Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0027га, що розташована за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Визволення, 1, гараж 7, на якій нею був самочинно побудований гараж під літ. «А-1», загальною площею 21,6м2. На даний час гараж не узаконений, тому, посилаючись на норми ст.ст.16, 376, 392 ЦК України, просила суд визнати за нею право власності на гараж під літ. «А-1» загальною площею 21,6м2, що розташований за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Визволення, 1, гараж 7. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги [PERSON], просив їх задовольнити, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача щодо задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Департаменту ДАБІ у Полтавській області проти задоволення позову заперечував (а.с.22), посилаючись на те, що позивачем не надано документів, що посвідчують відповідність самовільно збудованого гаражу будівельним нормам і правилам. Крім того у листі від 03.08.2016 року №1016-1.10/1575 представник повідомив, що [PERSON] з питанням щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаража №7 по вул..Визволення, 1, в м.Пирятин до Департаменту ДАБІ не зверталась. Треті особи [PERSON] та [PERSON], гаражі яких межують з гаражем [PERSON], проти задоволення позову не заперечують та просять суд розглянути справу в їх відсутність, про що надали суду відповідні заяви. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у 2015 році до неї вперше звернулась за консультацією [PERSON] з приводу оформлення документів на право власності на самочинно побудований гараж. Переглянувши надані документи вона встановила, що у [PERSON] не було документа на право власності або користування на земельну ділянку. У 2015 році діяв спрощений порядок прийняття в експлуатацію самочинно побудованих обєктів без відповідних дозволів, що дають право на будівництво. [PERSON] було запропоновано оформити документи на землю, а вже після подавати декларацію про готовність обєкта до експлуатації. Проте з 01.01.2016 року вже втратив свою дію спрощений порядок прийняття в експлуатацію самовільно побудованих обєктів. Навесні 2016 року [PERSON] знову звернулась до неї в усному порядку за консультацією щодо оформлення права власності на самовільно побудований гараж та надала документ про право власності на земельну ділянку. Була призначена перевірка, в результаті якої нею було встановлено, що у [PERSON] відсутній документ, що дає право на будівництво, тому будівництво є самочинним, у звязку з чим була проведена перевірка самочинно побудованого обєкта гаража на місці. За правопорушення щодо самовільного будівництва [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності. Діючий у 2016 році Порядок прийняття в експлуатацію за №461 передбачає прийняття в експлуатацію обєктів, на які рішенням суду визнано право власності. За цим порядком передбачена форма декларації, в якій міститься пункт про рішення суду. Якщо декларацію подати без зазначення рішення суду, то вона буде повернута із зауваженнями, що декларація не відповідає формі заповнення. Таку декларацію можна подати повторно, вказавши інформацію стосовно рішення суду. У звязку з чим вона запропонувала [PERSON] відразу звернутись до суду, а потім вже подавати декларацію. Суд, заслухавши доводи представника позивача, допитавши свідка, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступних висновків. Судом установлено, що позивач [PERSON] відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 23.03.2016 року №55664792 є власником земельної ділянки площею 0,0027га за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Визволення, 1, з цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.4). Також установлено, що на вказаній земельній ділянці у 2006 році самовільно збудовано гараж під літ. «А-1», що відображено в технічному паспорті (а.с.5-6). Згідно звіту про проведення технічного обстеження від 23.03.2016 року за результатами проведеного технічного обстеження обєкта гаража в м.Пирятин, вул..Визволення, 1, Полтавська область, [PERSON], встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с.26-33). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України). Таким чином, в порядку, визначеному ст.376 ЦК України, самочинним вважається: а) будівництво нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. Встановлено та не оспорюється сторонами, що будівництво гаражу під літ. «А-1» є самовільним, здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту. Згідно з ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому в силу норм ст.331 ЦК України, яка визначає набуття права власності на новостворене майно, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до пунктів 1, 2, 4-7, 9 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність обєкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Орган державного архітектурно - будівельного контролю повертає декларацію про готовність обєкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність обєкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду. Орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката з таких підстав: 1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; 2) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; 3) невідповідність обєкта проектній документації на будівництво такого обєкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил. Відмова у видачі сертифіката надається замовникові у строк, передбачений для його видачі. Рішення про відмову у видачі сертифіката може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права видачі сертифіката), або оскаржено до суду. Зареєстрована декларація про готовність обєкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий обєкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Відповідно до п.п.2 п.4. Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою КМУ від 9 липня 2014 р. № 294, Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність обєкта до експлуатації та повертає такі декларації). Як установлено судом, гараж під літ. «А-1», що розташований на земельній ділянці по вул.Визволення, 1, в м. Пирятині, в експлуатацію не приймався. Згідно розяснень, викладених в абз.2 п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова) за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. В абз.3 п.12 вищевказаної Постанови Пленуму ВССУ №6 розяснено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Як установлено судом, позивач у встановленому законом порядку не зверталась до Департаменту ДАБІ у Полтавській області з питанням прийняття самовільно збудованого гаражу в експлуатацію, відмова компетентного органу відсутня, що підтверджено листом Департаменту ДАБІ у Полтавській області від 03.08.2016 року №1016-1.10/1575 (а.с.52). Доводи представника позивача про те, що [PERSON] зверталась в Департамент ДАБІ з питанням прийняття в експлуатацію через уповноважену особу ДАБІ [PERSON], яка працює в м.Пирятині, не є слушними, оскільки статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461, чітко визначений порядок звернення заявника до компетентного органу з питанням прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Так, відповідно до пункту 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461, встановлено, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю два примірники декларації. Проте, з доказів, наявних у справі, вбачається, що [PERSON] до Департаменту ДАБІ у Полтавській області з питанням прийняття самочинно побудованого гаража в експлуатацію в установленому законом порядку шляхом подання декларації про готовність обєкта до експлуатації, не зверталась, декларацію не подавала. Крім того лист Департаменту ДАБІ від 11.08.2016 року №1016-1.14/346 не являється рішенням компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації чи про відмову у такому прийнятті, оскільки в ньому [PERSON] розяснено лише порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів згідно Постанови КМУ №461 від 13.04.2011 року. Також не являється рішенням про відмову в прийнятті до експлуатації самочинно побудованого гаражу усна консультація головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту ДАБІ у Полтавській області [PERSON], до якої навесні 2016 року зверталась позивач на прийомі громадян за отриманням консультації. Також суд зазначає, що посилання позивача на положення ст.392 ЦК України є безпідставними, оскільки норми даної статті до спірних правовідносин не застосовуються. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Враховуючи вищевикладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд установив, що питання про прийняття в експлуатацію самочинно побудованого гаражу за адресою: м.Пирятин, вул..Визволення, 1, гараж 7, не було предметом розгляду компетентного державного органу, оскільки позивач з таким питанням до Департаменту ДАБУ у Полтавській області у встановленому законом порядку шляхом подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації не зверталась, рішення щодо прийняття в експлуатацію або відмову в такому прийнятті, наявність або відсутність якого давала б підстави вважати про наявність спору про право, даний орган не приймав, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] та про відмову в їх задоволенні в повному обсязі.

Outcome: dismissed