Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю до [PERSON] Анатоліївни, в обґрунтування якого вказала, що з 08 травня 2001 року вона разом зі своїми дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрована та мешкає за адресою: Донецька область м. Мирноград пров.Тітова[ADDRESS] у квартирі, яка належала її бабі [PERSON] та діду та [PERSON] 14.03.2002 року [PERSON] померла, а 05.07.2014 року помер [PERSON], який у спірній квартирі не мешкав з січня 2001 року та 29.11.2005 року був знятий з реєстрації. Єдиним спадкоємцем за законом після їх смерті є дочка померлих [PERSON], яка є матірю позивача. З 2001 року позивач добросовісно та безперервно володіла нерухомим майном, протягом більше 15 років, одноосібно доглядає та утримує квартиру, сплачує комунальні послуги, робить в ній поточний ремонт. Вважає, що має всі законні підстави бути визнаною законним власником квартири, тому просила суд визнати за нею право власності на квартиру № 12 в будинку № 24 по пров.Тітова м.Мирноград Донецької області, за набувальною давністю. Сторони до суду не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви з клопотанням розглядати справу без їх участі, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, відповідач позов визнала. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявився до суду. Судом встановлено, що квартира № 12 будинку № 24 по пров.Тітова в м.Мирноград Донецької області на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1995 року № 3/29-993, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 11). 14.03.2002 року [PERSON] померла, а 05.07.2014 року помер [PERSON] (а.с. 7, 8). Згідно з інформацією, наданою державним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області у спадковому реєстрі є запис про заповіт, зроблений [PERSON] від 18.09.2000 року, згідно з яким [PERSON], [INFO] заповідав своїй доньці [PERSON] все належне йому майно, спадкові справи ані після його смерті, ані після смерті [PERSON], померлої 14.03.2002 року не відкривалась (а.с. 13, 14, 48-52, 59-60). Згідно з довідкою Мирноградської міської ради, за адресою: Донецька область м.Мирноград пров.Тітова[ADDRESS], з 08.05.2001 року разом з дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрована позивач [PERSON] [PERSON], [INFO] знята з реєстрації у звязку зі смертю 14.03.2002 року, [PERSON], [INFO] знятий з реєстрації 29.11.2005 року (а.с. 4-6). Позивач сплачує комунальні послуги за квартиру, розташовану за адресою: Донецька область м.Мирноград пров.Тітова[ADDRESS], про що свідчать рахунки про сплату комунальних послуг (а.с. 15-21). Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст.3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому даним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з положеннями ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно з ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги той факт, що нерухоме майно належало на праві приватної власності в рівних частках померлим [PERSON] та [PERSON], а також те, що [PERSON] помер 13.07.2014 року, тобто після його смерті не сплинув строк, який необхідний для набуття права власності за набувальною давністю, враховуючи те, що позивач дійсно безперервно, відкрито та добросовісно володіла спірним майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти до теперішнього часу, суд вважає, що вимоги позивача у частині набуття права власності на 1/2 частину квартири, яка належала [PERSON] померлій 14.03.2002 року, необхідно задовольнити, відмовивши позивачу у задоволенні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідно до вимог частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На пiдставi ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України,

Outcome: partial