Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] , що накладений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32676282 від 01.12.2016 року, що прийнято на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серія та номер: 52999389, виданої 29.11.2016 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.12.2010 року між [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої 24 березня 2010 року, та [PERSON] було укладено договір позики грошей на суму 1 203 520,00 гривень, що за курсом долара США становить 137 940,00 доларів США. Крім того, 13.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно умов якого виконання зобов`язання, що виникло на підставі договору позики від 13.12.2010 року, було забезпечено та передано позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Дана квартира належить іпотекодавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , від 28.09.2009 року. Вказане обтяження нерухомого майна приватним нотаріусом 13.12.2010 року було внесено до Державного реєстру іпотек. Однак, постановою від 29.11.2016 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно, що перебуває в іпотеці. Таким чином, позивач вважає, що накладений на іпотечне майно арешт порушує права позивача, як іпотекодержателя цього майна, оскільки перешкоджає звернути стягнення на це майно у рахунок погашення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, тому остання змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, звільнення іпотечного майна з-під арешту, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 27-30) Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року залишено без змін. (а.с. 80-84) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року письмове клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі, подане в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення іпотечного майна з-під арешту, - повернуто заявникові без розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залучення третьої особи, подану в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення іпотечного майна з-під арешту, - залишено без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, подану в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення іпотечного майна з-під арешту, - залишено без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року письмове клопотання позивача [PERSON] про залучення співвідповідача, подане в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення іпотечного майна з-під арешту, - повернуто заявникові без розгляду. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить суд відмовити у позові в повному обсязі та закрити провадження у справі, вказуючи на необґрунтованість та безпідставність позову, оскільки державним виконавцем постановою від 29.11.2016 року накладено арешт на спірне нерухоме майна на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2019 року. (а.с. 136-139) Третьою особою Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві письмові пояснення по суті позову до суду не надано, вимоги ухвали суду від 16 липня 2019 року про надання до суду належним чином засвідченої копії мотивованої постанови Відділу від 29 листопада 2016 року пр. накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка прийнята в межах виконавчого провадження ВП № 529999389, - проігноровано, постанову державного виконавця до суду - не надано, пояснення з приводу невиконання законних вимог суду - в матеріалах справи відсутні. (а.с. 29) Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 28.09.2009 року Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва, [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . (а.с. 14) 13.12.2010 року між [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , та [PERSON] укладено Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за умовами якого позикодавцем [PERSON] передано у власність позичальника [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 203 520,00 грн., що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Києва складає 137 940,00 доларів США. Зазначену суму позичальник зобов`язалась повернути частина, у передбаченому договорі порядку, зі сплатою останньої частини коштів 13.06.2011 року. (ас. 7-8) У забезпечення виконання зобов`язань позичальником [PERSON] , 13.12.2010 року між [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , та [PERSON] укладено Договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за умовами якого Іпотекдавець [PERSON] передала в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . (а.с. 9-12) Згідно п. 6.1. Договору іпотеки, цей Договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язань за Основним договором та додатковими договорами до нього. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 20.06.2019 року, 13.12.2010 року накладено заборону відчуження на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , згідно Договору іпотеки від 13.12.2010 року. Обтяжувачем є [PERSON] (а.с. 14) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2012 року у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсними договору позики та договору іпотеки - відмовлено. Позов [PERSON] задоволено, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 975 840 грн. суми основного боргу, 1 511 822 грн. 40 коп. неустойки, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 2 489 482 грн. 40 коп. В межах розгляду цивільної справи № 2-4374/11, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2011 року в порядку забезпечення позову було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 94) Однак даний арешт було скасовано ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року, яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2016 року. (а.с. 118, 119-120) 29.11.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , а саме: на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 20.06.2019 року, та не спростовано учасниками справи зокрема, обтяжувачем Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 13) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року у порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , та право власності за [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . (а.с. 91-93) Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Порядок скасування арешту, накладеного в межах виконання рішення, встановлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» ( що діяв на час накладення арешту та заборони на відчуження згідно оскаржуваної Постанови державного виконавця), відповідно до частини другої якої у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Порядок скасування арешту, накладеного в межах виконання рішення, встановлений статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» ( що діяв на час накладення арешту та заборони на відчуження згідно оскаржуваної Постанови державного виконавця) відповідно до частини п`ятої якої у інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно правового висновку Верховного суду, наведеного у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 923/1105/17, «оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/4772/17.» Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] , що накладений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32676282 від 01.12.2016 року, що прийнято на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серія та номер: 52999389, виданої 29.11.2016 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, з огляду на порушення вказаним забезпеченням прав позивача, як іпотекодержателя спірного нерухомого майна з 13.12.2010 року. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що накладений за постановою Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві № 52999389 від 29.11.2016 року, - оскільки вказаним арештом від 29.11.2016 року порушено право позивача [PERSON] , яка є іптекодержателем квартири [ADDRESS] на підставі Договору іпотеки від 13.12.2010 року, та має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, тому накладення державним виконавцем арешту постановою від 29.11.2016 не задля задоволення вимог позивача-іпотекодержателя, яка набула таке право на підставі договору іпотеки від 13.12.2010 року, - є порушенням права позивача-іпотекодержателя в разі невиконання відповідачем-боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення іпотечного майна з-під арешту, підлягає до часткового задоволення, оскільки оскаржений позивачем арешт накладено на належну відповідачу [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, що має немайновий характер, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial