Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 12 серпня 2016 року і до повноліття дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею і перебуває тільки на її утриманні. Шлюб між нею та [PERSON] розірвано відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитина, та не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона не в змозі забезпечити. Батько є здоровим та працездатним, та в змозі сплачувати аліменти з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює в ІА «РБК-Україна» на посаді технічного директора та має постійний дохід. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що вона розірвала шлюб з відповідачем три роки тому. Наразі вона проживає з їхньою спільною дитиною - [PERSON], [INFO]. Між нею та відповідачем спочатку існувала усна домовленість з приводу аліментів. Так, вона являлася поручителем та іпотекодавцем по кредиту, який вони у шлюбі отримували, вона продала своє спадкове майно, з метою погашення кредиту. Відповідач же коштів по кредиту не сплачував, він покинув сім'ю у дуже скрутному становищі. Згодом вони домовилися, що відповідач буде сплачувати кошти по кредиту, а вона не буде претендувати на сплату ним аліментів на утримання дитини. Вона фактично придала у чоловіка ? частину кватири, однак юридично вона рахується за відповідачем та по суті перебуває у «підвішеному» стані. Вона пропонувала відповідачу відмовитися від своєї частки квартири в рахунок аліментів, але він відмовився. Зазначила, що їхня спільна дитина має психотравму, пов'язану з їхнім розлученням. Дитина позбавлена батьківського піклування, син звертається до батька для купівлі одягу, але цих грошей не вистачає. Зазначила, що дійсно відповідач пересилає на картку гроші і вона йому вдячна за це, але їх не вистачає на утримання дитини. 4000 гривень, які вона просить стягнути в якості аліментів не становить навіть 25% доходу відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи (а.с.109-113). Пояснив суду, що майже все сказане позивачем являється брехнею. Він добровільно допомагає в утриманні дитини. Позивач же гуляє та не займається дитиною. Він повністю утримує дитину, в тому числі надає необхідне лікування, надає дитині можливість відвідувати секції. Зазначив, що саме він пропонував позивачу свою частку квартири в рахунок аліментів, але позивач не погодилася. Також, пояснив суду, що він сім'ю не покидав, а його просто вигнали, при цьому позивач кожен день влаштовувала скандали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи (а.с.109-113), просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року у розмірі 1860 гривень. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що позивач разом з малолітнім сином [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою (випискою з домовою книги про склад сім'ї та прописки) від 21 червня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу Дніпровського району м. Києва» (а.с.9). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 1 від 07 листопада 2017 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «А.В.С. Маркетинг», [PERSON] працює в ТОВ «А.В.С. Маркетинг» з 19 червня 2017 року. На даний момент займає посаду системний адміністратором. Дохід за період з 19 червня 2017 року по 31 жовтня 2017 року склав 31 000,00 гривень (а.с.114). Крім того, відповідач також має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], на утримання якої за умовами договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 16 червня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідач сплачує аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.133). Також, як встановлено судом відповідач має батьків пенсійного віку [PERSON] та [PERSON], які отримують пенсію за віком. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач приймає участь в утриманні та вихованні сина. Так, [PERSON] відвідує секцію «Карате» в Громадській організації «ЕЛІТСПОРТ», за період з 01 січня 2016 року по 20 травня 2017 року відповідачем було внесено 22 700 гривень в рахунок проведення чемпіонатів, де приймає участь дитина та додаткових витрат на відвідування секції, що підтверджується листом-відповіддю Громадської організації «ЕЛІТСПОРТ» від 16 червня 2017 року. Крім того, відповідачем також сплачувалися грошові кошти на утримання сина шляхом перерахування коштів на картковий рахунок дитини, що не заперечувалося позивачем в судовому засіданні. З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, про обопільний обов'язок батьків в утриманні та вихованні дитини, суд, беручи до уваги, що відповідач має ще одну дитину на утриманні, має батьків пенсійного віку, приходить до висновку про стягнення з останнього на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що буде спроможнім до сплати відповідачем. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial