Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Зазначає, що вона звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова В.І. 30.10.2020 року з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 30 жовтня 2020 року приватним нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю першої черги. Позивач зазначає, що в документах, що залишилися після смерті батьків, знаходився сертифікат на право на земельну частку (пай), загальним розміром 7,05 га, що розташована на території Кам`янської сільської ради (с.Новоіванівка) Апостолівського району Дніпропетровської області, серії ДП № 0199626 від 23 травня 1997 року, що належав її матері - [PERSON] . Вказує, що їй достовірно відомо, що її батько користувався вказаною земельною ділянкою, яка належала його цивільній дружині. [PERSON] зазначає, що приватним нотаріусом їй було роз`яснено, що вона має право звернутися із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . У зв`язку з цим вона подала до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова В.І. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте нотаріус виніс постанову від 30.10.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки вона, як спадкоємець, у встановлений строк не звернулася з заявою про прийняття спадщини та не проживала постійно на момент смерті разом зі спадкодавцем. Позивач зазначає, що її батьки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали в цивільному шлюбі з 1970 року по 07.11.2004 рік, без реєстрації шлюбу, за адресою [ADDRESS] . Вказує, що її батько доглядав за цивільною дружиною, її матір`ю - [PERSON] до дня її смерті, вони за життя матері вели спільне господарство, здійснювали ремонтні роботи за місцем проживання, сплачували комунальні послуги, виховували дітей та піклувалися про них, а після смерті матері батько здійснив поховання [PERSON] . Вказує, що факт проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджуєтеся письмовими доказами та вказаний факт може підтвердити відповідач [PERSON] , яка є їх рідною донькою. Позивач вказує, що [PERSON] , яка є її рідною сестрою не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому на даний час єдиною спадкоємицею першої черги за законом є тільки вона. Зазначає, що факт спорідненості між нею та її батьками підтверджується свідоцтвом про народження від 05.04.2973 року, де у графі «батько» зазначено « [PERSON] », а у графі «мати» - « [PERSON] ». У зв`язку з реєстрацією шлюбу 31.05.1991 року їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Крім того, зазначає, що Державний акт на право приватної власності на землю не видавався, проте їй відомо, що земельна ділянка розміром 7,05 га , яка знаходиться на землях колишнього КСП «Комуніст» в с.Новоіванівка Апостолівського району Дніпропетровської області та виділялася її матері - [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0199626 від 23 травня 1997 року. Вказаною земельною ділянкою користувався її батько - [PERSON] до дня своєї смерті. В зв`язку з викладеним в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно та вимушена звернутися за захистом права до суду. Позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою [ADDRESS] ; визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,05 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради, Апостолівського району, Дніпропетровської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0199626 від 23 травня 1997 року, що належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 02.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.01.2021 року за клопотання представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу копії спадкових справ: заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 15.04.2021 року позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи позов вищенаведеними доводами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить судовий розгляд по даній справі проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник відповідача виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади - Хондожко Ю.Є. в судовому засіданні поклалася у вирішенні спору по даній справі на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 10 листопада 2004 року (а.с.12, 52). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14 квітня 2020 року (а.с.13, 69). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 квітня 1973 року встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком зазначений « [PERSON] », матір`ю - « [PERSON] » (а.с.9,55,73). Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31 травня 1991 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.10, 56, 74). Згідно довідки Кам`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області № 2632 від 15.11.2004 року вбачається, що [PERSON] здійснив поховання [PERSON] , яка померла [INFO] . Проживали разом. (а.с.11). З сертифікату на право на земельну частку (пай) ДП № 0199626 від 23 травня 1997 року встановлено, що право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Комуніст», розміром 7,05 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) належить [PERSON] (а.с.17). Відповідно до листа відділу в Апостолівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомлено, що державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] відповідно до сертифікату ДП № 0199626 від 23.05.1997 року не видавався (а.с.18). З копії спадкової справи після смерті [PERSON] № 196/20 (а.с.47-62) встановлено, що [PERSON] 30.10.2020 року звернулася до приватного нотаріуса з заявою в якій зазначила, що після смерті матері [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом, що знаходиться на землях колишнього КСП «Комуніст» с.Новоіванівка, Апостолівського району Дніпропетровської області, розміром 7,05 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості); спадщину після смерті матері вона у встановлений законом строк не прийняла та просить видати їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з метою звернення до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.48). З довідки виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 575 від 15.10.2020 року вбачається, що згідно погосподарської книги за № 18 за 2001-2005 роки особовий рахунок № [NUMBER] в [ADDRESS] з 06.04.1989 року по 10.11.2004 рік була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На момент смерті з нею проживав та був зареєстрований співмешканець [PERSON] , [INFO] , з 06.04.1989 року, який помер [INFO] (а.с.53). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62274879 від 30.10.2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 30.10.2020 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., номер у спадковому реєстрі 66667986, номер у нотаріуса 196/2020 (а.с.60). З постанови приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова В.І. від 30 жовтня 2020 року встановлено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за заявою [PERSON] відмовлено, оскільки спадкоємець у встановлений строк для спадкування не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини та не проживала постійно на момент смерті зі спадкодавцем (а.с.62). З копії спадкової справи після смерті [PERSON] № 175/20 (а.с.64-111) встановлено, що [PERSON] 05.10.2020 року звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та постійно проживав до дня смерті в [ADDRESS] (а.с.65). З довідки виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 135 від 29.09.2020 року вбачається, що згідно погосподарської книги за № 19 за 2016-2020 роки особовий рахунок № [NUMBER] в [ADDRESS] з 06.04.1989 року по 12.04.2020 рік був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . [PERSON] з березня 2018 року до моменту смерті фактично проживав в [ADDRESS] . Разом з ним проживали: донька [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] (а.с.70). Згідно заповіту складеного 23.02.2018 року, [PERSON] , заповів [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку розміром 6,2268 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1220383300:03:001-0070 (а.с.71). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61928024 від 05.10.2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 05.10.2020 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., номер у спадковому реєстрі 66519692, номер у нотаріуса 175/2020 (а.с.77). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 61927993 від 05.10.2020 року встановлено, що в реєстрі наявна інформація про заповідача [PERSON] (а.с.78). 30.10.2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.86). 30 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Богомоловим В.І. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 6,2268 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1220383300:03:001:0070, зареєстроване в спадковому реєстрі № 1454 (а.с.108,110). Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З урахуванням вищезазначеного, вирішуючи спір про визнання права спільної сумісної власності, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України, поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносинах, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки». Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12) та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 129/2115/15-ц). При зверненні до суду позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою [ADDRESS] . На підтвердження вказаних обставин факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач посилалася на надані суду письмові докази, а саме: довіку Кам`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області № 2632 від 15.11.2004 року з якої вбачається, що [PERSON] здійснив поховання [PERSON] , яка померла [INFO] та що вони проживали разом; довідку виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 575 від 15.10.2020 року з якої вбачається, що згідно погосподарської книги за № 18 за 2001-2005 роки особовий рахунок № [NUMBER] в [ADDRESS] з 06.04.1989 року по 10.11.2004 рік була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на момент смерті з нею проживав та був зареєстрований співмешканець [PERSON] , [INFO] , з 06.04.1989 року, який помер [INFO] . В той же час, вищенаведені обставини, які слід довести,вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та на які у позовній заяві посилався позивач не підтвердженні достатніми засобами доказування. Суд враховує, що саме на позивача покладений обов`язок доказування вищевказаного факту належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Дослідивши вищевказані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] та її представником не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Так, вищевказаними доками не доведено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу вищевказаних осіб, що передбачає: спільний побут; взаємні права та обов`язки, зокрема, наявність спільного бюджету, спільне харчування, купівлю майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги та інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Таким чином, заявником не надано доказів на підтвердження вищевказаних вимог. Що стосується довідки Кам`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області та довідки виконавчого комітету Апостолівської міської ради, то суд вважає їх недостатніми доказами на підтвердження вищевказаних обстави та не може прийняти їх в якості достатніх доказів, оскільки в них відсутні відомості на підтвердження обставин факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу вищевказаних осіб. Крім того, доводи позивача про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 квітня 1973 року встановлено, що позивач народилася [INFO] , її батьком зазначений « [PERSON] », матір`ю - « [PERSON] ». Також, слід зазначити, що суду не надано належних та допустимих доказі, що відповідачка [PERSON] є сестрою позивачки [PERSON] . Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. . Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст.ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Достатність доказів їх належність та допустимість, встановлюється при розгляді справи по суті, відсутність достатніх належних та допустимих доказів є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Крім того, слід зазначити, що основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Згідно роз`яснень викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У постанові від 23 вересня 2019 року по справі №641/4101/16-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та неможливості усунення обставин, які створюють відсутність таких умов. Застосування іншого підходу призведе до того, що суд фактично перебере на себе функції нотаріуса у тих спадкових справах, де нотаріус не вирішував питання про видачу свідоцтва про право на спадщину або неможливість його видачі. Як встановлено судом позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,05 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради, Апостолівського району, Дніпропетровської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0199626 від 23 травня 1997 року, що належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач 05.10.2020 року звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Проте, позивачем та його представником не надано доказів наявності постанови нотаріуса про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,05 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради, Апостолівського району, Дніпропетровської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0199626 від 23 травня 1997 року. Отже, позивачем не було доведено відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом. За вищевказаних обставин та норм чинного законодавства суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом слід відмовити. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed