Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про встановлення факту належності спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, у відповідності до ст. ст. 524-527, 531 ЦК України в редакції 1963 року, просить суд: встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., гараж літ. «Б», сарай літ «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Є», навіс літ. «Ж», вбиральня літ. «З», навіс літ. «І», сарай літ. «К», сарай літ. «Л», споруди №1-5 - померлій [PERSON] ; визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., гараж літ. «Б», сарай літ «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Є», навіс літ. «Ж», вбиральня літ. «З», навіс літ. «І», сарай літ. «К», сарай літ. «Л», споруди №1-5. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її бабуся - спадкодавець [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: - житлового будинку [ADDRESS] . За життя 15.06.1994 року [PERSON] було складено та посвідчено заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала [PERSON] , [INFO] . В 2002 році вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серія ВАС № 062214, відповідно до якого за нею визнано право на земельну частку /пай/, який належав померлій. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який належав [PERSON] їй було відмовлено. Згодом, вона звернулась до приватного нотаріуса Базан Т.П. Білгород-Дністровського районного округу із заявою про оформлення та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкодавцем за життя не було зареєстровано належним чином право власності на належний їй житловий будинок. На підставі вищевказаних обставин вона і звернулась до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити . Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 травня 2019 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно [INFO] року померла спадкодавець - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. З матеріалів справи вбачається, що за життя 15.06.1994 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Староцаричанської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до якого усе належне їй майно заповідала [PERSON] /л.с.27/. Задля повного та всебічного розгляду справи, судом було здійснено запит до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, у зв`язку з чим надано належним чином завірену копію спадкової справи № 654/2002 до майна померлої [INFO] року [PERSON] . Так, з матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями до майна померлої [PERSON] є [PERSON] , яка своєю заявою в нотаріальному порядку належним чином відмовилась від прийняття спадщини після смерті своєї матері, та [PERSON] , яка надала заяву про прийняття спадщини через свого представника. Судом встановлено, що позивач, яка змінила прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу є онукою померлої [INFO] року [PERSON] , яка на її ім`я залишила заповіт. Так, 14.11.2002 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на наступне спадкове майно: на право на земельну часту /пай/, розміром 3,5 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/, що знаходиться у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Розквіт», с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровського району Одеської області та належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER] . Проте, листом № 449/01-16 від 20.11.2018 року приватного нотаріусу Базан Т.П. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку із пропуском встановленого строку для прийняття спадщини. Позивач вказує, що в усній формі їй нотаріус пояснила, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] не надасться можливим з підстав того, що спадкодавець належним чином не оформила право власності на вказаний будинок. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 року (надалі ЦК України 1963 року), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Згідно ст. 529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Матеріалами справи встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку. Проте, згідно довідки № 780/02-21 від 23.10.2018 року, виданої Староцаричанською сільською радою, [PERSON] дійсно на момент смерті своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] проживала разом з нею, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Факт належності житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] , померлій [INFO] , в якому вона була зареєстрована та постійно проживала підтверджується довідкою № 781/02-21 від 23.10.2018 року Староцаричанської сільської ради, у відповідності до якої дійсно згідно запису в по господарській книзі № 7 на 2016-2020 року виконавчого комітету Староцаричанської сільської ради, особовий рахунок [NUMBER] вказаний будинок належав спадкодавцю Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулась у встановленому законом порядку до нотаріальної контори, з приводу чого отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, проте та обставина, що спадкодавець не зареєструвала своє право власності належним чином, а в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт належності житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] , тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі

Outcome: approved