Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 16.08.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві [PERSON] вказано, що позивач та відповідач мають спільну дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час належно не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до її проблем та запитів, взагалі не підтримує стосунків з дитиною, матеріально не допомагає їй. Позивач стверджує, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, веде антисоціальний спосіб життя, керується тільки своїми особистими інтересами. [PERSON] вказує, що всі побутові та інші питання облаштування життя дочки, а саме: влаштування та супровід до дошкільного навчального закладу, профілактичні медичні огляди, лікування дитини в разі потреби, підготовка до самостійного життя, піклування про її розвиток тощо, вона вирішує одна. Батько дитини не надає матеріальної допомоги на її утримання, що змусило позивача подати заяву до суду про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі. Представник позивача у своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання 30.12.2021 повторно не з`явився, відзиву щодо позову не подав. В матеріалах справи міститься заява відповідача, в якій відповідач вказує, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , зазначає, що наслідки позбавлення батьківських прав йому роз`яснені та зрозумілі. Також, в цій заяві відповідач просив розглянути справу без його участі, вказав, що проти задоволення позовної заяви не заперечує. Відповідач не направив відзив на позовну заяву. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Оржицької селищної ради не заперечував щодо задоволення позову. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, показання позивача, допитаної за її згодою в якості свідка, показання свідка [PERSON] , дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 6). Дитина проживає разом з позивачем, відповідач зареєстрований та проживає за іншою адресою (а.с. 14, 18). Згідно рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 13.10.2020 року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний (а.с. 4-5). З відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.07.2021 року до досягнення повноліття дитини (а.с. 15). У довідці-характеристиці, яка видана виконавчим комітетом Оржицької селищної ради, вказано, що компрометуючими матеріалами на [PERSON] Зарізький старостат не володіє (а.с. 12). У довідці-характеристиці на [PERSON] , яка видана виконавчим комітетом Оржицької селищної ради, вказано, що від його колишньої дружини та батьків надходили усні скарги про те, що він вихованням своєї дочки [PERSON] не займається, матеріального забезпечення не надає, зловживає спиртними напоями, участі у громадському житті села не приймає (а.с. 13). У висновку органу опіки та піклуваннявиконавчого комітету Оржицької селищної ради вказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 36-37). Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] показала, що після офіційного розлучення відповідач зовсім перестав цікавитися їхньою спільною дитиною, жодних коштів на утримання доньки у добровільному порядку не надавав, тому вона була змушена звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки. Позивач повідомила, що жодних перепон у спілкуванні відповідача з дитиною не чинила, більше того, хотіла, щоб вони спілкувалися, однак відповідач всіляко уникає спілкування з донькою. За твердженням позивача були випадки, коли відповідач бачив доньку в селі Заріг, коли та прогулювалася з матір`ю, але розвертався і йшов у протилежному напрямку, навіть коли донька впізнала і покликала його. Свідок [PERSON] показав, що він проживає зі [PERSON] з кінця 2020 року. Свідок вказав, що за час, відколи він проживає з [PERSON] , відповідач жодного разу не виявив батьківської турботи щодо своєї доньки. Кілька разів відповідач бачив дитину на прогулянці, дитина його кликала, а він розвертався і йшов в іншому напрямку. Вони з позивачем хотіли зателефонувати до відповідача і запитати, чому він себе так поводить, але той не відповідає на дзвінки. За твердженням свідка позивач не чинила жодних перепон у спілкуванні відповідача з дитиною, хотіла, щоб вони спілкувалися. Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На думку суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Однак, реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернувся б до уповноважених органів держави для сприяння йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді він таких дій не вчинив. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька зі своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. В ситуації, що склалась суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Також, суд приймає до уваги, що відповідач позов визнає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від участі у вихованні дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України він буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved