Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 листопада 1991 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який за рішенням суду було розірвано 23 серпня 2012 року; питання про поділ майна на момент розірвання шлюбу не вирішувалось. Позивач зазначила, що за час спільного проживання сторонами придбали будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області, вул. Комсомольська, 76 та сільськогосподарську техніку: трактор у 2006 році; нові диски, оприскувач, новий плуг, культиватор і сівалку в 2011 році. Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу сторони дійшли згоди про те, що будинок залишається позивачеві, а сільськогосподарська техніка відповідачеві. На початку січня 2017 року відповідач заявив про те, що позивач має залишити будинок, законним власником якого себе вважає відповідач. Позивач не погоджується з вимогами відповідача і вважає їх незаконними. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Відповідач та його представник позов не визнали, посилаючись на те, що позивач не зазначили, яка саме сільськогосподарська техніка була придбана, її маркування, вартість, коли та за які кошти. Відповідач вважає, що відсутні докази, що вищезазначена сільськогосподарська техніка використовувалась для власних потреб, а не для потреб фермерського господарства, головою якого є відповідач з 1995 року. Крім того, відповідач вважає, що відсутні докази існування сільськогосподарської техніки. Щодо поділу житлового будинку, відповідач зазначив, що він придбав будинок за власні кошти, тому вимагає відмовити у задоволенні позову. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності. Заслухавши вступне слово учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. 23 серпня 2012 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області у справі № 1112/2274/12 ухвалено рішення, яким між сторонами розірвано шлюб, що був зареєстрований 16 листопада 1991 року Злинською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, актовий запис № 42 (а.с. 6). 01 квітня 1997 року між продавцем [PERSON] і покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями, який розташований в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області, вул. Комсомольська, 76, за 2000 гривень (а.с. 7-13). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правовий режим майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, урегульовано статтею 57 СК України. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши документи, які надані позивачем [PERSON] на підставі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями придбано позивачем і відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а тому він належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Суд вважає помилковою думку відповідача про те, що даний будинок належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки позиція відповідача грунтується лише виходячи з положень договору купівлі-продажу від 01 квітня 1997 року, у якому відповідач виступає покупцем зазначеного майна. Відповідач не надав жодного належного і допустимого доказу про те, що спірний будинок придбано ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Тому, в частині поділу спірного будинку вимоги позивача є обгрунтованими, враховуючи положення частини 1 статті 69 СК України, відповідно якій дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Взаємної згоди щодо розподілу майна між сторонами не досягнуто, що вбачається з пояснень позивача і відповідача у судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності за позивачем на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами вартістю 2000 гривень, які розташовані в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області, вул. Комсомольська, 76. Для задоволення позову в частині поділу сільськогосподарської техніки суд не вбачає законних підстав. Позивач не надала докази наявності сільськогосподарської техніки, її найменування, марку, час придбання і вартість, що виключає підстави для задоволення позову. Суд вважає помилковою думку представника відповідача щодо спливу позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Як вбачається з копії паспорта позивача, вона зареєстрована і проживає в спірному житловому будинку з 08 квітня 2008 року (а.с. 5). Даний факт не заперечив і відповідач. В позовній заяві позивач зазначила, що спір між сторонами з приводу проживання у будинку позивача виник на початку січня 2017 року, позов до суду предявлено 13 липня 2017 року. У письмовому запереченні відповідач не оспорює час виникнення спору (а.с. 29-30). Тому, суд не має законних підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. Розподіл судових витрат слід провести відповідно до положень статті 141 ЦПК України, відповідно якій судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що позивач сплатила судовий збір в сумі 640 гривень (а.с. 1). Тому, у звязку з частковим задоволенням позову, на її користь слід стягнути з відповідача кошти в сумі 320 гривень.

Outcome: partial