Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила визнати за нею як спадкоємицею за законом першої черги право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належав померлому [INFO] року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутні необхідні документи на ім'я померлого, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою для створення об'єкту нерухомого майна, проектно - кошторисна документація, а також документи, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва, відсутній правовстановлюючий документ на спадкову частку житлового будинку на ім'я померлого [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку. В свою чергу відповідач [PERSON], звернулась до суду з зустрічним позовом, яким просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначений спадковий будинок належав їй та спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Визнання судом права спільної часткової власності на зазначений будинок, призведе до того, що на частину будинку, яка раніше належала померлому буде визнано право спільної часткової власності за спадкоємцем померлого, в той час, як інша частина продовжить належати [PERSON] на праві спільної сумісної власності. В той час нормами Цивільного кодексу України не передбачена можливість одночасного існування права спільної сумісної власності та права спільної часткової власності на один об'єкт нерухомого майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги первісного позову підтримують в повному обсязі та просили його задовольнити, а також, не заперечували проти задоволення зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги зустрічного позову підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити, а також не заперечували проти задоволення первісного позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 21.08.1984 року та виписки з рішення Ізмаїльського виконкому міської ради народних депутатів від 19.07.1982 року, [PERSON] та [PERSON] була надана земельна ділянка, на якій був побудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 373206 від [INFO] року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38832837 від 07.11.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: дружина [PERSON] та донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.05.1981 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 2.10.2007 року, виданого першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як було з'ясовано судом відповідач [PERSON] 24.03.2014 року, як спадкоємиця за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON], звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки померлого [PERSON], що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 24.03.2014 року за № 219. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] як спадкоємиця за законом першої черги після смерті [PERSON] звернулась 24.03.2014 року до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 24.03.2014 року за № 218, тобто вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Разом з тим, згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за № 127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкоємцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім цього, згідно довідки від 28.11.2014 року за № 1393, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], не підлягає прийняттю в експлуатацію та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за 3 127 не належить до самочинно будівництва. Таким чином, оскільки спадковий житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] був побудований [PERSON] та [PERSON] до 05 серпня 1992 року то згідно норм чинного законодавства подальше здавання в експлуатацію зазначеного будинку не потрібно. Проте, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, визнання за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину спадкового будинку призведе до того, що за частиною будинку, яка раніше належала померлому буде визнано право спільної часткової власності, а інша частина спадкового будинку продовжить належати [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Оскільки, нормами Цивільного кодексу України не передбачена можливість одночасного існування права спільної сумісної власності та права спільної часткової власності на один об'єкт нерухомого майна, то суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], про визнання права власності підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved