Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, просила стягнути з [PERSON] на її користь суму основного боргу у розмірі 9 000,00 грн., проценти від суми основного боргу у розмірі 5 284,77 грн., інфляційне збільшення суми основного боргу у розмірі 9 252,85 грн., 3% річних у розмірі 896,71 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., а також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму основного боргу у розмірі 1 000,00 грн., посилаючись на невиконання відповідачами договірних зобов'язань щодо повернення грошових коштів. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила суд в частині стягнення з неї заборгованості у задоволенні позову відмовити. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого останній позичив у позивача 10 000,00 грн., строком до 15 жовтня 2013 року. Відповідно до п. 1.1. договору поруки, укладеного того ж дня між [PERSON] та [PERSON], у відповідності до умов цього Договору поручитель частково, зокрема в сумі 1 000,00 грн. поручається перед кредитором за виконання обов'язків [PERSON], що виникли з договору позики від 16 липня 2013 року. Договір позики, укладений 16 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у формі розписки, що узгоджується з положеннями ст. 1047 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлено розписку позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи, що відповідачами взяті на себе договірні зобов'язання виконанні не були, у зв'язку з порушенням щодо повернення боргу в становлений сторонами строк, внаслідок чого у позивача виникає право вимоги на стягнення з відповідача [PERSON] на її користь суму основного боргу у розмірі 9 000,00 грн., процентів від суми основного боргу у розмірі 5 284,77 грн., інфляційного збільшення суми основного боргу у розмірі 9 252,85 грн., 3% річних у розмірі 896,71 грн., а також солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми основного боргу у розмірі 1 000,00 грн. Стосовно вимог позивача щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Таким чином, суд знаходить підтвердженими вимоги позивача щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу у наданих в обґрунтування даної вимоги матеріалах, а відтак з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 3 000,00 грн. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки останніми не виконано договірні зобов'язання перед позивачем, а відтак позов підлягає задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved