Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 08.09.2020 року до суду з вищезгаданою позовною заявою, в якій просить скасувати арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 9044184 від 10.09.2009 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В7-1777/09, 27.08.2009 року, Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області та зобов`язати відповідача виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 10.09.2009 року за №9044184 про арешт зазначеного нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та дізналася, що частка квартири перебуває під арештом. Вона звернулася до відповідача з заявою про зняття арешту. Їй надано відповідь, що на виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження №13362444 про конфіскацію особистого майна [PERSON] на користь держави. Виконавче провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено 22.12.2010 року та знищено за закінченням строку зберігання в архіві. Зазначено про відсутність підстав для зняття арешту, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, 09.11.2020 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) - надав заяву про розгляд справи за його відсутності. До суду 28.09.2020 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що не є належним відповідачем у справі (а.с.29, 30). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хроленко М.В. в судовому засіданні присутньою не була, просила розглядати справу за її відсутності, у вирішенні позову покладалася на рішення суду (а.с.33). Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № Д-715 від 22.08.1997 року, виданого Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів (а.с.13). [PERSON] помер [INFO] (а.с.21). [PERSON] померла [INFO] (а.с.20). З листа приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Хроленко М.В. №93/02-14 від 05.11.2019 року вбачається, що [PERSON] звернулася до щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , частка якої належала [PERSON] , яка померла [INFO] , особисто, а частка - її батьку [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після якого вона прийняла її матір, оскільки проживала разом с померлим на день його смерті, але не оформила своїх спадкових прав. Проте, у видачі свідоцтва їй відмовлено, оскільки згідно зі даними Державного реєстру речових грав на нерухоме майно на вищезазначену квартиру накладено арешт 10.09.2009 року, за №9044184, реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В7-1777/09, 27.08.2009 року, Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (витяг №187192450 від 01.11.2019 року) Дзержинським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] - постанова від 27.08.2009 року (В7-1777/09) (а.с.12). Позивач 15.04.2020 року звернулася до Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) з заявою про зняття арешту з майна (а.с.15, 16). Як слідує з листа Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) №47028 від 20.02.2020 року, - на виконанні в відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження 13364244 з примусового виконання виконавчого листа №1-163 від 27.04.2009 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про конфіскацію особистого майна [PERSON] на користь держави. В рамках виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника 27.08.2009 року (В7-1777/09). На підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» 22.12.2010 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання 08.01.2014 року. Підстави для скасування арешту відсутні, рекомендовано звернутися до суду (а.с.17-19). Відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Відомості щодо того, в якому відділі виконавчої служби перебуває на виконанні зазначене виконавче провадження, чи виконано судове рішення - відсутні. На підставі ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, на виконанні у Металургійному відділі державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на майно, що належить [PERSON] . Стягувачем у виконавчому провадженні є - держава. Відповідно до п.2 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI). Виходячи з приписів ст.4 ЦПК України, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 року у справі №2-797/2008. Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України). Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі №642/6181/16-ц, висловленого у постанові від 29 серпня 2019 року. Отже, відповідачем у справі є особа - стягувач у виконавчому провадженні - держава, а Металургійний відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) може бути залучений до участі у справі в якості третьої особи. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.51 ЦПК України, суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Позивачем та її представником клопотання у порядку та строки, визначені ст.51 ЦПК України, з цього приводу не заявлялися. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] до Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) про звільнення з-під арешту нерухомого майна, задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежного відповідача. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона не позбавлена можливості, визначившись з належним відповідачем, звернутися до нього з відповідним позовом. У зв`язку з відмовою у позові та відсутністю розрахованої відповідачем суми судових витрат судом розподіл судових витрат не проводиться. На підставі викладеного, з урахуванням вимог ст.ст.39, 40, 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV), ст.ст.4, 5, 13, 77, 81, 121, 141, 265, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed