Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору Златоустівська сільська рада Волноваського району Донецької області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. В період з 30.04.2011 року по 25.09.2015р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого, у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 25.09.2015 р. шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин, відповідач почав мешкати окремо, вихованням та утриманням дитини не займався, не виказував інтересу життям та розвитком сина. Позивач та її новий чоловік вдвох піклуються про дитину, дбають про його розвиток, підтримують матеріально. Враховуючи, що відповідач не виконує обовязків по вихованню сина, не піклується про його життя та здоровя, не дбає про фізичний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 20.07.2018р. було відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній цивільній справі. Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] за необґрунтованістю. Присутній у судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору Златоустівська сільська рада Волноваського району Донецької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після розірвання шлюбу із [PERSON], їх спільна дитина [PERSON], [INFO], залишився мешкати разом із матірю. Він намагався продовжити спілкування з дитиною, однак [PERSON] чинила йому у цьому перешкоди, не кликала до телефону та не бажала отримувати від нього матеріальну допомогу, оскільки не зверталась до суду із заявами про стягнення аліментів на утримання дитини. Просить суд зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином та визначити порядок та спосіб його участі у вихованні дитини шляхом визначення днів та годин побачень із дитиною. Представник відповідача [PERSON], присутній у судовому засіданні, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], задовольнивши зустрічні вимоги [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Златоустівська сільська рада Волноваського району Донецької області будучи належним чином сповіщеним про час та дату розгляду справи, до зали суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, згодні із позовними вимогами [PERSON], просив суд про їх задоволення. Допитана у якості свідка [PERSON], зазначила, що під час її роботи у дитячому садочку, який відвідував [PERSON], їм опікувалась лише мати, а його батька вона бачила лише як мешканця селища, інколи, на вулиці. Допитана у якості свідка [PERSON] зазначила, що була знайома по роботі із сторонами справі та може охарактеризувати їх відносини лише з негативної сторони, оскілки бачила погане ставлення [PERSON] до [PERSON] під час їх шлюбу. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Судом встановлено, що в період з 30.04.2011 року по 25.09.2015р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого, у них народився син [PERSON], [INFO]. За поясненнями самого відповідача [PERSON], даними на уточнюючи питання суду та учасників процесу у судовому засіданні, після розірвання шлюбу протягом 2016-2018р.р.- він не спілкувався із сином та не надавав йому матеріальної допомоги, оскільки [PERSON] не просила його про таку допомогу, а він особисто не мав постійного заробітку та не пропонував грошових коштів на утримання дитини. Про конкретне місце мешкання сина та його матері, після розірвання їх шлюбу, йому не було відомо, однак, місце мешкання батьків дружини та їх спільних знайомих він знав, однак, не намагався оказати матеріальну допомогу та зясувати стан здоровя дитини або будь-яку іншу інформацію у цих осіб. Вперше, з 2016 року, він побачив сина у лютому 2019 року на організованій йому [PERSON] повторній зустрічі, однак, дитина його не впізнала та заплакала, у чому він звинувачує особисто [PERSON], яка, на його думку, негативно налаштувала сина проти нього. Під час розгляду справи судом, він не намагався зустрітись із дитиною та передати йому дарунок або грошові кошти, оскільки чекає на рішення суду у цій справі. За поясненнями позивача [PERSON], даними на уточнюючи питання суду та учасників процесу, під час розгляду цієї справи судом, нею, неодноразово, пропонувалось відповідачу навідати дитину або передати йому дарунок, однак, він не скористався цією нагодою. Під час їх нетривалої зустрічі із сином у лютому 2019 року, яку організувала вона, відповідач образився на дитину, яка не впізнала його та перервав зустріч. Згідно висновку Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області від 22.05.2018р. № 01-23-258 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що матеріальним забезпеченням дитини та його вихованням займається його мати [PERSON] та вітчим [PERSON] Рідний батько не навідувався до дитини, з днем народження не вітав, розвитком дитини не цікавився. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сімї [PERSON], встановлено, що дитина [PERSON] забезпечений усім необхідним, має свій дитячий куточок, одяг, іграшки, книжки та продукти харчування у достатній кількості завдяки матері [PERSON] Інформацію про опікування дитиною лише матір»ю [PERSON] містять й інші надані суду письмові докази довідка Златоустівської сільської ради від 01.02.2018р. №01-23-53; довідка дошкільного навчального закладу №2 «Дюймовочка» ; довідка Волноваської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 від 26.11.2018р. №179. Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] - є працездатною особою, зареєстрований з 2014 року приватним підприємцем. Відповідно до характеристики за місцем мешкання, зарекомендував себе як особа, що не зловживає спиртними напоями та не порушує громадський порядок, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідач [PERSON], маючи об'єктивну можливість виконувати свої батьківські обов'язки у відношенні свого малолітнього сина [PERSON], ухиляється від його виконання протягом більше як трьох років. Так, він особисто визнав, що є приватним підприємцем, однак, матеріальної допомоги на утримання дитини більше як три роки добровільно не надавав, вважаючи можливим перекласти на матір дитини обовязок її утримання, виходячи лише із місця проживання дитини разом із нею. Також, відповідач не намагався відшукати дитину та особисто зустрітись із ним протягом більше як три останні роки, посилаючись при цьому на побутові перепони та неприязні відносини, що склались між ним та [PERSON], що не може бути визнано судом як поважні причини тривалої відсутності батька у житті дитини. Також суд критично ставиться до посилання відповідача про його необізнаність щодо місця проживання його дитини після припинення сімейних відносин із його матірю, оскільки особисто відповідачем було зазначено у судовому засіданні про відсутність вчинення ним будь-яких дій щодо відшукання дитини протягом останніх трьох років, та наявність письмових доказів про незмінність адреси мешкання [PERSON] та сина [PERSON] протягом 2014-2018р. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, тобто, що він систематично, протягом більше як трьох останніх років, продовжує невиконувати свої батьківські обов'язки, а оскільки права на виховання дитини, надані батькам до досягнення дитиною повноліття, ґрунтуються на факті спорідненості з нею в діях [PERSON] суд не вбачає бажання встановити такий факт, а подача зустрічного позову у даній справі та невизнання позовних вимог [PERSON] - не можуть свідчити про протилежне, а розцінюється судом як використання [PERSON] свого права на звернення до суду. Суд підкреслює, що позбавлення батьківських прав - є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Враховуючи наведене, суд вбачає підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON]. Вирішуючи питання щодо зустрічного позову [PERSON], суд виходить з наступного. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що унеможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін у справі [PERSON] після припинення шлюбних відносин батьків мешкає разом із матір»ю за адресою: [ADDRESS]. Остання, не погодилась із позовними вимогами [PERSON], заперечувала вчинення нею перешкод у спілкуванні сина із батьком, надала докази постійного її перебування разом із дитиною за адресою мешкання, відомою [PERSON] та щодо самостійного опікування дитиною. Вивчивши надані [PERSON] докази, долучені до матеріалів провадження, заслухавши його особисті пояснення у судовому засіданні, суд зазначає, що у справі відсутні жодні докази застосування до [PERSON] будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування у звязку із можливими випадками з її боку вчинення перешкод [PERSON] у спілкуванні із дитиною. Навпаки, з долученої довідки Златоустівської сільської ради від 06.12.2018р. №01-23-1027 вбачається, що [PERSON] в період з 2015р. по 2018р. не звертався із заявами про створення йому з боку [PERSON] перешкод у спілкуванні з сином. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у зустрічному позові пояснень [PERSON] щодо негативної характеристики дій відповідача, оскільки вони не найшли свого підтвердження в судовому засіданні. Як вбачається з зустрічного позову, на підтвердження своїх позовних вимог, сторона позивача, як доказ, обмежилась тільки: своїми паспортними даними, копією свідоцтва про народження дитини, та про шлюб позивача, випискою про фізичну особу-підприємця [PERSON], характеристикою з місця мешкання позивача, довідкою про місце проживання та реєстрації позивача та стану його здоровя. Тобто, сторона позивача не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає неправомірність дій [PERSON], які б безспірно свідчили про умисне вчинення нею перешкод [PERSON] у спілкуванні із дитиною, у звязку із чим, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved