Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у квартирі, переданої в іпотеку, поділ майна, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на майно. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який на даний час розірвано, під час шлюбу відповідачем в інтересах сімї було укладено кредитну угоду з Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву, за умовами якої було придбано квартиру № 33 будинку № 44 по м-ну Перемоги в м.Кузнецовську Рівненської області. Квартира придбана сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та є спільною власністю сторін, однак право власності на неї зареєстроване за [PERSON] Дана квартира є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеним [PERSON] з Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву. Оскільки кредитна угода укладалась відповідачем в інтересах сімї, вона створює обовязки для обох сторін. [PERSON] просила суд визнати квартиру № 33 будинку № 44 по м-ну Перемоги в м.Кузнецовську Рівненської області обєктом права спільної сумісної власності її та [PERSON], в порядку поділу спільного майна визнати за нею та відповідачем право власності на ? частки цієї квартири, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на цю квартиру, а також покласти на [PERSON] обовязки з виконання зобовязань, передбачених кредитною угодою від 27.07.04 р. № 93, у рівних частках з [PERSON] Під час розгляду справи позивач [PERSON] збільшила позовні вимоги, просила суд визнати за нею право власності на цілу квартиру, визнати недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на неї, та покласти на неї обовязки з виконання зобовязань, передбачених кредитною угодою від 27.07.04 р. № 93, у повному обсязі. Позовні вимоги з урахуванням їх збільшення позивач в судовому засіданні підтримала в повному обсязі, виходячи з наведених у позовній заяві обґрунтувань, пояснила, що після розірвання шлюбу [PERSON] у спірній квартирі не проживає, свої зобовязання за кредитною угодою не виконує, збільшення позовних вимог позивач обґрунтовувала тим, що [PERSON] не бажає бути власником спірної квартири та сплачувати за неї кредит, а укласти правочин на користь позивача сторони позбавлені можливості, оскільки квартира передана в іпотеку, і іпотекодержатель відмовляється надати на це згоду. Відповідач [PERSON] 21.11.15 р. нотаріально завірив заяву про визнання позовних вимог [PERSON], у якій зазначив, що на даний час він у квартирі № 33 будинку № 44 по м-ну Перемоги в м.Кузнецовську Рівненської області не проживає, кошти по оплаті заборгованості по кредиту за квартиру вносить [PERSON], утримує це майно, діти також проживають у цій квартирі, а тому він не заперечує проти визнання права власності на цю квартиру за позивачем [PERSON] та покладення на неї обовязків за кредитною угодою, укладеною з Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до суду не зявився, подав письмові пояснення, з яких вбачається незгода третьої особи з позовними вимогами [PERSON] З письмових пояснень вбачається, що позивач не є стороною кредитної угоди, а тому сплачені нею кошти не можуть бути зараховані в рахунок погашення кредиту, як кредитний договір, так і договір іпотеки не передбачають механізму поділу кредитних зобовязань та можливості сплати по одному кредиту двома позичальниками. Кредитування молодіжного житлового будівництва є адресним, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником, а не іншими особами, а тому, на думку представника третьої особи, відсутні правові підстави для покладення обовязків позичальника за кредитною угодою на [PERSON] Визнаючи право власності [PERSON] на спірну квартиру, відповідач [PERSON] фактично розпоряджається предметом іпотеки, у той час як таке право належатиме йому лише після повного виконання своїх зобовязань за кредитним договором. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2011 року судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 02 жовтня 1998 року і до 06 жовтня 2011 року, коли шлюб було розірвано вищезазначеним судовим рішенням. Від шлюбу сторони мають двох дітей дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO] Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію право власності на нерухоме майно, виданого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» 06.06.06 р., за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на нерухоме майно квартиру № 33 будинку № 44 по м-ну Перемоги в м.Кузнецовську Рівненської області. Як вбачається з договору про дольову участь в будівництві (реконструкції) житла № 20/06-93 від 27.07.04 р., укладеного Рівненським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, ЗАТ «Управління будівництва Рівненської АЕС» та [PERSON], а також кредитної угоди № 93 від 27.07.04 р., укладеної Рівненським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву з [PERSON][ADDRESS] будинку № 44 по м-ну Перемоги в м.Кузнецовську Рівненської області збудовано для [PERSON] за кошти Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву відповідно до Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 584 від 29.05.01 р. Згідно з п.6.1 вищезазначеної кредитної угоди, збудоване житло передається позичальнику у власність. Таким чином, дослідженням вищезазначених документів встановлено, що спірна квартира придбана за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, виходячи з викладеної у ст.60 СК України правової презумпції, суд прийшов до висновку, що квартира № 33 будинку № 44 по м-ну Перемоги в м.Кузнецовську Рівненської області є обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Жодних доказів чи обґрунтувань наявності підстав для відступлення від засад рівності часток сторін у спільному майні позивачем суду не наведено. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом не встановлено законних підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя [PERSON], вимога про визнання за позивачем [PERSON] права власності на цілу квартиру № 33 будинку № 44 по м-ну Перемоги в м.Кузнецовську Рівненської області не може бути задоволена. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що за кожною із сторін слід визнати право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру № 33 будинку № 44 по м-ну Персмоги в м.Кузнецовську Рівненської області, виданого на ім»я [PERSON], оскільки вказане свідоцтво видано на підставі п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.02 р., у позові не наведено обгрунтувань, що давали би суду підстави для визнання його недійсним, а дане Тимчасове положення на момент розгляду спрви втратило чинність. Судом встановлено, що 27.07.04 р. [PERSON] з Рівненським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладено кредитну угоду № 93, за умовами якої [PERSON] отримав прямий адресний цільовий кредит в сумі 104881,00 грн. терміном повернення тривалістю 25 років на будівництво вищезазначеної квартири. Згідно з п.4.2.2 кредитної угоди, позичальник [PERSON] зобовязався з дати реєстрації свідоцтва про право власності на збудоване житло протягом кожного кварталу не пізніше останнього дня сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів на користь позичальника до повного виконання зобовязань за цією угодою. Судом встановлено також, що 25.10.06 р. [PERSON] з Рівненським регіональним відділенням державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав іпотекодержателю третій особі спірну квартиру в іпотеку, для забезпечення своєчасного виконання своїх зобовязань за кредитним договором № 93 від 27.07.04 р. Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з письмових пояснень представника третьої особи, такої згоди на заміну [PERSON] як боржника та іпотекодавця державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» не надає. За таких обставин у суду відсутні правові підстави для покладення обовязків [PERSON] за вищезазначеними договорами на [PERSON] При цьому суд враховує, що відповідно до ст.528 ЦК України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.60, 65, 70 СК України, ст.ст.392, 520, 528 ЦК України,

Outcome: partial