Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вимоги позову, з урахуванням доповнення до позовної заяви (а.с.168-170), мотивує тим, що 23.02.2006 на базі гуртожитку по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку було створено будинковий комітет «Відродження». 24.04.2008 було зареєстровано ОСББ «Відродження». Всі житлові приміщення, в яких проживали мешканці гуртожитку були приватизовані. На першому поверсі будинку № 22-а знаходиться приміщення адміністрації ОСББ, яке являється загальним майном обєднання, є нежитловим і ніколи в житлове не переводилось. Однак, в січні 2016 року їй стало відомо, що приміщення №1 на першому поверсі будинку № 22-а, де знаходиться адміністрація ОСББ, було приватизовано та відповідно до свідоцтва, виданого згідно з розпорядженням (наказом) № 790-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду 04.12.2007, було включено в обєкт приватизації та передано на праві спільної часткової власності відповідачам. Відповідачі ніколи в спірному приміщенні не проживали, договорів найму не укладали, ордерів на вселення не отримували, не оплачували за утримання приміщення. Спірне приміщення є допоміжним приміщенням будинку, і не могло бути відчуженим без згоди усіх співвласників, в тому числі і позивача. З моменту створення будинкового комітету жодних рішень про зміну цільового призначення спірного приміщення з нежитлового в житлове, про вселення відповідачів не приймалося. Вважає, що приватизація приміщення № 1 в будинку по пр. Відродження, 22-а відбулася з порушенням вимог закону, та порушує її права як співвласника допоміжних приміщень будинку.. А тому, просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 04.12.2007, видане відділом реєстру житлового фонду департаменту ЖКГ і будівництва Луцької міської ради на приміщення №1 за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 22-а, на імя [PERSON] 1/3, [PERSON] 1/3 та [PERSON] 1/3. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав, та просив його задовольнити. Представники відповідача відділу реєстру житлового фонду департаменту ЖКГ Луцької міської ради в судовому засіданні позов не визнали. В усних та письмових запереченнях проти позову (а.с.69-71) вказували на те, що 12.11.2007 року до відділу реєстру житлового фонду звернулася з заявою [PERSON] про передачу в приватну власність квартири [ADDRESS]. До заяви, відповідно до вимог закону було надано довідку БК «Відродження» від 12.11.2007 № 18, у якій визначено склад сімї заявника, яка засвідчувала, що на момент приватизації квартири мешкали і мали право на житло [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі поданих [PERSON] документів, достовірність яких не оскаржена і не спростована, відділом реєстру житлового фонду департаменту ЖКГ, в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду України», Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, здійснено оформлення документів та підготовлено розпорядження №790-р від 04.12.2007 «Про приватизацію квартир державного житлового фонду». Тобто, при здійсненні приватизації відділ реєстру житлового фонду керувався виключно чинними нормативно-правовими документами та приймав рішення на підставі належним чином оформлених документів. Жодних прав та інтересів позивача порушено не було. Крім того, цим же розпорядженням було передано у власність квартири не тільки відповідачам, але й іншим 48 наймачам державного житла, в тому числі і позивачу. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що приватизацією квартири № 1в 2007 році не порушено права позивача, оскільки вона стала членом ОСББ лише в 2008 році. На момент створення ОСББ квартира уже належала відповідачам. А тому, не посилання сторони позивача на положення статуту ОСББ є безпідставними. [PERSON] проживала там на момент приватизації. Приватизація відбулася з дотриманням вимог закону. Позивач ніколи не проживача в квартирі №1. Право власності на житло і позивач і відповідачі набули на підставі одного і того ж розпорядження. Крім того, вказували на те, що позивач давно знала про приватизацію відповідачами спірної квартири, оскільки відвідувала загальні збори будинкового комітету та ОСББ. А тому, просили застосувати строки позовної давності. Просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що будівля гуртожитку по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку належала Українській кооперативно-державній корпорації по агропромисловому будівництву. 23.02.2006 року на базі гуртожитку по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку було створено будинковий комітет «Відродження», що підтверджується протоколом №1 загальних зборів мешканців гуртожитку (а.с.93-94). В засіданні брали участь позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується їхніми підписами в протоколі. Рішенням Луцької міської ради №3/87 від 30.06.2006 за зверненням Української кооперативно-державної корпорації по агропромисловому будівництву, було дано згоду на прийняття до комунальної власності будівлі гуртожитку по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку, передати будівлю на баланс БК «Відродження». Актом приймання-передачі будівлі гуртожитку від 25.07.2006 будинок по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку було передано корпорацією «Украгропромбуд» у власність територіальній громаді Луцької міської ради (а.с.93). Актом приймання-передачі будівлі гуртожитку від 25.07.2006 будинок по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку територіальною громадою Луцької міської ради було передано на баланс для обслуговування БК «Відродження» (а.с.178). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 271-2 від 19.04.2007 року будинок по пр. Відродження, 22-а в м. Луцьку було виведено зі статусу гуртожитку та надано статус житлового будинку (а.с.33). Відповідно до п.30 ч.1 ст. Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено, зокрема, затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації, визначення доцільності, порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності. Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції, що діяла на момент приватизації, передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування обєктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, що діяла на момент приватизації, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації. 12.11.2007 [PERSON] звернулася з заявою до органу приватизації про передачу в приватну спільну часткову власність квартири, яку займає разом з членами сімї на умовах найму. Вказувала на те, що згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» її сімї встановлена пільга по безоплатній передачі житла. При оформленні квартири у спільну часткову власність просила передбачити розподіл долі власності між членами сімї у слідуючому співвідношенні: 1/3 частки [PERSON], 1/3 частки [PERSON] 1/3 частки [PERSON] (а.с.75). До заяви [PERSON] було надано Довідку про склад сімї наймача ізольованої квартири за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 22-а/1, в якій зазначено, що в квартирі проживають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: [PERSON] -- квартиронаймач (дата прописки у квартирі (будинку) 24.05.1991), [PERSON] -- донька (дата прописки у квартирі (будинку) 24.05.1991), [PERSON] донька (дата прописки у квартирі (будинку) 14.09.1992) (а.с.76). Довідка видана будинковим комітетом «Відродження» і підписана головою БК [PERSON] Даною довідкою підтверджується той факт, що відповідач [PERSON] була зареєстрована в будинку по пр. Відродження, 22-а з 1991 року, а її доньки [PERSON], [PERSON] від народження. Даний факт не був спростований стороною позивача в ході судового розгляду. Крім того, з реєстрацію місця проживання в паспорті відповідача (а.с.25а) вбачається, що з 24.04.2007 відповідач [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Видана будинковим комітетом довідка в квартирі [ADDRESS] на момент приватизації підтверджувала користування житлом відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] Розпорядженням відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва № 790-р від 04.12.2007 «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» було задоволено прохання наймачів квартир (всього 49 квартир), в тому числі і [PERSON] про передачу квартир у власність наймачам та членам їх сімей. Відповідно до Додатку № 1 до вказаного розпорядження відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS] в спільну часткову власність по 1/3 частині кожній (а.с.126). Вищевказане розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва № 790-р від 04.12.2007 «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» є чинним і стороною позивача не оспорюється. Разом з тим, з Додатку до цього розпорядження вбачається, що цим же розпорядженням позивачу [PERSON] та членам її сімї було передно у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.127). Приватизація житла позивачем відбулася на підставі її заяви органу приватизації від 01.11.2007 (а.с.150) та Довідки про склад сімї, виданої будинковим комітетом «Відродження» і підписаної головою БК [PERSON] (а.с.151). На підставі Розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства і будівництва № 790-р від 04.12.2007, 04.12.2007 відповідачам [PERSON] [PERSON], [PERSON] було видане Свідоцтво про право власності на житло (а.с.31). Право власності зареєстроване 13.12.2007 року у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.146-147). Право власності відповідачів на спірну квартиру позивач оспорює з тих підстав, що приміщення квартири ніколи не було житловим і перебувало у спільному користуванні мешканців будинку по пр. Відродження, 22-а, при чому покликається на пункти Статуту ОСББ «Відродження», який був затверджений 28.01.2008 року. Однак, приватизація квартири [ADDRESS] в 2007 році, а ОСББ «Відродження» було зареєстроване 24.04.2008, а тому жодного відношення до приватизації не має, і покликання сторони позивача на Статут ОСББ є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію Державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до нихгосподарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. На підставі ч. 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію Державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України, в редакції чинній на момент приватизації, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. У Рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1). Разом з тим, як зазначено в ухвалі Конституційного Суду України від 12.05.2004 року\~\~№46-у/2004 у справі №2-40/2004 про відмову у задоволенні клопотання народного депутата України про розяснення Рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 наведений у підпункті 1.1 резолютивної частини рішення перелік допоміжних приміщень (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) не є офіційним тлумаченням терміна «допоміжні приміщення» та інших термінів, що вживаються у законах. Жодних доказів того, що приміщення квартири [ADDRESS] було визначене як допоміжне (адміністративне) приміщення багатоквартирного будинку, стороною позивача не надано. Крім того, будинковим комітетом було надано згоду на приватизацію даного приміщення, що свідчить про визнання його житловим, оскільки лише такі приміщення підлягали приватизації у багатоквартирному будинку. Так, з протоколу загальних зборів БК «Відродження» від 01.02.2007 року, вбачається, що на зборах вирішувалося питання про приватизацію [PERSON] приміщення №1 в будинку № 22-а по пр. Відродження в м. Луцьку. Збори вирішили записати дане приміщення на [PERSON] Підписати з нею договір, де зобовязати [PERSON] віддати (подарувати) дане приміщення на користь мешканців будинку. Однак, з пояснень в судовому засіданні сторін вбачається, що жодних угод про відчуження приватизованої квартири № 1 в користь ОСББ чи інших осіб не укладалося. З пояснень в судовому засіданні відповідача [PERSON] вбачається, що з моменту приватизації нею квартири, квартирою за її згодою користувалася адміністрація ОСББ «Відродження». Однак, даний факт в жодному разі не підтверджує право ОСББ на займане приміщення, а лише вказує на реалізацію власником своїх прав щодо розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено невідповідності дій органу приватизації вимогам чинного на момент приватизації законодавства, незаконності набуття відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на квартиру № 1 в будинку № 22-а в м. Луцьку, а також, порушення її прав в звязку з приватизацією відповідачами спірної квартири і таких порушень не встановлено в ході судового розгляду, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, суд відхиляє заяву сторони відповідача про застосування строків позовної давності. В матеріалах справи відсутні дані про те, що вона була учасником загальних зборів БК «Відродження» 01.02.2007, на яких вирішувалося питання приватизації приміщення №1 будинку, а в подальшому особам, які брали участь в приватизації, кожному зокрема, не надавалася інформація про інших осіб, що приватизовували квартири. Крім того, з моменту приватизації квартирою зі згоди власника користувалося ОСББ, а тому позивач обєктивно не могла знати про належність квартири відповідачам.

Outcome: dismissed