Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 17 вересня 2010 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1182. В шлюбі у сторін народилася донька Єва, [INFO]. Вказує на те, що протягом тривалого часу сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин в 2014 році. На даний час шлюб існує формально, ведення спільного господарства припинено. Переконана, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, а тому просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала. Суду пояснила, що протягом 5 років не проживають з відповідачем сімейним життям, відсутні подружні стосунки, харчуються окремо, не спілкуються, хоча спільно опікуються дитиною. Категорично заперечувала можливість примирення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Вказував на те, що заперечує проти розірвання шлюбу заради дитини, щоб не травмувати її психіку. Разом з тим, не заперечував, що між ним та позивачем втрачені почуття взаєморозуміння та взаємоповаги, можливості примирення їх як подружжя не вбачає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Зі свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 056569 вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 17 вересня 2010 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1182 (а.с. 4). В шлюбі у сторін народилася донька Єва, [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Статтею 24 СК України установлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Має місце стійкий розлад подружніх стосунків. Пять років сторони, хоча і проживають в одній квартирі, однак не підтримують подружніх стосунків. Між сторонами відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Як позивач, так і відповідач не вбачають перспектив відновлення таких стосунків шляхом примирення. Жодна зі сторін не клопотала про надання строку для примирення. Крім того, встановлені судом обставини життя сторін свідчать про формальність вжиття такого заходу. Заперечення відповідача та його доводи про збереження шлюбу заради дитини не є переконливими. Наявність у сторін неповнолітньої дитини не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати за клопотанням позивача слід залишити за нею.

Outcome: approved