Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що після народження дитини проживання з відповідачем стало суперечити інтересам позивача та її дитини, позивач змушена була піти від відповідача та проживати окремо, так як відповідач ніколи не працював, зловживав алкогольними напоями, неодноразово бив позивача. Позивач наголосила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Крім того, позивач вказала, що відповідач проходив лікування у КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» від залежності від наркоманії, що на думку позивача, також є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Відповідач у письмовій заяві просив суд розглянути справу за його відсутності, у письмовому запереченні на позов просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], посилаючись на те, що 18.05.2010 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова його було засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, у зв'язку з чим він фактично не має можливості виконувати свої обов'язки по вихованню дитини. Разом з цим, відповідач наголосив, що за час його знаходження в колонії його син разом з його батьками 5 разів приїздив до нього. Відповідач наголосив, що дуже любить свою дитину та не ухиляється від виховання свого сина, а фізично не має можливості повноцінно виховувати дитину. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що відповідач на даний час позбавлений можливості повноцінно виконувати обов'язки по вихованню дитини [PERSON], оскільки відбуває покарання у Менській виправній колонії № 91 у Чернігівській області. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано належних доказів свідомого ухилення відповідача від виконання таких обов'язків, та наголосив, що до засудження відповідач займався вихованням дитини, забезпечував сина усім необхідним для нормального розвитку дитини. Крім того, представник наголосив, що проходження відповідачем лікування в КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» від залежності від психостимуляторів з 25.03.2009 року по 14.04.2009 року не є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки на обліку у лікаря нарколога відповідач ніколи не перебував, та проходження у вказаний період лікування не свідчить про те, що [PERSON] є хронічним алкоголіком чи наркоманом. Крім того, представник відповідача послався на позитивну характеристику відповідача, видану за місцем відбування покарання, та наголосив, що [PERSON] після відбуття 2/3 строку покарання, а саме 15.01.2015 року має право на умовно-дострокове звільнення від покарання згідно із ст. 81 КК України, після чого він матиме змогу у повній мірі виконувати свої обов'язки по вихованню сина. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У наданих під час судового розгляду даної справи поясненнях представник [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, просила вирішити справу на розсуд суду та наголосила, що Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], був наданий на підставі документів, представлених позивачем, про те, що [PERSON] відбуває покарання третій особі відомо не було. Прокурор прокуратури Фрунзенського району м. Харкова Осадча Л.О., яка діє на підставі посвідчення, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та вважала доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON]. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача та третьої особи, вислухавши думку прокурора, допитавши свідків, суд встановив наступне. Згідно зі Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 12.02.2008 року, батьками [PERSON], [INFO], є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно з довідкою Дільниці № 24 КП «Жикомсервіс» від 11.04.2014 року за № 830, дитина проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). В обгрунтування позовних вимог про позбавлення батьківських прав позивач посилається на те, що після народження дитини проживання з відповідачем стало суперечити інтересам позивача та її дитини, позивач змушена була піти від відповідача та проживати окремо, посилаючись на те, що відповідач зловживав алкогольними напоями, неодноразово бив позивача. Позивач стверджувала, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не створює умов для отримання дитиною освіти, тощо. Крім того, позивач вказала, що відповідач проходив лікування у КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» від залежності від психостимуляторів з 25.03.2009 року по 14.04.2009 року, що також є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON]. Згідно відповіді Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ЯСЛА-САДОК) № 335 Харківської міської ради» від 19.05.2014 року за № 41 на запит представника позивача, вбачається, що упродовж періоду перебування дитини [PERSON] у дошкільному навчальному закладі його приводила і забирала з дитячого дошкільного закладу мати дитини [PERSON], на батьківські збори постійно з'являлася мати дитини, батько [PERSON] жодного разу не був присутній на жодних масових заходах в дошкільному закладі (а.с. 8). Відповідно до відповіді КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 02.06.2014 року за № 342/1 на запит представника позивача, згідно записів в амбулаторній картці (форма 112/у) дитина [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження по теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Останнє звернення матері з дитиною - 03.04.2014 року. До поліклініки з дитиною приходила і мати, і бабуся з боку батька дитини. За останні чотири роки до лікаря-педіатра дільничного та дільничної медсестри батько з [PERSON] не приходив, станом здоров'я сина у медичних працівників не цікавився (а.с. 21). Матеріали справи містять Висновок Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], (далі - Висновок) від 26.06.2014 року за № 278, згідно з яким Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради вважала за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина (а.с. 19-20). Суд критично ставиться до вищевказаного Висновку, оскільки в ході судового розгляду даної справи встановлено, що Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на час складання вказаного Висновку не було відомо, що батько дитини [PERSON] - [PERSON] з 19.05.2010 року перебуває у місцях позбавлення волі, у зв'язку з чим фізично не має можливості виконувати обов'язки по вихованню сина. Вказаний Висновок був здійснений на підставі пояснень матері дитини, а також довідок: Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ЯСЛА-САДОК) № 335 Харківської міської ради» від 19.05.2014 року за № 41 та КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 02.06.2014 року за № 342/1, які також надані позивачем в якості письмових доказів по даній цивільній справі. Крім того, у вказаному Висновку зазначено, що батько дитини [PERSON] про засідання Комісії був належним чином повідомлений, але на засідання не з'явився, про причину неявки не повідомив, що дає підставу суду вважати, що позивач [PERSON] навмисно не повідомила Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про знаходження [PERSON] у місцях позбавлення волі з метою отримання Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов'язків з незалежних від неї причин. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та зазначених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (рідний брат позивачки) пояснив суду, що за час проживання з відповідачем його сестра двічі приїздила додому з розбитим переніссям, та зазначив, що з весни 2009 року майже на два місці його сестра з дитиною переїхала до нього у квартиру (за місцем її прописки), оскільки відповідач її побив. Крім того, свідок наголосив, що зі слів його однокласника йому відомо, що відповідач один раз вдарив сина. Також, свідок вказав, що позивач сама забезпечувала дитину, відповідач їй ніколи матеріально не допомагав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (мати відповідача) пояснила суду, що до позбавлення волі, її син проживав разом із [PERSON] та сином [PERSON] в будинку свідка за адресою: [ADDRESS], відповідач виховував сина, гуляв з ним, купував необхідні речі й іграшки. Після засудження відповідач не має можливості у повній мірі виконувати свої обов'язку по вихованню дитини. При цьому, свідок наголосила, що декілька разів вона з чоловіком та сином відповідача відвідували останнього у колонії, проте дитині не повідомляли, що батько відбуває покарання, а розповідали йому, що батько знаходиться на роботі. Коли вони приїздили до відповідача, він дарував сину іграшки. Свідок наголосила, що вона часто відводила та забирала дитину з дитячого садочка. Коли позивачка у 2011 році познайомилася з чоловіком, дитина проживала у свідка декілька місяців, та на цей час дитина часто знаходиться у неї, вона дбає про дитину та приймає участь у її вихованні. Свідок вказала, що дитина також любить батька, бажає його бачити та сумує за ним. Крім того, свідок стверджувала, що її син не є хронічним наркоманом або алкоголіком, та вказала, що твердження позивача про те, що відповідач її бив не відповідають дійсності. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила суду, що добре знайома з позивачем та відповідачем, та вказала, що у них однакові за віком діти, з якими вони раніше часто разом виходили на прогулянки. Свідок пояснила, що з часу, як [PERSON] завагітніла вона почала проживати в будинку батьків відповідача та після народження дитини разом із [PERSON] та дитиною проживала там до часу засудження [PERSON], після чого [PERSON] пішла разом з сином. Свідок вказала, що дитина весь цей час дуже часто знаходиться у бабусі (матері відповідача). Коли позивач та відповідач проживали разом, вони обидва працювали, були добре вдягнуті, дитина мала дорогі речі та іграшки. Відповідач приділяв багато уваги і позивачеві, і дитині. Також, свідок зазначила, що їй відомо, що батьки відповідача разом із дитиною відвідували [PERSON] у колонії, та сам хлопчик розповідав на прогулянці, що їздив з бабусею до батька. Крім того, свідок вказала, що до засудження ніколи не бачила відповідача у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, та може охарактеризувати його тільки з позитивного боку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила суду, що вона перебуває у дружніх стосунках з батьками відповідача. Коли позивач завагітніла, вона переїхала до будинку батьків відповідача, та оскільки відповідач на час народження дитини служив у армії, мати відповідача їздила до нього з метою оформлення документів про народження дитини. Після повернення з армії [PERSON] разом із [PERSON] та їхнім сином близько двох років проживали у будинку батьків відповідача. Відповідача було засуджено до позбавлення волі. Позивач з дитиною виїхала з будинку, проте дитина і до цього часу дуже часто перебуває у батьків відповідача, та зі слів матері відповідача свідкові відомо, що вона разом із дитиною відвідувала [PERSON] в колонії. Свідок стверджує, що за час проживання відповідача з позивачем та дитиною, вона особисто бачила, як [PERSON] гуляв з дитиною, купував йому іграшки, дбав про сина. Свідок вказала, що відповідач до засудження працював охоронцем, та наголосила, що ніколи не бачила його у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] в частині того, що відповідач вдарив свого сина, оскільки особисто свідок цього не бачив, документального підтвердження проходження медичного освідування дитини, або експертного висновку, які б свідчили про вказані обставини, суду не надано. При цьому, суд критично ставиться до пояснень позивача, що відповідач їй погрожував, у зв'язку із чим вона не мала фізичної змоги звернутися до відповідних установ з метою зняття побоїв, нанесених відповідачем їй та дитині. Показання свідка [PERSON] щодо відвідування дитиною батька у колонії також підтверджуються довідкою Менської виправної колонії № 91, яка міститься у матеріалах справи, з якої вбачається, що до засудженого [PERSON], [INFO], протягом перебування у колонії на довгострокові побачення прибували: 23.12.2011 року - мати, батько, син (три доби); 26.03.2012 року - мати, син (три доби); 23.10.2012 року - мати, батько, син (три доби); 27.10.2013 року - мати, дружина, син (три доби) (а.с. 81). Крім того, матеріали справи мстять позитивну характеристику [PERSON], видану у 2014 р. Менською виправною колонією № 91, згідно з якою останній стає на шлях виправлення (а.с. 79-80). Посилання позивача на те, що відповідач є наркоманом, що також є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав. Відповідно до абз. 4 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. На виконання ухвали суду про витребування доказів, КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» своїм листом за № 475 від 30.10.2014 року повідомив, що [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], поступив на стаціонарне лікування у 1-е наркологічне відділення КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» 25.03.2009 року з діагнозом: синдром залежності від психостимуляторів (F15.24), пройшов повний курс лікування та був виписаний додому у задовільному стані 14.04.2009 року (а.с. 77). Суд вважає, що вищевказана довідка КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» своїм листом за № 475 від 30.10.2014 року не є медичним висновком про хронічний алкоголізм або захворювання [PERSON] наркоманією. Разом з тим, суд приймає до уваги, що у вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.05.2011 року, яким засуджено [PERSON] за скоєння злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, зазначено, що [PERSON] на обліку у наркологічному диспансері не перебуває (а.с. 63). Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом. З огляду на викладене, судом не встановлені обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed