Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вказаним позовом. Вказує на те, що оспорюється заповіт від 09.02.2011 року, згідно якого [PERSON], все свою майно заповів малолітньому [PERSON], який був укладений шляхом обману. Даний заповіт вже був предметом судового розгляду Глибоцького районного суду, і судом вже було ухвалене рішення, проте вона оскаржує заповіт в тих межах, що не були предметом розгляду у попередній справі. Своїй вимоги обґрунтовує тим, що вона з 12.02.1960 року перебувала у шлюбі з [PERSON] За час шлюбу вони побудували разом господарство, яке розташоване по вулиці Гоголя, 16 в селі Волока Глибоцького району Чернівецької області, яке згідно з вимогами закону належить їм на праві спільно-сумісної власності. [PERSON] за життя дуже захворів одночасно на багато захворювань, і потребував постійної сторонньої допомоги та догляду, був фізично недієздатним, і за законом повинен був мати опікуна, і по факту позивачка була його фактичним опікуном. Складений заповіт від 09.02.2011 року від імені [PERSON] було укладено без обовязкової участі органу опіки і піклування, і в цьому недійсність заповіту. Вказує також на те, що вона з чоловіком особисто [PERSON] не знали, проте останній прийшов до них та обіцяв за ними постійно доглядати і піклуватись про них, а після їх смерті все їхнє майно перейде йому, тобто фактично пропонував їм договір довічного утримання, проте такого договору так і не було укладено, фактично підмінивши його на заповіт на свою трирічну дитину, яку вони не знали, в цьому і недійсність нікчемного удаваного заповіту. Крім цього, вказує на те, що 09.02.2011 року вона прийшла у сільську раду в с. Волока, де на неї вже чекав [PERSON] разом з [PERSON], яка незаконно видавала себе за секретаря сільської ради, і одразу щось почала писати, що доводить що саме вона складала нікчемний заповіт, оскільки уся документація написана її рукою, і вона не мала права його складати, оскільки офіційно секретарем сільської ради є [PERSON] Мар`ян Іванович, а тому даний заповіт є нікчемним. Також вказує на те, що оскільки [PERSON] мав проблеми із зором і не міг бачити, що підписує, заповіт мав бути підписаним за його дорученням іншою особою, і в цьому також недійсність заповіту. Крім цього, вважає, що спірний заповіт є удаваним одностороннім правочином, оскільки він має розбіжності між дійсним волевиявленням [PERSON] та його дружини, за яким настали наслідки іншого права ніж ті, що передбачені договором довічного утриманні. При цьому, враховуючи, що подружжя [PERSON] ніколи між собою подружнє майно не ділили, тому [PERSON] не міг скласти заповіт без письмової нотаріально засвідченої згоди дружини. А тому, позивач просить суд визнати нікчемний, удаваний заповіт від 09.02.2011р. на імя [PERSON], за реєстром №14, незаконно складений особою [PERSON], яка не мала на це право, не була секретарем Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області недійсним. Ухвалою суду від 02 червня 2015 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог неповнолітнього [PERSON], інтереси якого представляє його законний представник [PERSON] та орган опіки і піклування Глибоцької РДА. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та в його інтересах представник [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог у звязку з їх безпідставністю, вказуючи на те, що обставини які викладені в позовній заяві вже були предметом судового розгляду, і є рішення суду, яке набрало законної сили з цього приводу, при цьому просили суд також відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із спливом строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник органу опіки і піклування Глибоцької РДА в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Законний представник неповнолітнього [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків [PERSON] та [PERSON], про допит яких заявила клопотання позивач у підготовчому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що предметом спору по даній справі є заповіт від 09 лютого 2011 року, посвідченим секретарем Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі за № 14, згідно якого [PERSON] заповів все своє майно, на момент своєї смерті [PERSON] (а.с. 7). Виходячи зі змісту позовних вимог по даному позову, позивач [PERSON] не заперечує факт підписання [PERSON] вказаного заповіту. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вищевказана норма закону покладає обовязок довести ту чи іншу обставину на сторону у справі яка посилається на ці обставини, при цьому позивач вказуючи на недійсність, нікчемність та удаваність правочину, має відповідно суду довести ці обставини. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України). Вказана норма закону встановлює поняття преюдиційності фактів, що ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] раніше вже зверталась до суду з позовом до органу опіки і піклування Глибоцької РДА, [PERSON], в інтересах якого діяли [PERSON] і [PERSON], Волоківської сільської ради Глибоцьбкого району Чернівецької області про визнання спірного заповіту від 09.02.2011 року недійсним. Рішенням Глибоцького районного суду від 24 квітня 2013 року, яке було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 року, і набрало законної сили 04 червня 2014 року, було встановлено, що волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту було вільним, відповідало його внутрішній волі, і в судовому засіданні не були підтверджені доводи позивача про те, що заповіт був складений під впливом обману, внаслідок поганого зору заповідача, а також те, що внаслідок фізичних вад [PERSON] не міг самостійно підписувати заповіт. Таким чином, суд відхиляє доводи викладені в позовній заяві про те, що волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту не було вільним, заповіт був складений під впливом обману, оскільки він бажав укласти договір довічного утримання, а також внаслідок поганого зору останнього заповідач не розмів, що підписує, а тому заповіт мав бути підписаний за його дорученням іншою особою, оскільки ці обставити вже були предметом розгляду, вони не знайшли свого підтвердження, і рішення по даній справі набрало законної сили. Не знайшли свого підтвердження, під час судового розгляду і нові доводи позивача про те, що померлий [PERSON], був фактично недієздатним, а його фактичним опікуном була позивач, а тому при укладанні заповіту необхідно було отримати згоду від органу опіки і піклування. Відповідно до вимог ст.36 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Опіка в свою чергу, встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними (ст.58 ЦК України). Проте, в матеріалах справи відсутні докази які б підтвердили, що [PERSON] був визнаний судом недієздатним, а його опікуном було призначено [PERSON], про відсутність таких доказів підтвердив суду і представник позивача [PERSON] Також не знайшли свого підтвердження і посилання позивача на те, що заповіт фактично склала [PERSON], яка не мала таких повноважень. Згідно копії рішення Волоківської сільської ради №3-1/10 від 30 листопада 2010 року, секретарем ради обрано [PERSON] та на нього були покладені обовязки вчинення нотаріальних дій. Відповідно до копії заповіту (а.с.7), 09 лютого 2011 року заповіт посвідчено саме [PERSON], секретарем виконавчого комітету Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, і ним підписаний. Представник позивача в [PERSON] в судовому засіданні не заперечував той фат, що на заповіті міститься саме підпис [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] вказав на те, що він з 2010 року обраний секретарем Волоківської сільської ради. 09 лютого 2011 року в сільраду прийшла позивач [PERSON] із своїм паспортом та паспортом свого чоловіка і повідомила, що вона та її чоловік [PERSON] хочуть скласти заповіти на неповнолітнього [PERSON] В той же день в присутності позивачки, він посвідчив заповіт від її імені на імя неповнолітнього [PERSON], після чого надрукувавши текст заповіту від імені [PERSON], поїхав до останнього додому, де ознайомив його зі змістом заповіту, розяснив йому його суть, усно переклав йому зміст заповіту на румунську мову, після чого [PERSON] особисто підписав вказаний заповіт, а він посвідчив вказаний заповіт. [PERSON] до посвідчення даного заповіту не мала жодного відношення. Вказав також на те, що після смерті [PERSON], позивачка прийшла у сільраду і повідомила йому, що вона хоче залишити своє майно своїй племінниці, після чого ним був складений новий заповіт згідно якого позивачка все своє майно заповіла [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON] підтвердила суду, що їй відомо про те, що 09.02.2011 року в сільську раду приходила позивачка з своїм паспортом та паспортом свого чоловіка, з наміром оформити заповіти на неповнолітнього [PERSON] Вона тільки зареєструвала паспорта, а посвідчував заповіти [PERSON] При цьому, для посвідчення заповіту від імені [PERSON], [PERSON] поїхав до нього додому. Також вказала, що після смерті [PERSON], позивача їй повідомила, що вона вже не бажає залишати своє майно [PERSON], на що свідок розяснила, що вона має право скласти заповіт на іншу особу. Необґрунтованими є також доводи позивачки про те, що заповіт [PERSON], мав розбіжності з дійсним волевиявленням останнього та волевиявленням позивачки . Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповідач має право за своїм розсудом заповідати майно будь-яким особам, а тому волевиявлення інших осіб при складанні заповіту, не є підставою для визнання його недійсним. Крім цього, відповідно до цивільно-процесуального закону відповідач це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого предявити позов. Якщо позивач помилиться і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у позові має відмовити. У звязку з тим, що відповідно до вимог ст.33 ЦПК України суд позбавлений можливості за власною ініціативою замінити неналежного відповідача, або залучити співвідповідачів, до початку розгляду справи по суті, судом було зясовано у представника позивача, чи не має клопотань замінити відповідача або щодо залучення іншого співвідповідача, проте таких клопотань не було, а представник позивача вказував на те, що саме зазначені у позовній відповідачі порушили право позивача. Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку, вказаний у позовній заяві як відповідачі [PERSON] є неналежними відповідачем. Заповіт, згідно з вимогами цивільного законодавства є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин. Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Відповідно до заповіту від 09.02.2011 року, [PERSON] заповів все своє майно, на момент своєї смерті малолітньому [PERSON], і на думку суду саме останній, мав бути відповідачем по даній справі, інтереси якого мали представляти його законні представники [PERSON] та [PERSON], а також орган опіки і піклування Глибоцької РДА. Враховуючи, що вищезазначеним рішенням суду вже було встановлено, що волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту було вільним, відповідало його внутрішній волі, а заповіт був складений не під впливом обману, під час судового розгляду даної справи так і не було встановлено, яким чином [PERSON] порушив права позивача. При цьому, в судовому засіданні [PERSON] вказав на те, що з заявою про прийняття спадщини в інтересах свого сина [PERSON] він не звертався. Посилання позивача у своїй позовній заяві на те, що [PERSON] їй погрожує, переслідує і намагається позбавити її життя з метою заволодіння її майном, не є підставою для визнання спірного заповіту недійсним, а підлягають зверненню до правоохоронних органів для перевірки і прийняття відповідного рішення. З огляду на викладені обставини, суд приходить до переконливого висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed