Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом із урахуванням збільшених позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] грошові кошти за попереднім договором від 24 березня 2014 року в сумі 15 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24 березня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено попередній договір з метою подальшого укладення і належним чином оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме садового будинку і садової земельної ділянки, площею 0,06 га., що знаходиться на території садово-городницького товариства - [ADDRESS]. За умовами вказаного договору [PERSON] передала відповідачу аванс в розмірі 10 000 грн., що на день укладення договору еквівалентно 1000 дол. США. Однак у вказаний термін договір купівлі-продажу укладено не було. Від укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна вона не відмовлялась. Крім того, вказала, що на підписання попереднього договору відповідач не мала права, оскільки правовстановлюючих документів на об'єкти продажу в неї немає. На день звернення з позовом до суду суму авансу за попереднім договором їй не повернуто. А тому її слід стягнути з [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача суму грошових коштів за попереднім договором від 24 березня 2014 року та судові витрати. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову вказав, що на виконання п. 6.1. попереднього договору для [PERSON] було передано в користування садовий будинок та садову ділянку. Однак у вказаний в договорі термін підписання основного договору, позивач наміру на його укладення не висловлювала. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити із наступних підстав. Відповідно до ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Судом установлено, що 24 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються в строк, обумовлений п.6.1. укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме садового будинку і садової земельної ділянки, площею 0, 06 га, що знаходиться на території садово-городницького товариства - [ADDRESS]. Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. попереднього договору, продавець згідний продати, а покупець купити вищевказану нерухомість за ціною 100 000 грн., що еквівалентно 10 000 дол. США. Розрахунок за нерухомість повинен здійснюватись в доларах США на дату підписання договору купівлі-продажу. Продаж здійснюється двома частинами - перший у формі авансу, що здійснюється в день укладення цього договору в розмірі 10 000 грн., що еквівалентно 1000 дол. США та другий платіж в розмірі 9000 дол. США, який сплачується в день укладення договору купівлі-продажу. Перший розрахунок за попереднім договором від 24 березня 2014 року у формі авансу в сумі 1000 дол. США, що еквівалентно 10 000 грн. [PERSON] було сплачено відповідачу на день підписання вказаного договору. У відповідності до п.6.1. договору за домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення основного договору мало бути проведено не пізніше 01 червня 2014 року. Проте у вказаний термін основний договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладено не було. Як убачається із наданих суду поясненнях представника позивача та досліджених матеріалів справи від укладення основного договору купівлі-продажу [PERSON] не відмовлялася і мала намір належним чином оформити його. Частиною 1 ст.657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. ст. 215, 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Крім того ст.216 ЦК України регламентовано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошові кошти за попереднім договором від 24 березня 2014 року в сумі 15 000 грн., а також понесені позивачем судові витрати. На підставі ст.ст.215, 216, 220, 635, 657 ЦК України, ст.ст.88, 213-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved