Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділення частки із спадкового майна, який в процесі судового розгляду неодноразово уточнювала, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] 14.07.2014 року, спадкоємцями майна [PERSON], яка померла 22.11.2011 року, є її дочка [PERSON] в 1/3 частці, дочка [PERSON] в 1/3 частці, син [PERSON] в 1/3 частці. Спадщина, на яку у вказаних частках видано дане свідоцтво, складається із 12/100 часток будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: пров. І. Богуна, 8, 10, м. Вінниця, належних померлій на підставі рішення третейського суду м. Вінниці від 02.08.2006 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 10.08.2006 року в реєстровій книзі №135 за реєстровим №3151. Відповідно до відомостей технічного паспорту, виданого КП «ВМБТІ» 02.07.2014 року, на земельній ділянці за адресою: пров. І. Богуна, 8, 10, м. Вінниця, знаходиться: житловий будинок літ. «А», житловий будинок літ. «Г», прибудови літ. «а1», «а2», «Г1», сараї літ. «Б», «в», «б», погреба літ. «п/Б», «п/а2», «п/Г1», мансарда літ. «м/Г», убиральні літ. «У2», «З», літня кухня літ. «В», гаражі літ. «Ж», «Е», огорожа №1. Самочинно збудовані веранда літ. «а5», прибудови літ. «а3», «а4», фудамент літ. «Ф», а також самочинно збудовані та переобладнані приміщення в свідоцтво про право на спадщину за законом не включено. Позивач бажає виділити в натурі 1/3 частину спадкового майна після померлої [PERSON], а саме: приміщення в житловому будинку літ. «А»: коридор 3-VI, кладова 3-VIІ, кладова 3- VIІІ, кухня 3-1, прихожа 3-2, кімната 3-3, житловою площею 6,9 кв.м., кімната 3-4, житловою площею 18,0 кв.м., разом загальною площею 48,6 кв.м., господарські будівлі та споруди: літня кухня літ. «В», огорожа №3 довжиною 40 м., частина огорожі №1 довжиною 6 м., що становить 12/100 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. І. Богуна, 8, 10, на підставі ч.2 ст.1278 ЦК України, яка гласить, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Також, просили стягнути з відповідачів в рівних частках понесені позивачем судові витрати, а саме витрати, повязані із проведенням судової експертизи у розмірі 4\~300 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 4\~060 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, матеріалами інвентаризаційної справи №787 на обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Вінниця, пров. І. Богуна, 8, 10, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] 14.07.2014 року (а.с.3), спадкоємцями майна [PERSON], яка померла 22.11.2011 року, є її дочка [PERSON] в 1/3 частці, дочка [PERSON] в 1/3 частці, син [PERSON] в 1/3 частці. Спадщина, на яку у вказаних частках видано дане свідоцтво, складається із 12/100 часток будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: пров. І. Богуна, 8, 10, м. Вінниця, належних померлій на підставі рішення третейського суду м. Вінниці від 02.08.2006 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 10.08.2006 року в реєстровій книзі №135 за реєстровим №3151. Відповідно до відомостей технічного паспорту, виданого КП «ВМБТІ» 02.07.2014 року, на земельній ділянці за адресою: пров. І. Богуна, 8, 10, м. Вінниця, знаходиться: житловий будинок літ. «А», житловий будинок літ. «Г», прибудови літ. «а1», «а2», «Г1», сараї літ. «Б», «в», «б», погреба літ. «п/Б», «п/а2», «п/Г1», мансарда літ. «м/Г», убиральні літ. «У2», «З», літня кухня літ. «В», гаражі літ. «Ж», «Е», огорожа №1. Самочинно збудовані веранда літ. «а5», прибудови літ. «а3», «а4», фудамент літ. «Ф», а також самочинно збудовані та переобладнані приміщення в свідоцтво про право на спадщину за законом не включено. Окрім того, згідно договору дарування частки домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 10.02.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №298, [PERSON] являється власником 67/100 частки домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. І. Богуна, 8,10 (а.с.129). Відповідач [PERSON] являється власником 9/100 часток будинковолодіння №8, 10 по провулку І.Богуна в м. Вінниці, згідно рішення третейського суду м. Вінниці від 02.08.2006 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 10.08.2006 року в реєстровій книзі №135 за реєстровим №3151 (а.с.224-225, 227 інвентаризаційної справи №787). На підставі вищезазначеного рішення третейського суду м. Вінниці від 02.08.2006 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 10.08.2006 року в реєстровій книзі №135 за реєстровим №3151, позивачу [PERSON] також належить 12/100 часток будинковолодіння №8, 10 по провулку І.Богуна в м. Вінниці. Таким чином, позивач та відповідачі по справі являються співвласниками будинку №8, 10 по пров. І.Богуна в м. Вінниці, оскільки останній їм належить на праві спільної часткової власності. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2015 року у даній цивільній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницької торгово-промислової палати та на вирішення яких поставлено питання, зокрема щодо надання можливих варіантів фактичного виділення в натурі 1/3 частки спадкового майна після померлої [PERSON] та приєдання 1/3 його частки до вже існуючого на праві власності [PERSON] Анатоліївані житлового приміщення, яке суміжне із спірним спадковим майном (а.с.28). Згідно висновку експерта Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №ОС-233 від 22.02.2016 року встановлено, що існує 3 варіанта виділу в натурі [PERSON] 4/100 частки житлового будинковолодіння, що розташовується по пров. І. Богуна, 8,10 в м. Вінниці, лише за умови приєднання його до вже належної на праві власності [PERSON] частини житлового будинку з прибудовами (приміщення квартири №2 згідно матеріалів технічного паспорту), яка суміжна із спірним спадковим майном, наближені до ідеальних часток, з визначенням грошової компенсації одній із сторін за відхилення від ідеальної частки (а.с.47-99). Разом з тим, як вбачається з уточнених позовних вимог позивача (а.с.165) та пояснень останньої та її представника в судовому засіданні, позивач просить виділити в натурі 1/3 частину спадкового майна після померлої [PERSON], а саме: приміщення в житловому будинку літ. «А»: коридор 3-VI, кладова 3-VIІ, кладова 3- VIІІ, кухня 3-1, прихожа 3-2, кімната 3-3, житловою площею 6,9 кв.м., кімната 3-4, житловою площею 18,0 кв.м., разом загальною площею 48,6 кв.м., господарські будівлі та споруди: літня кухня літ. «В», огорожа №3 довжиною 40 м., частина огорожі №1 довжиною 6 м., що становить 12/100 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. І. Богуна, 8, 10, що не відповідає жодному із запропонованих варіантів виділу, визначеному експертом у висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №ОС-233 від 22.02.2016 року, а відтак суд позбавлений можливості самостійно визначити чи відповідає даний виділ частки технічній можливості переобладнання приміщення, чи відповідає він розміру частки, яка належить позивачу, тощо, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями у галузі будівництва. Більше того, позивач просить виділити їй в натурі житлові приміщення, які є самочинно збудованими та переобладнаними, а саме по будинку літ. «А»: коридор 3-6, кладова 3-7, кухня 3-1. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55 (далі Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року N№146 (далі - Методичні рекомендації). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року №295, відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, яка регулює право особи на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК України та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. А тому, з огляду на вищевикладене, та з урахуванням уточнених вимог, на задоволенні яких наполягала сторона позивача, невизнання відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовних вимог, суд не вправі вийти за межі позовних вимог, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення. Оскільки, в задоволенні позову було відмовлено, тому в силу ч.1 ст.88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed