Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до [PERSON] з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.11.2012 року за нею визнано право власності на ? частину будинку з надвірними господарськими будівлями, який розташований за адресою: Житомирська область, смт. Ємільчине, пров. Рози Люксембург, 4 (наразі перейменований в [PERSON]), а тому вважає, що має право на визнання права власності на частину земельної ділянки у розмірі, пропорційному частці права власності на будинок. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити у позові, застосувавши строки позовної давності. Суд заслухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи встановив наступне. 21.02.1987 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 27.11.1996 року рішенням Ємільчинської селищної ради народних депутатів відповідачу [PERSON] передано у приватну власність спірну земельну ділянку площею 0,0553 га для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства. (а.с.12). Рішенням Ємільчинського районного суду від 14.09.2001 року шлюб між сторонами було розірвано. 07.11.2012 року рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області за позивачем [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, який розташований за адресою: Житомирська область, смт. Ємільчине, пров. Рози Люксембург, 4 (наразі перейменований в пров. [PERSON]). (а.с.9-11). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що подружжя [PERSON] разом проживали до 2012 року, про інші обставини, що мають значення для даної справи, їм нічого не відомо. Свідок [PERSON], [INFO], мати відповідача, в силу свого віку в судовому засіданні взагалі нічого не повідомила про обставини, що мають значення для даної справи. Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи№34-Е/18 від 22.06.2018 року, проведеної за ухвалою суду, експертом запропоновано чотири варіанти розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку та надвірних споруд, що на ній розміщені. (а.с.61-94). Згідно ст.120 ч.4 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином,\~за загальним\~правилом,\~закріпленим у\~частині четвертій\~статті 120\~ЗК України,\~особа,\~яка набула\~права власності\~на частину\~будівлі чи\~споруди,\~стає власником\~відповідної частини\~земельної ділянки\~на тих самих умовах, на яких ця ділянка належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Аналогічний правовий висновок закріплений у постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-2цс 15 про поділ земельної ділянки. Враховуючи викладену правову позицію та з огляду на обставини даної справи,\~випливає,\~що позивач\~вже набула право власності на відповідну частину земельної ділянки одночасно із набуттям права власності на ? частину будинку, тобто із вступом в законну силу рішення суду від 07.11.2012 року про визнання за нею права власності на ? частину будинку. Таким чином, [PERSON] вважала, що із переходом до неї права власності на ? частину будинку у спільному майні подружжя вона є і власником ? частини земельної ділянки, на якій розташований будинок. Саме такої позиції позивач дотримувалась допоки, 13.02.2018 року не звернулась до державного реєстратора Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області із відповідною заявою про перереєстрацію свого права власності на ? частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, який розташований за адресою: Житомирська область, смт. Ємільчине, провулок Наума Тихого, 4. Таке звернення було зумовлено тим, що напередодні 13.02.2018 року у [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у відомостях про реєстрацію права власності позивач виявила невідповідність зазначення адреси місцязнаходження нерухомого майна (будинку), де в графі «Адреса майна» значилась помилка, а саме, «вулиця», а не «провулок», що насправді мало місце та де розташований будинок №4. Тоді ж,\~13.02.2018\~року позивач\~і дізналась,\~що одночасно\~із реєстрацією\~права власності\~на ? частину будинку право власності на ? частину земельної ділянки, на якій розташований даний будинок без визначення ідентифікації земельної ділянки (кадастрового номеру) та без правовстановлюючого документу - не реєструється. У звязку з викладеним, заява відповідача\~про застосування\~строків позовної\~давності не\~підлягає задоволенню, оскільки позивач дізналась про порушення свого права тільки 13.02.2018 року. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», пунктом 7 передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом, зокрема, визнання прав. У відповідності до п. 18-2 наведеної Постанови Пленуму ВСУ, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача. Таким чином, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, який розташований за адресою: Житомирська область, смт. Ємільчине, пров. Наума Тихого, 4, а тому остання має право на визнання права власності на частину земельної ділянки у розмірі, пропорційному частці права власності на будинок, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню та з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову. Щодо поділу вищевказаної земельної ділянки, суд приходить до висновку про можливість їх розподілу між співвласниками згідно варіанту розподілу земельної ділянки №1, викладеному у висновку експерта №34-Е/18 від 22.06.2018 року.

Outcome: approved