Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить винести рішення, яким визнати частково недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений 28 грудня 2007 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7413; визнати частково недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , укладений 28 грудня 2007 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7413; визнати, що покупцем житлового будинку з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2007 року, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7413, є [PERSON] , індивідуальний податковий номер: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та перевести на нього права і обов`язки покупця за цим договором; визнати, що покупцем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2007 року, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7417, є [PERSON] , індивідуальний податковий номер: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та перевести на нього права і обов`язки покупця за цим договором; провести розподіл спільного сумісного майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] ; визнати, що житловий будинок з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] , придбаний згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2007 року, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7413, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; виділити у власність [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] також 1/2 частини даного житлового будинку з надвірною будівлею; визнати, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , придбана згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2007 року, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7417, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; виділити у власність [PERSON] 1/2 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , та [PERSON] також 1/2 частини даної земельної ділянки; визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , укладений 28 грудня 2007 року за № РМL-С00/395/2007, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП БАНК», посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7421; виключити з Державного реєстру іпотек обтяження житлового будинку з надвірною будівлею та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження житлового будинку з надвірною будівлею та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 28 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяв син [PERSON] , був підписаний договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7413, предметом якого став житловий будинок з надвірною будівлею в [ADDRESS] (далі - договір купівлі-продажу житлового будинку). Того ж числа, 28 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяв син [PERSON] , був підписаний договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7417, предметом якого стала земельна ділянка, що знаходиться при житловому будинку в [ADDRESS] (далі - договір купівлі-продажу земельної ділянки). У вказаних договорах купівлі-продажу покупцем зазначена [PERSON] , від імені та в інтересах якої в обох випадках діяв її син [PERSON] . Разом з тим, фактично при укладанні обох договорів купівлі-продажу покупцем був відповідач [PERSON] , оскільки розрахунок за вказаними договорами здійснювався саме ним за власні кошти. Будинок із земельною ділянкою був придбаний [PERSON] за час перебування його в шлюбі з позивачкою за спільні сімейні кошти, які були отримані в банку в кредит саме на ці цілі, однак оформлене майно було [PERSON] на його матір [PERSON] з метою приховання майна від дружини і уникнення її можливих домагань щодо цього майна і його поділу, як спільної сумісної власності, набутого за час шлюбу. Зазначені обставини підтверджує наступним. Так за обома договорами фізично у нотаріуса був присутній [PERSON] , а не [PERSON] , та саме [PERSON] підписував обидва договори купівлі-продажу замість матері. [PERSON] на час укладення договорів 28 грудня 2007 року фізично перебувала за межами України в Німеччині. [PERSON] здійснював оплату власними (сімейними) коштами придбаного за договорами купівлі-продажу нерухомого майна: житлового будинку з надвірною будівлею в сумі 1 717 000,00 грн. та земельної ділянки в сумі 38 625,00 грн. [PERSON] в день укладення договорів купівлі-продажу 28 грудня 2007 року отримав кредит в банку ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 291 650,12 швейцарських франків на цільові потреби - придбання нерухомого майна (кредитний договір № МL-С00/395/2007 від 28 грудня 2007 року). Саме зазначені кредитні кошти і були сплачені за придбані за договорами купівлі-продажу об`єкти нерухомого майна: житловий будинок з надвірною будівлею та земельну ділянку. Жодних даних, які б свідчили про дарування [PERSON] своїй матері отриманих кредитних коштів для розрахунку нею за придбане нерухоме майно чи інших угод з передачі цих коштів матері, як то договір дарування тощо немає. Придбані об`єкти нерухомого майна: житловий будинок з надвірною будівлею та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] а в день укладення договорів купівлі-продажу 28 грудня 2007 року відразу були передані в іпотеку до банку ПАТ «ОТП Банк» для забезпечення кредитного договору, за яким і були отримані кредитні кошти на придбання цього майна (договір іпотеки № РМL -С00/395/2007 від 28 грудня 2007 року). В кредитному договорі № МL-С00/395/2007 від 28 грудня 2007 року, підписаного [PERSON] , також неодноразово вказуються зазначені житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] а як нерухоме майно, яке придбається [PERSON] за кредитні кошти, яке отримується ним на підставі цього у власність за договорами купівлі-продажу, та яке потім передається також в іпотеку банку (пункти 2,1.3.1.2,5 кредитного договору). Позивач в день укладення договорів купівлі-продажу 28 грудня 2007 року виступила поручителем перед банком ПАТ «ОТП Банк» для забезпечення кредитного договору, за яким її чоловік отримав кредитні кошти на придбання зазначеного нерухомого майна (договір іпотеки № РМL-С00/395/2007 від 28 грудня 2007 року). При цьому [PERSON] не здогадувалася, що договори купівлі-продажу підписані її чоловіком від імені матері і нерухоме майно оформлено на неї. Відразу після придбання будинку, [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та дитиною зареєструватися в будинку і постійно там проживали. Саме вони користувалися і користуються досі будинком, прибудинковою територією, присадибною ділянкою. Жодних договорів на користування цим будинком позивач з [PERSON] не укладали. Таким чином, [PERSON] жодного дня в будинку не проживала, витрат на його утримання і ремонт не несла. Остання весь час проживала і проживає в Німеччині. Тобто вона не мала вольового бажання на придбання цього будинку і використання його. Всі платежі, пов`язані з утриманням будинку несе [PERSON] , що підтверджується відповідними квитанціями. Після придбання будинку позивачка [PERSON] з чоловіком [PERSON] провели в ньому ремонті роботи, обладнали його меблями, побутовою технікою, уклали побутові договори (доступ до телебачення, інтернет, опалення, електропостачання тощо). Наразі всі витрати на поточний ремонт будинку несе позивачка. Зазначає, що дійсним покупцем житлового будинку з надвірною будівлею (за договором купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2007 року) та земельної ділянки (за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2007 року) за адресою: [ADDRESS] була не [PERSON] , а є [PERSON] , оскільки саме він сплатив за будинок з надвірною будівлею і земельну ділянку повну ціну цього майна, отримав правовстановлюючі документи, фактично прийняв майно за договорами, в подальшому спільно з дружиною (позивачкою) провів повний ремонт, вселилися в будинок, сплачують комунальні та інші послуги, продовжуючи мешкати в будинку. У зв`язку з цим, укладений 28 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7413, слід визнати недійсним в частині покупця та вважати укладеним з [PERSON] з боку покупця, з переводом на нього передбачених цим договором прав та обов`язків покупця. Також, укладений 28 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] , посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7417, слід визнати недійсним в частині покупця та вважати укладеним з [PERSON] з боку покупця, з переводом на нього передбачених цим договором прав та обов`язків покупця. Зазначає, що 02 вересня 2006 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] . Саме під час перебування у шлюбі за їхні спільні кошти (отримані в кредит в банку) було придбано житловий будинок з надвірною будівлею та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що за законом являється їхньою спільною сумісною власністю. Належить визнати, що житловий будинок з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Слід виділити у власність [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] також 1/2 частини даного житлового будинку з надвірною спорудою, а також 1/2 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . з кадастровим номером [NUMBER] , та [PERSON] також 1/2 частини даної земельної ділянки. [PERSON] в день укладення договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки 28 грудня 2007 року отримав кредит в банку ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 291 650,12 швейцарських франків на цільові потреби - придбання нерухомого майна (кредитний договір № ML-С00/395/2007 від 28 грудня 2007 р.). 28 грудня 2007 року [PERSON] передала нерухоме майно (житловий будинок та земельну ділянку), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в іпотеку, згідно договору іпотеки № РМL-С00/395/2007 від 28 грудня 2007 року, у забезпечення обов`язків за кредитним договором ПАТ «ОТП Банк». У зв`язку з цим щодо нерухомого майна, переданого в іпотеку, внесені обтяження до Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Як встановлено раніше, укладений 28 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку слід визнати недійсним в частині покупця та вважати його укладеним з [PERSON] з боку покупця, з переводом на нього передбачених цим договором прав та обов`язків покупця. З огляду на те, що первинні договори купівлі-продажу визнаються недійсними в частині покупця, а житловий будинок з надвірною будівлею і земельна ділянка вибули із власності [PERSON] і повернуті у власність [PERSON] , то і зазначений договір іпотеки слід визнати недійсним, як укладений поза правомочностями власника і виключити обтяження щодо житлового будинку з надвірною будівлею і земельної ділянки з Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 липня 2018 року відкрите провадження у вказаній справи, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03 серпня 2018 року о 13 год. 10 хв. 23 липня 2018 року від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона просить уточнити позовну вимогу № 11, виклавши її в наступній редакції «Визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером [NUMBER] , укладений 28 грудня 2007 року за № PML-С00/395/2007, між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 7421 з наступними змінами і доповненнями»; уточнити позовну вимогу № 12, виклавши її в наступній редакції: «Виключити з Державного реєстру іпотек обтяження житлового будинку з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , з реєстраційним номером обтяження: 6349744, тип обтяження: іпотека, зареєстрованого 28 грудня 2007 року реєстратором: приватним нотаріусом Рибалка К.Д.»; уточнити позовну вимогу № 13, виклавши її в наступній редакції: «Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження житлового будинку з надвірною будівлею за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , з реєстраційним номером обтяження: 6577749, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстрованого 12 лютого 2008 року реєстратором: приватним нотаріусом Рибалка К.Д.». 24 липня 2018 року від АТ «ОТП Банк» надійшов відзив на позовну заяву. 03 серпня 2018 року у зв`язку з клопотанням представника позивача надати час для ознайомлення з клопотанням щодо заміни відповідача по справі на процесуального правонаступника, по справі оголошено перерву до 25 вересня 2018 року о 16 год. 00 хв. 20 серпня 2018 року від [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2018 року залучено до участі у вказаній справі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як процесуального правонаступника ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-С00/395/2007 від 28 грудня 2007 року, який був укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , та Договором іпотеки № PML-С00/395/2007 від 28 грудня 2007 року, який був укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 25 вересня 2018 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання та заміною правонаступника, по справі оголошено перерву до 05 листопада 2018 року до 11 год. 00 хв. 09 жовтня 2018 року від ТОВ «ОТП Факторинг України» надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 16 березня 2010 року по справі № 2-412/09, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26 травня 2015року були задоволені позовні вимоги АТ «ОТП Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок та земельну ділянку при ньому, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] на праві власності для погашення загальної заборгованості [PERSON] перед закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» по Кредитному договору ML-C00/395/2007 від 28 грудня 2007року. Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 16 березня 2015року по справі №591/7993/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 квітня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07 жовтня 2015 року, було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 вересня 2014 року по справі №591/4839/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06 липня 2015 року та постановою Верховного суду України від 18 квітня 2018 року, були задоволені позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про виселення з житлового приміщення - будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаними рішеннями судів повністю підтверджується факт правомірності укладання договору іпотеки - житлового будинку з земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , іпотекодателем [PERSON] відповідно до ст.82 ЦПК України факти встановлені даними судовими рішеннями не підлягають доказуванню. Крім того, ствердження позивачки, про те, що вона не знала, що оспорювані житловий будинок та земельна ділянка зареєстровані на відповідача - [PERSON] , спростовуються її ж заявами про перегляд рішення суду по справі № 591/4839/14-ц про її виселення, які вона навіть подавала двічі 03 жовтня 2014 року та 07 серпня 2017 року. Таким чином, вже в жовтні 2014 року позивачка достовірно знала, що предмет спору зареєстрований за [PERSON] , та на нього звернуто стягнення відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2010 року по справі № 2-412/09. А оскільки строк позовної давності відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України встановлений в 3 роки, а позивачка дізналася про порушення свого права в жовтні 2014 року, то строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права сплив в жовтні 2017 року, і тому суду слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог і з цих підстав. 16 жовтня 2018 року від [PERSON] надійшла заява про визнання позову. 05 листопада 2018 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача [PERSON] про дату та час судового засідання, а також відсутністю відомостей про причини поважності неявки в судове засідання представника правонаступника ТОВ «ОТП «Факторинг» підготовче судове засідання відкладено до 08 січня 2019 року о 10 год. 30 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 січня 2019 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі, призначено справу для розгляду на 12 березня 2019 року о 13 год. 30 хв. 12 березня 2019 року в зв`язку з відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача [PERSON] , по справі оголошено перерву до 20 травня 2019 року о 15 год. 00 хв. 20 травня 2019 року розгляд справи відкладено до 13 серпня 2019 року у зв`язку з клопотанням позивачки про відкладення. В зазначене судове засідання з`явилися позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , які підтримали заявлений позов в повному обсязі, відповідач [PERSON] , який при вирішенні заявленого позову покладався на розсуд суду, та представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Чернишенко Д.В., який заперечував проти заявленого позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, в заявах про визнання позову просять проводити розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції в Сумській області, актовий запис №1665, свідоцтво серії [NUMBER] (т. І а.с.71). 13 [INFO] від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 529, свідоцтво серії [NUMBER] (т. І а.с. 72). 28 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] від імені та в інтересах якої діяв [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д., зареєстрований в реєстрі за № 7413. предметом якого став житловий будинок з надвірною будівлею в [ADDRESS] (т. І а.с. 21-22). 28 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] від імені та в інтересах якої діяв [PERSON] укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д., зареєстрований в реєстрі за № 7417, предметом якого стала земельна ділянка, що знаходиться при житловому будинку в [ADDRESS] (т. І а.с.30). 28 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №МL-С00/395/2007 на суму 291 659, 12 швейцарських франків з цільовим використанням кредиту - на оплату комісії банку та придбання нерухомого майна (т. І а.с.32-36). В забезпечення зазначеного кредитного договору 28 грудня 2007 року ЗАТ ОТП Банк уклало договір поруки SR-C00/395/2007 з [PERSON] (т. І а.с. 20). 28 грудня 2007 року в забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № РМL-С00/395/2007, предметом якого є житловий будинок з надвірною будівлею під номером [ADDRESS], на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області на приватизованій земельній ділянці, який придбаний іпотекодавцем на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалка К.Д. 28 грудня 2007 року за №2617838 (т. І а.с. 18-19). Зареєстроване за [PERSON] право власності на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. І а.с.54-55, 56, 57). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 червня 2018 року вбачається, що на будинок за адресою: [ADDRESS] а накладена заборона на підставі договору іпотеки від 28 грудня 2007 року №7421(т. І а.с.73-74). З довідки Управління ЦНАП Сумської міської ради №5313/14.03.08 від 13 серпня 2017 року, що видана [PERSON] , вбачається що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (чоловік), [PERSON] , [INFO] (заявник) (т. І а.с.13). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2010 року по справі №2-412/2009 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку при ньому , що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності для погашення загальної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» по Кредитному договору МL-СOO/395/2007 від 28 грудня 2007 року, а саме: - заборгованість за наданим кредитом в розмірі 2021643,51 грн. 51 коп. (два мільйони двадцять одна тисяча шістсот сорок три гри 51 коп.), що складає еквівалент 288896.97 швейцарських франків, - заборгованість за відсотками в розмірі 104786 грн. 05 коп. (сто чотири тисячі сімсот вісімдесят шість грн. 05 коп.), що складає еквівалент 14974,14 швейцарських франків, пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту та несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 51167 грн. 99 коп. (т. ІІ а.с. 18-20). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26 травня 2015 року заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2010 року в вищевказаній справі залишено без змін (т. ІІ а.с.21-25). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2015 року по справі №591/7993/14-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «ОТП Банк», приватний нотаріус Рибалко К.Д., ТОВ «ОТП Факторінг Україна» про визнання договору іпотеки недійсним, позов залишено без задоволення (т. ІІ а.с. 26-27). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 квітня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2015 року залишено без змін (т. ІІ а.с. 28-30, 31-33). Вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції встановлено, що вчинення [PERSON] певних юридичних дій, від імені та за рахунок [PERSON] , в тому числі і укладення правочинів щодо розпорядження її майном, зокрема, договорів купівлі-продажу, міни, застави, іпотеки і таке інше передбачено договором доручення, який діє до цього часу, з приводу чого [PERSON] 31 січня 2007 року видала [PERSON] довіреність, яка була посвідчена нотаріусом. Отже, отримавши в кредит на своє ім`я грошові кошти для придбання для [PERSON] нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 198,3 кв.м, жилою площею 99,7 кв.м та земельної ділянки площею 383 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON] , діючи від імені та за рахунок [PERSON] , передав належне їй спірне нерухоме майно в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» для забезпечення зобов`язань по кредитному договору. Таким чином, [PERSON] під час укладення спірного договору діяв в інтересах [PERSON] в межах встановлених нею повноважень. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 вересня 2014 року по справі № 591/4839/14-ц, за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про виселення із житлового приміщення, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Постановлено виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] (т. ІІ а.с. 37-38). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06 липня 2015 року та постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2014 року залишено без змін (т. ІІ а.с. 40-43, 44-50). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом [PERSON] , будинок за адресою: [ADDRESS] - сусідній будинок з їхньою ділянкою, вони безпосередньо сусіди та він проживає за цією адресою приблизно років 7, за цей час позивачка проживала з [PERSON] і їх сином [PERSON] . [PERSON] через приблизно 1,5 роки проживання він більше не бачив, позивачка ж проживає за вказаною адресою і до сьогодні. Всередині будинку він не був, а ззовні 4 роки тому бачив, що прибудовано бесідку. Йому не було відомо про те, на кого було оформлено будинок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є кумом позивачки. З родиною [PERSON] знайомий з 2001-2002 років, з [PERSON] та [PERSON] був знайомий до 2014 року. У будинку спочатку проживала [PERSON] , її чоловік і дитина. З 2014 року [PERSON] не проживає у зазначеному помешкання, детальної інформації він не знає. Обставини придбання будинку йому не відомі. [PERSON] не бачив, не спілкувався, зі слів [PERSON] йому відомо, що вона живе у Німеччині. Коли [PERSON] придбавали будинок, він приходив у гості, спілкувався. Будинок вони облаштовували, але при купівлі будинку він не був присутній. Відношення до будинку у них були як до свого: робили ремонт, поліпшення стану будинку. Поліпшення робили [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Пояснив, що предмети побуту, сантехніку придбавало подружжя [PERSON] , за чий кошт - він не цікавився. В будинку продовжує проживати [PERSON] та її син, він спілкується з позивачкою. Дії по утриманню будинку і садової території несе [PERSON] . Про те, що будинок оформлений на [PERSON] стало відомо після зникнення [PERSON] , десь у 2014 році, точно не пам`ятає. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Під час судового розгляду позивачкою [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчили про наявність визначених ст. 215 ЦК України підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 28 грудня 2007 року, а також договору купівлі-продажу земельної ділянки за цією ж адресою. Факти фізичної присутності [PERSON] , а не [PERSON] при укладенні договору, здійснення ним розрахунку за придбане майно, проживання та ремонт в згадуваному будинку [PERSON] , [PERSON] та їх сина не можуть самі по собі вказувати на те, що дійсним покупцем нерухомого майна був [PERSON] . Доводи позивачки, що [PERSON] оформив придбане ним майно на його матір [PERSON] з метою приховання майна від дружини і уникнення можливих домагань позивачки щодо цього майна і його поділу, як спільної сумісної власності, набутої за час шлюбу, не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях. Зокрема під час судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про те, що на час укладання оспорюваних правочинів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки подружжя вирішувало питання поділу спільно придбаного майна. До того ж, як на час укладання договорів, які є предметом спору, так і на даний час, жодним з подружжя [PERSON] питання про розірвання шлюбу не порушувалось. Стосовно визнання відповідачем [PERSON] заявленого позову, суд приходить до таких висновків. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу. Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними. Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Визнаючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] погодився з твердженням позивачки, що при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна він переслідував мету не допустити у майбутньому можливість [PERSON] задовольнити свої вимоги, направлені на захист порушеного права щодо спільного майна подружжя набутого під час шлюбу. Суд виходить з того, що неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на такі обставини, як на підставу та умови надання захисту судом. До того ж необхідно врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц. Так в цій постанові Верховний Суд зазначив, що аналіз норм статей 16, 386, 391 ЦК України свідчить про те, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. З огляду на вказане відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання частково недійсним в частині покупця договорів купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою від 28 грудня 2007 року, також як і вимог про визнання покупцем зазначеного нерухомого майна за [PERSON] . З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання правочинів недійсними та визнання покупцем нерухомого майна [PERSON] , не можуть бути задоволені і позовні вимоги про розподіл спільного майна подружжя, визнання договору іпотеки житлового будинку та земельної ділянки недійсними та виключення з реєстрів відомостей про вказане нерухоме майно, оскільки вони є похідними від позовних вимог стосовно яких відмовлено у їх задоволенні. За таких обставин необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу, визнання покупцем за договором купівлі-продажу з переведенням прав та обов`язків покупця, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, проведення розподілу спільного сумісного майна подружжя, виділення майна у власність, визнання недійсним договору іпотеки, виключення з Державного реєстру іпотек обтяження майна, виключення обтяження з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed