Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила постановити рішення про стягнення аліментів з відповідача на її користь у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] починаючи з 16.08.2017 р. і до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та просив суд, постановити рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між ним та відповідачкою 25 вересня 2013 р. в Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві про що зроблено актовий запис №1402. В обґрунтування заявлених вимог основного позову позивач вказує, що з 25 вересня 2013 р. вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від вказаного шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO] р. н. Дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її вихованні та утриманні, відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на ст.ст. 180, 181, 184 СК України, просила заявлені позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог зустрічного позову позивач вказує, що з 25 вересня 2013 р. він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від вказаного шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO] р. н. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем у нього не склалось, на даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а тому посилаючись на ст.ст. 104, 105, 109, 110, 112 СК України просив заявлені вимоги зустрічного позову задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги основного позову та визнала вимоги зустрічного позову, вказувала, що дійсно вони вже тривалий час проживають окремо з відповідачем, не ведуть спільного господарства, втратили почуття любові один до одного, вона з донькою проживає в м.Києві, а відповідач проживає в селі, нею та дитиною не цікавиться, коштів на утримання дитини не надає. Вказувала, що примирення між нею та відповідачем не є можливим, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги зустрічного позову та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в заявлених вимогах, щодо вимог основного позову то в частині визначення розміру аліментів заперечував, вказуючи на те, що даний розмір є завеликим і посилаючись на обставини викладені в запереченнях просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі 713 грн. щомісячно до досягнення дитиною повнолітття. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2013 р. в Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб про що зроблено актовий запис №1402. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] [INFO] р. н. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] [INFO] р. н. проживає разом з матір'ю [PERSON] в кв. [ADDRESS] Відповідно до вимог основного позову [PERSON] просить постановити рішення про стягнення аліментів з відповідача на її користь у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] починаючи з 16.08.2017 р. і до повноліття дитини. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В своїх запереченнях щодо заявлених вимог відповідач вказує на те, що проживає в селі, працює не офіційно, отримує дохід в середньому 3200 грн. на місяць, проживає разом з батьками [PERSON] та [PERSON] які є пенсіонерами та потребують також його матеріальної допомоги тому вважає доцільним стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 713 грн. на місяць, вважаючи що аліменти саме в такому розмірі є достатніми для забезпечення дитини даного віку. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою ( ч.1 ст. 141 СК України). Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року становить - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. За приписами ч. 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому в даному випадку суд вважає доцільним стягнути аліменти з дня пред'явлення позову [PERSON], а саме з 16 серпня 2017 р. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання дитини [PERSON] [INFO] р. аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, з огляду на наступне. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи рішення по стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме в розмірі 1500 грн., суд враховує матеріальний стан відповідача, а саме те, що відповідач на час прийняття рішення не працює і жодних доказів про можливість відповідачем сплачувати аліменти саме в розмірі 3000 грн. як просить позивач судом під час розгляду справи не здобуто, а також стан здоров'я дитини, потреби дитини даного віку, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти саме в розмірі 1500 грн. щомісячно починаючи з 16.08.2017 р. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. Щодо вимог основного позову про стягнення аліментів. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід зазначити наступне. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст.112> СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з вересня 2016 р. проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, Подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку як позивача так і відповідача за зустрічним позовом не можливе. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносини здійснюється на принципах добровільності, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а тому є доцільним задоволення зустрічного позову про розірвання шлюбу.

Outcome: partial