Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області про скасування рішень про надання [PERSON] земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, та скасування державних актів на право приватної власності на землю, виданих на підставі цих рішень. В позові [PERSON] вказала, 07 травня 2013 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.02 га., посвідченої державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №008298; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0.8028 га., посвідченої державним актом на право приватної власності на землю серії ЯЕ №674377, та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0.2500 га., розташованої в с.Івашків Кодимського району Одеської області, посвідченої державним актом на право приватної власності на землю серії ЯЕ №674376. Належну померлому чоловіку земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивач успадкувала, отримавши 28 квітня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом, однак успадкувати належні чоловіку земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку вона не може, оскільки вказаний в державних актах розмір ділянок є більшим фактичного розміру. В судове засідання позивач не прибула, але надала до суду заяву про розгляд справи без неї. Свій позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської в судове засідання також не прибув, надавши до суду письмову заяву №223 від 16 серпня 2017 року, в якій заявлений позов визнав повністю та просив справу розглянути без нього. В заяві №112 від 10 травня 2017 року представник сільської ради підтвердив допущення в державних актах помилок у частині зазначення розміру земельних ділянок та просив ці державні акти скасувати. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, вважає можливим відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України являється частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Однією з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зокрема, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст.ст.8, 124 Конституції України, ст.ст.26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.15 ЦПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. З цих підстав обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання недійсним та скасування державного акту на землю суд визнає прийнятним та таким, що відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.152 ЗК України. Судом встановлено, що рішенням Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області №63 від 04 липня 2007 року [PERSON] надано безоплатно земельну ділянку розміром 0.8028 га., розташовану в с.Івашків по вул.Гагаріна, 17-А Кодимського району Одеської області, для ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку розміром 0.2500 га. для обслуговування житлового будинку. 25 липня 2008 року цією ж сільською радою [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства серії ЯЕ №674377 та державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку серії ЯЕ №674376. У вказаних рішення органу місцевого самоврядування та у виданих на їх підставі державних актах на землю допущено помилки у визначенні розмірів наданих [PERSON] земельних ділянок, зокрема розмірі цих ділянок вказано більшими від їх фактичних площ. Допущені помилки визнала Івашківська сільська рада Кодимського району в заявах №112 від 10 травня 2017 року та №223 від 16 серпня 2017 року. Відповідно до ч.ч.1 та 4 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову, яке (визнання) має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі (п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» та п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). На підставі викладеного,

Outcome: approved