Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, в розмірі 2 000 гривень щомісячно. Позов мотивований тим, що сторони по справі з 19.07.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Наразі подружні відносини між сторонами припинені, подружжя перебуває на стадії розірвання шлюбу. Від шлюбу у подружжя є неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, офіційно не працює, проте має значний щомісячний дохід, має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, які потребують матеріальної допомоги батька. Крім того, позивач, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , потребує матеріальної допомоги відповідача в якості аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 2000 гривень щомісячно. Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21.02.2020 року у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відзив на позов відповідач до суду не надав, разом з тим, подав до суду зустрічний позов про визначення місця проживання дитини, в прийнятті якого ухвалою суду від 06.04.2020 року відмовлено. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності позивача та представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в заяві, наданій через систему «Електронний суд», просив судовий розгляд справи проводити за його відсутності. В зустрічній позовній заяві, у прийнятті якої судом відмовлено, відповідач висловив позицію по суті вимог первісного позову, та в якій просив первісний позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. За наведених обставин, суд вирішив розгляд справи здійснити у відсутність учасників судового розгляду, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи зміст заяв представника позивача та відповідача, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 19.07.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 19.07.2013 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.6-7). Згідно довідки Іваньківської сільської ради Липовецького району №1 від 02.01.2020 року діти [PERSON] , [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом неповнолітні діти сторін по справі проживають разом з матір`ю, перебувають на її повному утриманні, відповідач як батько спільних з позивачем дітей, належної участі в матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Судом встановлено невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дітей, а тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальнестановище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні суми стягнення аліментів суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, враховуючи вікову категорію неповнолітніх дітей та звичайні потреби дітей, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється здоровою, молодою людиною працездатного віку, який інших утриманців, окрім спільних з позивачем дітей, не має (іншого судом не встановлено), вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі, про який просить позивач. З огляду на вищевикладене, наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 12.02.2020 року, та до досягнення старшою дитиною повноліття. При цьому суд також звертає увагу, що відповідно до ч.2,3 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З приводу позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років суд зазначає наступне. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.75 СК України дружина, чоловік мають матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Вищезазначене кореспондується з висновками Верховного Суду викладених в постанові від 19.01.2018 року по справі №541/1208/16-ц. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Так, судом встановлено, що матеріальну допомогу на утримання дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, відповідач не надає (іншого судом не встановлено). Доходів позивача не достатньо для свого утримання та утримання дітей, позивач потребує допомоги батька своїх дітей на її утримання до досягнення молодшою дитиною трьох років, оскільки її тимчасова неможливість заробляти собі на життя, обумовлена необхідністю забезпечення постійного догляду за меншою дитиною сторін по справі [PERSON] [INFO] , та неможливістю позбавити меншу дитину сторін по справі материнського піклування у такому віці. Враховуючи наведене суд вважає, що позивач має право на утримання від відповідача - батька дітей до досягнення молодшим сином трьох років. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує наступне. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, однак в обґрунтування своїх заперечить не надав суду жодних доказів неможливості надання такої допомоги та не навів такій своїй позиції жодних обґрунтованих міркувань. Наводячи відомості про свій матеріальний стан, відповідач вказує, що його заробітна плата становить 4800 гривень на місяць, посилається на те, що ним щомісячно сплачуються аліменти на користь позивача в розмірі 2000 гривень, однак доказів, які б підтверджували зазначені обставини, суду не надано. Суд оцінює наведене у сукупності із іншими доказами по справі, проте, на думку суду, вони не можуть бути беззаперечними аргументами незадовільного матеріального становища відповідача, що унеможливлює надання ним матеріальної допомоги на утримання дружини до досягнення меншою дитиною трирічного віку. Суд враховує те, що відповідач здорова, працездатна особа, офіційно працевлаштований та має можливість надавати дружині матеріальну допомогу, діти і дружина потребують такої допомоги. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не може забезпечувати своє належне утримання та утримання дітей в повній мірі. За наведеного, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в сумі 600 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, і до досягнення 3-х років дитиною - сином [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають до стягнення 1093 грн., 04 коп. судового збору, оскільки позов в частині вимог про стягнення аліментів на дітей задоволено в повному обсязі, (за вказану вимогу з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 840 грн. 80 коп.), а позов в частині вимог про стягнення аліментів на дружину задоволено на 30 % (30% від 840,80 грн. становить 252,24 грн.), оскільки позивача на стадії подання позовної заяви, в силу Закону від сплати судового збору було звільнено. На підставі викладеного та

Outcome: partial