Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на їхню спільну доньку [PERSON] у розмірі 1/4 частини від отримуваних відповідачем доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України. Як на підставу позову посилається на те, що дитина перебуває повністю на її матеріальному утриманні, відповідач матеріального забезпечення не надає, вона ж самостійно не в змозі надати дитині належне утримання, достатнє для її віку. Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19.07.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Тучинської сільської ради Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 11. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Криничківської сільської ради Гощанського району Рівненської області 30.03.2016р., актовий запис № 04, сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не утримує її. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язковість батьків утримувати дітей до їх повноліття передбачена\~ст.51 Конституції України, де зазначено, що сім`я, дитинство, материнство охороняються державою. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності зі\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~статті 182 СК України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1\~ст. 183 СК України\~встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~п.1 ч. 1 ст.430 ЦПК України\~суд допускає рішення суду до негайного виконання. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідач є повнолітнім, фізично здоровим чоловіком, який здатен працювати та отримувати заробітну плату, інших аліментних зобов`язань не має, доказів протилежного відповідач суду не надав, тому суд приходить до висновку, що він має можливість виконувати обов`язок щодо матеріального забезпечення своєї малолітньої доньки. Беручи до уваги вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що забезпечить необхідний та достатній рівень гармонійного розвитку дитини до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved