Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], право власності на яку зареєстровано приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.11.2014 року, номер запису про право власності [NUMBER]. Проте, за вищезазначеною адресою зареєстрований відповідач по справі, хоча останній за даною адресою з 2013 року не проживає. Окрім того, відповідач не перебуває в родинних відносинах з позивачем та не являється членом її сім'ї. У зв'язку із реєстрацією відповідача у квартирі позивача, остання позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись об'єктом своєї власності, окрім того, остання змушена також нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 10.04.2015 року №28 (22970) (а.с.43). Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], право власності на яку зареєстровано приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.11.2014 року, номер запису про право власності [NUMBER] (а.с.5-8, 9). Згідно акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 23.01.2015 року, складеного майстром МКП «ЖЕК №5» Карпенком О.Д., юристом МКП «ЖЕК №5» Мазуром О.В., мешканцями будинку [ADDRESS], та затвердженого в.о. начальника МКП «ЖЕК №5» Гончар В.О. 23.01.2015 року, встановлено, що [PERSON] з 2013 року у квартирі [ADDRESS] не проживає, хоча відповідач продовжує бути зареєстрованим за даною адресою (а.с.14). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача понад 6 місяців, тоді як останній залишається бути зареєстрованим за даною адресою. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі [ADDRESS] порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст.71 ЖК України та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Окрім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (ч.3 ст.79 ЦПК України). Тому, витрати, понесені позивачем щодо сплати судового збору у розмірі 243,60 грн., що підтверджуються квитанцією №94-1223 від 06.02.2015 року (а.с.1), публікації в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 180,00 грн., згідно квитанції №190К53295 від 07.04.2015 року (а.с.42) також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved