Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] міської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування земельної ділянки частково недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування земельної ділянки серії ВТО №890426 від 13 грудня 2013 року їй належить земельна ділянка розміром 0,0255га, розташована по вул. Чапаєва, 42 в м. Умань Черкаської області (кадастровий номер: 7110800000:02:004:0395) для обслуговування житлового будинку. У п. 1.4 зазначеного договору вказані відомості про обмеження у використанні даної земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051: «зареєстровано сервітут (прохід, проїзд) площею 0,0060га». Зазначений запис державним нотаріусом було здійснено на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №022908, виданого 07.12.2009 року на імя [PERSON] попередньої власниці даної земельної ділянки, де у графі «цільове призначення (використання) земельної ділянки було помилково вказано «для обслуговування житлового будинку, сервітут (прохід, проїзд), площею 0,0060га». Натомість, у Витязі з Державного земельного кадастру про зазначену земельну ділянку, виданому [PERSON], станом на 10.12.2013 року відомості про обмеження у використанні земельної ділянки були відсутні. Такі відомості зареєстровані й зараз, що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про дану земельну ділянку, виданими на її імя 06.05.2016 року та 18.11.2017 року. Отже, на час укладення спірного договору відомості щодо належної їй земельної ділянки, зазначені у його п. 1.4 не були зареєстровані у встановленому законом порядку. Такі відомості й не могли бути зареєстрованими, адже сервітут (прохід, проїзд) площею 0,0060га не стосується належної їй частини земельної ділянки по вул. Чапаєва, 42 в м. Умань, що підтверджується актом погодження розподілу земельної ділянки, актом розподілу земельної ділянки, листами Міськрайонного управління Держгеокадастру в [PERSON] районі та м. Умані та ПП «Геоплан». Згідно листа Міськрайонного управління Держгеокадастру в [PERSON] районі та м. Умані № 0-23-0.211-69/115-18 від 16.01.2018р., в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо переоформлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0255 га по вул. Чапаєва, 42 в м. Умань відсутній документ, що підтверджує факт встановлення сервітуту (проходу, проїзду) площею 0,0060га.. Згідно листа ПП «Геоплан» №50 від 18.12.2017р., сервітут площею 0,0060 га (спільне користування) не входить в площу 0,0255га, яка зазначена в договорі дарування земельної ділянки ВТО № 890425 від 12.02.2013р., кадастровий номер якого був 7110800000:02:004:0395 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Частиною 3 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» передбаченого, що нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном обовязково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. В даному випадку державний нотаріус [PERSON] під час посвідчення договору не перевірила відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності в ньому зареєстрованого сервітуту, а вказала про його наявність у п. 1.4 договору лише на підставі помилково зазначених відомостей у самому Державному акті на право власності на земельну ділянку попередньої власниці. На даний час позивач не має можливості у встановленому законом спосіб оформити своє право власності на подарованому їй договором земельну ділянку, адже документ що зазначений у п. 1.4 договору сервітут відсутній. Тому просить: визнати недійсним п. 1.4 договору дарування земельної ділянки розміром 0,0255га, розташована по вул. Чапаєва, 42 в м. Умань Черкаської області (кадастровий номер: 7110800000:02:004:0395) для обслуговування житлового будинку серії ВТО №890426 від 13 грудня 2013 року; скасувати запис іншого речового права № 3830475 від 13.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: сервітут (прохід проїзд) площею 0,0060га щодо земельної ділянки розміром 0,0255га, розташованої по вул. Чапаєва, 42 в м. Умань Черкаської області, кадастровий номер: 7110800000:02:004:0395, для обслуговування житлового будинку (реєстровий номер обєкта: 241044571108). Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася. До суду подала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не зявився. До суду подано заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в підготовчому судовому засіданні, згідно договору дарування земельної ділянки серії ВТО №890426 від 13 грудня 2013 року [PERSON] належить земельна ділянка розміром 0,0255га, що розташована по вул. Чапаєва, 42 в м. Умань Черкаської області (кадастровий номер: 7110800000:02:004:0395) для обслуговування житлового будинку (а.с.9-11). Згідно державного акту серія АЗ №022908 [PERSON], яка проживає [INFO] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1536 належить земельна ділянка площею 0,0255 га, що розташована вул. Чапаєва, 42 м. Умань Черкаська область. Цільове призначення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, сервітут (прохід, проїзд) площею 0,0060га (а.с.15). Згідно повідомлення №0-23-0.211-69/115-18 від 16.01.2018 Міськрайонного управління в [PERSON] районі та м. Умані вказано, що в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо переоформлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку гр.[PERSON] на земельну ділянку площею 0,0255га по вул. Чапаєва, 42, відсутній документ, що підтверджує факт встановлення сервітут (проходу, проїзду) площею 0,0060га (а.с.25). Згідно листа ПП «Геоплан» №50 від 18.12.2017р., сервітут площею 0,0060 га (спільне користування) не входить в площу 0,0255га, яка зазначена в договорі дарування земельної ділянки ВТО № 890425 від 12.02.2013р., кадастровий номер якого був 7110800000:02:004:0395 для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.26). Статті 125, 126 ЗК України передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 2постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210 та 212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Outcome: approved