Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме, просить визнати за нею право власності на житловий будинок [NUMBER], загальною площею 137,0 кв. м, житловою площею 60,6 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлих [INFO] р. її матері [PERSON] та [INFO] р. її батька [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її батьків відкрилася спадщина на вищевказане майно і вона є єдиною спадкоємицею за заповітом після їх смерті, яка прийняла спадщину в строк, встановлений чинним законодавством. Однак, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву про слухання справи у його відсутності. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявитиклопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.03.1962 р. вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року і її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 16.11.1985 р. Байковецькою сільською Радою народних депутатів Тернопільського району, актовий запис № 13, встановлено, що [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 25.03.2010 р. відділом РАЦС по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 220, встановлено, що позивач після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] Відповідно до свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської районного Ради депутатів трудящих від 13.05.1969 р. № 155, вбачається, що присадибна земельна ділянка розміром 600 кв. м. виділена [PERSON] для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель колгоспу «Заповіт Ілліча». Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], належав колгоспному двору, що складається із трьох членів, а тому, суд приходить до висновку, що члени колгоспного двору є власниками по 1/3 частині вище зазначеного житлового будинку. Згідно технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [NUMBER] по [ADDRESS] виготовленого 08.04.2016 р. Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, вбачається, що загальна площа даного житлового будинку становить 137,0 кв. м., а житлова - 60,6 кв. м. [INFO] р. померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 15.08.2000 р. Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 13. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.01.2007 р., посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що спадкоємцем майна гр. [PERSON], яка померла [INFO] р., є її дочка гр. [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Спадкове майно, на яке видане дане свідоцтво, складається із земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 2,86 га, що розташована на території Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яке належало померлій гр. [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області і зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю 09 квітня 2000 року за № 803. [INFO] р. помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23.06.2008 р. Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 10. Відповідно до заповіту від 21.08.2006 р., посвідченого секретарем виконкому Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, - [PERSON] заповів [PERSON] все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилось і все те, на що він за законом матиме право. Після смерті батьків інші спадкоємці, крім позивача [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2016 р. за № 1163/02-14 позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті батька гр. [PERSON], померлого [INFO] р. та після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] р., яка прийняла, але не оформила спадщину після смерті своїх батьків, через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок, державна реєстрація даного будинку не проведена і належить колгоспному двору. Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців. Право на прийняття належної частки позивача спадщини (в даному випадку 2/3 частини даного житлового будинку, що належав її померлим батькам) переходить до її спадкоємців, тобто - [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок [NUMBER], загальною площею 137,0 кв. м, житловою площею 60,6 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] р. її батька [PERSON] та померлої [INFO] р. її матері [PERSON] В задоволенні позову в частині визнання права власності на незавершену прибудову, площею 8,9 кв. м, незавершеного мансарда, площею 118,4 кв. м. та незавершеного гаража, площею 19,6 кв. м., в порядку спадкування за заповітом, слід відмовити, оскільки дані об'єкти є незавершені будівництвом, тобто не були в складі нерухомого майна, яке належало колгоспному двору, а відтак на неї не може поширюватись норма ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Outcome: partial