Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідачку таким, що втратила право користування будинком за адресою: вул. Зоряна буд. 25, м. Красноград, Харківської області. В обґрунтування позову зазначає, що позивачка є власником 7/20 частин жилого будинку за адресою вул. Піонерська буд. 25, м. Красноград, Харківської області. Вказаний будинок належить їй на підставі договору купівлі продажу від 05.08.2005 року. У вказаний будинок вона прописала 22.02.2012 року доньку [PERSON] На даний час донька переїхала в Полтавську область, і жодних її особистих речей в домоволодінні не має. Крім того вона не несе витрат повязаних з утриманням будинку та сплаті комунальних послуг. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідачка в судове засідання не зявилась. Про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Так, як відповідачка в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок за адресою: вул. Зоряна, буд. 25, м. Красноград, Харківської області, що підтверджується копією договору купівлі продажу від 05.08.2005 року ( а.с. 5) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.6). Дані обставини ніким по справі не заперечуються, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На даний час встановлено, що відповідачка у вищезгаданому будинку не проживає, що підтверджується актом від 16.02.2016 року складеним депутатом Красноградської міської ради ( а.с.8), а відомо, що вона проживає фактично в с. Мар»янівка, Карлівського району, Полтавської області ( а.с.8). За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved