Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд, визнати за нею право власності на житлові будинки, що розташовані за адресами: Харківська область, м. Люботин, вул. Ковпака, буд. 38, а також Харківська область, м. Чугуїв, с. Соцзмагання, вул. Лугова, буд. 28, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 19.02.2009 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 19.02.2009 року помер її батько [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлових будинків розташованих за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Ковпака, буд. 38, та Харківська область, м. Чугуїв, с. Соцзмагання, вул. Лугова, буд. 28. Після смерті батька позивач звернулась до державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але у звязку з відсутністю доказів реєстрації у встановленому законом порядку спадкового майна за [PERSON], а також відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на майно, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, та рекомендовано звернутись до суду. Сторони до зали судових засідань не зявились, подавши заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнала. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутності незявившихся осіб за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 листопада 1986 року помер дідусь позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть ІІІ-ВЛ № 351687. (а.с.11). За життя йому належав житловий будинок в м. Люботин по вул. Путєвій, 34, який було ним збудовано і здано в експлуатацію, що підтверджується актом про завершення будівнцтва та ввід в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 12 липня 1966 року (а.с.12). В подальшому назва вулиці і номер будинку були змінені на «вул. Ковпака, буд.38». Після смерті [PERSON] вказаний будинок був успадкований його дружиною, бабусею позивача [PERSON] 09 травн 1994 р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 007416. (а.с.13). Після смерті [PERSON] будинок був успадкований її сином, батьком позивачки [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.07.1995 р. (а.с.9). 19 лютого 2009 року помер батько позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 209903. (а.с.8). Факт родинних відносин між позивачем та спадковдавцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 432458, відповідно до якого батьком позивачки [PERSON], дошлюбне прізвище якої «Дубініна» вказаний [PERSON] (а.с. 19). Зміна дошлюбного прізвища позивача з «Дубініна» на «Бойчук» підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-ВЛ № 261514.(а.с.20). Після смерті батька позивач звернулась до державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але у звязку з відсутністю доказів реєстрації у встановленому законом порядку спадкового майна у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Ковпака, буд. 38 за [PERSON], а також відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на cпадкове майно, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, та рекомендовано звернутись до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.12.2015 р. (а.с. 10). На момент смерті [PERSON] і оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07. 1995 р. на імя [PERSON], державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте винекнення права власності на будинок, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набраня чинності ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, відсутність реєстрації оформленого на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом в органах БТІ не може свідчити про неприйняття ним спадщини чи про неналежність йому спадщини, оскільки це суперечить положенням статті 548 ЦК УРСР. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки [PERSON] не залишив розпорядження на випадок своєї смерті, то після його смерті спадкування здійснюється за законом. Згідно статті 1258 Цивільного кодексу України, право на спадкування одержують спадкоємці за законом почергово. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Окрім позивача, на спадкове майно претендує також її донька, яка є онукою спадкодавця. Згідно частини 3 статті 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач на момент смерті батька, була зареєстрована та постійно проживала разом з ним за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Ковпака, буд. 38, що підтверджується даними будинкової книги (а.с.14-18). Про відмову від прийняття спадщини позивач не заявляла. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, с. Соцзмагання, вул. Лугова, буд.28 не може бути визнано судом за [PERSON] у зв'язку з відсутністю доказів, які б підтверджували право власності спадкодавця [PERSON] на вказаний будинок. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. На підставі викладеного,

Outcome: partial