Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у період з травня 1998 року по січень 2016 року. Визнати об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] майно та поділити об»єкти права спільної сумісної власності. Також просила стягнути 1/2 частину вартості ремонтних робіт та придбаних будівельних матеріалів на суму 12925,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що в лютому 1998 року вона познайомилася з відповідачем [PERSON] З травня 1998 року відповідач запропонував їй мешкати з ним однією сім'єю в якості члена його сім'ї. З травня 1998 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю в якості члена його сім'ї, з усіма притаманними ознаками сімейних відносин та вести спільне господарство. Вони спільно вирішували усі питання фінансового характеру, мали спільний побут, взаємні права та обов'язки, піклувалися один про одного, про сім'ю, поліпшували умови свого проживання та побуту, відпочивали разом. 17 квітня 2002 року у них народилася донька [PERSON]. З самого початку спільного життя з відповідачем однією сім'єю позивач мешкала з відповідачем за адресою м. [ADDRESS], який належав на праві власності матері відповідача [PERSON]. Відповідач був зареєстрований у вказаному будинку, що підтверджується відміткою в паспорті відповідача. Позивач з відповідачем із спільного сімейного бюджету оплачували комунальні та інші платежі за вказаний будинок, в якому мешкали разом з матір'ю відповідача. Отримані доходи сторони в повному обсязі направляли до спільного сімейного бюджету та використовували на потреби сім'ї, в тому числі для придбання спільного майна. За час спільного з відповідачем проживання як чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, у період з травня 1998 року по січень 2016 року, ними за спільні кошти було придбано спірне майно. Всього ними було придбано майна на суму 25330 грн. Також за згодою матері відповідача нею та відповідачем неодноразово проводилися поточні та капітальний ремонти будинку, в якому вони з відповідачем мешкали за адресою: [ADDRESS] всього на суму 25850 грн. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки КЗ «ДНЗ (ясла-садок) №266 комбінованого типу Харківської міської ради» від 10.06.2016 року №71/01-36 та заяви позивача, [PERSON], [INFO] дійсно відвідувала групу №10 з 2005 по 2008 рік (а.с. 10). Відповідач в своїй заяві від 16.06.2016 року, яка є нотаріально завіреною, підтвердив факт, що з травня 1998 року по січень 2016 року дійсно знаходився з позивачкою у фактичних шлюбних відносинах, підтвердив факт придбання спірного майна та факт купівлі будівельних матеріалів та проведення ремонтних робіт в будинку [ADDRESS], де він мешкав разом з [PERSON] Відповідно до вимог ст.256 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім*ю утворюють особи, які спільно мешкають, пов*язані спільним побутом, мають взаємні права та обов*язки. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.74 СК України - якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім'ї випливає, що однією із ознак сім'ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Згідно ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З огляду на вищенаведені норми СК України, перелічене вище майно, набуте мною та відповідачем за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності. Стаття 70 СК України передбачає: у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно зі ст. 71 СК України: майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу (визначення) частки із / у майна (і), що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зазначене майно було придбане в інтересах сім'ї, за нормами ст.ст.60,61,70,41 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, кожен з них має рівні права на володіння, користування та розпорядження цим майном, оскільки не встановлено домовленості між ними щодо будь-яких умов, що обмежують або виключають ці права. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved