Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON], відділу державної виконавчої служби Заставнівського РУЮ Чернівецької області про виключення майна з акту опису та арешту, звільнення з-під арешту майна, та поділ майна подружжя. Посилається на те, що вона з 01.10.1994 року по 29.01.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В цьому шлюбі ними була придбана земельна ділянка, площею 0,0322 з цільовим призначенням для реконструкції та будівництва магазину, що розташована по [ADDRESS], право власності на яку було оформлено на відповідача [PERSON] Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.09.2013 року, що набрало законної сили задоволено позов прокурора Заставнівського району в інтересах Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області, згідно якого з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування збитків стягнуто на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області 1171492,14 гривень та судовий збір в сумі 3441 гривень. Постановою державного виконавця відділу ДВС Заставнівського РУЮ від 12.11.2013 року в порядку примусового виконання вищезгаданого рішення суду за виконавчим листом №716/518/13-ц вид 25.10.2013 року Заставнівським районним судом Чернівецької області, накладено арешт на все майно боржника - відповідача по справі [PERSON] та оголошено заборону на відчуження, будь-якого майна, яке належить боржнику. Вказує, що оскільки згадана земельна ділянка була придбана ними під час їх перебування у шлюбі, то вона є спільною сумісною власністю подружжя, а отже їй належить ? частина вказаної земельної ділянки та ? частина будівельних матеріалів, що використані для будівництва магазину на ній. Саме тому, просить визнати за нею та відповідачем право власності за кожним на ? частину згаданої земельної ділянки, будівельних матеріалів у вигляді недобудованого магазину, що розташовані на ній, виключити вказане майно з акту опису та звільнити його з-під арешту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що коли сторони перебували в шлюбі, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та ними за спільні кошти було придбано земельну ділянку, площею 0,0322 га з цільовим призначенням для реконструкції та будівництва магазину, що розташована по [ADDRESS] Чернівецької області. Право власності на вказану ділянку було оформлено на відповідача, проте це спільне майно подружжя, тому на нього слід визнати право власності за кожним на ? частину за позивачем та відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Представник відповідача ВДВС Заставнівського РУЮ у Чернівецькій області - Гумен В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав проти їх задоволення заперечував. Суду пояснив, що на виконанні у ВДВС Заставнівського РУЮ перебуває виконавчий лист №716/518/13-ц від 25.10.2013року про стягнення з відповідача [PERSON] збитків в розмірі 11714982,14 гривень. Актом опису й арешту від 25.01.2014 року на належну відповідачу спірну земельну ділянку та будівельні матеріали у вигляді недобудованого магазину, що розташовані на ній накладено арешт. На сьогоднішній день рішення суду відповідачем не виконується в рахунок відшкодування шкоди з відповідача не стягнуто ніяких сум. З цих підстав просив в задоволені позовних вимоги відмовити в повному обсязі. Прокурор Арсеній А.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.09.2013 року задоволено позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області 1171492,14 гривень матеріальних збитків, завданих [PERSON] внаслідок незаконної вирубки лісу. На підставі виконавчого листа на все майно, що належить відповідачу [PERSON] накладено арешт. На сьогоднішній день, рішення суду не виконано, в рахунок погашення боргу не сплачено ніяких сум, а отже в разі визнання за позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] право власності на ? частину за кожним на згадану земельну ділянку та будівельні матеріали на ній будуть порушені інтереси держави. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи сторін, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 01.10.1994 року по 09.02.2013 перебували в зареєстрованому шлюбі, що видно з рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області, що набрало законної сили (а.с. 7). Під час їх перебування у шлюбі вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та ними за спільні кошти у 2002 році було придбано земельну ділянку, площею 0,0322 га з цільовим призначенням для реконструкції та будівництва магазину, що розташована по [ADDRESS]. Право власності на вказану земельну ділянку було оформлено на відповідача [PERSON], що видно з копії державного акту на право власності на землю серії ЧВ №049236 від 19.02.2002 року (а.с. 8-9), витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1231 від 11.12.2013 року (а.с. 14). На вказаній земельній ділянці, сторонами під час їх перебування у шлюбі розпочато будівництво автомагазину з житловими приміщеннями, яке станом на сьогоднішній день не завершено, і вартість якого становить 203060,00 (двісті три тисячі шістдесят) гривень, що видно з експертизи (а.с. 28). Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.09.2013 року, що набрало законної сили 24.09.2013 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області в рахунок відшкодування збитків 1171492,14 гривень та судовий збір в сумі 3441 гривень. В порядку примусового виконання згаданого рішення суду за виконавчим листом №716/518/13-ц від 25.10.2013 року державним виконавцем ВДВС Заставнівського РУЮ Чернівецької області відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача [PERSON] збитків в розмірі 1171492,14 гривень, накладено арешт на все належне йому майно та заборонено відчуження будь-якого майна, що йому належить, що вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №40687411 від 12.11.2013 року (а.с. 10) акту опису й арешту майна від 25.01.2014 року (а.с. 11-12) та витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна №12664887 від 12.11.2013 року (а.с. 13). Серед майна, на яке ВДВС Заставнівського РУЮ у Чернівецькій області накладено арешт є і згадана земельна ділянка з будівельними матеріалами у вигляді недобудованого магазину (а.с. 11 зворот). Згідно ст. 22 КпШтС УРСР, який був чинним на час будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням цих вимог закону, суд приходить до висновку, що згадана земельна ділянка з будівельними матеріалами у вигляді недобудованого автомагазину, розташована по [ADDRESS] Чернівецької області є спільною сумісною власністю колишнього подружжя - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] та підлягає поділу в рівних частках між ними. Таким чином, за позивачем [PERSON] та за відповідачем [PERSON] слід визнати за кожним право власності на ? частину вищевказаної земельної ділянки та будівельних матеріалів, розташованих на ній. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватись й розпоряджатись своєю власністю. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Оскільки позивачу [PERSON] на праві власності належить ? частина вищевказаної земельної ділянки та будівельних матеріалів, розташованих на ній, а на вказане майно державним виконавцем накладено арешт, то вказане майно слід звільнити з-під арешту та виключити з акту опису та арешту, з метою захисту права власності позивача на це майно. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 1467,23 (тисячі чотирьохсот шістдесяти семи) гривень 23 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved