Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] вказала на те, що вона працювала охоронником відділу охорони АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон». 25 лютого 2019 року її було звільнено роботодавцем із займаної посади на підставі поданої нею заяви, за власним бажанням. Однак, відповідачем не було проведено із нею повного розрахунку при звільненні, не виплачено їй усі належні суми, а тому заборгованість по заробітній платі станом на 14.11.2019 року становить 36 602 грн. 66 коп., а також 2568 грн. компенсації за невикористану відпустку. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача на свою користь 36 602,66 грн. заборгованість по заробітній платі та 2 568 грн. компенсацію за невикористану відпустку. 06.05.2020 року АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що в день звільнення [PERSON] не працювала, позивач не зверталась з вимогою про розрахунок, а тому жодної затримки не відбулося. Вважає, що на вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку поширюється 3-місячний строк звернення до суду, а тому вони не підлягають до задоволення. 28.02.2020 року позивач збільшила свої позовні вимоги та просила стягнути 36 602 грн. 66 коп. заборгованості по заробітній платі, 2568,00 грн. компенсації за невикористану відпустку та 86338,62 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 11.06.2020 року судом у даній справі винесено ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, у зв`язку із її добровільною виплатою відповідачем [PERSON] під час розгляду даної справи та відмовою позивача від позову в цій частині. 19.06.2020 року представник позивача подав заяву відповідно до якої уточнив вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до якої просив стягнути 109 031,48 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто за 458 днів за період з 25.02.2019р. по 27.05.2020р. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Ярмусь В.Д. позовні вимоги підтримали та просили задоволити, посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Представник відповідача АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на поданий відзив на позов. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] працювала охоронником в АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», що підтверджується даними у її трудовій книжці. 25 лютого 2019 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі ст..38 КЗпП України згідно наказу №13 від 25.02.2019 року, тобто за власним бажанням та розірванням у зв`язку із цим трудового договору. Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Однак, всупереч зазначеної норми Закону, заробітна плата [PERSON] не виплачувалася в повному обсязі, а тому станом на 14.11.2019р. відповідачем було допущено заборгованість по заробітній платі [PERSON] , яка склала 36 602,66 грн., що підтверджується довідкою відповідача В судовому засіданні встановлено, що під час розгляду справи, 28.05.2020 року заборгованість по заробітній платі, у тому числі компенсацію за невикористану відпустку відповідачем була виплачена [PERSON] .. Згідно довідки АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» №310/2556 від 11.06.2020р. середньоденна заробітна плата [PERSON] за січень 2019 року становила 239,20 грн., за лютий 2019р. 236,92 грн. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином із вказаних положень закону вбачається, що стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середня заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п. 4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Отже згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів. Згідно правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17 «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.» Середньоденна заробітна плата [PERSON] за два останніх місяці роботи, що передували дню звільнення станом на січень 2019 року (повний місяць роботи) становила 239,20 грн., що підтверджується довідкою наданою відповідачем. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 25.02.2019 року (день звільнення позивача) по 28.05.2020 рік (день виплати заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку ) буде становити: 239,20 (сума середньоденного заробітку)* 312 (кількість робочих днів)= 74 630,40 грн. Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені законодавством гарантії своєчасної виплати працівникові заробітної плати, встановлену відповідальність роботодавця у зв`язку із цим, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнення у сумі 74 630,40 грн., частково задовольнивши позовні вимоги позивача. При цьому суд зазначає, що для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку слід брати до уваги робочі дні, а не календарні дні, на основі яких був здійснений розрахунок позивачем. Також задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд відкидає твердження відповідача про те, що позивач була відсутня на робочому місці у день її звільнення та не зверталась із вимогою про виплату їй усіх належних сум при звільненні, оскільки такі твердження спростовуються даними зазначеними у наказі роботодавця про звільнення [PERSON] №13 від 25.02.2019 року, у якому наявний особистий підпис [PERSON] про його ознайомлення із зазначенням дати «25» лютого 2019 року. Крім цього, суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звертатись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Також, суд не вбачає за можливе зменшити розмір розрахованого судом середнього заробітку відповідачу, оскільки враховує розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] , який складав 36 602,66 грн., час його не виплати роботодавцем, відсутність спору щодо невиплачених сум між сторонами, що підтверджено довідкою виданою відповідачем, виплату їх відповідачем після звернення позивача із позовом в суд. Крім цього, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Звернення працівника про стягнення відшкодування пов`язаного з порушенням законодавства про оплату праці, а відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15. Таким чином, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що позивач пропустив строк, установлений ч.1 ст.233 КЗпП України, для звернення із вимогою про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача у користь позивача 74 630 грн.. 40 коп. середнього заробітку за час затримки виплати їй розрахунку при звільненні, за період з 25.02.2019 року по 28.05.2020 року. Крім цього, суд вважає, що в силу вимог ст..141 ЦПК України слід стягнути із відповідача у користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial