Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася 26 липня 2011 року до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог від 19 серпня 2011 року (т. 1 а.с. 108-112), від 15 липня 2014 року (т. 1 а.с. 105-106), від 22 липня 2014 року (т. 1 а.с. 140-141), просить: 1). Визнати незаконним і протиправним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області № 1831 від 10 грудня 1996 року і зобовязати виконавчий комітет [PERSON] міської ради Харківської області скасувати дане рішення із-за порушення прав позивача; 2). Стягнути з виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області на користь [PERSON] моральну шкоду за порушення прав та інтересів позивача в землекористуванні, права на безпеку життя, здоровя, майна, права доступу до власної господарської будівлі для її обслуговування, ремонту, гасіння пожежі, упередженого ставлення, які виникли внаслідок незаконного закріплення частини присадибної ділянки по вул. Гастело, 5 в м. Люботин розміром 62,0 кв.м, шириною 1,40 м за відповідачем [PERSON] рішенням № 1831 від 10 грудня 1996 року без згоди землекористувачів [PERSON] і [PERSON] 3). Зобовязати відповідача [PERSON] звільнити від паркану та бетону частину двору присадибної ділянки по вул. Гастело, 5 в м. Люботин середньою шириною 1,40 м від загальної ширини 15,70 м, яка була відведена згідно з генеральним планом від 03 вересня 1953 року та зареєстрована рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 134 від 19 березня 1985 року площею 951 кв.м за позивачем [PERSON] та іншою стороною [PERSON], та привести її в належний стан, який існував до захоплення; 4). Зобовязати відповідача [PERSON] звільнити від незаконно збудованого в 2009 році двоповерхового гаражу частину двору присадибної ділянки по вул. Гастело, 5 в м. Люботин середньою шириною 1,40 м від загальної ширини 15,70 м, яка була відведена згідно з генеральним планом від 03 вересня 1953 року та зареєстрована рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 134 від 19 березня 1985 року площею 951 кв.м за позивачем [PERSON] та іншою стороною [PERSON], та привести її в належний стан, який існував до захоплення; 5). Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 30000,00 грн. за порушення прав та інтересів позивача в землекористуванні, права на безпеку життя, здоровя, майна, права доступу до власної господарської будівлі для її обслуговування, ремонту, гасіння пожежі, приниження. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Гастелло, 5 в м. Люботин на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 1980 року. Одночасно з набуттям права власності на житловий будинок позивач набула право користування земельною ділянкою площею 951 кв.м, що відповідає вимогам ст. 30 Земельного Кодексу УРСР 1970 року. В липні 2009 року відповідачем [PERSON]В, який є власником домоволодіння по вул. Гастелло, 7 в м. Люботин, було розпочато встановлення нового бетонного паркану і будівництво двоповерхового гаражу, майже впритул до будівлі, належної позивачеві. Таке будівництво було здійснено відповідачем з порушенням будівельних норм та протипожежних правил безпеки, що також призвело до порушення прав позивача на обслуговування власного нерухомого майна, завдання шкоди майну, та створило загрозу її життю та членів її сім'ї у разі виникнення пожежі. Такі неправомірні дії відповідача, як наголошує позивач в своєму позові, призвели до захоплення частини її земельної ділянки площею 62 кв.м, через що площа земельної ділянки за адресою: м. Люботин, вул. Гастелло, 7 збільшилась з 600 кв.м, встановлених рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області від 12 лютого 1959 року, до 662 кв.м. Така поведінка відповідача позбавила позивача можливості доступу до власних будівель для їх обслуговування, призвело до руйнування літньої кухні, чим завдано матеріальних і моральних збитків, душевним і психічним стражданням, які оцінені позивачем у 30000,00 грн. Також, позивач [PERSON] вказувала в своєму позові про незгоду з рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області № 1831 від 10 грудня 1996 року про закріплення за домоволодінням № 7 по вул. Гастелло в м. Люботин земельної ділянки площею 662 кв.м, яка збільшена у порівнянні з встановленою попереднім рішенням від 12 лютого 1959 року площею 600 кв.м внаслідок порушення виконавчим комітетом вимог ст. 31 Земельного кодексу України 1992 року, тобто без згоди позивача [PERSON] на вилучення у неї частини земельної ділянки. В судовому засіданні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, в обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені в позові. Також позивач пояснила, що її мати, [PERSON], яка є співвласником домоволодіння № 5 по вул. Гастелло в м. Люботин, в 1984 році зверталась до виконавчого комітету [PERSON] міської ради з проханням встановити межі земельної ділянки в зв'язку з їх порушенням з боку сусідніх домоволодінь № 3 і № 7. Комісія, яка прибула з виконкому, навела межі їх земельної ділянки з боку домоволодіння № 3 по вул. Гастелло і в тильній частині з боку домоволодіння № 49 по вул. Леніна по фактичному користуванню, так як частина ділянки була зайнята цими домоволодіннями, а межу з домоволодінням № 7 по вул. Гастелло навела у відповідності з генеральним планом. До 2009 року на земельній ділянці відповідача [PERSON] стояв старий гараж, на місці якого відповідач розпочав будівництво нового двоповерхового гаражу. Перед цим відповідач встановив бетонний паркан. Таке будівництво призвело до зменшення протипожежної відстані між парканом та будинком позивача з 6,00 м до 4,70 м, так як відповідач захопив частину земельної ділянки позивача, а також призвело до неможливості обслуговування будівлі, в якій вона проживає з чоловіком, адже відстань від гаражу до будівлі складає близько 0,70 м. Через це талий сніг та дощові води стікають з покрівлі гаражу під стіну будівля позивача та руйнують фундамент. Своїми діями відповідач [PERSON] завдає їй, [PERSON], матеріальної та моральної шкоди. В своїх поясненнях [PERSON] також вказувала про те, що провина виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області у спричиненні їй моральної шкоди полягає в тому, що вона лише в 2009 році дізналася про те, що в 1985 році рішенням виконкому було зменшено площу її земельної ділянки на 102 кв.м. З метою вирішення земельного спору з сусідом та відновлення свого права користування земельної ділянкою, вона зверталася до виконавчого комітету з відповідними зверненнями. Засідання виконкому з розгляду її звернення призначалося двічі, і кожного разу над нею знущалися, змушуючи її на інвалідному візку підійматися на другий поверх, хоча вона просила проводити засідання на першому поверсі. Крім того, знущання над нею полягало в тому, що її змушували по пять годин очікувати, коли розпочнеться засідання. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі. В своїх поясненнях представник [PERSON] вказував на те, що [PERSON] набув у власність домоволодіння № 7 по вул. Гастелло в м. Люботин лише в 1997 році за договором дарування від попереднього власника [PERSON] В складі домоволодіння перебував гараж, збудований ще в 1966 році першим власником ділянки [PERSON] на межі з земельною ділянкою позивача. Але таке розміщення старого гаражу не суперечило будівельним нормах того часу. Старий гараж [PERSON] розібрав в 2009 році та на його місці без зміни розташування фундаменту розпочав будівництво нового гаражу. Натомість, будівля кухні, яку використовує позивач, є самовільно збудованою, та ця будівля розташована на відстані 0,76 м від межі ділянок, тобто з порушенням приписів дозвільних документів. Щодо бетонного паркану, то представник [PERSON] пояснив суду, що такий паркан був встановлений по межі ділянок від червоної лінії до кута старого гаражу ще в 2003 року, підтвердженням чого можуть слугувати відомості, зазначені в технічному паспорті на домоволодіння № 7 по вул. Гастелло в м. Люботин. Лише в 2009 році відповідач [PERSON] після знесення старого гаражу, по межі ділянок, встановив новий бетонний паркан, тим самим подовживши раніше встановлений паркан. В якості доповнення до висловлених заперечень представник [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності (т.3 а.с. 175). Представник відповідачів [PERSON] міської рада Харківської області і виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала і просила відмовити в його задоволенні. В своїх усних і письмових запереченнях представник [PERSON] вказувала на те, що рішення № 1831 від 10 грудня 1996 року було прийнято виконавчим комітетом у відповідності до вимог Земельної кодексу України 1990 року та Указу Президента України № 1194/95 від 30 грудня 1995 року на підставі заяви [PERSON] про закріплення земельної ділянки, яка перебувала в його фактичному користуванні. Таким чином, вказане рішення стосувалося інтересів іншої особи, [PERSON], який реалізував своє право на отримання в користування земельної ділянки. Після укладення договору дарування від 26 грудня 1997 року право власності на житловий будинок № 7 по вул. Гастелло в м. Люботин перейшло до [PERSON], відповідача в даній справі, одночасно з правом користування земельною ділянкою площею 662 кв.м. Отже, оскаржуване позивачем рішення жодним чином не зачіпає її прав землекористувача, оскільки нею до теперішнього часу не реалізоване право на отримання земельної ділянки у користування та визначення її меж. Крім того, представник [PERSON] вказувала на ті обставини, що здійснене [PERSON] у 2009 році будівництво нового гаражу на місці старого гаражу, який існував з 1966 року, не може свідчити про порушення прав позивача при прийнятті виконавчим комітетом рішення від 10 грудня 1996 року за заявою іншої особи, [PERSON] Більш того, у позивача не виникло право власності на самочинно збудовану будівлю, яка нею використовується для проживання, що позбавляє її права розпорядження таким майном та права вимагати усунення перешкод у користуванні. Третя особа, [PERSON], в судовому розгляді участі не приймала за станом здоров'я і просила провести його за її відсутності, про що подала відповідну заяву (т.1 а.с. 191). В судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи КП «[PERSON] БТІ» № 601, домоволодіння № 5 по вул. Гастелло (колишня вул. Белякова, 3) в м. Люботин належало на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва № 28, виданого 18 березня 1946 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради депутатів трудящих. Домоволодіння складалося на той час з одного лише деревяного будинку, критого залізом. У відповідності до генерального плану (викопіювання з нього станом на 03 вересня 1953 року) в користуванні у [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 1550,9 кв.м. На засіданні виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудящих, яке відбулося 12 лютого 1959 року, протокол № 3, було прийнято рішення про прийняття від [PERSON], яка мешкає по вул. Гастелло, 5 в м. Люботин, до фонду земель міста земельної ділянки площею 600 кв.м (т.1 а.с. 17). В матеріалах інвентаризаційної справи № 601 також знаходиться договір купівлі-продажу, посвідчений 06 липня 1962 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, згідно з яким [PERSON] продала належне їй на праві власності домоволодіння, яке складається деревного будинку мазаного, критого залізом, покупцю [PERSON] Після смерті власника [PERSON] право власності на домоволодіння за адресою: м. Люботин, вул. Гастелло, 5, в рівних частках, по 1/2 частині, в порядку спадкування набули [PERSON] та [PERSON], що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 1980 року по справі № 2-1154. Між співвласниками домоволодіння до теперішнього часу не визначений порядок користування спільним майном та його поділ або виділ частки в натурі не проводився. Як встановлено в ході розгляду справи № 2-1154, придбаний в 1962 році деревний житловий будинок був перебудований в цегляний будинок. Технічними документами інвентаризаційної справи № 601 зафіксовано зміну його лінійних розмірів та матеріалів, застосованих у будівництві цегла. Останнє обстеження домоволодіння було здійснено працівниками БТІ на початку 1987 року. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області № 2/113 від 11 лютого 1986 року було розглянуто заяву [PERSON] та надано дозвіл на оформлення самовільно збудованого попереднім власником [PERSON] сараю літ. «Б» розміром 3,6х4,5 м по вул. Гастелло, 5 в м. Люботин (т.1 а.с. 16). Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи КП «[PERSON] БТІ» № 600, земельну ділянку площею 600 кв.м за адресою: м. Люботин, вул. Гастелло, 7 (колишній № 5-А), було виділено рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудящих № 3 від 12 лютого 1959 року у безстрокове користування [PERSON] під індивідуальне будівництво житлового будинку з дотриманням вимог типового проекту. Як вбачається з акту від 26 травня 1962 року про завершення будівництва та введення в експлуатацію, [PERSON] завершив будівництво житлового будинку в грудні 1961 року, але з відхиленням від затвердженої проектної документації в частині лінійних розмірів будинку. Право власності на домоволодіння в цілому було зареєстроване за [PERSON] 19 червня 1962 року на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 06 березня 1959 року. 16 травня 1980 року Харківським районним народним судом було ухвалено рішення в справі № 2-922 про визнання права власності [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з надвірним будівлями, що розташований за адресою: м. Люботин, вул. Гастелло, 7. Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи № 600 міститься рішення № 2/112 від 11 лютого 1986 року про надання дозволу на оформлення права власності [PERSON] на самовільно збудовані за адресою: м. Люботин, вул. Гастелло, 7, сарай літ. «Д», літній душ літ. «З» і гараж літ. «Б». В описі будівель і споруд, складеному техніком БТІ 15 грудня 1983 року, вказано, що гараж збудований в 1966 році з цегли, покрівля виконана з шиферу. 14 листопада 1997 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого останній придбав у свою власність 3/4 частин домоволодіння по вул. Гастелло, 7 в м. Люботин. Власником домоволодіння за адресою: м. Люботин, вул. Гастелла, 7, на час розгляду справи, являється відповідач [PERSON], що підтверджується договором дарування від 26 грудня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківського району нотаріальної контори за реєстр. № 2-2662. Дарувальником у цьому договорі вказаний [PERSON], який був власником домоволодіння в цілому. З приводу звернення [PERSON], співвласника домоволодіння № 5 по вул. Гастелло в м. Люботин, щодо порушення меж її земельної ділянки 18 лютого 1985 року був складений акт обстеження земельної ділянки (т.1 а.с.26). Комісією, яка проводила обстеження, було зясовано, що [PERSON] згодна з встановленням межі між її ділянкою та сусідньою ділянкою № 3 по фактичному користуванню, не зважаючи на те, що сусідній землекористувач використовує частину її ділянки. З боку іншого суміжного землекористувача [PERSON] порушення меж земельної ділянки по вул. Гастелло, 5 комісія не виявила, а навпаки, вказала про можливість наведення межі згідно з планом ділянки. Як пояснила суду позивач [PERSON], частину земельної ділянки по вул. Гастелло, 5 в м. Люботин з тильного боку також було захоплено суміжним землекористувачем, з чим були згодні вона та її матір, [PERSON] Виходячи з цих обставин, суд робить висновок про те, що площа земельної ділянки по вул. Гастелло, 5 в м. Люботин зменшилась, оскільки частина її території використовується сусідніми землекористувачами, які знаходять зліва та позаду від ділянки позивача. В позові та під час судового розгляду позивач [PERSON] наполягала на тому, що відповідач [PERSON] в липні 2009 року, встановивши новий бетонний паркан та збудувавши новий двоповерховий гараж, захопив частину земельної ділянки № 5 по вул. Гастелло в м. Люботин площею 62 кв.м. За клопотанням позивача [PERSON] ухвалою суду від 26 лютого 2015 року було призначено комісійну судову будівельно-технічну, пожежно-технічну та земельно-технічну експертизу. За результатами проведених досліджень до суду 09 жовтня 2015 року надійшов висновок комплексної будівельно-технічної, земельно-технічної та пожежно-технічної експертизи № 2302/7569 від 30 вересня 2015 року, який був досліджений під час судового розгляду, в тому числі шляхом поставлення питань судовим експертам для розяснення і доповнення. Витрати на проведення експертизи у відповідності до рахунку № 2586/2597 від 24 вересня 2015 року склали 7392,00 грн., які слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач як інвалід 1-ї групи звільнена від оплати судових витрат. Відповідно до п. 4.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МЮУ № 53/5 від 08 жовтня 1998 року зі змінами, у разі коли призначена первинна, додаткова, повторна або комплексна експертиза за процесом дослідження чи наданими об'єктами не є такою по суті, керівник експертної установи організовує проведення відповідної експертизи. Проведення експертизи саме як комплексної відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», ст. 149 ЦПК України, оскільки дослідження були здійснені судовими експертами різних галузей знань, які мають відповідно кваліфікацію. З висновку комплексної будівельно-технічної, земельно-технічної та пожежно-технічної експертизи № 2302/7569 від 30 вересня 2015 року (т.2 а.с. 99-146) вбачається, що встановити чи має місце захоплення частини земельної ділянки по вул. Гастелло, 5 в м. Люботин з боку домоволодіння, розташованого по вул. Гастелло, 7, не надається можливим. Також експертами у висновку надано відповідь про неможливість визначення причин скорочення протипожежного розриву будівлі по вул. Гастелло, 5 до паркану і двоповерхового гаражу на сусідній ділянці № 7 по вул. Гастелло, в тому числі й через фактичну відсутність господарської будівлі літ. «Б», яка була дозволена рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 2/113 від 11 лютого 1986 року. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] під час судового розгляду також посилалися на висновок комплексної судової будівельно-технічної, пожежно-технічної та технічної експертизи документів № 6443/6719/6720 від 02 грудня 2011 року, проведеної під час розгляду справи № 2026/2-а-379/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради Харківської області, Виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області, треті особи [PERSON], [PERSON], про визнання дій та рішень відповідачів протиправними та зобовязання вчинити певні дії. Згідно з вказаним висновком, в ході проведення експертизи виявилось неможливим встановити порушення меж між домоволодінням № 7 та № 5 по вул. Гастелло в м. Люботин. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. За ініціативою позивача [PERSON] в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], який пояснив суду наступне. Він, [PERSON], являється чоловіком [PERSON] і вони проживають за адресою: [INFO], у флігелі розміром 4,5х11,0 м, який фактично складається з двох сараїв та житлових приміщень. Влітку 2009 року [PERSON] почав будівництво нового гаражу на місці розташування старого гаражу, а також встановив новий паркан між земельними ділянками № 5 і № 7 по вул. Гастелло. Свідок [PERSON] також вказував на те, що новий паркан [PERSON] встановив прямо по стіні зливної ями, яка розташована на їх території, що свідчить про захоплення частини земельної ділянки. Крім того, свідок пояснив суду, що в 2009 році він неодноразово просив працівників виконавчого комітету [PERSON] міської ради проводити розгляд звернень [PERSON] позачергово і на першому поверсі, адже вона може пересуватися лише на інвалідному візку. Але у призначені день і час розгляд її звернень своєчасно не починали, його дружині доводилось довго очікувати, а потім навіть підійматися на другий поверх до зали засідань. Оцінюючи показання свідка [PERSON], суд ставить до них критично, так як вони не узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, а також не містять інформацію про предмет доказування. Так, свідок [PERSON] стверджує про захоплення відповідачем [PERSON] частини земельної ділянки позивача, посилаючись на те, що новий паркан встановлений на зливній ямі, яку вони з дружиною використовують у власних потребах. Але в матеріалах справи і матеріалах інвентаризаційної справи на домоволодіння № 5 по вул. Гастелло в м. Люботин відсутні будь-які документи, які б підтверджували наявність на земельній ділянці зливної ямі та її фактичне розташування. Більш того, показаннями свідка не можна підміняти письмові докази, якими необхідно підтвердити захоплення частини земельної ділянки. Суд також не приймає показання свідка [PERSON] щодо спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON], оскільки вони не містять в собі інформації про те, яку саме шкоду було завдано позивачу та внаслідок порушення яких саме прав позивача, при прийнятті виконавчим комітетом рішення № 1831 від 10 грудня 1996 року. Оскільки під час судового розгляду належними і допустимими доказами не підтверджено факт захоплення відповідачем [PERSON] частини земельної ділянки № 5 по вул. Гастелло в м. Люботин площею 62 кв.м, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача вчинити дії по звільненню ділянки від паркану, бетону і двоповерхового гаражу та стягненні з нього моральної шкоди. Виходячи з вищевикладеного, суд також відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним і протиправним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області № 1831 від 10 грудня 1996 року та стягнення моральної шкоди. Крім того, оскаржуване рішення жодним чином не впливає на здійснення позивачем прав у землекористуванні ділянкою № 5 по вул. Гастелло в м. Люботин, а щодо правомірності цього рішення в аспекті публічно-правових відносин позивача і [PERSON] міської ради Харківської області та її виконавчого комітету існує судове рішення в справі № 630/370/13-а, ухвалене за результатами перевірки процедури його прийняття. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed