Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суми інфляційних збитків та три відсотки річних за неналежне виконання грошового зобов'язання. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 393300,25 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних збитків за прострочення сплати аліментів в розмірі 24736,41 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 3232,60 гривень. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в 2006 році між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб. Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.12.2008 року постановлено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.10.2008 року. Позивач з виконавчим листом виданим за даним рішенням суду звернулась до виконавчої служби. За період з 17.10.2008 року по 27.08.2015 року відповідач лише частково сплачував аліменти у зв'язку з чим виникла заборгованість. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримала, надала суду пояснення по суті позову. Відповідач та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в задоволенні позову відмовити та надали суду письмові заперечення. Від третьої особи Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали цивільної справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 20 серпня 2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 402. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 451 батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії виконавчого листа № 2-4329/08, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.12.2008 року постановлено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.10.2008 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, виконаного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Харчишиним О. С., станом на 27 серпня 2015 року заборгованість за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] аліментів складає 35563,35 гривні. Відповідач в судовому засіданні заборгованість по аліментам, згідно розрахунку державного виконавця, не оспорював. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідач в своїх запереченнях вказує, що позивач не має права на стягнення неустойки, оскільки не довів суду, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача. Однак, відповідач не зазначає жодної обставини, яка б свідчила, що заборгованість виникла не з його вини чи з незалежних від нього причин. За таких обставин, враховуючи, що сплата аліментів є обов'язком відповідача за рішенням суду, а тому і обов'язок доказування виникнення заборгованості не з його вини лежить на відповідачеві, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки є обгрунтованою. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Здійснюючи розрахунок неустойки позивач виходив з правової позиції Верховного Суду України від 11.09.2013 року. Однак, Верховним Судом України по справі № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року зроблено наступний висновок: неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). У даній постанові також зазначено, що Верховний Суд України відступає від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13) та 1 жовтня 2014 року (справа № 6-149цс14). Отже, суд не приймає до уваги розрахунок неустойки, зроблений позивачем при зверненні до суду, та погоджується з розрахунком наданим представником позивача 24.02.2016 року, який здійснений за правилом визначеним у правовій позиції Верховного Суду України від 1 липня 2015 року по справі № 6-94цс15. За таких обставин, сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача складає 10765,79 (десять тисяч сімсот шістдесят п'ять) гривень 79 копійок за період з 17 жовтня 2008 року по 27 серпня 2015 року. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, в своїх запереченнях зазначив про застосування позовної давності, однак судом позовна давність не застосовується виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Отже, до позовної вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не застосовується. Позивачем, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України, заявлено вимогу про стягнення суми інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов'язання. Дана вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Окрім того, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові та сімейні правовідносини. За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов'язання є необгрунтованою, оскільки грошове зобов'язання відповідача, а саме обов'язок сплати аліментів на дитину, перед позивачем виникло не з договірних правовідносин, а на підставі рішення суду. Окрім того, зобов'язання щодо сплати аліментів виникає з сімейних правовідносин та регулюється спеціальним законодавством. Отже, до даного виду зобов'язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується, а отже в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Outcome: partial