Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить трикімнатна квартира № 52 будинку № 48 на м-ні «Молодіжний» в м.Димитров Донецької області. В квартирі, крім позивача зареєстрований її чоловік [PERSON], [INFO], який з 1990 року по грудень 1994 року мешкав разом з нею в зазначеній квартирі і зареєстрований в ній до теперішнього часу. В січні 1995 року [PERSON] пішов з дому та фактично з того часу з позивачем не проживає. В лютому 1996 року відповідач приїхав до неї, вони одружилися, а потім він одразу покинув позивача, з його слів поїхав до Абхазії за документами, більше додому він не повертався. Відповідач пішов з дому з власного бажання, вона його не виганяла. З січня 1995 року всі зобовязання по сплаті комунальних послуг виконуються позивачем. В теперішній час позивачу для оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг необхідно визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 52 будинку № 48 на м-ні «Молодіжний» в місті Димитров Донецької області. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач це її рідний син. Він зрідка приходив до неї коли йому потрібні гроші. Останній раз був у неї більше року тому. Де відповідач мешкає не знає, сусіди бачили його, як він лазить по смітникам. Наполягала на задоволенні позовних вимог, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до суду не зявився по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2012 року, позивачу належить квартира розташована за адресою: Донецька область м.Димитров м-н «Молодіжний», б. 48 кв. 52 (а.с. 7, 8). Згідно з довідкою ПП «ПЖФ «Гарант-Сервіс» м.Димитрова, наданою станом на 06.10.2015 року, у квартирі № 52 будинку № 48 м-ну «Молодіжний» в місті Димитров Донецької області, зареєстрована позивач [PERSON] та чоловік позивача [PERSON] (а.с. 10). 02 жовтня 2015 року комісією у складі працівників ПП «ПЖФ «Гарант-Сервіс» за участі сусідів складений акт, згідно з яким [PERSON], [INFO], не мешкає у квартирі номер 52 будинку номер 48 м-ну «Молодіжний» в місті Димитров Донецької області з 1995 року (а.с. 6). Вказані обставини та факт непроживання відповідача в квартирі за адресою: м.Димитров Донецької області м-н «Молодіжний», 48/52 без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач це її сусідка, мешкає в одному підїзді. Відповідача бачила 1 раз, дуже давно, приблизно у 1995-1996 році, більше не бачила. Позивач мешкає одна. Свідок [PERSON] пояснила суду позивач це її сусідка, мешкає через 2 підїзди. Відповідача знає дуже добре, він раніше мешкав з позивачем, але останні 17 років точно він вже з нею не мешкає та вона його не бачила. Останній раз бачила відповідача 17 років тому, може й більше. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При зясуванні причин відсутності відповідача [PERSON] у квартирі, належній позивачу, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідач не користувався спірною квартирою та був відсутнім, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з 1995 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеною квартирою, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою номер 52 будинку номер 48 м-ну «Молодіжний» в місті Димитров Донецької області. На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України,

Outcome: approved