Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки і зміна черговості одержання права на спадщину, уточнивши свої позовні вимоги 21.06.2018 року остаточно просить суд: встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, у період з липня 2004 року по дату смерті, [INFO] ; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] ; змінити черговість спадкування та надати [PERSON] право на спадкування, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті [PERSON] , разом із [PERSON] , стягнути з відповідача судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з червня 2004 року по 23.12.2017 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що за цей період часу вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, окрім того спільно облаштували будинок, де проживали разом, за спільні кошти проводили поточні ремонти. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки в цьому не було потреби. [INFO] помер [PERSON] /актовий запис № 1484 від 26.12.2017 року/. За життя [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцями за законом після його смерті є донька померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] . Однак, донька її цивільного чоловіка не приймала участі у житті батька, не переймалась його здоров`ям, не надавала йому жодної допомоги, не проживала разом з батьком. В свою чергу вона, як цивільна дружина [PERSON] протягом тривалого часу опікувалась чоловіком , матеріально забезпечувала його, оскільки внаслідок хвороби він ніде не працював, купувала ліки, продукти харчування, готувала їжу, надавала іншу допомогу, оскільки внаслідок хвороби та перенесеної операції він потребував постійного догляду. Стверджує, що оплачувала комунальні послуги, після смерті чоловіка за власні кошти поховала його, а наразі продовжує проживати за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вона своєчасно звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте, нотаріусом їй було усно повідомлено про порядок та черговість спадкування та про те, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом, та оскільки заповіту спадкодавець не складав, то факт проживання однією сім`єю повинен встановити суд. На підставі вищевикладеного, вона і звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказуючи на їх безпідставність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно [INFO] помер спадкодавець - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. /л.с.6/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді: 13/40 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому [INFO] [PERSON] на підставі рішення суду від 16.02.2006 року по справі № 2-1686, винесеного Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно./л.с.7/. Позивач у своєму позові вказує, що у період з червня 2004 року до дня смерті [PERSON] проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вказане підтверджує актом, складеним 21.01.2018 року комісією у складі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтверджують, що [PERSON] проживала з [PERSON] з червня 2004 року по дійсний час за адресою: [ADDRESS] . Стверджують, що дана сім`я вела спільне господарство, проживали у одному будинку, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, з любов`ю відносились один до одного. Окрім того, [PERSON] останні півтора роки доглядала [PERSON] , так як той після перенесеної операції потребував додаткового догляду, купувала медикаменти, продукти харчування, піклувалась про нього. Усі витрати на лікування та поховання сплачувала тільки [PERSON] Інших осіб які б доглядали померлого вони не бачили./л.с.9/. Однак, суд ставиться критично до наданого позивачем акту, та не сприймає його як належний доказ обґрунтування вимог щодо проживання померлого [PERSON] та [PERSON] , та її піклування про нього до дня смерті з підстав того, що вказаний акт складений невідомими особами, яких неможливо ідентифікувати, не відомо з яких джерел вони володіють подібною інформацією, окрім того у самому акті містяться суперечності стосовно того, що акт складений 21.01.2018 року, тобто після смерті [PERSON] , проте у ньому зокрема зазначено, що [PERSON] проживала з [PERSON] з червня 2004 року по теперішній час, тобто на момент підписання акту. Однак, задля повного та всебічного розгляду справи, за клопотанням позивача в судове засідання були викликані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Опитаний в судовому засіданні, що відбулось 03.04.2019 року [PERSON] пояснив, що на протязі 30 років до дня смерті [PERSON] працював з ним. Так, дійсно добре знайомий з сім`єю [PERSON] та [PERSON] ,які з 2004 року спільно мешкали до [INFO] , тобто до дня смерті [PERSON] . Вказує,що вони були пов`язані спільним побутом, мали спільні права та обов`язки. Мали намір зареєструвати шлюб, проте у зв`язку із хворобою [PERSON] не встигли цього зробити. Стосовно дочки [PERSON] - [PERSON] , то свідок жодного разу її не бачив. Опитані свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили те, що [PERSON] та [PERSON] , з 2004 року спільно мешкали, вели господарство разом. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Враховуючи показання опитаних у судовому засіданні свідків, прийнявши до уваги наявність у позивача правовстановлюючих та медичних документів, суд приходить до висновку про доведеність фактичного спільного проживання позивача разом з померлим [INFO] [PERSON] без реєстрації шлюбу, починаючи з 2004 року та до дня смерті останнього. В ході судового розгляду справи задля об`єктивного дослідження доказів, судом була витребувана належним чином оформлена копія спадкової справи № 197/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що маючи намір прийняти спадщину після смерті [PERSON] позивач [PERSON] надала в Білгород-Дністровську міську державну нотаріальну контору заяву від 24.03.2018 року, що зареєстрована за № 551 про прийняття спадщини, на підставі якої і було заведено спадкову справу. Проте, 26.06.2018 року до нотаріальної контори також надійшла заява про прийняття спадщини від спадкоємця 1 черги за законом до майна померлого [PERSON] - його доньки [PERSON] Спадкоємицею було надано усі необхідні документи, у зв`язку з чим 03.07.2018 року їй була видана довідка № 1384/02-14 державного нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори у якій зазначено, що до Першої Одеської державної нотаріальної контори 26.06.2018 року було подано заяву [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , проте свідоцтво про право на спадщину спадкоємець за законом ще не отримала. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ч. 1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Якщо ж спадщину не прийняв спадкоємець за законом, спадкують інші спадкоємці за законом однієї з ним черги, а за їх відсутності - спадкоємці подальших черг (ч. 2 ст. 1258 ЦК). У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Так, відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи те, що в судовому засіданні достовірно встановлений факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2004 року по [INFO] року, то таким чином позивач може бути визнана спадкоємцем 4 черги за законом до майна померлого [PERSON] . Однак, однією з вимог позивача є зміну черговості спадкування задля можливості надання їй спадкувати разом з спадкоємицею першої черги за законом - донькою померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що на протязі тривалого часу опікувалась чоловіком [PERSON] , матеріально забезпечувала його, оскільки внаслідок хвороби він ніде не працював, купувала ліки, продукти харчування, готувала їжу, надавала іншу допомогу, оскільки внаслідок хвороби та перенесеної операції він потребував постійного догляду. Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині позову приєднала до матеріалів справи направлення на медико-соціальну-експертну комісію /МСЕК/ № 279 від 25.05.2016 року. У вказаному направленні зокрема зазначається, що [PERSON] , 02.05.2016 року було проведено медичний огляд лікувально-профілактичного закладу. Діагноз: гангрена правої стопи, оперативне лікування - ампутація правої н/к. 23.05.2016 року виписаний з хірургічного відділення. Хворий переміщається за допомогою сторонніх осіб, непрацездатний. /л.с.8/. Також, з матеріалів справи вбачається подана від 11.10.2017 року заява [PERSON] до голови СФГ «Халжидер» з проханням видати аванс орендної плати за період 2018-2019 на операцію у сумі 5031,25 грн. /л.с.11/. В якості доказів свого піклування за померлим надала також свідоцтво про поховання, реєстраційний номер 2321 від 26.12.2017 року та замовлення нею послуг поховання, у якому зазначається про сплату [PERSON] за проведення поховання [PERSON] 6750 грн. /л.с.11-13/ Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами позивача надала до матеріалів справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого вона вже є власником 13/40 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 16 лютого 2006 року, відповідно до якого за нею та за її батьком [PERSON] визнано право власності на 13/20 частин вказаного житлового будинку, на той час вона була неповнолітньою. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Черговість одержання права на спадщину може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину , що передбачено частиною 1 статті 1259 ЦК України, або на підставі рішення суду, що передбачено частиною 2 статті 1259 ЦК України. Відповідно п.5.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК. В контексті ч. 2 ст. 1259 ЦК слово «опікувалася» законодавець вживає дещо в незвичному розумінні. У цьому випадку йдеться не про опіку у звичайному її розумінні, як визначено главою 6 ЦК «Опіка та піклування», ст. 67 якої, наприклад, опікунові надано право вчиняти правочини від імені підопічного, зобов`язано опікуна створювати підопічному необхідні побутові умови, забезпечувати доглядом тощо. Під поняттям «опікуватися» слід розуміти надання звичайних фактичних послуг особі, яка перебуває в безпорадному стані і потребує сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо. Надання допомоги спадкодавцеві «протягом тривалого часу» - оціночна категорія та має визначатися судом з урахуванням обставин конкретної справи. У будь-якому випадку дії спадкоємця не повинні мати разовий, епізодичний характер, і допомога, що надається, має бути систематичною. Фізична особа, яка тривалий час опікувалася, матеріально забезпечувала спадкодавця, за рішенням суду закликається до спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, які мають право на спадкування, і спадщина поділяється між ними у рівних частках. Отже, до правовідносин, що виникають при цьому, застосовується ст. 1267 ЦК, відповідно до якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тобто, за змістом вказаної норми, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як зазначається в п. 6 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України, під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я. У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК. Проте, всупереч вказаних вище норм чинного законодавства позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу задля можливості надання їй у судовому порядку права для зміни черговості спадкування. Заява подана позивачем до СФГ «Хаджидер» не може розцінюватись судом як надання матеріального забезпечення спадкодавця, оскільки по-перше позивачем не надано жодних доказів, що орендну плату вона отримувала за земельну ділянку, яка належить їй на праві власності, по-друге невідомо на яку операцію вона просила надати їй зазначену у заяві суму коштів, більш того жодних доказів про сплату нею медикаментів, несення витрат на лікування померлого [PERSON] , який до дня своєї смерті з 2016 року хворів вона суду не надала. Судом враховується направлення [PERSON] до МСЕК, у якому йдеться про перебування його у безпорадному стані, у зв`язку із тяжкою хворобою станом на 2016 рік, однак жодного достовірного доказу того, що саме [PERSON] тривалий час піклувалася про нього матеріали справи не містять. Сплата [PERSON] послуг на поховання [PERSON] , що помер [INFO] свідчить лише про разовий, епізодичний характер її витрат. У сенсі розуміння ст.12, ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи усе вищенаведене, а саме відсутність жодного належного, об`єктивного та достовірного доказу тривалого часу опікування [PERSON] померлого [INFO] [PERSON] , його матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, прийнявши до уваги відсутність в сукупності усіх юридичних підстав для зміни в судовому порядку черговості спадкування, що зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: partial