Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Підтвердження цього факту судовим рішенням необхідне для оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця. Посилається на те, що з 1971 року та на момент смерті свого чоловіка проживала з ним разом по [ADDRESS] тому в силу ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем. Нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв'язку з неможливістю встановити факт її постійного проживання з чоловіком на час його смерті. Відповідач [PERSON], син померлого, не проживав разом із батьком, до нотаріуса у встановлений законом строк не звернувся. Факт її постійного проживання з чоловіком підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON], свідоцтвом про укладення шлюбу, довідкою виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 677 від 28.04.2017, актом депутата №97 від 11.10.2017, листами нотаріуса №400/01-16 від 12/09/2017 від №1095/01-16 від 06/10/2017. Своє право на спадщину підтверджує, крім вищезазначених документів, рішенням про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки. До суду позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з»явилися, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали, просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з»явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. В письмовій заяві також зазначив, що його мати [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] на час відкриття спадщини по [ADDRESS] Розгляд справи здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Згідно з пунктів 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкуваннярозглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.9 Перехідих положень ЦПК України ( в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 1268 ЦК України,

Outcome: approved