Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області, яким просила: скасувати арешт з майна, яке належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, а саме ј квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 10760170, підстава обтяження: постанова про накладення арешту, б/н, 26.01.2011, слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, об`єкт обтяження: квартира, ј, в книзі МБТІ № 547ПР-111. В обґрунтування позову зазначила, що являється власником ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] (стара назва [ADDRESS] ). 19.11.2019 року позивачу стало відомо під час підготовки документів, про арешт належної їй частини квартири, який накладений постановою б/н, 26.01.2011, слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Толмаковим В.Н. З 2019 року позивач намагалась з`ясувати причини накладення арешту на її квартиру, зокрема отримати постанову про накладення арешту, б/н, 26.01.2011. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2020 року надано адвокату позивача тимчасовий доступ до речей та документів, а саме належним чином завірену копію постанови про накладення арешту б/н, 26.01.2011, слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Толмаковим В.Н., відносно майна [PERSON] , а саме 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться в КП «Бюро технічної інвентаризації». На виконання ухвали суду від 12.08.2020 року, КП «Бюро технічної інвентаризації» надано відповідь від 12.08.2020 року, що документи про накладення та зняття арешту відносно нерухомого майна надходили до КП до відома, постанова слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Толмакова В.Н., б/н від 26.01.2011 про накладення арешту не надходила. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2020 року відмовлено у скасуванні арешту, оскільки немає похідної інформації про місцезнаходження кримінальної справи. Відносно [PERSON] відсутні будь-які кримінальні справи, вона не є підозрюваною або обвинуваченою, крім того взагалі відсутні дані у відповідача щодо кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт на майно позивача. Відсутність кримінальної справи та постанови слідчого про накладення арешту на майно [PERSON] очевидно безпідставно обмежує її право власності, за таких обставин вона звернулась за поновленням своїх прав до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач [PERSON] до судового засіданні не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Її представник - адвокат Матвєєв В.Ю. до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Адвокат Матвеєв В.Ю. наполягав на розгляді справи під-час карантинних обмежень, оскільки відповідач вже чотири рази був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не виявив бажання приймати участь у судовому засіданні по суті справи, не надав відзив на позовну заяву, не подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Відповідач Головне управління Національної поліції в Одеській області не забезпечив участь свого представника у судове засідання, був неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, причин не явки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи,відсутність відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляду справи, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, неповідомлення відповідачем причин неявки на судове засідання,суд доходить висновку про можливість ухвалення заочного рішення по справі, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником ј частини квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради. 27.01.2011 року Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження на ј частину квартири належної [PERSON] . Обтяжувач: Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Підстава обтяження: постанова про накладення арешту, б/н від 26.01.2011, слідчий СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Токмаков В.Н . Це підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно особи [PERSON] , що сформований станом на 07.12.2019 року, номер інформаційної довідки 192014670. Позивач [PERSON] стверджує, що вона не є підозрюваною або обвинуваченою, відсутні дані щодо кримінальних проваджень, в рамках яких могло бути накладено арешт на її майно. Адвокат позивача - Матвєєв В.Ю., шляхом адвокатських запитів, намагався з`ясувати обставини та підстави накладення арешту на майно [PERSON] . Як наслідок, не встановлено ні наявності будь-яких кримінальних проваджень, ні наявності постанови слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Токмакова В.Н. про накладення арешту, б/н від 26.01.2011. Згідно відповіді заступника начальника СУ ГУНП в Одеській області О. Саламаха від 20.03.2020 №4/1-М-31-зі, в базі даних УІЗ ГУНП в Одеській області, за період 2000 - 2011 роки, перевірялись відомості щодо порушення кримінальних справ, у яких можливо накладався арешт на кв. [ADDRESS] , однак встановити дані, саме в рамках якої кримінальної справи накладався арешт, не виявилось можливим, у зв`язку з недостатньою інформацією. Крім того, перевірити журнали вхідної та вихідної кореспонденції СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС за 2001 рік, з метою встановлення в рамках якої саме кримінальної справи накладався арешт, не виявилось можливим, у зв`язку з тим, що на підставі наказу МЮ України за №578/5-12 журнали знищено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2020 по справі №522/20914/19 надано адвокату Матвєєву В.Ю., який діє в інтересах [PERSON] , тимчасовий доступ до речей і документів, а саме належним чином завіреної копії постанови про накладення арешту б/н від 26.01.2011 року слідчим СВ Приморського РВОМУ ГУМВС України в Одеській області, Токмаковим В.Н., відносно майна [PERSON] , а саме ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться в КП «Бюро технічної інвентаризації». Згідно відповіді Директора КП «БТІ» ОМР за № 3880-06/173, документи щодо накладення та зняття арешту, відносно нерухомого майна, надходили до комунального підприємства до відома. Постанова слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Токмакова В.Н. б/н від 26.01.2011 про накладення арешту відносно майна [PERSON] , а саме ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на адресу комунального підприємства не надходила. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року по справі №522/20914/19 надано адвокату Матвєєву В.Ю., який діє в інтересах [PERSON] , тимчасовий доступ до речей і документів, а саме належним чином завіреної копії постанови про накладення арешту б/н від 26.01.2011 року слідчим СВ Приморського РВОМУ ГУМВС України в Одеській області, Токмаковим В.Н., відносно майна [PERSON] , а саме ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться в Управлінні державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського, 6. Згідно відповіді начальника відділу документального та інформативного забезпечення Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради від 23.07.2020 року, реєстраційну справу заведену за адресою: [ADDRESS] зареєстровано до 2013 року в Реєстрі прав на нерухоме майно, у зв`язку із чим неможливо надати належним чином завірені копії та скан-копії запитуваних документів. Реєстр прав власності на нерухоме майно, відповідно до ст. 13 Закону, є архівною складовою Державного реєстру прав, функціонував до 01.01.2013 року та не передбачав сканування документів. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. По даній справі, суд враховує правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року по справі №727/2878/19, згідно якої спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Матеріалами справи, зокрема витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підтверджується що арешт на ј частину майна [PERSON] накладений постановою слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Токмакова В.Н. від 26.01.2011, тобто арешт накладався за правилами КПК України 1960 року, тому суд дійшов висновків про можливість розгляду питання звільнення майна [PERSON] з-під арешту в порядку цивільного судочинства. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача». Судом встановлено, що сторона позивача виконала усі можливі процесуальні дії досудового з`ясування обставин накладення арешту, як наслідок не встановлено наявності кримінальних проваджень як стосовно позивача [PERSON] , так і стосовно ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з метою з`ясування підстав накладення арешту на ј частину квартири [PERSON] , в задоволення клопотання позивача, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.07.2021 року витребувано у Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області: -належним чином завірену копію постанови про накладення арешту б/н від 26.01.2011 року, слідчого СВ Приморського РВОМУ ГУМВС України в Одеській області Токмакова В.Н., відносно майна [PERSON] , а саме ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді начальника слідчого відділення відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від 31.08.2021 №60.2 вх 5769, за наданою інформацією неможливо встановити, в рамках якого кримінального провадження/справи ВП №2 ОРУП 31 ГУНП в Одеській області накладено арешт на частину квартири [ADDRESS] , в книзі МБТІ №547ПР-111, яка належить [PERSON] . Із системного аналізу наведених письмових доказів, суд вважає за необхідне зазначити, що суду не надано доказів порушення відносно [PERSON] кримінального провадження, наявності у неї статусу обвинуваченої, підозрюваної або особи, яка несе за законом матеріальну відповідальність, матеріали справи також навіть не містять постанови про накладення арешту б/н від 26.01.2011 року слідчим СВ Приморського РВОМУ ГУМВС України в Одеській області, Токмаковим В.Н., відносно майна [PERSON] , а саме ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача, з`явившись до судового засідання, після ознайомлення із матеріалами справи, не сформував суду свою позицію, не з`явився до судового засідання, не спростував доводи наведені у позові [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Враховуючи накладення арешту на ј частину квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на протязі десяти років, тобто обмеження її права власності, не доведення відповідачем наявності підстав для продовження обтяження на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, відсутність доказів порушення відносно [PERSON] кримінального провадження, наявності у неї статусу обвинуваченої, підозрюваної або особи, яка несе за законом матеріальну відповідальність, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, та необхідність скасування арешту накладеного на нерухоме майно.

Outcome: approved