Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання угоди недійсною та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що під час шлюбу подружжям було набуто майно, а саме автомобіль марки VOLKSWAGEN T4, 1997 року випуску, кузов [NUMBER], який був проданий відповідачем без її згоди та відома, тому, в з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати недійсною угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] про відчуження зазначеного транспортного засобу, провести поділ спільного майна подружжя - транспортного засобу марки VOLKSWAGEN T4, 1997 року випуску, присудивши [PERSON] зазначенчений транспортний засіб та стягнути із нього грошові кошти в сумі 40365 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини даного транспортного засобу, виходячи із вартості авто, визначеного згідно висновку автотоварнознавчого дослідження від 20.06.2014 року. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та вказали, що зазначений автомобіль було продано відповідачем, а кошти отримані від його реалізації було повернуто своїй матері [PERSON] та сестрі [PERSON] які були взяті у них в позику під час шлюбу із позивачем. Крім цього, зазначив, що при вирішенні спору, просить врахувати боргові зобов»язання відповідача, які виникли в інтересах сім»ї згідно укладених договорів позики із [PERSON], [PERSON], борг перед ПАТ «Приватбанк» у сумі 6846 гривень, а також те, що автомобіль було продано [PERSON] за ціною, яка складає 52 000 грн. згідно довідки рахунку. Також вказали, що позов не підлягає до задоволення із тих підстав, що на даний час майно, яке просить поділити позивач відсутнє. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає, що позов не підлягає до задоволення із тих підстав, що [PERSON] є добросовісним набувачем майна, оскільки не знав, що воно було придбано під час шлюбу. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 травня 2004 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013 року. Як вбачається із інформації Управління Державтоінспекції від 19.12.2013 року №13/9584, автомобіль марки VOLKSWAGEN T4, 1997 року випуску, кузов [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON] 25.11.2010 року. 02.04.2013 року [PERSON] автомобіль знято з обліку для реалізації. Як вбачається із довідки-рахунку ТОВ «Альфа-караван» від 02 квітня 2013 року серії ААВ №143735, автомобіль марки VOLKSWAGEN T4, 1997 року випуску, кузов [NUMBER] вартістю 52 000 гривень було придбано [PERSON] Згідно із представленого відповідачем договору позики грошових коштів від 11 листопада 2010 року укладеного між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON].(Позичальник), позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 35 000 гривень для придбання автомобіля на строк до 01 травня 2013 року. Крім цього, відповідачем представлено договір позики грошових коштів від 12 січня 2012 року укладеного між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON].(Позичальник), відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 40 000 гривень для придбання квартири [ADDRESS] на строк до 01 травня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Згідно ч.ч.1-3 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено, спірний автомобіль було придбано 25.11.2010 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, знято з обліку для реалізації 02.04.2013 року, та продано відповідачем третій особі [PERSON] Відповідно до п.24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження ви використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином при вирішенні спору суд враховує ту обставину, що на час розгляду справи відсутнє майно, поділ якого просить здійснити позивач, та воно відчужене відповідачем та перебуває у власності третіх осіб. Суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання недійсною угоди яку було укладено між [PERSON] та [PERSON] про відчуження транспортного засобу не підлягають до задоволення, оскільки даний транспортний засіб було відчужено на підставі довідки рахунку, яку складено відповідно до порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року №1200, яким не передбачається наявність згоди іншого із співвласників на відчуження транспортного засобу. Також, суд зазначає, що позивачкою, із врахуванням заяви про збільшення позивних вимог, заявлено вимогу про стягнення із відповідача грошової компенсації 1/2 вартості зазначеного майна, а тому із врахуванням цієї обставини суд не вбачає підстав для визнання угоди про відчуження транспортного засобу недійсною. Вирішуючи спір, суд критично оцінює посилання відповідача на договори позики, які були укладені між ним та позикодавцями - його матір»ю та сестрою [PERSON], [PERSON], які на його думку підтверджують купівлю спірного майна за кошти взяті у позику, а також наявність інших боргових зобов»язань відповідача на придбання квартири, та не бере їх до уваги, оскільки про їх укладення до моменту розгляду справи судом не було відомо позивачу та згоди на їх укладення в інтересах сім»ї вона не надавала. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що [PERSON] та [PERSON] є близькими родичами відповідача, а тому на думку суду, вони є зацікавленими особами у вирішенні даної справи на боці відповідача. Із цих підстав, суд відкидає показання зазначених осіб, які були надані ними у судовому засіданні в якості свідка. Також, суд вважає, що відповідачем не доведено той факт, що спірний автомобіль, а також квартира, придбавалася ним саме за кошти, які на його твердження були взяті ним у позику та кредит та в подальшому підлягали поверненню. Згідно із представленого позивачем висновку автотоварнознавчого дослідження, виконаного суб»єктом підприємницької діяльності експертом автотоварознавцем [PERSON] від 20.06.2014 року, вартість спірного автомобіля, станом на червень 2014 року складає 80730 грн. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення кошти в сумі 26 000 грн. (52000 грн. / 2), як компенсацію вартості однієї другої частини автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, 1997 року випуску, кузов [NUMBER], де сума стягнення визначена судом відповідно до фактичної вартості продажу автомобіля [PERSON], та, відповідно, фактично отриманих відповідачем коштів від продажу, згідно довідки-рахунку №143735 від 02.04.2013 року, а тому суд не бере до уваги зазначений висновок автотоварознавчого дослідження. На підставі наведеного,

Outcome: partial