Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею спірного будинку, який придбала у відповідачки [PERSON] [INFO] . Після укладення договору купівлі-продажу колишня власниця [PERSON] разом із членами своєї родини не знялися з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Дана обставина порушує права власності позивача. Позивач у судове засідання не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала. Відповідачі у судові засідання 21.01.2021, 04.03.2021 не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником будинку [ADDRESS] . Право власності на квартиру вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2020, реєстровий №1388. Продавцем квартири є відповідач [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються договором, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2020. Відповідно до довідки квартального комітету №6 мікрорайону «Центральний» від 28.11.2020 №1 відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані, але більше року не проживають за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою дійсно мешкає [PERSON] . Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст.6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з положеннями глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР право проживання у житловому будинку, який перебуває у приватній власності, належить його власнику, членам його сім`ї, наймачеві та членам його сім`ї. Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Цей висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05 листопада 2014 року у справі №6-158цс14. Суд встановив, що відповідачі, як колишні власники спірного будинку, втратили право користування ним з 06.11.2020 - з моменту продажу ними спірного будинку позивачеві, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим будинком. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір у сумі 3363,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved