Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком з господарськими будівлями по [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача [PERSON] Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Окрім реєстрації позивача, в будинку також зареєстровані її онука [PERSON] та правнука [PERSON], а також син [PERSON] Позивач зазначає, що відповідачі в зазначеному домоволодінні не проживають з 2016 року, з реєстрації знятися добровільно не бажають; особистих речей відповідачів в будинку ніколи не було, грошових коштів на сплату комунальних послуг відповідачі не надають. [PERSON] є пенсіонером, отримує незначні доходи у вигляді пенсії та не має можливості сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги, які нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Реєстрація відповідачів в зазначеному домоволодінні тягне за собою підвищений розмір комунальних послуг, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності будинком, у зв'язку із чим остання і вимушена звернутись до суду. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, [PERSON], яка є також законним представником відповідача [PERSON], в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду клопотання, згідно якого просив розглянути справу без участі представника Органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, та зазначив, що заперечує проти задоволення позову в частині визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в іншій частині позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи, на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідачі належним чином повідомлись судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомила суд про причини неявки, нею не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу, [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 09 жовтня 1989 року Крюківським районним управлінням ЖКГ, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 06 березня 2006 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. та зареєстрованого в реєстрі за номером 2-386, на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] Факт належності позивачу зазначеного домоволодіння підтверджується також Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно інформаційної довідки №131040642 від 17 липня 2018 року. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки ТОВ «Місто для людей Кременчук» за вих..№40/33 від 11 липня 2018 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] (власник), [INFO]; [PERSON] (онука), [INFO]; [PERSON] (правнука), [INFO]; [PERSON] (син), [INFO]. Факт реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] за зазначеною вище адресою підтверджується також відповідями Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №4872/01-27 та №4873/01-27 від 03 серпня 2018 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі по справі за адресою: будинок [ADDRESS] не проживають з 2016 року. Зазначений вище факт підтверджується актом про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» б/н від 16 липня 2018 року, засвідчений громадянами [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON], 1989 року народження, та [PERSON], 2016 року народження, не проживають у [ADDRESS] з 21 квітня 2016 року по теперішній час; акт підписаний фахівцем [PERSON] Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами внаслідок наявності їх реєстрації у помешканні, власником якого є позивач, порушено право останньої на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON] та [PERSON], будучи зареєстрованими у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує його права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад шість місяців. Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON], зареєстровані у [ADDRESS], власником якого є позивач. Однак, відповідачі не проживає у зазначеному домоволодінні з 2016 року і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачами втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин. Що стосується визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, то суд виходить з положень пункту 4 статті 29 Цивільного кодексу України, відповідно до якого місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідачів, [PERSON] та [PERSON], в помешканні, власником якого є позивач, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу, як власнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними йому правами в зазначеному домоволодінні, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Оскільки, статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved