Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Малого приватного підприємства «Фіалка» про стягнення заборгованості по договору оренди землі. В обґрунтування якого вказала, що вона є спадкоємицею своєї рідної сестри [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.05.2016 року на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 6,9771, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташованої на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.05.2016 року на земельну ділянку в кадастровим номером [NUMBER] площею 6,6718 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташованої на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області. Позивач зазначає, що вищевказані земельні ділянки перебувають в оренді у відповідача. Земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] на підставі договору оренди землі від 18.04.2008р. Договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] існує, однак відсутній у неї. Відповідач в порушення вимог та умов договору оренди землі не сплачує орендну плату за користування земельними ділянками ні спадкодавцю, ні спадкоємцю. В зв'язку з чим 27 липня 2016 року до відповідача було направлено адвокатський запит за №401, в якому було прохання надати відомості щодо розміру заборгованості по орендній платі, щодо підвищення розміру орендної ставки та про надання договору оренди. Відповідач даний адвокатський запит отримав, однак відповіді не надав. Позивач вказує, що вона зверталася письмово до відповідача із заявами, в яких пояснювала, що є спадкоємицею та просила сплатити заборгованість по орендній платі за землю. Відповідач отримав дані заяви, однак відповіді також не надав. Позивач вказує, що згідно до п.9 договору оренди землі від 18.04.2008 року, укладеного між померлою [PERSON] та відповідачем встановлено, що за користування земельною ділянкою була встановлена орендна плата у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься один раз на рік до 30 грудня. Проте, орендна плата за 2014, 2015 роки ні спадкодавцю, ні їй, [PERSON], якій відповідно до п.40 договору оренди перейшли всі права по договору оренди землі, не сплачувалась. Позивач вказує, що згідно до витягу №1006 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 19.05.2016 р. нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 252232,36 грн. Згідно до витягу №1007 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 19.05.2016 р. нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 252232,36 грн. Позивач вважає, що, з урахуванням вимог Указу Президента «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) від 02.02.2002 року №92/2002, в яких встановлення мінімального розміру орендної плати складає на рівні 3%, орендна плата за земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] становить: за 2014 рік: 252232,36 грн. х 3% = 7566,97 грн.; за 2015 рік: 252232,36 грн. х 3% = 7566,97 грн. Орендна плата за земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] становить: за 2014 рік: 252232,36 грн. х 3% = 7566,97 грн., за 2015 рік: 252232,36 грн. х 3% = 7566,97 грн. Таким чином, заборгованість за 2014 та 2015 роки за оренду земельних ділянок становить 30267,88 грн. Крім того, вважає позивач, відповідно до ст.625 ЦК України, для відшкодування знецінення прострочених по договору грошових зобов'язань, відповідач повинен сплатити їй втрати від інфляції за орендну плату за 2014 рік, а саме: 3553,96 грн. + 3553,96 грн. = 7107,92 грн.; за 2015 рік:454,08 грн. + 454,08 грн. = 908,16 грн.; 3% річних становить: за 2014 рік: 373,00 грн. + 373,00 грн. = 746,00 грн., за 2015 рік: 146 грн. + 146 грн. = 292 грн. Також, відповідно до п.13 договору оренди землі встановлена відповідальність відповідача за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 0,1% від несплаченої суми. Таким чином, розмір пені складає: за 2014 рік: 15133,94 грн. х 0,1% х 365 дн. = 5522,45 грн.; за 2015 рік (за період з 31.12.2015 рік по 23.08.2016 рік) 15133,94 грн. х 0,1% х 236 дн. = 3570,68 грн. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 30267,88 грн. в якості орендної плати за користування земельною ділянкою за договором оренди землі, втрати від індексу інфляції в розмірі 8016,08 грн., 3% річних в розмірі 1038 грн., пеню за несвоєчасну сплачену орендну плату у розмірі 9093,13 грн., а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору, від яких вона, [PERSON], відповідно до ст.5 ч.1 п.8 Закону України «Про судовий збір», звільнена. 13 грудня 2016 року через канцелярію суду позивач подав уточнену позовну заяву, згідно якої вона зменшила суму позовних вимог, оскільки відповідачем 09.12.2016 року їй було частково сплачено орендну плату у сумі 7642 грн. Таким чином, заборгованість по орендній платі за договорами оренди земельної ділянки становить 7497,78 грн. (15133,94 грн. -7642,00 грн). Також, позивач зазначає, що відповідач повинен сплатити втрати від інфляції за орендну плату за 2014 рік у сумі 4245,01 грн., за 2015 рік в сумі 952,49 грн. 3% річних складає: за 2014 рік -441,00 грн., за 2015 рік - 214,00 грн., та відповідно до п.13 договору оренди землі за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Розмір пені складає за 2014 рік - 5364,29 грн., за 2015 рік - 2603,01 грн. Що стосується правових підстав щодо стягнення з відповідача грошових коштів за користування земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], позивач зазначає, що факт користування відповідачем цією земельною ділянкою підтверджується листом Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС У Донецькій області за № 21654/10/05-06-12-02 від 16.11.2016 р., в якому вказано, що у 2014-2015 роках до складу площ, що оподатковуються сільгоспподатком включено 15,00 га земельного паю орендодавця [PERSON] Таким чином, відповідач подав до компетентних органів відомості про використання двох земельних ділянок, які належали спадкодавцю [PERSON] Причини, по яким відсутній договір оренди земельної ділянки її не відомі, однак її померла сестра його підписувала, оскільки повідомляла про це. Позивач вказує, що відповідач, користуючись земельною ділянкою без укладання договору оренди земельної ділянки спричинив її збитки у виді доходів, які б я могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відтак, упущена вигода у вигляді орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] становить: за 2014 рік - 7566,97 грн., за 2015 рік - 7566,97 грн., яку позивач також просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, щодо позову заперечив, надав пояснення аналогічні змісту письмового заперечення, що міститься в матеріалах справи, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.48-51). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень належними та допустимими доказами (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень належними та допустимими доказами (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.05.2016 року на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 6,9771, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташованої на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області (а.с.5); свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.05.2016 року на земельну ділянку в кадастровим номером [NUMBER] площею 6,6718 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташованої на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору оренди від 18.04.2008 року спадкодавець [PERSON] надала в оренду Малому приватному підприємству «Фіалка» в строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 6,6718 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташованої на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області (а.с.9,10). Вказаний договір зареєстровано у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №040816000059 від 06.05.2008 року (а.с.10). Також, судом встановлено, що згідно вищевказаного договору було складено акт приймання-передачі, відповідно до якого спадкодавцем [PERSON] фактично було передано відповідачу земельна ділянка площею 6,6718 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Гродівської селищної ради в оренду (а.с. 11). Відповідно до п.8 договору договір укладено на 10 років, тобто строк дії договору до 18.04.2018 року. Відповідно до п.9 договору орендна плата за земельну ділянку становить 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 1178,28 грн., яку вносять один раз на рік, до 30 грудня. Згідно витягу №1006 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] від 19.05.2016 р. нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 252232,36 грн. (а.с.12). Згідно витягу №1007 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 19.05.2016 р. нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 252232,36 грн. (а.с.13). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою стрій у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству. Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Пунктом 1 Указу Президента № 92\\2002 від 02 лютого 2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (надалі по тексту - Указ Президента № 92\\2002)у редакції, чинній на момент укладення сторонами договору оренди земельної ділянки, визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово- економічного стану орендаря. Указом Президента України № 725/2008 від 19 серпня 2008 року «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (надалі по тексту - Указ Президента № 725\\2008) внесено зміни до Указу Президента № 92\\2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3 відсотків, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування. В його тексті відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін. З огляду на вищенаведене, Указ Президента № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента № 725/2008, має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору і не є підставою для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків. Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України, зокрема у Постанові ВСУ від 25 червня 2011 року у справі № 6-17цс11. За умовами укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки від 18 квітня 2008 року орендна плата становить 1,5 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 5 Договору оренди землі від 18.04.2008 року передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 78 552,35 грн. (з урахуванням коефіцієнту 2, 623). За інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання п. 289.3 ст. 289 Податкового кодексу, коефіцієнт індексації нормативної потової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної потової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1.02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1.0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249. Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася. Відповідно до Постанови КМУ № 1185 від 31 жовтня 2011 року для ріллі у 2011 році додатково використовується коефіцієнт індексації у розмірі 1, 756. Тобто, нормативна грошова оцінка земельної ділянки змінювалася наступним чином (з врахуванням коефіцієнту індексації): 2008 рік - 90 492, 31 грн.; 2009 рік - 95 831, 35 грн.; 2010 рік-95 831, 35 грн.; 2011 рік - 168 279, 86 грн.; 2012, 2013 роки - 168 279, 86 грн.; 2014 рік - 210 181, 54 грн. Таким чином, орендна плата за користування земельною ділянкою, кадастровий номер [NUMBER], становить: 168 279, 86 гривень *1,5% = 2 524, 20 грн. - орендна плата за 2014 рік; 210 181, 54 гривень * 1,5 % = 3 152, 72 грн. - орендна плата за 2015 рік. Пунктом 9 Договору оренди землі від 18.04.2008 року передбачено, що із орендної плати будуть утримуватись податки та обов'язкові збори та платежі, що підлягають сплаті з доходів фізичної особи відповідно до чинного законодавства України. Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу України, відповідно до п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому 170.1 ст. 170 Податкового Кодексу України. Порядок оподаткування доходів фізичної особи від надання нерухомості в ореаду (суборенду) зазначено п. 170.1 ст. 170 Податкового Кодексу України, згідно з п.п. 170.1.1 якого податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної сіянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної з договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Відповідно до п.п. 170.1.4 п. 170.1 ст. 170 Податкового Кодексу України доходи, зазначені, зокрема, у п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Кодексу оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставками, визначеними н. 167.1 ст. 167 Кодексу. Згідно з п. 167.1 ст. 167 Кодексу ставка податку становить 18 % бази оподаткування щодо нарахованих (викладених, наданих) доходів, крім випадків, визначених у п. п.167.2 - 167.6 ст. 167 Податкового Кодексу України, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (у 2016 році - 13 780,00 гривень). Крім того, н. 16-1 підрозділу 10 розділу 20 Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, сума заборгованості відповідача за договором оренди землі від 18.04. 2008 року, становить 5 676, 92 гривень, з врахуванням податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1 021, 85 гривень та військового збору у розмірі 85,15 гривень. Судовим розглядом встановлено, що на час розгляд у справи у суді, а саме 07.12.2016 року відповідачем було сплачено позивачу оренду плату за 2014, 2015 роки за користування земельною ділянкою, кадастровий номер [NUMBER], у сумі 3097,72 та 4614,80 грн. відповідно. В цій частині позову позивач вимог до відповідача вже не заявляла. Що стосується стягнення з відповідача орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] та індекс інфляції, збитків у вигляді упущеної вигоди та інших позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що договір оренди вищезазначеної земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] з відповідачем не укладався, зокрема такий в матеріалах справи відсутній та позивачем такий суду надано не було. Позивач на підтвердження позовних вимог надала лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з якого вбачається, що зазначена земельна ділянка була позивачем успадкована 05.05.2016 року, водночас вказане свідоцтво не містить інформації, що ця земельна ділянка перебувала у оренді у відповідача. Також, суд не приймає до уваги лист Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС У Донецькій області за № 21654/10/05-06-12-02 від 16.11.2016 р., в якому вказано, що у 2014-2015 роках до складу площ, що оподатковуються сільгоспподатком включено 15,00 га земельного паю орендодавця [PERSON], оскільки загальна сума площ двох земельних ділянок становить 13,9489 га, тобто зазначена у листі інформація не відповідає дійсності, а також теж не містить інформацію щодо укладання договору оренди. Відтак, позовна вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати оренди за земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] задоволенню не підлягає, оскільки всупереч приписів ст. 58-60 ЦПК України, [PERSON] не надано жодного доказу існування договірних відносин щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] з відповідачем. Щодо застосування відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов'язання та пені, слід зазначити що правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено загальними положеннями про найм ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як слідує зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Таким чином, смерть фізичної особи - орендодавця за загальним правилом не є підставою припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в договорі оренди. Відповідно до ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Статтею 613 ЦК України надається визначення поняттю прострочення кредитора, а саме: кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час і прострочення кредитора. Як зазначає позивач [PERSON], свідоцтво про право на спадщину вона отримала 05.05.2016 року, відповідно з цього моменту до неї перейшли права та обов'язки спадкодавця, в тому числі права по договору оренди землі від 18.04.2008 року. З огляду на наведене вбачається, що право на отримання орендної плати за вказаним договором у позивача виникло саме з 05.05.2016 року. Судом встановлено, що відповідач протягом 2014-2015 років та до часу розгляду справи у суді жодним чином не був повідомлений про можливих правонаступників за укладеним договором оренди землі або про осіб, на користь яких необхідно сплачувати орендну плату, тобто мало місце прострочення кредитора за відсутності вини боржника. Більш того, станом на 19.12.2016 року до відповідача не надійшло жодного звернення позивача про заміну сторони у договорі оренди землі від 18.04.20108 року та не надано жодного документа, який би підтверджував правомірність переходу прав та обов'язків за цим договором. Що стосується посилання [PERSON] про отримання Малим приватним підприємством «Фіалка» письмових звернень від 23 червня 2016 року та 29 червня 2016 року, то з зазначених заяв вбачається, що позивач у цих заявах просила відповідача провести оплату за 2014-2016 року за оренду земельних ділянок, які належали [PERSON], водночас копії свідоцтва про смерть [PERSON] та свідоцтв про право на спадщину на заповітом, після смерті [PERSON] відповідачу не надавала, про що позивач також підтвердила у своїх поясненнях, які надала суду у судовому засіданні 23.11.2016 року. Тобто, відповідач не був належним чином повідомленим про зміну власника земельних ділянок. Таким чином, вимоги позивача про застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання за ст. 625 ЦК України та стягнення пені з відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства України. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати пов'язані із розглядом даної справи слід вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач, якій у задоволені позову відмовлено, при звернення до суду була звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст.. 5 ч. 1 п. 8 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed