Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та встановлення місця проживання дітей. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.03.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково. Розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 08.05.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області за актовим записом № 37. Стягнуто з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], непрацюючого, в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24.01.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Складаючи текст рішення суд не в повному обсязі виконав приписи статей 214, 215 ЦПК України, щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення рішення, та його змісту, та не вирішив питання з приводу позовної вимоги про встановлення місця проживання дітей та про судові витрати. В силу п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої небуть позоаної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, судом не вирішено питання про судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Щодо позовної вимоги щодо встановлення місця проживання неповнолітніх дітей покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач [PERSON] просить встановити місце проживання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], дочки - [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Судом встановлено, що за час перебування у зареєстровано шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] (а.с.12), дочка - [PERSON], [INFO] (а.с.13). В силу ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини 1,4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про склад сім'ї № 611 від 23.01.2017 року малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають разом з матір'ю [PERSON] (а.с.14). Виходячи із досліджених судом доказів та засад чинного законодавства, суд вважає, що спір про визначення місця проживання дітей відсутній, оскільки діти проживають з матір'ю [PERSON], а відповідач [PERSON], який є батьком неповнолітніх дітей не подав до суду заперечення з приводу заявленої позовної вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині визначення місця проживання дітей. Разом з тим, суд приходить до висновку про стягнення з позивача [PERSON] в дохід держави судового збору в сумі 640 грн., за вимогу немайнового характеру, оскільки, як вбачається з квитанції № 0.0.693179104.1 від 23.01.2017 року позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640 грн.

Outcome: approved