Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на 1/12 частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, загальною площею 78,9 кв. м., житловою площею 59,2 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Хатки вул. Шевченка, 15 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті[PERSON], померлого 25 січня 1998 року, та на 1/4 частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, загальною площею 78,9 кв. м., житловою площею 59,2 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Хатки вул. Шевченка, 15 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті[PERSON], померлої 30 січня 2004 року, посилаючись на те, що після смерті її батьків відкрилась спадщина за заповітом на частки даного житлового будинку. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на належну частку вищевказаного житлового будинку. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак попередньо подали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують проти позову. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак попередньо подали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. 25.01.1998 р. помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 018923, видане 26.01.1998 р. [PERSON] сільською радою Тернопільського районного відділу РАГС, актовий запис № 2. 30.01.2004 р. померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД № 173027, видане 01.02.2004 р. [PERSON] сільською радою Тернопільської області, актовий запис № 03. Перебування спадкодавців [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 20.11.1953 р. стверджується свідоцтвом про одруження серія ІІІ-УР № 289708, видане 28.10.1961 р. Микулинецьким ЗАГС Тернопільської області, актовий запис № 18. 27.10.1985 р. між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що свідчить наше свідоцтво про одруження серія І-ИД № 440246, видане 27.10.1985 р. Тернопільським районним бюро ЗАГС Тернопільської області, після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з «Брикайло» на «Габуда». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частину житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, загальною площею 78,9 кв. м., житловою площею 59,2 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Хатки вул. Шевченка, 15 Тернопільського району Тернопільської області, як голові колишнього колгоспного двору. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Отже, оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вказаного Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 05.02.2018 р. № 91 житловий будинок по вул. Шевченка, 15 в с. Хатки Тернопільського району станом на 01.07.1990 р. колгоспний двір та рахується за наступними його членами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Отже, вказане домоволодіння належало вищезазначеним шести членам колгоспного двору в рівних частинах на праві сумісної власності, тобто, по 1/6 частині кожному. З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 12.02.2014 р. № 89, по обліку бюро будинковолодіння № 15 по вул. Шевченка в с. Хатки Тернопільського району рахується за вищевказаними шести членами колишнього колгоспного двору. Станом на 16.05.1991 р. даний житловий будинок зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 16.05.1991 р. на підставі рішення виконкому № 40 від 27.02.1991 р. та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 21. Крім цього, Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 15 по вул. Шевченка в с. хатки Тернопільського району, у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку літера «А» загальна площа приміщень становить 78,9 кв. м., житлова 59,2 кв. м. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 05.02.2018 р. № 90 вбачається, що на час смерті [PERSON] в житловому будинку по вул. Шевченка, 15 в с. Хатки Тернопільського району разом з ним були зареєстровані і проживали: [PERSON] дочка, [INFO]; [PERSON] внук, [INFO]; [PERSON] внук, [INFO]; [PERSON] внук, [INFO]; [PERSON] дружина, [INFO] Зі змісту постанови нотаріуса від 12.02.2018 р. за вих. № 397/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] в Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за заявою дочки померлого [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 38/1999 від 23.02.1999 р. і зберігається в Державному нотаріальному архіві в Тернопільській області, що стверджується також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 17.02.2014 р. Дружина померлого [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Інші спадкоємці в нотаріальну контору не звертались. Тобто, 1/2 частина з належної померлому 1/6 частини вказаного житлового будинку (1\\12 частина) належить [PERSON] як майно, нажите подружжям за час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю. Отже, позивач як дочка після смерті батька успадкувала 1/12 частину житлового будинку. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частину житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, загальною площею 78,9 кв. м., житловою площею 59,2 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Хатки вул. Шевченка, 15 Тернопільського району Тернопільської області, 1/6 частина якого належала померлій як члену колишнього колгоспного двору, а 1/12 частина як майно, нажите подружжям за час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю. [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном на випадок смерті та 16.01.2004 р. склала заповіт, який посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Тернопільського району та зареєстрований в реєстрі за № 03, із змісту якого вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла позивачу [PERSON]. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 05.02.2018 р. № 89 на час смерті [PERSON] в житловому будинку по вул. Шевченка, 15 в с. Хатки Тернопільського району разом з нею були зареєстровані і проживали; [PERSON] дочка, [INFO]; [PERSON] внук, [INFO]; [PERSON] внук, [INFO]; [PERSON] внук, [INFO], тобто позивач вважається такою, що спадщину прийняла в силу ст. 1268 ЦК України, відмови від її прийняття не подавала. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 275/2005. 12.02.2018 р. державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори за вих. № 397/02-14 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] на вищезазначене спадкове майно з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на імя спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/12 частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, загальною площею 78,9 кв. м., житловою площею 59,2 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Хатки вул. Шевченка, 15 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті[PERSON], померлого 25 січня 1998 року, та на 1/4 частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, загальною площею 78,9 кв. м., житловою площею 59,2 кв. м., який знаходиться за адресою: с. Хатки вул. Шевченка, 15 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті[PERSON], померлої 30 січня 2004 року.

Outcome: approved