Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» відділення № 91, з врахуванням збільшених позовних вимог, просить розірвати договори № 300131/171087/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 12 лютого 2015 р. в доларах США та № 300131/171395/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 12 лютого 2015 року в доларах США. Стягнути з ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» (код ЄДРПОУ 09807856) на її користь грошові кошти у сумі 294,14 доларів США за договором №300131/171087/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 11 лютого 2015 р. в доларах США. Стягнути з ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» (код ЄДРПОУ 09807856) на її користь грошові кошти у сумі 263,19 доларів США за договором №300131/171395/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 12 лютого 2015 року в доларах США. Стягнути з ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» (код ЄДРПОУ 09807856) на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 11 та 12 лютого 2015 року між нею та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» в особі начальника відділення № 91 м. Львів [PERSON], що діяв на підставі довіреності № 8952 від 05 листопада 2014 року, було укладено наступні договори: договір №300131/171087/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США від 11 лютого 2015 року; договір № 300131/171395/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США від 12 лютого 2015 року. Згідно з п.1.1. Договору № 1, «Клієнт» вносить, а «Банк» приймає грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок №2630.8.401264.001 у сумі 290,00 доларів США, на наступний строк з 11 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року. Згідно з п.1.1. Договору № 2, «Клієнт» вносить, а «Банк» приймає грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок № 2630.7.401264.002 у сумі 263,00 доларів США, на наступний строк з 12 лютого по 13 травня 2015 року. Так, 11 лютого 2015 року [PERSON] було здійснено внесення грошових коштів у сумі 290,00 доларів США за Договором № 1; та 12 лютого 2015 року 263,00 доларів США за Договором № 2, що підтверджується квитанцією від 11 лютого 2015 року на суму 290,00 доларів США, в якому зазначено призначення платежу надходження коштів на депозитний рахунок [PERSON] згідно з договором банківського вкладу «Великолепная семерка» №300131/171087/07-15 від 11.02.2015 р.; квитанцією від 12 лютого 2015 року на суму 263,00 доларів США, в якому зазначено призначення платежу надходження коштів на депозитний рахунок [PERSON] згідно договору банківського вкладу «Великолепная семерка» №300131/171395/07-15 від 12.02.2015 р. Відповідно свої зобовязання за договорами банківського вкладу [PERSON] були виконанні належним чином та в повному обсязі, а тому просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав письмові пояснення щодо позовних вимог, просив такі задоволити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак подав письмові заперечення на позовні вимоги, /а.с.103-104/. Просив відмовити у задовленні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши подані заперечення на позовні вимоги, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 лютого 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» було укладено договір № 300131/171087/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, а 12 лютого договір №300131/171395/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США./а.с.8-15/. Згідно з п.1.1. цих Договорів, клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок у сумі 290,00 та 263,00 доларів США відповідно, на строк з 11 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року та з 12 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року. 11.02.2015 р. та 12.02.2015 р. [PERSON] було внесено відповідні суми грошових коштів, що підтверджується відповідними квитанціями від 11 лютого 2015 року на суму 290,00 доларів США та від 12 лютого 2015 року на суму 263 доларів США./а.с.11, 15/. Згідно з п.2.1. Договорів, нарахування процентів за Вкладом за ставками, визначеними п.1.2 цього Договору, проводяться від дня, наступного за днем надходження Вкладу у «Банк», до дня, який передує його поверненню «Клієнту» або списанню з рахунку «Клієнта», за методом факт/360 (фактична кількість днів у місяці/360 днів у році). Проценти за цим Договором нараховуються лише на суму Вкладу. Нараховані «Банком» проценти не збільшують суму Вкладу. Згідно з п.2.4. Договорів, повернення суми Вкладу «Клієнту» здійснюється «Банком» у день закінчення одного із строків, визначених п.1.1.1.-1.1.13 цих Договорів. Якщо день повернення суми Вкладу припадає на неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день. Згідно з п.2.11. Договорів, після закінчення строку, визначеного п.1.1.13 цих Договорів, кошти з депозитних рахунку повертаються «Клієнту» за його вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок, а дія цих Договорів припиняється. У випадку, коли «Клієнт» не вимагає отримання Вкладу після закінчення строку, визначеного п.1.1.13 цих Договорів, ці Договори вважаються продовженими на умовах вкладу на вимогу, визначених п. 2.9. цих Договорів. Згідно з п. 2.9 договорів «Клієнт» підписанням цього Договору уповноважує «Банк»: відкрити «Клієнту» рахунок виключно для обліку коштів вкладу на вимогу, та не пізніше наступного робочого дня після закінчення того строку із числа визначених п.п.1.1.1-1.1.13 цих Договорів, після закінчення якого «Клієнт» письмово вимагає повернення Вкладу, перерахувати суму Вкладу з депозитного рахунку та суму нарахованих на Вклад процентів на рахунок для обліку коштів вкладу на вимогу та після зазначеного перерахування закрити депозитний рахунок та рахунок для нарахованих на Вклад процентів. Розмір вкладу на вимогу складається із суми Вкладу та суми процентів нарахованих на Вклад. Рахунок для обліку вкладу на вимогу закривається «Банком» та дія цього Договору припиняється після повернення коштів «Клієнту» за його вимогою. 27 травня 2015 року та 4 червня 2015 року [PERSON] зверталася до банку з вимогою повернути грошові кошти, а саме вклад та нараховані проценти за вище згадуваними договорами шляхом їх видачі готівкою через касу банку. /а.с. 16, 17, 19/. Банк вимог [PERSON] не виконав, що підтверджується наданими останньою виписками з рахунків та наданими нею вимогами./а.с. 20, 21/. Загальна сума, яку ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» зобовязаний був повернути [PERSON] за вище згадуваними договорами становить 557,33 долари США та підтверджується виписками з особових рахунків на яких дана сума грошових коштів обліковується. Невиконання вимог ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» призвело до істотних порушення умов договорів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуча має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суму на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особам на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що договори № 300131/171087/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 12 лютого 2015 р. в доларах США та № 300131/171395/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 12 лютого 2015 року в доларах США підлягають розірванню. Окрім цього, судом встановлено, що на момент ухвалення рішення суду банк своїх зобовязань за договорами не виконав та належні [PERSON] грошові кошти не повернув. Крім цього, як вбачається із письмових заперечень представника відповідача, то останній посилається на ту обставину, що на підставі постанови правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно. Внаслідок даних обставин представник відповідача вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у даних правовідносинах. Також, посилається на положення ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а також примусове стягнення коштів та майна банку. Також зазначає, що при запровадженні у банку тимчасової адміністрації не здійснюється відшкодування вкладникам сум вкладів у судовому порядку та шляхом примусового стягнення коштів. Однак, суд вважає та твердження представика відповідача помилковими у звязку з наступним. Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст.36, не поширюється на зобовязання банку, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Згідно ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції (Захист власності) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та перший протокол були ратифіковані Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР. Даний закон набрав чинності 03.08.1997 року. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено у судовому засіданні, дії ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» спрямовані на обмеження права власності [PERSON] на грошові кошти порушують основні принципи цивільного законодавства, а саме: свободу договору, обовязковість його виконання та виконання належним чином. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Для забезпечення судового захисту Конституція України у статті 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України). Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Обставини, які виключають можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Застосування\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм\~ЦК України\~та умов договорів банківського вкладу. Тобто, сам факт запровадження у Банку тимчасової адміністрації та положення п. 1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути підставою для відмови в задоволені позовних вимог про стягнення коштів за договорами банківського вкладу строк, яких закінчився до моменту введення тимчасової адміністрації. Відповідно, суд знаходить правові підстави для захисту порушених прав [PERSON] та задоволення позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу. Визначаючи розмір стягнення, суд бере до уваги надані [PERSON] виписки з рахунку, згідно з якими залишкова сума коштів на рахунку позивача за договорами банківського вкладу становить 557,33 долари США. Саме дана сума грошових коштів підлягає стягненню з ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» на користь [PERSON] При задоволені позову про стягнення грошових коштів, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до ст.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року, вклад (депозит) це кошти у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з п.1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Враховуючи наведене та те, що ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» фактично були отриманні грошові кошти в іноземній валюті, а саме долари США повернення суми вкладу, шляхом стягнення з відповідача повинно здійснюватися у валюті вкладу, зокрема, в іноземній валюті долари США. Крім цього, вирішуючи питання про стягнення витрати на правову допомогу, суд приходить до висновку, що така позовна вимога не підлягає до задовлення, оскільки представник позивача просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. на користь третіх осіб. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки представниками позивача доведено обставини на які посилається [PERSON], а відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання чим не представив суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial