Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.09.2007 року сторони уклали шлюб у Ленінському відділі держвної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №455. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Взимку 2013 року шлюб фактично розпався, сім'я існує формально, відповідач проживає окремо від позивачки з сином, у веденні домашнього господарства та у вихованні сина участі не бере. [PERSON] втратила почуття любові та поваги до відповідача, поновлення шлюбних відносин вважає за неможливе. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] матеріальної допомоги не надає, внаслідок чого тягар утримання сина лежить на позивачці. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №072534, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між [PERSON] [INFO], та Степанюк (дошлюбне прізвище Кулакова) [PERSON] [INFO], було зареєструвано шлюб 22.09.2007 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 455. (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №102681, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 19.12.2007 року, актовий запис №720. (а.с. 6). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як було встановлено в судовому засіданні шлюбно-сімейні відносини сторін фактично припинені, відновлення їх неможливе, спільного господарства сторони не ведуть. Суд виходить з того, що шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка, на почуттях взаємної любові та поваги до прав і людської гідності кожного з подружжя, не суперечити моральним засадам суспільства. Вказані вище обставини справи та закріплена в ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України добровільність шлюбу, заперечення сторін щодо збереження шлюбу свідчать про те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін по справі. За таких обставин, суд вважає, що родина існує формально і розпалася вона остаточно. Проживання дитини з одним з батьків не звільняє обох від права спілкування з дитиною та обовязку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 183 СК України передбачено, що доля заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не виконує повноцінного обов'язку щодо утримання дитини. Окрім того, ним не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати сина. На підставі зазначеного, враховуючи інтереси та потреби дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі щодо стягнення аліментів, що найкращим чином захистить інтереси неповнолітнього сина щодо потреби [PERSON] в матеріальних коштах у зв'язку з його вихованням та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. За таких обставин, враховуючи розмір позовних вимог, суд вважає позовну заяву обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, та визначає розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гр., щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за наявності законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 243,60 грн., та стягує з відповідача в дохід держави суму судового збору в розмірі 243,60 за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Outcome: approved