Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання договору № 293.М міни нерухомості від 19.02.1996 року дійсним. В обґрунтування позову позивач вказала, що 19.02.1996 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір міни, за умовами якого до позивача перейшла у власність квартира [ADDRESS] , загальною площею 54,79 кв.м, житловою площею 30,33 кв.м. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано Орендним підприємством № 2 Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 20.03.1996 року в реєстровій книзі за № 260, р. № 37401, що підтверджується Договором № 293.М міни нерухомості, укладеним та зареєстрованим АТ «Запорізька Регіональна Біржа Нерухомості» 19.02.1996 року за № 293.М та реєстраційним посвідченням від 20.03.1996 року. До відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за Договором міни у власність перейшло 9/25 часток домоволодіння [ADDRESS] , які до 19.02.1996 року належали позивачу. Після укладання Договору міни позивач переїхала до спірної квартири, 02.07.1996 року, зареєструвалась в ній та проживає по теперішній час. 25.03.2019 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. з метою укладання договору продажу спірної квартири. Втім, приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2019 року № 158/02-31, вказавши, що Договір міни є недійсним, оскільки не посвідчений нотаріально. В теперішній час позивач не має змоги посвідчити нотаріально Договір міни, оскільки АТ Запорізька регіональна біржа нерухомості в ЄДРПОУ відсутня. Крім того, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] померли. Документи про прийняття спадщини [PERSON] відсутні, оскільки останній прийняв спадщину фактично, оскільки проживає та зареєстрований у спадковому будинку. На момент укладення Договору міни, згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню і вважались укладеними з моменту їх реєстрації на біржі, тому право власності позивача на спірну квартиру було зареєстровано у діючому на той час порядку. З урахування викладеного, просить визнати дійсним договір № 293.М міни нерухомості, укладений 19.02.1996 року між позивачем [PERSON] , власницею 9/25 часток домоволодіння [ADDRESS] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , власниками двохкімнатної квартири [ADDRESS] , за яким до позивача [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS] , загальною площею 54,79 кв.м, житловою площею 30,33 кв.м, право власності на яку зареєстровано Орендним підприємством № 2 Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 20.03.1996 року в реєстровій книзі за № 260, р. № 37401, до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у власність перейшло 9/25 часток домоволодіння [ADDRESS] . Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, наполягає на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вказав, що після смерті батьків та бабці він прийняв спадщину фактично, оскільки був зареєстрований та проживав у спадковому будинку як єдиний спадкоємець. Позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Представник територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради нада суду заяву про розгляд справи на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 19.02.1996 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір міни, за умовами якого до позивача перейшла у власність квартира [ADDRESS] , загальною площею 54,79 кв.м, житловою площею 30,33 кв.м. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано Орендним підприємством № 2 Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 20.03.1996 року в реєстровій книзі за № 260, р. № 37401, що підтверджується Договором № 293.М міни нерухомості, укладеним та зареєстрованим АТ «Запорізька Регіональна Біржа Нерухомості» 19.02.1996 року за № 293.М та реєстраційним посвідченням від 20.03.1996 року. До відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за Договором міни у власність перейшло 9/25 часток домоволодіння [ADDRESS] , які до 19.02.1996 року належали позивачу. Після укладання Договору міни позивач переїхала до спірної квартири, 02.07.1996 року, зареєструвалась в ній та проживає по теперішній час. Згідно копії технічного паспорту виданого Орендним підприємством № 1 Запорізького бюро технічної інвентаризації від 02 серпня 1996 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , на підставі Договору міни № 293.М від 19.02.1996 року. 20.03.1996 року Орендне підприємство № 1 Запорізького бюро технічної інвентаризації видано [PERSON] реєстраційне посвідчення, згідно якого квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві власності на підставі Договору міни № 293.М, зареєстрованого на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості 19.02.1996 року і записаний в реєстрову книгу за № 260р № 37401. Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ст.241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст.242 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту Договору № 293.М міни нерухомості від 19.02.1996 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Отримавши державну реєстрацію в КП Орендним підприємством № 1 Запорізького бюро технічної інвентаризації від 20.03.1996 року права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , держава цим самим визнала право власності позивача на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті не має підстав для визнання нікчемним договору міни № 293.М від 19.02.1996 року, за яким [PERSON] прийняла квартиру [ADDRESS] . Водночас зазначений договір міни у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору № 293.М міни нерухомості від 19.02.1996 року, укладеного на АТ «Запорізька Регіональна Біржа Нерухомості» дійсним. Враховуючи зазначене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved