Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , у сумі 69562,50 грн. та згідно вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилається на те, що з відповідачем по даній справі вона вступила до шлюбу 26.12.2003. У період шлюбу та на сумісні кошти вони в 2011 році придбали за 9000 доларів США автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем по справі на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу. У грудні 2014 року вони припинили шлюбні відносини з відповідачем та з цього часу проживають окремо один від одного та не вели спільне господарство. 09.06.2015 їхній шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин вищезазначений автомобіль залишився у користуванні та розпорядженні відповідача. Проте позивачу [PERSON] стало відомо, що відповідач належний їм на праві спільної сумісної власності вказаний автомобіль продав [PERSON] , а остання 17.10.2018 продала зазначений автомобіль [PERSON] . Відповідач у порушення вимог ст.68 СК України розпорядився спільним сумісним майном без згоди позивача після припинення ними спільного сумісного проживання. Тому позивач [PERSON] вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй грошову компенсацію за Ѕ частину вартості спірного автомобіля. Вартість спірного автомобілю складає 139 125 грн., оцінка майна є приблизною. Враховуючи, що вирішити питання у досудовому порядку неможливо, позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. 21 січня 2019 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, вважає їх незаконними та необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Так, у період шлюбу та на сумісні кошти, ним та позивачем у квітні 2011 року був придбаний автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , за 8000 доларів США, який було зареєстровано за ним. Також, у 2012 році на сумісні кошти для ведення бізнесу, ними був придбаний торговий батискаф № [NUMBER] за 5000 доларів США, який знаходиться в м. Мелітополь «Образцовий ринок». Приблизно у 2011-2012 році на сумісні кошти, ними було придбано автомобіль марки ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , за 55000 грн., який було зареєстровано за родичем позивача, а саме за [PERSON] . У грудні 2014 року їхні шлюбні відносини були фактично припинені. Для того, щоб не витрачати зайві кошти на поділ майна в судовому порядку вони з позивачем в усній формі домовилися про порядок поділу майна, а саме: автомобіль марки Opel Astra G, 2003 г оку випуску, державний номер [NUMBER] , відповідач залишає собі, а автомобіль марки ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] та торговий батискаф [NUMBER] який знаходиться в м. Мелітополі «Образцовий ринок», позивач залишає собі. Перебуваючи ще в шлюбі, 27.05.2015 р., він вирішив спірний автомобіль продати, оскільки він був пошкоджений і ціна з кожним роком ставала нижчою. Про продаж автомобіля [PERSON] була обізнана, оскільки вони продовжували спілкуватися та жити за однією адресою, що підтверджуються довідкою про склад сім`ї від 16.01.2019. 09.06.2015 їхній шлюб було розірвано рішенням суду, однак вони продовжували спілкуватися та проживати за однією адресою. Після розірвання шлюбу приблизно у 2016-2017 роках позивач продала автомобіль марки ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , про що він теж був обізнаний, оскільки вони продовжували спілкуватися та проживати за однією адресою. Посилання позивача на те, що відомості про продаж автомобіля стали відомі їй тільки на теперішній час, тобто, 24.07.2018, є надуманими, недоведеними, та необґрунтованими. Позивач була обізнана про наявність спільного майна та про його продаж, однак не заявила про «порушення свого цивільного права» протягом 3-х років після розірвання шлюбу, тому просить застосувати позовну давність. У задоволені позову [PERSON] до нього про поділ сумісного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину - відмовити повністю. 11 лютого 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що зі змісту даного відзиву вбачається, що відповідач не визнає заявлені до нього позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач була обізнана про продаж спірного автомобілю, ще у травні 2015 року, оскільки на той час вони проживали однією сім`є, а також тому, що вона пропустила строк позовної давності, передбачений ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна подружжя, заявленої після розірвання шлюбу. Однак, дане твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки між сторонами по справі не мала місце домовленість про те, що позивач надає згоду відповідачу на продаж спірного автомобіля, який є їхньою спільною сумісною власністю та залишився у користуванні відповідача, після припинення ними шлюбних відносин. Шлюбні відносини фактично між ними припинені у грудні 2014 року та з цього часу вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство, що встановлено рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року про розірвання шлюбу. Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Вищезазначені обставини свідчать про те, що на час продажу спірного автомобіля, тобто на 27.05.2015 року сторони по справі вже однією сім`єю не проживали та позивач не давала відповідачу згоду на продаж даного автомобілю. Твердження відповідача відносно того, що вони в усній формі домовились про порядок поділу спільного майна таким чином, що спірний автомобіль залишається відповідачу, а позивачці залишається автомобіль марки ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] та торговий батискаф[NUMBER] який знаходиться на « Образцовом ринке» не відповідає дійсності з наступних підстав. По-перше: Такої домовленості між ними ніколи не було, та таке твердження відповідача нічим не підтверджено. Більш того, вищезазначене у відзиві відповідача майно не є предметом спору. По-друге: відповідач, у порушення вимог ст. 178 ЦПК України, не надав суду до свого відзиву на позовну заяву відповідних доказів та документів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення у його відзиві на позовну заяву, а саме про те, що автомобіль марки ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] та торговий батискаф № 6 дійсно є їхнім спільним сумісним майном, незважаючи на те, що у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Третє: зазначене у відзиві майно ніколи на позивача не оформлялось та не належало на праві особистої власності їй ні під час шлюбу, ні після розірвання шлюбу. Шлюб між ними було розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду 09.06.2015. Дане рішення суду набрало законної сили 02.07.2015. Тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 114 СК України 3-х річний строк позовної давності, встановлений ч. 2 ст. 72 СК України для вимоги про поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу спливає після 02.07.2018. Позов про поділ спірного автомобіля позивачем подано до суду 02.07.2018, про що свідчить реєстрація на первісній позовній заяві про поділ сумісного майна подружжя. Зазначені обставини свідчать про те, що позивач звернулась до суду в межах строку позовної давності, тобто строк позовної давності нею не пропущено. На підставі викладеного просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. 12 лютого 2020 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач зазначає наступне. Позивачем не дотриманні правила, встановлені ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, які поширюються на відповідь на відзив. В своєї відповіді на відзив позивач зазначає про те що, майно: автомобіль марки ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] та торговий батискаф [NUMBER] який знаходиться в м. Мелітополь «Образцовый ринок» не є предметом спору, а також що не належало на праві особистої власності позивачу ні під час шлюбу, ні після розірвання шлюбу. Віще зазначене майно було придбане на сумісні кошти в період шлюбу, а отже це є сумісним майном подружжя і є предметом спору, для підтвердження цих обставин ним було зроблено звернення до адміністрації «Образповий ринок», а також звернення до Укрсоцбанк для надання копій квитанцій про сплату за вище зазначене майно. Позивач обчислює строк позовної давності з дня набрання законної сили рішення Мелітопольського міськрайонного суду, а саме з 02.07.2015. Однак, строк позовної давності повинно обчислювати не з моменту набрання законної чинності рішення суду, а з моменту коли особа дізналась (довідалась) про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Посилання позивача на те, що відомості про продаж автомобіля стали відомі їй тільки на теперішній час, тобто, 24.07.2018, є надуманими, недоведеними, необґрунтованими. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду 09.06.2015, яке набрало законної чинності 02.07.2015, було встановлено що суперечок про розподіл майна між сторонами немає. Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Отже позивач була обізнана про наявність спільного майна, однак не заявила про «порушення свого цивільного права» протягом 3-х років після розірвання шлюбу. Тому просить застосувати позовну давність та у задоволені позову [PERSON] до нього про поділ сумісного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частини автомобіля Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] - відмовити повністю. В судому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, на його задоволенні наполягала. Пояснила, що у період шлюбу з відповідачем та на сумісні кошти вони в 2011 році придбали за 9000 доларів США автомобіль марки Opel Astra. У грудні 2014 року вони припинили шлюбні відносини, та з цього часу проживали окремо та не вели спільне господарство. 09.06.2015 їхній шлюб було розірвано рішенням суду. Після розірвання шлюбу спірний автомобіль залишився у користуванні та розпорядженні відповідача. В грудні 2018 року з відповіді Територіального сервісного центру їй стало відомо, що 27.05.2015 відповідач належний їм на праві спільної сумісної власності вказаний автомобіль продав без її згоди та відома, у порушення вимог ст. 68 СК України. Тому позивач [PERSON] вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй грошову компенсацію за Ѕ частину вартості спірного автомобіля, відповідно до вартість спірного автомобілю за висновком експерта та судові витрати. Вважає, що строк позовної давності нею не пропущено, оскільки вона дізналася про порушення свого права власності 05.12.2018 в судовому засіданні з відповіді Територіального сервісного центру. Представник позивача [PERSON] - адвокат Чеботар Н.А. в судовому засіданні пояснення позивача підтримала, на задоволенні позову наполягала. Пояснила, що позивачем [PERSON] строк позовної давності не пропущено, оскільки вона дізналася про порушення свого права власності на спірний автомобіль 05.12.2018 в судовому засіданні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає позов необґрунтованим, оскільки позивач [PERSON] була обізнана, що він продав спірний автомобіль, оскільки після розірвання шлюбу мешкали за однією адресою. Крім того, після розірвання шлюбу між ними була усна домовленість, що автомобіль Opel залишається йому у користуванні, а автомобіль марки ЗАЗ Сенс та батискаф на ринку залишаються позивачу [PERSON] . Надав до суду заяву про застосування строків позовної давності та просить в задоволенні позову відмовити через пропуск строку звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Попов М.