Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вона 12 квітня 2019 року звернулась із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину жилого будинку [ADDRESS] , після смерті свого дядька [PERSON] , який спадщину, що залишилась після смерті його матері [PERSON] , фактично прийняв, аде юридично не оформив своїх спадкових прав. Але державним нотаріусом Панікар В.М. у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено з тих підстав, що вона не надала документи, за якими можна встановити факт прийняття спадщини її дядьком, та тим, що вона не надала документи, які підтверджують право власності померлої [INFO] [PERSON] на вказану вище частку спадкового жилого будинку. Незважаючи на відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом по праву представлення її матері (сестри [PERSON] )- [PERSON] , яка померла [INFO] на Ѕ частку вказаного вище будинку, вона має повне право на спадщину, оскільки після смерті її дядька [PERSON] та її матері [PERSON] вона є єдиною і найближчою спадкоємицею у черзі на спадкування майна, що належало її бабі [PERSON] .. Інших спадкоємців немає. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності на Ѕ частину жилого будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності позивача. В судове засідання представники відповідачів Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області і Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 02 травня 2005 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 11 серпня 2017 року. Після його смерті відкрилась спадщина, і із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька [PERSON] звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Коломієць Я.Ю.. Згідно довідки про коло спадкоємців, виданої 12 квітня 2019 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою, спадкоємицею померлого [INFO] [PERSON] по праву представлення матері (сестри спадкодавця) [PERSON] , яка померла [INFO] , є його племінниця [PERSON] .. Довідка видана [PERSON] для державної реєстрації права власності на Ѕ частину жилого будинку [ADDRESS] , за померлою [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої за законом був її син [PERSON] , котрий спадшину, що залишилась після смерті матері, фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 23 січня 2019 року [PERSON] , [INFO] , постійно проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , по день смерті [INFO] , і разом з ним на день смерті проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2008 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності будинковолодіння та визнання права власності на спадкове майно позов задоволено. Встановлено факт належності житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами на праві приватної власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнано право власності [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами. 23 липня 2010 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контор Панікар В.М. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , і спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] та належного померлій [PERSON] на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду від 18 грудня 2008 року по справі № 2-3949/2008 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 22 липня 2009 року. Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Слід зазначити, що у Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Слід зазначити, що момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачала обов`язкової реєстрації таких прав. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] в позовній заяві надала суду належні і допустимі докази, які підтверджують заявлені позовні вимоги, а тому позов позивача підлягає задоволенню, і тому слід визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину жилого будинку [ADDRESS] загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 63,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved