Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Якимівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] селищної ради Якимівського району Запорізької області, [PERSON], треті особи: відділ Держземагенства у Якимівському районі Запорізької області, відділ Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», реєстраційна служба Якимівського РУЮ Запорізької області про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності та просила встановити нікчемність правочину, надалі збільшила свої позовні вимоги й доповнила позов вимогою про визнання недійсним Договору дарування земельної ділянки площею 0,3194 га, кадастровий номер 2320355400:10:002:0013, яка розташована за адресою буд.23 по вул. Лиманська в смт. Кирилівка Запорізької області, посвідченого 04 вересня 2009 року приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від імені [PERSON] на користь [PERSON] на підставі визнаного судом недійсним та скасованого державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,3194 га серії ЯГ № 703913, виданого [PERSON] [PERSON] селищною радою та застосувати наслідки його недійсності й скасувати реєстрацію права власності № 500326 від 12.03.2013 року на земельну ділянку площею 0,3194 га, кадастровий номер 2320355400:10:002:0013, яка розташована за адресою буд.23 по вул. Лиманська в смт Кирилівка Запорізької області зареєстровану за [PERSON] реєстраційною службою Якимівського районного управління юстиції на підставі договору дарування. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку № 23 по вул. Лиманській в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області на підставі договору дарування житлового будинку від 05 червня 2004 року, згідно умов якого вона прийняла у власність житловий будинок № 23 по вул. Лиманській в селі Азовське (на цей час селище міського типу Кирилівка) Якимівського району Запорізької області, розташований на земельній ділянці площею 5800 кв.м (0,58га), на якій розташовано: житловий будинок літ А-1 площею 346,5 кв.м та господарчі і побутові споруди: сарай літ. Б-1, гараж літ.В-1, навіс літ.Г-1, сарай літ.Д-1, сарай літ.Є-1, навіс літ. Ж-1, сарай літ.З-1, сарай літ. 1-1, сарай літ. К-1, огорожа №1, водогін №2. Договір дарування посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області 05.06.2004р., зареєстрований в реєстрі за № 845, та пройшов реєстрацію в КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» . [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» від 16.03.2004р. за № витягу 3079506, площа земельної ділянки за адресою буд.23 по вул. Лиманська с.Азовське 5800 кв.м, з якої фактично для обслуговування житлового будинку, надвірних споруд та господарчих будівель, згідно технічного паспорту від 31.07.2002 року, з 2002 року по цей час використовується земельна ділянка площею 0,25 га, але рішенням [PERSON] селищної ради від 26.12.2006 року № 43 вся земельна ділянка була поділена на дві земельні ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,3194 га для ведення особистого селянського господарства та зявилися два державних акта від 07.05.2007 року на дві земельні ділянки, видані на імя [PERSON], на підставі одного з яких [PERSON] 04.09.2009 року подарував відповідачу земельну ділянку площею 0,3194 га, яка вирахувана з площі земельної ділянки 5800 кв.м, на якій розташований належний позивачу на праві особистої власності житловий будинок з спорудами та будівлями, та межі якої накладаються на земельну площу, яка зайнята надвірними спорудами та господарчими будівлями, які є невідємною частиною належного позивачу на праві особистої власності житлового будинку житлового будинку по вул. Лиманській, 23 в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області на підставі договору дарування, який був складений та посвідчений 04.09.2009 року приватним нотаріусом [PERSON] Тому позивач [PERSON] звернулася до суду для визнання недійсними та скасування двох державних актів на одну земельну ділянку та як їх підставу рішення селищної ради №43. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року по справі № 330/1064/14-ц (а.с.8-12) визнані недійсними та скасовані державні акти серії ЯГ № 703912 виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 2320355400:10:002:0012 та серії ЯГ № 703913 виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3194 га, кадастровий номер 2320355400:10:002:0013, розташовані в Запорізькій області Якимівському районі смт. Кирилівка, вул. Лиманська, буд.23. Саме в цій частині позовні вимоги Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року за № 22-ц/778/5041/15 залишені без змін ( а.с.21-24), що спонукало її звернутися до суду з позовною вимогою про встановлення вищевказаного договору дарування земельної ділянки площею 0,3194 га від 04 вересня 2009 року нікчемним з підстав незаконності набуття відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,3194 га для сільськогосподарських потреб по недійсному державному акту про право на земельну ділянку на підставі встановлених судом першої інстанції та підтриманих судом апеляційної інстанції обставинам, «…що на час здійснення приватизації земельної ділянки [PERSON] вже не був власником житлового будинку № 23 по вул. Лиманській в смт Кирилівці, а частина земельної ділянки під будинком і іншими господарськими будівлями та необхідна для їх обслуговування частина землі вже перейшла у користування позивача обдарованої [PERSON] Тому [PERSON] взагалі втратив право на приватизацію земельної ділянки у тій частині, в якій його набула позивач.» Визнання судом недійсним Державного [PERSON] серії ЯГ № 703913 виданого незаконно [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3194 га, кадастровий номер 2320355400:10:002:0013, розташовану в Запорізькій області Якимівському районі смт Кирилівка, вул. Лиманська, буд.23, який на час посвідчення договору дарування земельної ділянки в 2009 році від імені [PERSON] на користь [PERSON] був правовстановлюючим документом, надав можливість позивачу [PERSON], як власнику житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за вищевказаною адресою просити суд встановити нікчемність цього договору відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, та надалі просити суд визнати його недійсним в звязку з тим, що відповідач виконала певні умови нікчемного правочину, який нотаріально посвідчений та зареєстрований у державних органах, та як наслідок його недійсності застосувати відповідні правові наслідки недійсності цього договору у вигляді скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON], визнавши незаконність такої реєстрацію внаслідок незаконності набуття цією особою права власності на земельну ділянку площею 0,3194га. 12 січня 2016 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача [PERSON] від 06 січня 2016 року на позовну заяву про її незгоду з викладеними в позовній заяві вимогами позивача та з посиланням на те, що на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року, яким [PERSON] визнані недійсними та на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року, яким в цій частині рішення залишено без змін, нею подана 02 грудня 2015 року касаційна скарга з проханням скасувати рішення вищевказаних судів. Крім того, вона вважає, що до часу державної реєстрації, а саме «до 19.10.2012 року [PERSON] був законним власником житлового будинку і мав повне право, як на приватизацію земельних ділянок, на яких знаходиться будинок, так і на повне розпорядження ними на свій розсуд що він і зробив, вчинивши спірний договір дарування» ( а.с.31). Одночасно, 12 січня 2016 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду зустрічна позовна заява від 06 січня 2016 року про визнання договору дарування житлового будинку № 23 по вул. Лиманській в смт. Кирилівка Запорізької області від 05 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 845, недійсним, як такий, що здійснений [PERSON] під впливом помилки. На підтвердження помилки надає наступні обставини, а саме: будинок обіцяли побудувати для неї; батько фактично будинок не передавав, [PERSON] не жила до 05.06.2004р. так і потім аж до моменту смерті батька, [PERSON] продовжував будівельні роботи, сплачував комунальні платежі, а також приватизував земельні ділянки, що знаходяться під будинком; проведення реєстрації права власності відбулося тільки 19.10.2012 року. 06 квітня 2016 року Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року розглянуто справу за позовом [PERSON] до [PERSON] селищної ради Якимівського району Запорізької області, [PERSON], треті особи: Відділ держземагенства у Якимівському районі Запорізької області, Реєстраційна служба Якимівського РУЮ Запорізької області, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельні ділянки та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ухвалено касаційну скаргу [PERSON] відхилити, рішення залишити без змін ( а.с.100-102) В судовому засіданні позивачка за первинним позовом та її представник позов підтримали в повному обсязі заявлених вимог, проти зустрічного позову заперечували. Відповідачка за первинним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] будучи належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Якимівського району Запорізької області у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру в Якимівському районі Запорізької області (Держземагентства) в судове засідання не зявився. Представник третьої особи Реєстраційної служби Якимівського районного управління юстиції та Якимівського районного виробничого відділу Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» будучи належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог с. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено в ході судового слідства та з урахуванням обставин, встановлених Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року та Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року, що набрали законної сили та залишені Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06 квітня 2016 року без змін, та які в силу п.3 статті 61 ЦПК України, не потребують доказування в справі, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, наступне. Рішенням від 25 червня 2015 року встановлено й судом приймається безперечно, що «згідно договору дарування житлового будинку від 05 червня 2004 року батько [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок № 23 по вул. Лиманській в с.Азовське (на цей час - селище міського типу Кирилівка) Якимівського району Запорізької області, на земельній ділянці площею 5800 кв.м (0,58 га), на якій розташовано: житловий будинок літ. А-1, площею 346,5 кв.м та господарчі і побутові споруди: сарай літ.Б-1, площею 42,8 кв.м, гараж літ.В-1, площею 18,4 кв.м, навіс літ. Г-1, площею 41,3 кв.м, сарай літ. Д-1, площею 13,2 кв.м, сарай літ.Є-1, площею 29 кв.м, навіс літ.Ж-1, сарай літ.З-1, площею 20,2 кв.м, сарай літ.І-1, площею 15,3 кв.м, сарай літ.К-1, площею 15,3 кв.м, огорожа №1, водогін №2, що підтверджується Договором дарування посвідченим [PERSON], державним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області 05.06.2004р., зареєстрованому в реєстрі за № 845, та пройшло реєстрацію в КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації». [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» від 16.03.2004р. за № витягу 3079506 площа земельної ділянки за адресою буд.23 по вул. Лиманська с.Азовське 5800 кв.м. З часу посвідчення договору дарування [PERSON], як власник житлового будинку використовувала всю земельну ділянку, та площа, яка фактично використовується для обслуговування житлового будинку, споруд та будівель за адресою: будинок № 23 по вул. Лиманська в смт Кирилівка складає - 0, 2394 га, за висновком експерта № 2036 за результатами будівельно-технічної експертизи. У звязку з тим, що вона з родиною постійно мешкає в місті Запоріжжі, за її згодою батько [PERSON] продовжував мешкати в цьому житловому будинку й користуватися будинком й земельною ділянкою. 28 серпня 2012 року [PERSON] помер. В лютому місяці 2013 року від відповідачки [PERSON] стало відомо про існування договору дарування земельної ділянки за адресою житлового будинку по вул. Лиманській, 23 в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області від імені [PERSON] на її користь, який був складений та посвідчений 04.09.2009 року приватним нотаріусом [PERSON] Тільки тоді позивач зясувала, що існують два [PERSON] на право власності на земельні ділянки від 07 травня 2007 року за адресою належного їй житлового будинку: один на площу 0,1500 га(1500 кв.м.) для будівництва та обслуговування житлового будинку , інший на площу 0,3194 га(3194 кв.м.) для ведення ОСГ, та пізніше стало відомо, що на підставі Державного [PERSON] на право власності на земельні ділянки, виданого 07.05.07р., батько [PERSON] 04 вересня 2009 року подарував відповідачу частину земельної ділянки площею 3194 кв.м, яка вирахована з земельної ділянки 5800 кв.м, на якій розташований належний позивачу на праві особистої власності житловий будинок. За результатами судового процесу вищевказані [PERSON] про право власності на земельні ділянки від 07 травня 2007 року за адресою житлового будинку №23 по вул. Лиманській в смт. Кирилівка, видані [PERSON] та їх підстава рішення [PERSON] селищної ради від 26.12.2006р. за №43 визнані недійсними та скасовані. [PERSON] зі статтями 215 і 216 ЦК України суди вправі розглядати позови: про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності, про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності. Позивач звернулася з вимогою про встановлення нікчемності правочину договору дарування земельної ділянки площею 0,3194 га за адресою будинку № 23 по вул. Лиманській в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, посвідченого 04 вересня 2009 року за реєстровим № 1439 приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від імені [PERSON] на імя [PERSON] з підстав незаконності набуття відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку на підставі виданого незаконно [PERSON], а тому визнаного недійсним та скасованого державного акту про право власності на цю земельну ділянку. Разом з тим, стосовно положення ч.2 ст. 215 ЦК України про те, що, суд не вимагає визнання правочину недійсним, якщо його недійсність встановлена законом, суд визнає, що в даному випадку позивач довів суду що така потреба виникла. Сторона за договором [PERSON] виконала певні умови нікчемного договору, він нотаріально посвідчений, він порушив права позивача, він зареєстрований у державних органах. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного, та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Адже суд визнаючи недійсним правочин (договір), тим самим визнає недійсним і правовстановлювальний для виникнення і існування права власності у [PERSON], а тому суд дійшов висновку, що констатація правочину нікчемним без визнання його судом недійсним не породжує правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення цивільних прав і обовязків. Для цього необхідно рішення суду про визнання недійсним правочину. Наслідком буде припинення права власності відповідача й скасування реєстрації такого права. [PERSON] вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечить актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зі змісту ст.203,204 ЦКУкраїни випливає, що підстави і наслідки недійсності можуть бути передбачені виключно законами про те, що положення зазначених статей необхідно застосувати з урахуванням ст. 4 ЦК України. Виходячи з тлумачення норм ст.4 та ст. 203 ЦК України зміст правочину має відповідати: Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України. Відповідно, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням і іншим, крім цивільного, галузевим законодавчим актам, причому не тільки законам, а й іншим нормативно-правовим актам, прийнятих на основі Конституції України. У зустрічному позові «Про визнання договору дарування житлового будинку» [PERSON] наполягає, що [PERSON], здійснив дарування під впливом помилки. Підтвердженнями факту помилки під час укладення Договору Дарування зазначено, що «батько фактично не передавав будинок відповідачці, вона там як до 05.06.2004 року не проживала…, в будинку проживав батько, продовжував будівельні роботи, сплачував комунальні платежі, а також приватизував земельні ділянки, що знаходяться під будинком». Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в позові [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку №23 по вул. Лиманській в с.Азовське, на цей час смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, посвідченого 05 червня 2004 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори Запорізької області відмовляє з наступних підстав. Зважаючи на заяву позивача про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності відповідно до положень ст.ст.257,261 ЦК України. Законодавством визначено, що загальний строк для захисту права (позовна давність) встановлена в 3 роки, закінчення (спливу) якого до предявлення позову є підставою для відмови в позові. До вимог про розірвання договору дарування також застосовується позовна давність. Позовна давність це термін, упродовж якого можна звернутися до суду про захист своїх порушених прав. Позовна давність слугує зміцненню договірної дисципліни, стимулює активність учасників цивільного обігу щодо здійснення їх прав і обовязків, а також посилює контроль за виконанням зобовязань. Строки позовної давності встановлені безпосередньо законом і не можуть бути змінені угодою сторін. Тобто в даному випадку до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність один рік. Вимоги [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку в 2004 році від імені [PERSON] на користь [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки укладенням договору дарування права [PERSON] не порушені, вона не є стороною договору дарування й особисто не вправі вимагати визнання недійсним правочину або його розірвання, стороною якого вона не є, та головне вона звернулася поза межами позовної давності, тому що відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки, але до договору дарування згідно п.5 статті 258 встановлена спеціальна позовна давність один рік, що визначено статтею 728 ЦК України. Наслідками пропущеного строку позовної давності є відмова у задоволенні позову на підставі статті 267 ЦК України про наслідки закінчення строку позовної давності, а саме, сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. [PERSON] частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі вищевказаного, оскільки позовні вимоги в зустрічній позовній заяві [PERSON] заявлені з пропуском (втратою) строків позовної давності, суд вважає необхідним застосувати позовну давність та відмовити [PERSON] у позові у звязку з пропуском строків позовної давності.

Outcome: approved