Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON], а також стягнути аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового розміру для дитини відповідного віку. Вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя не склалось, і вони не підтримують сімейних відносин. При цьому на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина, однак відповідач добровільної допомоги не надає. В судове засідання позивач не з'явилась , подала заяву якою вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, заперечень по суті поданого позову не подав. Судом за згодою позивача проведено заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 03 листопада 2012 року . Від спільного життя мають дитину- доньку [PERSON],[INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони проживали однією сім'єю, проте як зазначає позивач з жовтня 2015 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть, не підтримують відносин. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Відповідач вказаних доводів не спростував. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Відповідно до ст..110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст..112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З часу припинення шлюбних відносин , окремого проживання та часу знаходження позову в суді , примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд виходячи із рівності сторін вважає можливим ухвалити відповідне рішення щодо стягнення аліментів на користь позивача, допустивши його негайне виконання. При цьому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави. Таким чином, вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved