Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач є рідною сестрою відповідача [PERSON] , яка має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Старша дитина відповідача на даний час проживає зі своїм батьком, а відносно молодшого сина відомості про батька у свідоцтво про народження внесені відповідно до ст.135 СК України. З 2014 року мати малолітнього [PERSON] не займається його вихованням, регулярно вживає алкогольні напої, уходячи з дому залишала дитину саму, у зв`язку з чим з кінця 2014 року їй призупинено виплату державної допомоги як матері-одиначці та при народженні дитини. Ані служба у справах дітей, ані Запорізькій міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді не можуть вплинути на поведінку відповідача та змінити її відношення до дітей. З вересня 2015 року молодша дитина відповідача [PERSON] , проживає з позивачем, знаходиться повністю на її утриманні та вихованні.\~ На час подачі позову до суду відповідач так і не змінила свою поведінку, продовжує пиячити, дитину більше року не бачила, не цікавиться його життям, участі у вихованні не приймає, матеріально не підтримує, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Своїми діями по відношенню до сина [PERSON] відповідач порушує вимоги ст.150,180 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких мати несе відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Зазначені обставини відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим позивач, як особа в сім`ї якою проживає дитина, звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення, аналогічні тим, що викладені нею в позовній заявіі додатково зазначила, що будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач ніколи не надавала і доля дитини її взагалі не цікавить, оскільки вона до дитини за місцем її проживання не приходить та з сином не спілкується. Відповідач взагалі не проявляє будь-якого інтересу до дитини та батьківської турботи, хоча вона ніколи не чинила перешкод рідній матері для спілкування з дитиною, а навпаки, деякий час намагалася налагодити стосунки між сином та матір?ю. Дитина взагалі не знає та не пам?ятає своєї біологічної матері та називає мамою її вже давно,оскільки відповідач з вересня 2015 року проживає окремо від дитини та життям дитини взагалі не цікавиться. Після першого рішення суду за позовом органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав, яким у задоволенні позову було відмовлено, нічого не змінилося, одразу після рішення суду відповідач пішла з дому та наданий їй шанс змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків вона не використала, змінити свою поведінку не бажає, продовжує зловживати спиртними напоями, проживає зі співмешканцем. Надану їй державну допомогу витрачала на придбання спиртного. За останній рік відповідач жодного разу до дитини не приходила, лише телефонувала 2 рази у стані алкогольного сп?яніння та лаялася нецензурною лайкою, коли довідалася про те, що у суді розглядається позов про позбавлення її батьківських прав. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву вона не подала. Про дату, час і місце судового засідання відповідач була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала. Представник третьої особи -органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Шиян Н.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданнінадала суду пояснення, аналогічні викладеним у письмовому висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , якийдолучений до\~ матеріалів справи(а.с.64). Суду додатково пояснила, що матір малолітньої дитини [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітнього батьківського піклування, родинний зв`язок з ним не підтримує, а тому орган опіки та піклування вважає за\~ доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При\~ відвідування відповідача комісією органу опіки та піклування вона ані за місцем своєї реєстрації, ані за місцем свого фактичного місця проживання двері не відчиняє, мешкає із співмешканцем. З 2015 року сім?я перебуває на обліку і коли орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, вона запевняла суд, що змінить свою поведінку і ставлення до дітей, просила надати їй шанс на виправлення, але за весь цей час вона не виправилась, жодних рекомендацій не виконує, профілактична робота з нею стала неможливою та на теперішній час відповідач зовсім самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Представник 3-ої особиЗапорізького міського центру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді в судове засідання не з?явився. Про дату, час і місце судового засідання відповідач була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку.Положеннями ч.1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи(його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Отже, неявка представника відповідача Запорізького міського центру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді, який належним чином був повідомлений про судове засідання та не з?явився до суду без повідомлення причин, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] ,представника третьої особи,\~ яка вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а\~ також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до акту оцінки потреб дитини та її сім?ї № 318 від 29.11.2017 року, складеному Запорізьким міським центром соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає в сім?ї своєї тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с20-23). З пояснювальної відповідача [PERSON] на адресу Запорізького міського центру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді від 11.02.2015 року вбачається, що вона з 04.02.2015 року по 10.02.2015 року була відсутня вдома, так як ходила по гостях. Діти в цей час всі дні\~ знаходилися з сестрою(а.с11). Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя,\~ необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень\~Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є\~ Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім?ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.\~\~\~\~\~ З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.02.2014 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьком в свідоцтві вказаний [PERSON] , матір?ю відповідач [PERSON] (а.с.8).Відомості про батька дитини записані у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00015798936 від 15.09.2015 року(а.с.10). Згідно інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Запорізькій області, відповідач [PERSON] з 2015 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, у тому числі спору про позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що малолітній [PERSON] досяг лише чотирьохрічного віку, суд приходить до переконання,що він у такому віці ще не здатний висловити свою думку щодо вирішення спору про позбавлення його матері [PERSON] батьківських прав. З інформації дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №179 «Золотий півник» ЗМР вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з 09.09.2016 року по теперішній час. За даний період мати дитини [PERSON] в дошкільному закладі жодного разу не з?являлася, ніколи дитину не приводила та не забирала, до вихователів та працівників закладу не зверталася, дитиною не цікавилась. До закладу влаштувала та приводить дитину його рідна тітка [PERSON] , яку, за спостереженнями педагогів, дитина вважає та називає мамою(а.с.12). З інформації комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , спостерігається у Центрі. Зі слів дільничного лікаря-педіатра до Центру хлопчик звертається в супроводі тітки, яка виконує всі рекомендації стосовно лікування та спостереження дитини. Мати хлопчика не приймає участі у лікуванні та спостереженні дитини(а.с.13). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.12.2017 року, [PERSON] за місцем її проживання разом з малолітньою дитиною [PERSON] , для виховання, розвитку та проживання дитини створено належні умови, у дитини є все необхідне(а.с.67). Обстежити умови проживання відповідача [PERSON] за місцем її реєстрації: [ADDRESS] та за місцем її фактичного проживання: [ADDRESS] не виявилося можливим, у зв?язку з її відсутністю за вказаними адресами. [PERSON] залишено запрошення до органу опіки та піклування(а.с.68,69). Згідно інформації, наданої Заводським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, протягом 2015-2017 років [PERSON] неодноразово зверталася до поліції з приводу побиття її співмешканцем [PERSON] та з приводу конфліктів з останнім(а.с.104-106). За результатами психологічного обстеження 01.03.2017 року дитини [PERSON] , [INFO] , в цілому емоційна атмосфера сім?ї малюка благополучна. Дитина відчуває психологічний комфорт, але біологічна мати на малюнку дитини відсутня, що свідчить про її відсутність або незначущість в житті дитини(а.с.91). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є його доньками. З позивачем у нього нормальні стосунку, а відповідача, яка є його молодшою дочкою, він вже два роки не бачив. Син відповідача [PERSON] проживає разом з ним та його старшою дочкою, яку вважає своєї матір?ю, так як іншу матір він не знає та не бачить. Відповідач не приходить до дитини, не навідує його, ніякої допомоги від неї немає, хоча ніхто їй ніколи не чинив перешкод у спілкуванні з дитиною, яку вона сама покинула, так як почала пиячити та гуляти. Він вважає, що відповідач не достойна бути матір?ю, так як вона ніяких обов`язків по відношенню до дитини як матір не виконує. Дитиною повністю опікується позивач, яка займається його вихованням, утримує дитину, а відповідач протягом тривалого часу жодного разу не поцікавилася долею дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що підтримує з позивачем сусідські відносини. Відповідача [PERSON] вона також знає, але протягом тривалого періоду часу її не бачила. Дітьми відповідача опікується позивач, а відповідач навіть не приходить до дітей, так як діти їй не потрібні. Вона ніколи не бачила, щоб відповідач гуляла з сином [PERSON] , вона вже більше року до дитини, яка проживає з тіткою, не приходить. Їй відомо, що відповідач і раніше кидала дітей на сестру, оскільки пиячила, могла по декілька днів не приходити додому. Зараз вона до квартири, де проживають її діти, зовсім не приходить, вона її не бачила протягом останнього року, про дітей вона не піклується.\~\~ Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача вона знала як маму її вихованця у дошкільному закладі [PERSON] і лише недавно довідалася про те, що вона не є біологічною матір?ю дитини. Відповідача [PERSON] вона ніколи у дитсадку не бачила, вона ніколи не приводила та не забирала дитину. [PERSON] називає мамою позивача [PERSON] , вона повністю опікується дитиною, несе всі витрати з його утримання і іншої мами у дошкільному закладі, який відвідує дитина [PERSON] , ніхто не знає. Вона навіть і гадки не мала, що позивач не є біологічною матір?ю дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем підтримує дружні стосунки, раніше також підтримувала дружні стосунки з відповідачем, оскільки вони є сестрами. Але, протягом останніх 4-5 років вона не підтримує з відповідачем ніяких відносин, так як вона стала вести аморальний спосіб життя, стала пиячити, кидати дітей самих. З цього часу відповідача взагалі не стало існувати у житті дітей, так як вона ніякої участі у їх житті не приймає і з дітьми разом не проживає, покинула їх на сестру. Навіть якщо вона інколи побачить своїх дітей на вулиці, вона не підходить до них. Така поведінка відповідача призвела до того, що молодша дитина [PERSON] вважає своєю мамою та називає мамою позивача [PERSON] , так як іншої мами у житті дитини не існує, він її не бачить та взагалі не пам`ятає, оскільки вона кинула дитину, коли йому було декілька місяців. Останні 4 роки відповідач взагалі не з?являється у житті дитини, жодного разу вона свою дитину не вітала з днем народження, ніякої матеріальної допомоги дитині не надавала, ніяких зв?язків з сином не підтримує. Згідно наданого суду висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] , оскільки мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітнього батьківського піклування, родинний зв`язок з ним не підтримує(а.с.64). Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення можу бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 п.2ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2015 року, що набрало законної сили 30 червня 2015 року, було відмовлено у задоволенні позову органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення [PERSON] батьківських прав та передання [PERSON] під опіку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради. Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що під час розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] з весни 2014 року почала нехтувати виконанням батьківських обов`язків стосовно малолітніх дітей, зловживала алкоголем, на кілька днів та навіть тижнів у поодиноких випадках, уходити з дому, залишаючи дітей з сестрою, матеріально дітей не забезпечує. Але, враховуючи позицію відповідача [PERSON] , яка просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона усвідомила неправомірність своєї поведінки, а також зазначила, що любить своїх дітей і докладе зусиль щодо свого виправлення, суд відмовив у задоволенні позову, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для батьків та надав відповідачці можливість змінити своє ставлення до дітей та виправити свою поведінку.\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений допустимими, достовірними та достатніми доказами той факт, що відповідач [PERSON] наданою їй судом можливістю не скористалася та після набрання вищевказаним рішенням суду законної сили самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий період часу не підтримує з дітьми родинних зв`язків. Її малолітній син [PERSON] взагалі не знає відповідача як свою мати та вважає і називає мамою позивача [PERSON] , оскільки іншої матері він не знає. Відповідач протягом тривалого періоду часу не піклується про свою малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню свого малолітнього сина, та взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться станом його здоров`я, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи та уваги, долею дитини, його розвитком не цікавиться, хоча має таку можливість, не відвідуєдошкільний заклад, який відвідує дитина, не виявляє інтересу до йоговнутрішнього світу, не опікується його духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, що свідчить про свідоме ухилення та нехтування відповідачемсвоїх обов`язків по вихованню дитини і є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньоїдитини на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України.Отже, суд приходить до висновку, що у даному конкретному випадку пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини враховуючи, що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в якому зараз перебуває [PERSON] , а збереження його зв`язків із сім`єю, яка є явно неблагополучною суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, положеннями даної норми передбачений обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття. Згідно ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.\~Позивачем вимоги щодо стягнення аліментів не було заявлено, та враховуючи, що позов про позбавлення батьківських прав був заявлений особою, в сім`ї якої проживає дитина, статус цієї особи на теперішній час не визначений і вона не є законним представником дитини, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини на її користь, що не позбавляє можливості вирішити це питання в подальшому. \~ \~ \~ \~ При вирішенні спору по суті, суд також враховує вимоги ст.ст. 12,81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] до суду не з?явилася, відзиву на позовну заяву не надала, що свідчить про її байдуже відношення до своєї дитини. Разом з тим, відповідач не надав суду жодних доказів, якщо у неї такі малися, що спростовують доводи позивача і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved