Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дітей. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що у період з 12.06.2006 року по 30.01.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва із відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.12.2014 року і до досягнення повноліття. Діти проживають із позивачем. Відповідач проживає окремо, є працездатним, інвалідності не має. Проте визначений судом розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дітей. Через перешкоди, що чинить відповідач, позивач разом із дітьми позбавлена можливості проживати у квартирі за місцем своєї реєстрації, у зв`язку із чим вимушена винаймати житло, у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів. За період шлюбу відповідач набув право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва, якою затверджена мирова угода, за [PERSON] було зареєстровано спірну квартиру. В подальшому вказана реєстрація була скасована та відновлено право власності на квартиру за [PERSON] . Крім того, відповідач приховує фактичний розмір доходів, а часті поїздки свідчать про покращення матеріального стану відповідача, що є підставою для звернення до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного, позивач просить збільшити розмір аліментів, стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 5000 грн. на кожну дитину щомісячно, з подальшою відповідною індексацією, починаючи з 04.01.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та представник позивача подану позовну заяву підтримали у повному обсязі. Представник відповідача, заперечуючи щодо позовної заяви, подав відзив, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача вказав, що заборгованість зі сплати аліментів виникла через помилку державного виконавця. Доводи сторони позивача про те, що відповідач приховує фактичні отримані ним доходи є безпідставними та необґрунтованими. 05.06.2018 року між відповідачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. [INFO] народився син [PERSON] , таким чином вказані обставини є підставою для зменшення визначеного розміру аліментів, проте відповідач із вказаним позовом не звертається. Посилання позивача на часте перетинання кордону пояснюється тим, що відповідач працює водієм на вантажному автомобілі, таким чином поїздки пов`язані із службовою необхідністю. Представник позивача подав відповідь на відзив, просив позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Представник позивача наполягає на тому, що відновлення права власності відповідача на квартиру є покращенням майнового стану відповідача та відповідач приховує фактичний розмір своїх доходів. Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , сторони по справі, перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 12.10.2006 по 30.01.2015 рр. про що свідчить копія рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року (а.с.14-16). З копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року вбачається, що із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімум відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.12.2014 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказане рішення суду не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків - частина друга статті 51 Конституції України. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Позивач, як на підставу задоволення позову посилається на те, що у відповідача [PERSON] покращився матеріальний стан. Доводи сторони позивача про те, що відповідач неодноразово перетинав державний кордон України - по декілька разів на рік, суд сприймає критично з урахуванням наступного. Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17.03.2021 року [PERSON] неодноразово перетинав державний кордон України у період з 12.01.2018 року по 18.12.2020 року (а.с.94). З пояснень представника відповідача та наданих ним копій довідок, вбачається, що [PERSON] працює у ТОВ «Дубет - Трейд» водієм вантажних автотранспортних засобів, а відтак часте перетинання державного кордону зумовлено виконанням відповідачем своїх трудових обов`язків. Посилання представника позивача на те, що згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва затверджена мирова угода, на підставі якої [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] у рахунок погашення боргу перед [PERSON] передав належну йому квартиру, право власності на яку було відновлено за [PERSON] у судовому порядку, суд до уваги не приймає, оскільки вказане не є свідченням покращення матеріального стану відповідача. Надані стороною позивача розрахунок державного виконавця, згідно якого станом на 30.09.2020 р. у [PERSON] існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 37087,80 грн. (а.с.21-23), відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, інформація про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2020 року (а.с.33), не є належними доказами покращення матеріального стану відповідача. Разом з тим, враховуючи суму аліментів, яка підлягає стягненню за рішенням суду від 30.05.2017 року та положення законодавства, яким закріплено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, суд приходить до висновку, що раніше визначений судом розмір аліментів становить менше 1/3 частини прожиткового мінімуму для дитини такого віку, що є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини і її гармонійного розвитку. Таким чином, враховуючи положення ст. ст. 182, 183 СК України, правовий висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 17 лютого 2020 року по справі за № 459/2189/18, провадження № 61-15498св19, суд приходить до висновку про визначення аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, врахувавши при цьому відсутність доказів покращення майнового стану платника аліментів. З письмових матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2018 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.66). У період вказаного шлюбу, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є відповідач по справі, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.67). Доводи представника відповідача про те, що перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі та народження дитини [INFO] [PERSON] є підставами для зменшення встановленого розміру аліментів, суд до уваги не приймає, оскільки зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial