Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON] , який мотивувала тим, що з 2018 року по січень 2021 року вела з відповідачем сімейне життя без реєстрації шлюбу, проживали у належній їй квартирі за адресою : [ADDRESS] . Від вказаного сумісного проживання [INFO] народився син - [PERSON] , у свідоцтві про народження якого батьком було записано відповідача у відповідності зі ст.125 СК України за спільною заявою, оскільки у них не був зареєстрований шлюб. Сімейне життя з відповідачем не склалося через безвідповідальне ставлення з боку відповідача, що полягало у відсутності його працевлаштування, залежності від психотропних речовин (наркотиків) та домашнього насильства з боку останнього. Наведені обставини призвели до того , що її батьки забрали її з дитиною до себе у м. Енергодар та допомагають їй матеріально, оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу від держави в розмірі 850,00 грн. Місцем реєстрації [PERSON] є адреса : [ADDRESS] , за якою вона проживає разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] [INFO] , але дитина залишається бути ніде не зареєстрованою, оскільки батько дитини - [PERSON] відмовив позивачці у наданні згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Батько дитини разом з ними спільно не проживає, він є зареєстрованим та мешкає за іншою адресою. Звернувшись до відділу реєстрації фізичних осіб по Хортицькому району УДРФО ДРП Запорізької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, позивачці було відмовлено через відсутність згоди батька дитини. Квартира в яку позивач бажає зареєструвати дитину відповідачу не належить. Не можливість отримання від батька дитини - відповідача [PERSON] письмової згоди на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, перешкоджає забезпечити реалізацію законних прав та інтересів дитини, зокрема влаштувати дитину у дитячий садок. Ухвалою судді від 19.04.2021 р. було відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18.06.2021 року підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином . Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та відзиву на позов, або зустрічного позову до суду не надходило. За даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської відповідач зареєстрований за адресою зазначеною в позові, куди надсилались судові повістки, однак поштові конверти повернулись без вручення із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб- сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не з`явився, надіславши на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, просить ухвалити рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської радив судове не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином . Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю до суду не надходило. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 2018 року по січень 2021 року позивач [PERSON] вела з відповідачем [PERSON] сімейне життя без реєстрації шлюбу, проживали у належній їй квартирі за адресою : [ADDRESS] . Від вказаного сумісного проживання [INFO] народився син - [PERSON] , про що 13.10.2020 р. Хортицьким районним у м. Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис № 561 та видано свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи. У свідоцтві про народження дитини батьком було записано [PERSON] відповідача по справі у відповідності зі ст.125 СК України, за спільною заявою батьків, оскільки у них не був зареєстрований шлюб. Як зазначено в позовній заяві спільне сімейне життя у сторін не склалося через безвідповідальне ставлення з боку відповідача, що полягало у відсутності його працевлаштування, залежності від психотропних речовин (наркотиків) та домашнього насильства з боку відповідача. Наведені обставини призвели до того , що батьки позивача забрали її з дитиною до себе у м. Енергодар та допомагають їй матеріально, оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу від держави в розмірі 850,00 грн. Місцем реєстрації позивача [PERSON] є адреса : [ADDRESS] , за якою вона проживає разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] [INFO] , але дитина залишається бути ніде не зареєстрованою, оскільки батько дитини - [PERSON] відмовив позивачці у наданні згоди на реєстрацію місця проживання дитини . Батько дитини разом з ними спільно не проживає, він є зареєстрованим та мешкає за іншою адресою. Позивач [PERSON] 22.03.2021 року звернулась до відділу реєстрації фізичних осіб по Хортицькому району УДРФО ДРП Запорізької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , однак позивачці було відмовлено через відсутність згоди батька дитини. Квартира в яку позивач бажає зареєструвати дитину відповідачу [PERSON] не належить. Не можливість отримання від батька дитини - [PERSON] - відповідача по справі, письмової згоди на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, перешкоджає забезпечити реалізацію законних прав та інтересів дитини, зокрема влаштувати дитину у дитячий садок. Частиною четвертої статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч.1 cт.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила). Відповідно до Правил реєстрації місць проживання - «у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд виходить з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, враховує визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, тому вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги. Суд, установив, що надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, без письмової згоди батька, відповідає інтересам дитини і встановить законне право користування житлом та не перешкоджатиме забезпечення реалізації законних прав та інтересів дитини, зокрема влаштування дитини у дитячий садок .Таким чином, враховуючи те, що існує спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька та те, що малолітня дитина залишається без реєстрації місця проживання, чим порушуються її права, суд вважає необхідним дозволити провести реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , без письмової згоди батька [PERSON] . Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. Крім того, у зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви , на підставі ст. 141 ЦПК України судовій збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved