Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуласьдо суду із позовом (в подальшому уточненим) до [PERSON], Тернопільського міського відділу управління державної міграційної служби у Тернопільській області, третя особа орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, прозобовязання Тернопільського МВ УДМСУ в Тернопільській області дозволити позивачу без згоди батька [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON] Ігоровича, 27.04.2012р.н., за кордон. А також дозволити позивачу без згоди та супроводу батька - [PERSON] тимчасові поїздки неповнолітнього [PERSON] Ігоровича, 27.04.2012р.н., за кордон до досягнення ним повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за період проживання із відповідачем однією сімєю без укладення шлюбу27.04.2012р. в Республіці Італія у них народився син [PERSON]. В даний час дитина проживає разом із позивачем у [ADDRESS]. З відповідачем позивач більше не підтримує близьких відносин, разом давно не проживають, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає із позивачем, яка всесторонньо нею опікується, на відміну від відповідача. Окрім того, відповідач перешкоджає позивачу здійснювати тимчасові виїзди за кордон разом із дитиною, так як не дає нотаріальної згоди на це. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування і профілактики яких за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне санаторно-курортне лікування в умовах морського клімату. Тимчасові виїзди дитини за кордон сприятимуть розширенню її світогляду. В Італії працює та проживає мама позивача, у якої можуть проживати позивач із сином, а також мама позивача буде надавати матеріальну допомогу. Відмова відповідача надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та на виїзд дитини за кордон, на думку позивача, негативно позначається на розвитку дитини, порушує її права, а також права позивача. Позивач та її представник в судовому засіданніпозов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Також повідомили, що позивач уже декілька разів зверталась до відповідача [PERSON] про надання нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон в позасудовому порядку, так як йде літо і дитина не зможе скористатись можливістю відпочити біля моря. Однак, відповідач погоджується надати таку згоду лише під умовою одночасного супроводу дитини і ним. Позивач погоджується на одночасний супровід дитини обома батьками, але у відповідача на даний час немає необхідних для виїзду у країни Шенгенської угоди документів. А тому, позивач просить задовольнити її позов. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданніпозов заперечили з підстав викладених в письмовому запереченні та усних поясненнях, суть яких зводиться до наступного. Відповідач вказує на те, що посилання позивача на поганий стан здоровя дитини і повязану із цим потребу у лікуванні дитини за кордоном не доведені. Також позивачем не надано доказів фінансової можливості утримання себе та дитини за кордоном. На думку відповідача, позивач разом із дитиною має на меті виїхати за кордон для постійного проживання. Також посилається на те, що позивач перешкоджає йому у побаченнях із дитиною, про що свідчить відповідне рішення Тернопільського міськрайсуду від 28.01.2015р. Вказує на те, що він погодиться на виїзд дитини за кордон лише у спільному супроводі позивача та відповідача. Повідомив, що у нього є закордонний паспорт, однак на даний час відсутня чинна шенгенська віза. А тому, пропонує відпочити спільно із позивачем і дитиною на території України. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] міський відділ управління державної міграційної служби у Тернопільській області не забезпечив явку в судове засідання уповноваженого представника, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому порядку. Третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради подала суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, при прийнятті рішення покладаються на думку суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно витягу з акту про народження №13 (країна: Італія, відділ РАЦС ГрумоНевано), 27.04.2012р. у м. Неаполі народився ГреджевДавід, батько: [PERSON], мати: [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.01.2015р. по справі №607/13588/14 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини. [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні із сином [PERSON] та встановлено порядок побачень. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Даним рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2007 року спільно проживали у громадянському шлюбі, однак остання в січні 2014 року поїхала проживати разом із дитиною в м. Тернопіль, після чого почались непорозуміння щодо прийняття участі батька у вихованні сина та вільному спілкуванні з сином. Дитина проживає разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Листом №348 від 17.04.2015р. Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня повідомила, що дитина ГреджевДавід Ігорович знаходиться на обліку в цій лікарні. Дитина хворіє рядом захворювань, враховуючи рекомендації лікарів дитині рекомендовано щорічне оздоровлення та лікування у відділенні реабілітації, санаторно-курортне лікування тощо. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка, мама позивача [PERSON] повідомила, що дійсно вона працює та проживає у [INFO]. Її дочка (позивач) має намір приїжджати до неї із своїм сином [PERSON] тимчасово з метою оздоровлення, лікування та відпочинку. Вона зобовязується забезпечити дочку та внука належними умовами для проживання, а також організувати та оплатити необхідне внукові лікування. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 2 статті 150,ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до вимог статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини. У статті 313 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом статей 2, 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача про надання нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон у супроводі матері. Однак, відповідач такої згоди не дає, що, на переконання суду, порушує законі права дитини на виїзд за кордон із матірю з метою лікування, оздоровлення та відпочинку, а також порушує законні права матері надати дитині таку можливість. Відповідачем не наведено суду жодних обґрунтованих ризиків надання згоди на виїзд дитини у супроводі матері. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що матір, з якоюпостійно проживає дитина, має постійне місце проживання в Україні, дитина також виховується у Тернопільському дошкільному навчальному закладі №6, бабця дитини в змозі належним чином забезпечити тимчасове перебування дочки та внука за кордоном. Суд відхиляє посилання відповідача на те, що у разі виїзду дитини за кордон він не зможе бачитись із дитиною у встановлений судом графік, так як право дитини на тимчасовий виїзд за кордон з метою лікування, оздоровлення та відпочинку, на переконання суду, є пріорітетнішим. Однак, суд вважає що надання дозволу на тимчасові виїзди дитини у супроводі матері до досягнення дитиною повноліття є передчасним. Дитині лише 3 роки, а відтак надання дозволу на тимчасові виїзди до досягнення шкільного віку, тобто на три роки буде достатнім. Таким чином, суд прийшов до висновку, про можливість дозволити [PERSON] виготовити документи для малолітнього сина [PERSON] Ігоровича, [INFO], для тимчасового виїзду за кордон, без згоди батька [PERSON] та дозволити тимчасові виїзди малолітнього [PERSON] Ігоровича, [INFO], без згоди батька [PERSON], за межі України в супроводі матері [PERSON], на строк три роки з дати набрання законної сили рішенням суду. В частині вимог про зобовязання Тернопільського МВ УДМСУ в Тернопільській області дозволити позивачу виготовити документи для виїзду дитини за кордон, суд прийшов до висновку про безпідставність такої вимоги, так як позивачем не наведено жодного доказу існування спору із Тернопільським МВ УДМСУ в Тернопільській області із цього приводу. В силу ч. 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, судом не встановлено порушення, невизнання або оспорювання Тернопільським МВ УДМСУ в Тернопільській областіправ, свобод чи інтересів позивача. Отже у задоволенні позову до цього відповідача слід відмовити. При подачі позову позивачем сплачено 487,20 грн. судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру. В силу вимог статті 88 ЦПК України, та як позов задоволено частково, слід стягнути із відповідача [PERSON] Миколайовичана користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial