Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 27 вересня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород, номер актового запису № 412. Вказує, що від цього шлюбу у них є дитина - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати спільно з нею. Зазначає, що з питання щодо місця проживання та виховання дитини спору немає. Пояснює, що спільне життя з відповідачем не склалося у звязку тим, що вони втратили один до одного почуття любові, взаєморозуміння, взаємоповаги, між ними виникла психологічна несумісність. Вказує, що внаслідок цього у родині постійно виникають спори та скандали, відповідач постійно сварить та принижує її, жити при таких обставинах з відповідачем неможливо. На її зауваження відповідачу щодо його поведінки, він не реагує, продовжує поводити себе агресивно у відношенні неї та у відношенні малолітньої дитини, що негативно позначається на вихованні та розвитку дитини. Через це, вони з відповідачем з вересня 2015 року проживають окремо та фактично припинили підтримувати сімейні відносини, з того ж часу спільне господарство ними разом не ведеться. Зазначає також, що спору про поділ майна між ними з відповідачем не існує. Також відповідач не задоволений тим, що вона розмовляє російською мовою, вимагає від неї розмовляти тільки українською мовою, не дивитись російські фільми, відмовитись від її звичного життя. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам їхньої дитини та її інтересам, а тому просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не зявилася, однак подала заяву клопотання від 17.11.2015 року про розгляд справи без її участі, у звязку з тим, що у цей час вона разом з малолітньою дитиною проживає у іншій області та немає з ким залишити дитину для поїздок до суду. Зазначає у заяві клопотанні, що позов підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ньому, та просить суд його задовольнити. Примирення вважає неможливим. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав через канцелярію суду заяву від 20.01.2016 року, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначає в заяві, що позов визнає в повному обсязі. Враховуючи вказані заяви учасників судового процесу справа розглянута в порядку ст. ст. 158, 169 ЦПК України за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку. Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 27 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 27 вересня 2013 року складено відповідний актовий запис № 412, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 133958, виданого 17 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. У позивачки з відповідачем є спільний син: [PERSON], який народився 23 лютого 2014 року, про що 18 березня 2014 року складено відповідний актовий запис № 288, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 281475, виданого 18 березня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їх сина, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 487,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved