Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди та супроводу батька, мотивуючи вимоги тим, що відповідач - її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року, чинить перешкоди у наданні офіційного дозволу на виїзд за межі України їх малолітньої дитини, народженої у шлюбі - [PERSON], [INFO], без його згоди та супроводу. Вважає, що дії відповідача, як батька, є безпідставними, такими, що шкодять інтересам дитини. Вона з малолітнім [PERSON] планувала відвідати європейські країни з туристичною метою та з метою оздоровлення, відпочинку й розвитку. Та у зв»язку з необхідністю отримання дозволу на вказаний тимчасовий виїзд дитини, вона неодноразово зверталась до відповідача, проте він такої згоди не надав. Вважає, що таке обмеження суперечить інтересам дитини, її можливості оздоровитися, відпочити, відвідати іншу країну, ознайомитися з її культурою, обмежує її розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її адвокат [PERSON], діючий на підставі ордеру КВ № 005452, виданого Печерською колегією адвокатів м. Києва (а.с.14, 15), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити у цілому - надати дозвіл на виїзд на межі України малолітньому [PERSON], в її супроводі, як матері, з метою оздоровлення, лікування, відпочинку та розвитку дитини для перебування за кордоном до повноліття дитини; дозволити їй та/або її представнику здійснювати оформлення документів на виїзд дитини за кордон й допустити негайне виконання рішення суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав із застереженням. Треті особи в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за їх відсутності на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України). Судом встановлено, що сторони - є колишнім подружжям; у шлюбі перебували з 11 жовтня 2008 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає разом з позивачкою. Позивачка з малолітнім [PERSON] планували в 2013-2014 роках відвідати європейські країни з туристичною метою та з метою оздоровлення, відпочинку й розвитку. Та у зв»язку з необхідністю отримання дозволу на вказаний тимчасовий виїзд дитини, вона неодноразово зверталась до відповідача, проте він такої згоди не надав. Суд вважає, що таке обмеження суперечить інтересам дитини, можливості оздоровитися, відпочити, відвідати іншу країну, ознайомитися з її культурою, обмежує його розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток. Дитина на час розгляду справи має малолітній вік, а тому згідно п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України має право на виїзд за межі України лише за згоди батьків та в їхньому супроводі до шістнадцятирічного віку, а після досягнення шістнадцятирічного віку - вільний самостійний виїзд (п.2 ч.3 ст. 313 ЦК України). Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Судом встановлено, що мета тимчасових поїздок за кордон малолітнього [PERSON] в супроводі його матері для короткострокового перебування протягом шкільних канікул - туризм, оздоровлення, лікування, відпочинок та розвиток. Суд вважає, що поїздки дитини за кордон на оздоровлення та з туристичною метою сприятимуть зміцненню його здоров»я, а також духовному та моральному розвитку. Таким чином, відповідач необґрунтовано чинить перешкоди у офіційному наданні дозволу дитині на виїзд за кордон, діючи всупереч його правам та інтересам, можливості дитини оздоровитися, відпочити, відвідати іншу країну, ознайомитися з її культурою, обмежує його розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Батьківські права, відповідно до ч.ч.2, 1 ст.155 СК України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Проте, не всі вимоги є обгрутованими та доведеними. Так, суд критично ставиться до вимог позивача щодо надання їй та її представникові здійснювати оформлення документів на виїзд дитини за кордон й допустити негайне виконання рішення суду, оскільки прийняте рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди та супроводу батька, передбачає право здійснювати оформлення документів на виїзд дитини за кордон, а положення ст. 367 ЦПК України не передбачає негайного виконання рішення суду даної категорії справ, а тому в цій частині вимог суд вважає відмовити за безпідставністю. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: partial