Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась з позовною заявою\~ до відповідача Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. В подальшому уточнила позовні вимоги, проить стягнути у розмірі 8858,92 гривень. В обґрунтування позову покликається на те, що 20.10.2015 її незаконно звільнили з посади провідного бухгалтера Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА». Рішенням Франківського районного суду від 16.05.2016 її поновлено на роботі та стягнено з Державного підприємства «Львівський державний завод ЛОРТА» в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21841 (двадцять одну тисячу вісімсот сорок одну) грн. 82 коп. та 2000грн.витрат на правову допомогу, а всього 23841 (двадцять три тисячі вісімсот сорок одну) грн. 82 коп. Однак, відповідач не видав відповідного наказу про поновлення її на роботі. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25.07.2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова залишено без змін. Однак, всупереч цьому, відповідач затримав виконання рішення суду та поновив позивача на роботі лише 08 серпня 2016 року, що підтверджується копією наказу. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 8858,92 гривень. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явивилась, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи. Між тим, 10.08.2017 нею скерувано на адресу суду заяву про застосування позовної давності та відмови в задоволенні позову. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі представника відповідача, суд у відповідності до вимог ст.ст.\~169,\~224 ЦПК України\~вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Франківського районного суду від 16.05.2016 її поновлено на роботі та стягнено з Державного підприємства «Львівський державний завод ЛОРТА» в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21841 (двадцять одну тисячу вісімсот сорок одну) грн. 82 коп. та 2000 грн.витрат на правову допомогу, а всього 23841 (двадцять три тисячі вісімсот сорок одну) грн. 82 коп. Однак, відповідач не видав відповідного наказу про поновлення її на роботі. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25.07.2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова залишено без змін. Наказом від 08.08.2016 за №434к за підписом директора Державного підприємства «Львівський державний завод ЛОРТА»- О. Погребгяка скасовано Наказ від 19.10.2015за №566к «Про звільнення [PERSON]А.» та поновлено позивача на посаді провідного бухгалтера відділу головного метролога (528) з 21.10.2015. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Крім того, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати» передбачено виплату компенсації у разі затримки на один або більше місяців виплати заробітної плати. Так, згідно розрахунку позивача, якому суд надає віри, невиплачена компенсація за втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати становить 8858,92 гривень. В силу вимог\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постанова Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема п.20 роз'яснює, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до вимог ч.1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП. Так, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки\~\~розрахунку при\~\~звільненні по\~\~день\~\~фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Відповідно до вимог\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Враховуючи вищенаведне, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 8858,92 гривень.

Outcome: approved