 років, тобто до [INFO] без згоди і супроводу батька [PERSON]. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя із відповідачем не слалося, з 2012 р. вони проживають окремо. Дитина проживає разом із позивачем, шлюб між сторонами розірвано. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має. Позивач звернулася до суду, оскільки має можливість і бажання оздоровити дитину за кордоном, а батько [PERSON] без поважних на те причин не бажає надавати дозвіл на виїзд доньки за кордон, ображає позивача через дитину, донька постійно плаче і не хоче з ним зустрічатись. При цьому, відповідач [PERSON] не розуміє, що такими діями, в першу чергу порушує права своєї дитини, рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду малолітньої доньки за межі України на відпочинок та оздоровлення суперечить вимогам ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК України, Конвенції про права дитини та порушує право малолітньої, які фізичної особи на свободу пересування, передбачене ч. 1 ст. 313 ЦК України, в тому звернулася до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві та просила позов задовольнити в повному обсязі та зазначила, що має намір оздоровити дитину [PERSON] за кордоном України, але відповідач не надає згоди. Зверталась до відповідача з письмовою заявою про надання дозволу на виїзд, письмової відповіді до позивача не надійшло. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник 3-ї особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, подав до суду письмові пояснення по справі з яких вбачається, що не заперечують щодо надання дозволу малолітній [PERSON], [INFO] на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею 16 років, тобто до [INFO] у супроводі матері [PERSON]., без згоди та супроводу батька [PERSON], а також у супроводі інших осіб, уповноважених матір'ю дитини [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, представника 3-ї особи, вивчивши матеріали справи, знаходить, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Донька [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] Згідно довідки, виданої Спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г. Шевченка з поглибленим вивченням англійської мови Шевченківського району м. Києва вбачається, [PERSON], [INFO] навчається в 7-Б класі. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі особи, які уповноважені ними. Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Органом опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність надання дозволу малолітній [PERSON], [INFO] на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею 16 років, тобто до [INFO] у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], а також у супроводі інших осіб, уповноважених матір'ю дитини [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Катінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Катінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункт пропуску. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Позивачка звертаючись до суду з вимогами про дозвіл на виїзд за межі України дитини без супроводу та згоди відповідача, не зазначила країни до якої вона має намір здійснити виїзд, не зазначено конкретний проміжок часу таких виїздів. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року № 712/10623/17, 14-244цс18. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що позивачкою не зазначено країни до яких має намір виїзду та час перебування в даних країнах, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed