Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину складського приміщення літ. «Г», що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 1187,3 м. кв. та зняти з вказаного приміщення арешт, накладений постановами державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ. В обґрунтування позову зазначено, що 04.10.1991 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . На даний час сторони перебувають у шлюбі, проживають однією сім`єю. 18.04.2006 року подружжям за спільні кошти було придбано складське приміщення літ. «Г», за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1187,3 кв.м. та оформлено право власності на [PERSON] Постановами державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ було накладено арешт на складське приміщення площею 1187,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , як на майно боржника [PERSON] . Позивач вважає, що складське приміщення є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки воно було придбане у шлюбі за спільні кошти, тому вона має право на виділення ідеальної частки у розмірі Ѕ, у зв`язку з чим вона звернулась до суду за захистом своїх майнових прав, а відповідно понесла судові витрати на судовий збір. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.07.2018 року, за заявою [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, до вирішення по суті цивільної справи зупинено продаж на електронних торгах арештованого майна боржника [PERSON] , а саме: будівлі складу, загальною площею 1187,3 м. кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02.08.2018 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовну заяву залишено без руху. 03.09.2018 року позивачем [PERSON] усунуто недоліки, що зазначені в ухвалі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 19.11.2018 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області продовжено строк підготовчого судового засідання, у зв`язку з необхідністю належного повідомлення відповідача. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.12.2018 року продовжено строк підготовчого судового засідання, у зв`язку з залученням третьої особи ПАТ «Дельта Банк». 22.02.2019 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.04.2019 року відкладено судове засідання, та залучено до справи третю особу відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області. 23.05.2019 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області судове засідання визначено проводити в режимі відеоконференції з Київським районним судом м. Полтави. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Назаренко В.В. позовну заяву підтримав у повному обсязі, з підстав у ній зазначених, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву згідно якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Представник третьої особи Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву згідно якої просить справу розглядати без його участі, у вирішенні питання покладається на розсуд суду. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву згідно якої просить справу розглядати без його участі. При цьому, надав письмові пояснення, згідно яких просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування чого зазначено, що 01.08.2008 року між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11379359000, згідно з умовами якого банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 200 000,00 доларів США, що дорівнює 969 020,00 грн. на день укладення Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Банку кредитні кошти не пізніше 31.07.2018 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним Договором, Іпотекодавець [PERSON] на підставі Договору іпотеки б/н від 01.08.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме складське приміщення за адресою: [ADDRESS] . 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у зв`язку з чим АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору та забезпечувальному договорі. Вважає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності. Позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що дане нерухоме майно придбавалося за спільні кошти, при цьому позивач брала участь у його придбанні. Звертає увагу на те, що нерухоме майно є предметом іпотеки. Позивач надавала згоду своєму чоловікові [PERSON] , на передачу в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухомого майна, а також на подальше відчуження майна при невиконанні умов Кредитного договору № 11379359000 від 01.08.2008 року. Вважає, що задоволення позову стане підставою для часткового припинення іпотеки, що суперечить нормам ЗУ «Про іпотеку», та порушує права Іпотекодавця, Кредитора - АТ «Дельта Банк». Таким чином, на думку третьої особи, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, та такими, що порушують права стягувача - АТ «Дельта Банк». Представник третьої особи відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Пилипенко С.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 30056015 з примусового виконання виконавчого листа № 2-105/11 від 18.10.2011 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» солідарно заборгованість за кредитом в сумі 1 791 374,29 грн. та судові витрати 910,00 грн. з кожного. 03.04.2013 року державним виконавцем на виконання виконавчого листа винесено постанову про опис та арешт спірного майна. На момент опису та арешту майна, боржником рішення суду самостійно не виконано. Вважає, що майно описано та арештоване на підставі та в межах чинного законодавства. Таким чином, державним виконавцем вживаються всі необхідні та передбаченні чинним законодавством України дії для повного та фактичного виконання судових рішень у виконавчому провадженні. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно обґрунтовуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 04.10.1991 року Кременчуцьким палацом шлюбів, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі (том 1 а.с. 13), що також підтверджується листом з Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за вих. № 909/16.13-04-29 (том 2 а.с. 122). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.04.2006 року зареєстрованому в реєстрі за № 3119 відповідач [PERSON] купив складське приміщення літ. «Г», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 14-15). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 129106485 від 26.06.2018 року право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] , реєстраційний номер майна 6824619 (том 1 а.с. 16-19). 01.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 11101, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. Згідно умов договору [PERSON] передає в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» складське приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальна площа предмета іпотеки становить 1 187,3 кв.м. (том 1 а.с. 46-49). З письмової заяви [PERSON] від 01.08.2008 року вбачається, що остання, дає згоду своєму чоловіку [PERSON] на оформлення кредиту в АКІБ «УкрСиббанк» по кредитному договору № 11379359000 від 01.08.2008 року, та передачу АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку складського приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також на подальше відчуження вказаного майна при невиконанні умов по договору про надання споживчого кредиту № 11379359000 від 01.08.2008 року (том 1 а.с. 168). З постанови Верховного Суду України від 20.11.2013 року вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.04.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07.09.2011 року, було задоволено позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, та стягнуто з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно заборгованість за кредитом у сумі 1 791 374 грн. 29 коп. та судові витрати по 910,00 грн. із кожного (том 1 а.с. 50-52). 18.10.2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 28.04.2011 року, справа № 2-105/11 (том 2 а.с. 27-28). Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.01.2013 року замінено сторону виконавчого провадження по справі № 2-105/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, а саме ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (том 2 а.с. 162-163). Відповідно до листа з відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 07.12.2018 року за вих. № 12098, у відділі перебуває на виконанні виконавче провадження № 30056015 з виконання виконавчого листа № 2-105/11 від 18.10.2011 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно заборгованість за кредитом у сумі 1 791 374 грн. 29 коп. та судові витрати по 910,00 грн. із кожного, яке відповідно до постанови заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальника УДВС ГТУЮ у Полтавській області Коноза В.М. від 26.01.2018 року передане з Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області до відділу (том 1 а.с. 151), що також підтверджується постановою про прийняття виконавчого провадження (том 2 а.с. 4-5). Згідно акту опису й арешту майна від 02.04.2013 року, складеного державним виконавцем Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Меренковим Д.О. описано та накладено арешт на будівлю складу, загальною площею 1187,3 кв.м., що згідно договору іпотеки належить [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] (том 2 а.с. 19-22), що також підтверджується постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.04.2013 року (том 2 а.с. 29). Відповідно до постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 16.06.2017 року, замінено сторону виконавчого провадження № 30056015, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» ( том 2 а.с. 30). З письмової заяви [PERSON] від 18.04.2006 року, зареєстрованої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. в реєстрі за № 3118, вбачається, що остання дає згоду на покупку її чоловіком [PERSON] . складського приміщення, що розташований за адресою: [ADDRESS] , площею 1187,3 кв.м., за гроші, що належать їм на праві спільної сумісної власності (том 2 а.с. 77). За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Згідно статті 372 ЦК України у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оскільки складське приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , площею 1187,3 кв.м. придбане за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, враховуючи те, що спору щодо віднесення його до спільного майна подружжя немає, та виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд вважає за можливе визнати за позивачем в порядку поділу майна право власності на Ѕ частину складського приміщення літ. «Г», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1187,3 м. кв., в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо тверджень представника третьої особи ПАТ «Дельта Банк» про те, що задоволення позову стане підставою для часткового припинення іпотеки, що суперечить нормам ЗУ «Про іпотеку», що порушує права Іпотекодавця та Кредитора - АТ «Дельта Банк», суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Після визнання за [PERSON] права власності на частину складського приміщення за адресою: [ADDRESS] , іпотека продовжує бути дійсною, позивач набула статусу іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі, і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки, тому доводи АТ «Дельта Банк» про порушення його прав іпотекодержателя є безпідставними. Таку правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 666/6075/13-ц. Що стосується вимоги позивача про зняття арешту з складського приміщення літ. «Г», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом 18.10.2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 28.04.2011 року про стягнення з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно заборгованість за кредитом у сумі 1 791 374 грн. 29 коп. та судові витрати по 910,00 грн. із кожного. Даний виконавчий лист переданий на виконання до Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області, згодом до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області (відкрито виконавче провадженя № 30056015). В рамках виконавчого провадження № 30056015 описано та накладено арешт на будівлю складу, загальною площею 1187,3 кв.м., що згідно договору іпотеки належить [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] . Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03 червня 2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали виконавчого провадження, судом встановлено, що будь-яких доказів на предмет виявлення порушення порядку накладення арешту на складське приміщення позивач суду не надала відтак, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] в частині зняття арешту задоволенню не підлягає. Таким чином, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial