Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Кодимської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку №111, розташованого по вул.Шевченко, м.Кодимі, Одеської області, яка залишилось після смерті її брата [PERSON]. В позовній заяві вказала, що 08 січня 1972 року помер її брат [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку №111, розташованого по вул.Шевченко, м.Кодима, Одеської області. Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини померлого брата за законом, яку у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України в ред.1963 року прийняла, оскільки фактично вступила у володіння та користування належним йому майном, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, тому просить позов задовольнити, оскільки вона позбавлена можливості захистити своє порушене право в позасудовому порядку. В судове засідання позивач не прибула, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Кодимської міської ради в судове засідання також не зявився, надавши до суду заяву про визнання позовних вимог позивача та розгляд справи без його участі (заява №02-17/768 від 23 серпня 2017 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.197 ЦПК України). Дослідивши позовну заяву позивача та долучені до позову письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 08 січня 1972 року помер брат позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №279253, виданим 10 січня 1972 року Кодимським бюро ЗАГС в Одеській області, актовий запис про смерть №3. Місце відкриття спадщини м.Кодима Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], як між сестрою та братом, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії №428502, виданого Кодимським бюро ЗАГС, та копією свідоцтва про народження [PERSON], серії ЯХ №427291, виданого 27 грудня 1949 року Кодимським районним відділом ЗАГС, в яких їх батьками вказано [PERSON] максимовича та [PERSON]. Підставою для задоволення свого позову позивач [PERSON] у позовній заяві вказала фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, здійснений одразу після смерті [PERSON] За змістом п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК УРСР). Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК України в ред.1963 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 08 липня 1972 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України в ред.2004 року, спадщина позивачем прийнята у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК України в ред.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 524 ЦК України в ред.1963 року встановлено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що заповіту померлий [PERSON] не склав, тому позивач [PERSON], як сестра померлого, є спадкоємцем його спадкового майна за законом другої черги. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК України в ред.1963 року). Так, за змістом п.2 ч.1 ст.549 ЦК України в ред.1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року). Судом встановлено, що позивач [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON] Отже, позивач [PERSON] є такою, що у визначеному на день відкриття спадщини порядку прийняла належну померлому братові спадщину. До складу спадщини померлого [PERSON] ввійшла 1/2 частина житлового будинку №111, розташованого по вул.Шевченко, м.Кодима, Одеської області, яка належала йому відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого на підставі рішення виконкому Кодимської районної Ради депутатів трудящих №36 від 18 лютого 1966 року. Співвласником іншої частини будинку відповідно до договору дарування від 12 грудня 1969 року є позивач [PERSON] Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті брата [PERSON], суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року позивач є такою, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла спадщину померлого брата. На підставі викладеного,

Outcome: approved