Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила винести рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14.11.2008 року позивачу [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, окрім позивача, також зареєстрований її син, [PERSON] , 1987 року народження. З 2016 року по теперішній час відповідач у будинку не проживає, особистих речей відповідача в будинку немає, але він залишається зареєстрованим в будинку позивача. Відповідач сам, без пояснень і попереджень, забравши свої речі поїхав проживати за іншою адресою. Жодних перешкод у користуванні та проживанні відповідачу, позивач не чинила, він сам добровільно не бажає проживати у будинку. У зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації, а саме з 2016 року, позивач вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням. Наявність реєстрації відповідача у будинку перешкоджає позивачу у здійсненні нею користуванні житловим приміщенням, та реалізації права власника на дану житлову площу, а тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час розгляду справи, до суду повернулись конверти з відміткою «повертається з інших причин: не проживає за вказаною адресою». Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтві про право власності на житловий будинок від 14.11.2008 року, позивачу належить житловий будинок, загальною площею 104,60 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності. Згідно довідки за вих. №1814 від 26.12.2019 року виданої Яськівською сільською радою Яськівської ОТГ Біляївського району Одеської області, зазначено, що відповідно до погосподарської книги 17/1495 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження від 18.12.2019 року складеного комісією у складі вуличного депутата та сусідів, виявлено, що [PERSON] , 1987 року народження, не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2016 року, його особистих речей, які постійно використовуються, не виявлено. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Як встановлено матеріалами справи, позивач є власником житлового будинку, в якому зареєстрований відповідач. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 71 ЖК України містить вичерпний перелік випадків збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Судом встановлено, що відповідач не користується жилим приміщенням з 2016 року, жодних причини поважності відсутності відповідача за вище вказаною адресою не встановлено. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за № 2, наймач або член його сім`ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, досліджених по справі доказів, встановлених обставин справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved