Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивувала тим, що [INFO] помер її син [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS]. Після своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями майна за законом після смерті [PERSON] є його матір - [PERSON], дружина [PERSON] та донька [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно не претендують, відмовилися від належної їм частки в користь [PERSON] Зазначає, що в оформленні права власності на садкове майно нотаріусом було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. За життя [PERSON] одержати правовстановлюючі документи на житловий будинок не встиг. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON], подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували щодо задоволення позову та визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] Визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідач Луцька міська рада не забезпечила явку свого представника в судове засідання, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача не було подано. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], був придбаний чоловіком позивача [PERSON] у колгоспу ім. Суворова Луцького району за договором купівлі-продажу від 19.02.1971 року. Вказане будинковолодіння було придбане [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON], позивачем у даній справі. На підставі ст.ст. 22, 23 КпШС України будинковолодіння було спільною сумісною власністю подружжя. Після смерті [PERSON], який помер 23.12.1975 року, належну йому частину будинковолодіння в рівних частках успадкували його дружина [PERSON] та син [PERSON] Після чого у власності [PERSON] залишалося 3/4 частини будинковолодіння, у власності [PERSON] - 1/4 частина. З дозволу виконкому Луцької міської ради від 14.09.1978 року №350 до будинку було проведено добудову. А з дозволу управління головного архітектора м. Луцька від 21.10.1980 року №1.14-630 - проведено капітальний ремонт хліва (а.с.25-30). Рішенням виконкому Луцької міської ради від 28.05.1992 року № 227 (а.с.33) [PERSON] та [PERSON] було погоджено капітальний ремонт житлового будинку з заміною дерев'яних стін на цегляні, капітальний ремонт цегляного гаража, літньої кухні по [ADDRESS] та надано дозвіл на добудови (а.с.31-35). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.20-23) вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] після капітального ремонту та добудови складається з наступних об'єктів: житловий будинок «А-1», погріб «а1», погріб «б», прибудова «а», хлів-гараж-літня кухня «Б-1», вбиральня «б2», огорожа « 1», ворота з хвірткою « 2», огорожа « 3», оглядова яма «б1». Після закінчення будівельних робіт з капітального ремонту будинковолодіння власники не оформили права власності на нього. Однак, до 19.01.1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.98 року №121. Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема, за умови: якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Оскільки, на момент завершення капітального ремонту будинковолодіння в 1992 році законодавством не було передбачено обов'язкової реєстрації прав власності на нерухоме майно, а тому капітально відремонтоване та добудоване будинковолодіння набуте у власність [PERSON] та [PERSON] з дотриманням установленого порядку набуття. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], спадкодавець [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). Отже, після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Заповіт на спадкове майно померлий [PERSON] не складав. А тому, в даному випадку спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є його мати - позивач [PERSON], дружина - відповідач [PERSON] та донька [PERSON] Судом встановлено, що спадкоємці [PERSON], [PERSON] відмовились від належної їм частки спадщини за законом, що залишилася після смерті [PERSON] про що написали заяви, які були посвідчені приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] (а.с. 10,11). В установлений законом термін позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав, однак свідоцтва на спадщину не отримала у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця, про що нотаріусом було надано відповідне роз'яснення (а.с.12). Крім того, позивач на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним у спадковому будинку та вступила у фактичне володіння спадковим майном до шести місяців шляхом спільного проживання, догляду за житловим будинком. Таким чином, позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України. Визнання позову відповідачами [PERSON], [PERSON] в суді свідчить про їх добровільну відмову від своїх частин у спадковому майні на користь позивача у погодженому між спадкоємцями обсязі. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] як за співвласником частини будинковолодіння, та спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина [PERSON], слід визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] в цілому.

Outcome: approved