Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач по справі [PERSON]., [INFO], та [PERSON], [INFO], були рідними сестрами. У [PERSON] народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які проживали разом з матір'ю. Діти сестри являються рідними племінниками позивача. Батьком племінниці позивача [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] Сестра позивача та відповідач по справі деякий час перебували у фактичних шлюбних відносинах, шлюб не зареєстрували. Понад чотири роки тому відповідач покинув свою сім'ю, залишивши сестру позивача та свою доньку. З того часу сестра позивача сама виховувала та утримувала доньку, а також свого сина від першого шлюбу, батько якого помер. Ще під час спільного проживання із сестрою позивача відповідач спільною донькою цікавився недостатньо, не брав належної участі в її вихованні та утриманні, свідомо ігнорував свої батьківські обов'язки щодо доньки. [INFO] року у м. Одеса сестра позивача [PERSON] померла. Відповідачеві повідомили про смерть матері його доньки і про те, що дитина залишилась без батьківської опіки, однак він на це жодним чином не відреагував. Навіть після цього відповідач дитиною не поцікавився, не зробив спроби побачитись із дитиною, а тим паче забрати її до себе. До цього часу він не цікавиться, як склалась доля його дитини після смерті її матері. З моменту смерті сестри позивача до даного часу її діти проживають разом із позивачем і остання разом зі своїм чоловіком опікується ними, утримує та виховує їх. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.09.2017 року №2200 позивач призначена піклувальником неповнолітньої дитини-сироти [PERSON], [INFO], а також належного дитині житла і майна, оскільки обоє батьків померли. В той час, як вирішити питання щодо встановлення опіки над своєю меншою племінницею позивач не може, оскільки батько живий. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі 1 000 грн., але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 07.12.2017 року, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування Вінницької міської ради за довіреністю [PERSON] до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були рідними сестрами, що достеменно підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER], виданим Вінницьким міським відділом ЗАГС 17.04.1987 року (а.с.6); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 22.05.2013 року (а.с.7); свідоцтвом про шлюб позивача серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 30.03.2006 року (а.с.10). У [PERSON] народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Вінницької області (а.с.9); та донька [PERSON], [INFO], батьком якої являється відповідач по справі [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 27.07.2011 року (а.с.8), які проживали разом із матір'ю [PERSON], що підтверджується змістом акту від 16.11.2017 року, затвердженим директором ПП «Бокуд» 29.11.2017 року (а.с.16). [INFO] року у м. Одеса Одеська область померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 08.08.2017 року (а.с.11). В судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що батьком племінниці позивача [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] Сестра позивача та відповідач по справі деякий час перебували у фактичних шлюбних відносинах, шлюб не зареєстрували. Понад чотири роки тому відповідач покинув свою сім'ю, залишивши сестру позивача та свою доньку. З того часу сестра позивача сама виховувала та утримувала доньку, а також свого сина від першого шлюбу, батько якого помер. Ще під час спільного проживання із сестрою позивача відповідач спільною донькою цікавився недостатньо, не брав належної участі в її вихованні та утриманні, свідомо ігнорував свої батьківські обов'язки щодо доньки. Відповідачеві повідомили про смерть матері його доньки і про те, що дитина залишилась без батьківської опіки, однак він на це жодним чином не відреагував. Навіть після цього відповідач дитиною не поцікавився, не зробив спроби побачитись із дитиною, а тим паче забрати її до себе. До цього часу він не цікавиться, як склалась доля його дитини після смерті її матері. Згідно довідки ОСББ «Садове-22» №100 від 30.11.2017 року неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають у сім'ї позивача за адресою: [ADDRESS] (а.с.12), остання опікується ними, утримує та виховує їх. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.09.2017 року №2200 позивач призначена піклувальником неповнолітньої дитини-сироти [PERSON], [INFO], а також належного дитині житла і майна, оскільки обоє батьків померли (а.с.16). В той час, як вирішити питання щодо встановлення опіки над своєю меншою племінницею позивач не може, оскільки батько живий. Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме характеристики на вихованку старшої групи №4 КЗ «ДНЗ №18 ВМР» [PERSON], протягом усього часу, проведеному в дитячому садочку вихованням дитини займалась мати [PERSON], вона цікавилась успіхами дитини, зверталась за порадами щодо виховання. В той час як з батьком дитини педагогічний колектив не знайомий. Упродовж усього періоду перебування дитини в дошкільному навчальному закладі батько взагалі не з'являвся, ніколи не відвідував батьківські збори та виховні заходи, не проявляв інтересу до навчально-виховного процесу доньки (а.с.13). Згідно інформації про виконання батьківських обов'язків [PERSON], тіткою учениці 1-А класу [PERSON], наданої КЗ «ЗОШ І-ІІІ ступенів №27 ВМР» від 07.12.2017 року №641, заяву щодо зарахування дитини до першого класу було написано бабусею [PERSON] (з інтересів дитини відповідно до ст.258 СК України), у зв'язку із тим, що мама померла. Батьки [PERSON] розлучені, а батько, зі слів тітки, з сім'єю не проживав та не виявляв бажання спілкуватись з дитиною. Першого вересня дівчинку до школи привели тітка [PERSON] та бабуся [PERSON] Упродовж певного часу опікуванням [PERSON] займається тітка, зарекомендувала себе люблячою, турботливою по відношенню до своєї племінниці, бере активну участь у житті дитини, постійно відвідує школу, батьківські збори, виховні заходи. З батьком дитини класний керівник не знайомий. Упродовж навчання дитини в школі батько не з'являвся, контактні дані його відсутні (а.с.14). Згідно акту від 16.11.2017 року, складеного мешканцями будинку №6 по вул. Гладкова у м. Вінниці, затвердженого директором ПП «Бокуд» 29.11.2017 року, вбачається, що померла [PERSON], [INFO], проживала разом зі своїми неповнолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS], вихованням та утриманням дітей займалась виключно мати, з батьком доньки останні чотири роки ніякого спілкування не було. Після смерті матері опіку над сином встановила рідна тітка [PERSON] Батько, будучи повідомлений про смерть матері його дитини, ніяких мір стосовно доньки не прийняв (а.с.15). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19.01.2018 року №01-00-011-2931 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.32-33). Так, дійсно, суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться її життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з донькою, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до неповнолітніх дітей, оскільки це викликано необхідністю. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, остання із позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини не зверталась, а тому в силу ст.ст.181, 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі 1 000 (одна тисяча) грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.12.2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки, декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того, в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 640,00 грн. судового збору, згідно квитанції №ПН1012470 від 07.12.2017 року (а.с.1), понесені позивачем за звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. В той час, як судовий збір в розмірі 640,00 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved