Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові вказала, що в 2010 році вона отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку, з якої зняла кошти в сумі близько 300 грн., які в подальшому повернула. Згодом, позивач повернула банку кредитну карту і кредитними коштами більше не користувалася. Строк дії картки закінчився в 2012-2013 роках, банк з жодними вимогами до [PERSON] не звертався, а тому вона вважала, що не має перед ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитних зобовязань. 29 травня 2017 року [PERSON] дізналася про наявність виконавчого провадження про стягнення з неї кредитної заборгованості в сумі 12986,62 грн., відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса [PERSON] від 26.09.2016 року. При цьому, нотаріус відмовила у наданні інформації та документів [PERSON] Позивач вважає, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки вимога банку не була безспірною та з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Позивач прохає визнати вчинений 26.09.2016 року виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 12986 грн. 62 коп. таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав. Вказав, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису допустив ряд істотних порушень, а тому виконавчий напис підлягає скасуванню. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], направила до суду письмові заперечення поти позову, в яких вказала, що боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. Вважає, що позивач вказує лише на те, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі. На думку нотаріуса предметом спору у справі є не дійсний розмір боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Стосовно дотримання строку вчинення виконавчого напису, нотаріус вказав, що даний строк не є строком позовної давності, а оскільки договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, укладений на невизначений строку, то право на примусове стягнення боргу виникає у кредитора кожного наступного дня протягом дії договору. Крім того, нотаріус не вважає себе належним відповідачем за поданим позовом, оскільки він не є стороною правовідносин, на підставі яких виникли взаємні зобовязання сторін. Одночасно нотаріус заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Судом встановлено, що Лубенським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 29.05.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника [PERSON]. Постанови винесені в ході примусового виконання виконавчого напису №8378 від 26.09.2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 12986 грн. 62 коп. /а.с.67-78/ Згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 26.09.2016 року задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 05.02.2013 року у сумі 12986 грн. 62 коп. До складу вказаної суми увійшли: залишок заборгованості за кредитом 289,29 гривень; залишок заборгованості за відсотками 8247,33 гривень; пеня та комісія 2750 гривень; витрати повязані із вчиненням виконавчого напису 1700 гривень. Строк, за який проведено стягнення становить три роки чотири місяці двадцять пять днів з 05.02.2013 року по 30.06.2016 року. /а.с.81/ Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172, в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З документів, наданих нотаріусом, вбачається, що до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусом були додані оригінал анкети-заявки про приєднання до [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості за кредитним договором від 05.02.2013 року, укладеним між ПриватБанком та [PERSON], за період з 05.02.2013 року по 30.06.2016 року в сумі 11786,52 гривні. /а.с.89, 91/ При цьому, анкета-заявка про приєднання до [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг в ПриватБанку не містить умов укладення кредитного договору: строку дії кредитного договору, строків та порядку повернення кредитних коштів, процентної ставки за користування кредитними коштами, розмір комісії, розмір пені за прострочення повернення кредиту. До анкети-заявки не додані підписані позивачем [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг в ПриватБанку, які по суті є складовою частино кредитного договору, де зазначені його істотні умови. Вказані обставини вказують на неможливість досягнення висновку про наявність безспірної заборгованості [PERSON] перед банком. Також, вказані обставини не дають можливості визначити день виникнення права вимоги, та зясувати чи не сплив з цього дня трирічний строк, як передбачено статтею 88 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, на думку суду нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису, оскільки такий напис вчинено без належного підтвердженням безспірності заборгованості та без перевірки дотримання строку, встановленого для вчинення виконавчого напису. При цьому, суд враховує розяснення викладені в постанові Пленуму ВССУ РЦКС «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року №2, згідно якої питання про визначення складу учасників у справах цієї категорії та процесуального статусу нотаріуса має вирішуватися залежно від того, що є предметом оскарження. Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім недбалих дій нотаріуса, який вчинив виконавчий напис не маючи документів з визначеними умовами укладення кредитного договору, суд вважає, що в даному випадку нотаріус є належними відповідачами по справі. З тих самих мотивів, суд не знаходить підстав для задоволення в даному випадку позовних вимог до ПАТ КБ «ПриватБанк». Судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню на користь позивача з відповідача відповідно до положення ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial