Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою: вул.Стрітенська (колишня Постишева), б. 129 в м. Мирноград Донецької області. У зазначеному житловому будинку крім неї зареєстровані також її онуки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] З 2007-2014 років до теперішнього часу відповідачі фактично не мешкають за адресою реєстрації, а постійно мешкають у Польщі, Росії та ДНР. Оскільки позивач несе зайві витрати по сплаті за комунальні послуги то вона бажає оформити субсидію на комунальні послуги, але через реєстрацію відповідачів у своєму будинку, вона позбавлена цього права та вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності. Посилаючись на ст.405 Цивільного кодексу, як на гарантію захисту своїх прав, просила суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком № 129 по вул.Стрітенська в м.Мирноград Донецької області. Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі до суду не зявились по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлені у порядку передбаченому ЦПК України та ст.11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання з проханням розглянути справу без його участі, за наявними у справі доказами, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Враховуючи позицію позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи заочно, те, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.09.2014 року, позивачу [PERSON] належить будинок, розташований за адресою: Донецька область м.Мирноград вул.Стрітенська, б. 129 (колишня Постишева). В даному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 3-6, 10-14, 15). На підставі акту № 2407 від 12.12.2017 року, складеного представником комітету самоорганізації населення м.Мирнограда [PERSON], за участі сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено що [PERSON], [INFO], не мешкає у будинку номер 129 по вул.Стрітенська в місті Мирноград Донецької області з 2007 року (а.с. 16). На підставі акту № 2408 від 12.12.2017 року, складеного представником комітету самоорганізації населення м.Мирнограда [PERSON], за участі сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено що [PERSON], [INFO], не мешкає у будинку номер 129 по вул.Стрітенська в місті Мирноград Донецької області з 2014 року (а.с. 17). На підставі акту № 2409 від 12.12.2017 року, складеного представником комітету самоорганізації населення м.Мирнограда [PERSON], за участі сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено що [PERSON], [INFO], не мешкає у будинку номер 129 по вул.Стрітенська в місті Мирноград Донецької області з 2009 року (а.с. 18). Вказані обставини та факт непроживання відповідачів у спірному будинку без поважної причини понад один рік, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач це її бабуся, відповідачі по справі це його сестри та брат. Вони не мешкають за адресою: вул.Стрітенська, 129, м.Мирноград. [PERSON] не мешкає приблизно 10 років оскільки мешкає десь у Польші, [PERSON] не мешкає приблизно 5 років оскільки виїхала до РФ і там мешкає, [PERSON] не мешкає більше 10 років, мешкає у м.Донецьк. Усіх трьох не бачив вже більше 5 років. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивача знає давно як сусідку, знає її проблеми з онуками, які розїхалися. [PERSON] не мешкає разом з позивачем вже більше 6 років. [PERSON] також знає, але не бачив вже приблизно 4 роки, тобто вона не мешкає разом з позивачем. [PERSON] бачив 1 раз, коли та приїжджала на поховання, більше її не бачив, це було приблизно 4 роки тому. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімї та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При зясуванні причин відсутності відповідачів у спірному будинку, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідачі не користувалися будинком та були відсутніми, як встановлено у судовому засіданні більше одного року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачами щодо порядку користування зазначеним будинком, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право на користування будинком № 129 по вул.Стрітенська в місті Мирноград Донецької області. На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України,

Outcome: approved