Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Позивач у своєму позові просить суд стягнути з [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» на її користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 16 958,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Свої вимоги вона мотивувала тим, що вона з 09 червня 2014 року працювала на [PERSON] підприємстві Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» та 10.03.2015 року звільнена за власним бажанням. На день звільнення з роботи їй було нарахована заробітна плата, але заробітна плата виплачена лише 12 червня 2015 року, що є порушенням строків виплати заробітної плати. Згідно довідки відповідача від 15.06.2015 року заборгованість з виплати заробітної плати погашено 12 червня 2015 року, а середньоденна заробітна плата складає 273,53 грн. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 11.03.2015 року по 12.06.2015 року. Те, що відповідач в день її звільнення не провів повний розрахунок, заподіяло їй моральні страждання, моральну шкода вона оцінює в 5 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» на її користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 16 958,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., посилалась на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, що дійсно із позивачем в день її звільнення не був проведений повний розрахунок, була затримка виплати. В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди заперечував та просив суд відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 09 червня 2014 року по 10 березня 2015 рік працювала на підприємстві відповідача [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» на посаді головного бухгалтера, що вбачається з Наказу № 45-К від 09 червня 2014 року «Про прийняття на роботу», Наказу № 35-К від 10 березня 2015 року «Про припинення трудового договору», а також з копії трудової книги [PERSON]. Судом встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] підприємство Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» після звільнення позивача не здійснило повний розрахунок [PERSON] та остаточний розрахунок по заробітній платі здійснено 12 червня 2015 року, що вбачається з довідки № 14-06-15 від 15 червня 2015 року, яка видана В.о. директора КП ДМР «Комсервіс» [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений строк виплатити неоспорювану ним суму. Крім того, відповідно до ч.5 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні позивача, відповідно до положень ст.117 КЗпП України та в строки передбачені ст.116 КЗпП України з вини відповідача, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 11 березня 2015 року по 12 червня 2015 рік, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до довідки № 14-06-15 від 15 червня 2015 року, яка видана В.о. директора КП ДМР «Комсервіс» [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 273,53 грн. Кількість днів прострочення виплати заробітної плати за період з 11 березня 2015 року по 12 червня 2015 року складає 62 робочих днів, отже середній заробіток за час затримки розрахунку за даний період становить 16 958 грн. 86 коп. (273,53 грн. х 62 робочих днів). Таким чином, з [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» на користь позивача підлягає стягненню 16 958 грн. 86 коп. середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 11 березня 2015 рік по 12 червня 2015 рік. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивачем в судовому засіданні не доведено, що їй спричинено моральну шкоду та в чому вона полягає, а тому суд не находить підстав для стягнення моральної шкоди. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial