Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору дарування квартири від 08 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, [PERSON] , їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (мати позивача) та [PERSON] , [INFO] (колишній чоловік матері позивача), який за місцем реєстрації не проживає з 05 листопада 2014 року, та речей відповідача у квартирі не має. [PERSON] не являється членом сім`ї позивача, не проживає разом з нею, не веде та ніколи не вів з нею спільне господарство, вселився та був зареєстрований у квартирі після укладення шлюбу з матір`ю позивача, проте шлюб між ними розірваний 04 жовтня 2016 року. Відповідач набув право користування у зв`язку з перебуванням у шлюбі з колишнім власником [PERSON] . Його право користування було похідним від перебування у шлюбі з колишнім власником квартири. Зі зміною власника квартири відповідач право користування квартирою втратив, тому позивач просить усунути перешкоди їй у користуванні та розпорядженні шляхом визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] . В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 08.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О., позивачеві на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2015р., індексний номер 43451954 (а.с.4-6). Відповідно довідки № 3 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.9). Відповідно копії паспорту позивача [PERSON] , зареєстрована з 24.09.1998 р.. за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту від 05.02.2020 року, засвідченого начальником участка №4 ООО «СІТІСЕРВІС-КР», відповідач [PERSON] за адресою по [ADDRESS] не проживає з 05.11.2014 року. Крім того, судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Також, судом 13.03.2020 р. було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. 29 квітня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на запит з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , 1956 року народження, зареєстрований з 30.11.2006 року за адресою: [ADDRESS] . Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача - власника квартири, фактично не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов в частині визнання [PERSON] втратившим право користування житлом необхідно задовольнити. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved