Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 28.07.2015 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON], зареєстрований 12 грудня 2012 р. в Камянобрідському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 429. Розглянути справу без присутності відповідача. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що 12.12.2012 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. До березня 2013 року вони проживали однією сімєю. З 13.06.2014 р. вона проживає в м. Харкові, про що має довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, місце знаходження відповідача їй не відомо, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають, майнові спори відсутні. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, причину неявку суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, причину неявки суду не повідомив. Від [PERSON] надійшла заява 31.08.2015 р., в якій він зазначає, що повністю згоден з позовною заявою, справу просить слухати за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON], [INFO], народився в м. Луганську, Луганської області, та [PERSON], [INFO], народилася в м. Луганську, Луганської області, зареєстрували шлюб 12.12.2012 р., про що в Книзі реєстрації шлюбів 12.12.2012 р. зроблено відповідний актовий запис за № 429. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Місце реєстрації: Камянобрідський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія I ЕД № 157573. Відповідно до довідки від 06.11.2014 р. № [NUMBER] про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON] постійно проживала за адресою: [INFO] і перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS]. За ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровя чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Оскільки п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України, позивач не може виїхати до місця проживання відповідача в м. Луганськ, на території м. Луганська не діють закони України, тому справа розглядається за реєстрованим місцем проживання позивача, тобто в Дзержинському районі м. Харкова. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2012 р., від шлюбу дітей не мають. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини з квітня 2013 р., не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявник при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, після розірвання шлюбу надалі іменується шлюбним прізвищем. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved