Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 31 липня 1996 року. У шлюбі з відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON]., [INFO], яких вона виховує та утримує. Після одруження з відповідачем вони проживали у нормальних сімейних стосунках, хоча національні та релігійні звичаї і переконання відповідача деколи призводили до непорозумінь між ними, але ці розбіжності вони вирішували разом на користь сім'ї. На початку 2014 року стосунки між нею та відповідачем стали погіршуватися. Останнім часом відповідач проживає з іншою жінкою, з якою уклав шлюб 16 серпня 2014 року згідно зі своїми релігійними звичаями. Поведінка відповідача негативно впливає на виховання дітей. Оскільки їхня сім'я фактично розпалася, в даний момент разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, то подальше збереження шлюбу неможливе та й недоцільне. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що спільно не проживає з відповідачем як одна сім'я з осені 2014 року, він проживає з іншою сім'єю. Інколи відповідач приходить до дітей, при цьому вона будь-яких перешкод не чинить. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Пояснив суду, що позивач не підходить йому як дружина та мати його дітей, проти розірвання шлюбу він не заперечує, проте факти, викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки він сплачує аліменти на утримання власних дітей близько 6000-7000 гривень, а дружина, в свою чергу, витрачає власні кошти лише на себе. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї 31 липня 1996 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 854 (а.с.5) Сторони від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з осені 2014 року, з цього часу не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved