Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Тернопільської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ГТУЮ у Тернопільській області Терещук Лілія Іванівна,в якому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю та визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її колишній чоловік [PERSON] . Однак, незважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжили проживати однією сім`єю. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. На даний час, вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , а тому встановлення даного факту заявнику необхідне для спадкування спадкового майна, яке належало померлому. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Молень Р.Б. в судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просить суд їх задоволити. В судовому засіданні представник відповідача Олійник О.О. , щодо задоволення позову не заперечила. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ГТУЮ у Тернопільській області Терещук Л.І.в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при прийнятті рішення покладається на думку суду. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, Суд встановив наступні обставини справи. У 1968 році між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 29 листопада 1977 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради на ім`я [PERSON] було видано ордер серії МК №708, сім`я якої складається з двох чоловік, на право зайняття квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] 8 квітня 1981 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міським відділом ЗАГС. Однак, після розірвання шлюбу позивач разом із [PERSON] продовжували проживати у квартирі [ADDRESS] . З метою приватизації вищевказаної квартири [PERSON] разом із [PERSON] звернулись до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, де їм було видано Свідоцтво про право власності на житло від 3 грудня 2004 року, з якого вбачається, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини кожному. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 15 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1690. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Окрім позивача, інші спадкоємці 1-ої, 2-ої, 3-ої та 4-ої черги відсутні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). 25 березня 2019 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу - Терещук Л.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме 1/2 частку квартири [ADDRESS] , як спадкоємцеві четвертої черги за законом, оскільки проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років. Однак, постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу - Терещук Л.І. від 25 березня 2109 року №153/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, після смерті [PERSON] . Підставою для відмови стало те, що юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України ). У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю протягом 5 років до відкриття спадщини підтверджується, зокрема: - витягом із будинкової книги, в якому міститься запис про те, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та разом проживали у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 24 серпня 1978 року до моменту смерті [PERSON] ; - відміткою у належному [PERSON] паспорті громадянина України, відповідно до якої [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 24 серпня 1978 року. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи. Згідно довідки виданої ДП «Благоустрій 1» №366 від 22 березня 2019 року, за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та [PERSON] (чоловік - дійсно був зареєстрований з 24.08.1972 р. і знятий з реєстрації 02.12.2014 року, як померший. Помер [INFO] .) Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , і визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved