Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та з урахуванням збільшених позовних вимог просила суд постановити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітніх дітей які навчаються в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та весь період навчання дітей на денному відділенні, а також стягнути з відповідача на її користь ? частину від сплачених нею 25375 грн. за навчання дітей . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказувала на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від даного шлюбу мають двох спільних дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] В 2003 р. шлюб між сторонами розірвано. На утримання дітей з відповідача стягувались аліменти, але з 01.09.2014 р. їх спільний син навчається на денній формі навчання в Державному університеті телекомунікацій з терміном закінчення навчання 30.06.2019 р., спільна донька [PERSON] навчається на денній формі навчання з 01.09.2015 р. в Київському медичному коледжі з терміном закінчення навчання 31.01.2020 р. Вказувала на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, а оскільки діти навчаються на контрактній формі навчання всі витати сплачуються нею одноособово. Також зазначала, що за 2017, 2018 р. нею одноособово сплачено кошти за навчання дітей в навчальних закладах в розмірі 25375 грн. з яких ? частину як додаткові витрати на утримання дітей позивач просить стягнути з відповідача. Посилаючись на вимог ст.ст. 180, 182, 183, 191, 198, 199, 200 СК України просила заявлені вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити вказуючи на те, що діти проживають разом з нею та знаходяться н її утриманні, впродовж 2017, 2018 р. вона самостійно сплачує вартість навчання дітей у навчальних закладах, а також несе витрати необхідні для оздоровлення, навчання, розвитку дітей. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечував, вказував на те, що твердження позивача про одноособове утримання дітей не є вірним, ним також сплачувались витрати по оплаті навчання дітей в 2016, 2015 р., а також надавались кошти для поїздки сина на навчання за кордон. Крім того зазначав, що на даний час він вже сплачує в добровільному порядку аліменти на користь [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно на утримання своєї третьої неповнолітньої дитини в відпустці по догляду за якою він знаходиться. Представник відповідача вважав заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та просив встановити розмір аліментів на утримання повнолітніх дітей в розмірі який буде відповідати вимогам чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15 липня 1994 р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 25). Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ( а.с. 46). 15.03.2003 р. шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] навчається на денній формі навчання в Державному університеті телекомунікацій з терміном закінчення навчання 30.06.2019 р. ( а.с. 48) Спільна донька сторін [PERSON] навчається на денній формі навчання з 01.09.2015 р. в Київському медичному коледжі з терміном закінчення навчання 31.01.2020 р. (а.с. 47). За змістом ст. 199 СК України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює в ПК вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський та з березня 2018 р. з останнього на користь [PERSON] за заявою платника відраховуються аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку ( а.с. 51), також відповідно до наказу (розпорядження) № 434/8 від 01.06.2018 р. [PERSON] перебуває в відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення 4,5 річного віку за медичним висновком ( а.с. 52). Відповідно до довідки про заробітну плату від 18.05.2018 р. [PERSON] працює та відповідно до довідки управління освіти отримує заробітну плату. ( а.с.86, 87) Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За вимогами ст. 182 ч. 1 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для часткового задоволення позову про стягнення аліментів. Суд враховує положення ст.ст. 199, 200, 182 СК України, приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків, однак приймає до уваги, обставини, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, а тому стягнення з ньоо аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу ( заробітку) щомісячно можливо і відповідає інтересам позивача, однак суттєво погіршує права відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно до 30.06.2019 р. до закінчення навчання [PERSON], а з вказаного часу в розмірі 1/8 частини до 31.01.2020 р. до закінчення навчання [PERSON], але не довше, як до досягнення дітьми двадцяти трьох років. Що стосується вимог про стягнення 1/2 частини витрат на навчання (додаткових витрат), суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання передбачений статтею 199 СК України. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Наявність додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), позивачем під час судового розгляду справи не доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини в частині заявлених позивачем вимог про стягнення додаткових витрат на утримання доньки яка на час понесення даних витрат позивачем була неповнолітньою, а тому є можливим стягнення з відповідача на користь позивача ? частину понесених витрат в розмірі 5880 грн., оскільки за вказаний період позивачем сплачено 05.01.2018 р. - 980 грн., 29.08.2017 р. - 980 грн., 24.09.2017 р. - 980 грн., 15.12.2017 р. - 980 грн., 25.10.2017 р. - 980 грн., 06.02.2018 р. - 980 грн., 30.01.2018 р. -980 грн., 17.01.2017 р. - 4900 грн., ? частина від яких становить 5880 грн. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] а саме щодо стягнення 1/2 частини витрат на навчання дитини (додаткових витрат) суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, у зв'язку з їх необґрунтованістю. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір , в дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп., так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Outcome: partial