О. позовні вимоги [PERSON] не визнав, підтримав пояснення відповідача. Просить суд в задоволенні позову відмовити через пропуск строку звернення до суду з даним позовом. Суд, допитавши сторони по справі та їх представників, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до частини 3 ст. 12 та частин 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленим цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, за номером актового запису 1487, що підтверджується довідкою за № 1917/05/1-06-100 від 21.10.2016 року/а.с.9/. Від даного шлюби сторони неповнолітніх дітей не мають. За період шлюбу, 20 квітня 2011 року, сторонами було придбано майно, а саме автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем по справі [PERSON] на підставі довідки рахунку КІМ 726445 від 20.04.2011/а.с.37/. 09 червня 2015 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між сторонами розірвано/а.с.10/. Вказаним рішенням встановлено, що сторони з грудня 2014 року шлюбні відносини припинили. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , залишився у користуванні та розпорядженні відповідача [PERSON] , та що визнано відповідачем по даній справі. Відповідно до наданої інформації Територіального сервісного центру № 2343 від 30.10.2018 автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , з 20 квітня 2011 року був зареєстрований за [PERSON] З 27 травня 2015 року вказаний автомобіль було перереєстровано за [PERSON] на підставі розрахунку довідки ААЕ № 109079 від 19.05.2015 року. На теперішній час вказаний автомобіль зареєстровано за [PERSON] на підставі ДКП виданого в ТСЦ № 2343 від 17 жовтня 2018 року/а.с.37/. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, згідно із ч. 1 ст. 61 СК України. Згідно із ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно вимог ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно норм чинного законодавства у відповідності до вимог ст. 60, 70 СК України, позивач по справі - [PERSON] як подружжя, має право на 1/2 частину вищевказаного автомобіля. Разом з тим, вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідач у порушення вимог ст. 68 СК України розпорядився спільним сумісним майном без згоди позивача [PERSON] після припинення ними спільного сумісного проживання, а саме [INFO] , тобто вибуття транспортного засобу 27.05.2015 із спільної сумісної власності подружжя відбулось поза волею [PERSON] та кошти використані не в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Тому у даному випадку суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу грошову компенсацію за Ѕ частину вартості спірного автомобіля, оскільки автомобіль неможливо витребувати у добросовісного набувача, тому, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 21.03.2018 року (справа № 726/2165/15-ц) та постанові Верховного суду від 03.05.2018 року ( справа № 755/20923/14-ц) Згідно вимог п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна,що підлягає поділу, визначається за погодженням між сторонами, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4525-19 від 27.11.2019 середня ринкова вартість автомобіля марки Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] на теперішній час складає 102 170 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину спірного автомобіля, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, тому слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля марки Opel Astra G, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , у сумі 51 085 грн. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що сторони по справі в усній формі домовились про порядок поділу спільного майна таким чином, що спірний автомобіль залишається відповідачу, а позивачці залишається автомобіль марки ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] та торговий батискаф [NUMBER] який знаходиться на « Образцовом ринку», оскільки відповідачем не надано суду доказів та документів, що підтверджують дані обставини, крім того, майно: автомобіль марки ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] та торговий батискаф [NUMBER] який знаходиться на « Образцовом ринку», не є предметом спору, та про що вказує позивач у відповіді на відзив. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. В силу ч.2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) ( 2947-14 ) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Враховуючи те, що позивач [PERSON] в судовому засіданні 05.12.2018 дізналася про порушення свого права власності на спірний автомобіль, у зв`язку з чим 12 грудня 2018 року позивачка звернулася до суду з уточненим позовом, а тому з рахуванням норм чинного законодавства та судової практики, суд вважає, що перебіг строку позовної давності починається саме з дня, коли [PERSON] дізналася про порушення свого права, а отже нею не пропущено строк позовної давності. Позивачем [PERSON] сплачено 704 грн. 80 коп. та 352 грн. 40 коп. судового збору за подання позову до суду, 4521 грн. 60 коп. сплачено за проведення автотоварознавчої експертизи, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» підлягають стягненню судові витрати в сумі 5578 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved