Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І. про усунення від права на спадкування за законом та визнання права на спадкування всього спадкового майна. В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що вона, [PERSON] , [INFO] , після одруження, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , актовий запис за №18. Її мати [PERSON] , батько - [PERSON] , по підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.05.1955 року, після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про одруження. Її рідна сестра [PERSON] ( змінила прізвище на [PERSON] » після одруження 19.03.1987 року, свідоцтво про шлюб [NUMBER] , виданого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , зареєстровано у реєстрі № 1517. Її син [PERSON] , [INFO] . Оскільки її сестра часто хворіла, була хвора на поліомієліт, вчилася в університеті у м.Львові, а потім працювала у проектному інституті, часто перебувала у відрядженнях, вона повністю займалася вихованням та утриманням племінника [PERSON] , він проживав з нею постійно, водила його до школи, вчила уроки, купувала одяг, лікувала, тобто виконувала всі обов`язки матері, для неї він завжди був сином. Згодом, оскільки вони проживали та були зареєстровані за однією адресою та стояли на черзі на отримання житлової площі, у 80-ті роки, їм надали житлову квартиру [ADDRESS] . У 1999 році її племінник [PERSON] одружився з [PERSON] , 1981 року народження, після одруження проживав за її адресою: [ADDRESS] . У той період племінник часто зловживав спиртними напоями. Дітей у них не було, вони часто розходилися, проживали окремо. Оскільки у 2007 році, у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані її сестра та племінник, то вони з сім`єю вирішили приватизувати квартиру, вона особисто помогла оформити відповідні документи на право власності, тобто у власності її сестри [PERSON] та племінника [PERSON] перебувала квартира [ADDRESS] , свідоцтвом про право власності від 13.12.2005 року р.№ 22/1 - 17, видане Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради. Її сестра [PERSON] , дуже хворіла, вона здійснювала догляд за нею, доглядала, лікувала її, а [INFO] її сестра померла, вона особисто займалася її похованням. Сестра [PERSON] за життя постійно наголошувала на тому, що квартира [ADDRESS] є власністю їхньої сім`ї і вона хотіла переоформити її на неї, але за станом здоров`я не встигла цього зробити. Вона дуже любила свого племінника [PERSON] , для неї він був сином, тому вона не зверталася до нотаріуса про прийняття спадщини, після смерті сестри, і такої необхідності у неї не було, адже вона все робила для нього. Племінник довго не оформляв спадщину, оскільки не мав коштів. У 2017 році, вона, оплативши свої особисті кошти, допомогла оформити спадщину. Після оформлення спадщини, [PERSON] став власником цілої квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії та №443 від 19.05.2017 року, видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію зав власності. Племінник оформляв кредити, оплату за які здійснювала вона особисто. З 2012 року, дружина її племінника [PERSON] поїхала на заробітки у Росію, згодом і покликала її племінника. Увесь цей час, вона особисто здійснювала догляд за вищевказаною квартирою, за власні кошти оплачувала комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, замінювала сантехніку, здійснила відключення від централізованого опалення. Племінник приїжджав дуже рідко, у 2017 році він приїхав, коли вона його бачила, звернула увагу на його зовнішній вигляд, він був вкрай незадовільним, тому вона просила його залишитися на Україні, щоб пройти медичний огляд, але дружина наполягала на тому, що їм терміново потрібно їхати на роботу. Зазначили, що коштів на лікування не має. Наголосила на тому, що всі зароблені кошти племінником, забирала його дружина та вкладала у свій житловий будинок у м.Стебнику, робила там ремонти та не зважаючи на те, що він постійно тяжко працював за кордоном, племінник не мав навіть коштів на одяг та харчування, вона надавала йому свої особисті заощадження. Крім того, навіть не мав грошей на дорогу до Росії. Зі слів племінника їй було відомо, що він працював на роботі на меблевій фабриці разом зі своєю дружиною, яка там працювала у відділі кадрів. У липні 2019 року, її племінник приїхав додому, мав вкрай незадовільний його зовнішній вигляд, то свідчив про тяжку та тривалу хворобу. Племінник виглядав дуже хворим. Вона за власні кошти відвезла його до лікарні на обстеження та після пройдених аналізів у нього виявили рак 4-го ступеня. Діагноз поставили у м.Дрогобичі. Він уже не підлягав жодному лікуванню, а ні операційному, а ні облучению. Лікар вказав, що жити йому залишилося один тиждень та вказав на той факт, що така хвороба триває близько двох років, і що не встановити її було не можливо, все це підтверджується медичними довідками та обстеженнями. Після повернення додому, вона купувала всі медикаменти, призначені лікарем, робила все можливе, щоб полегшити фізичну біль [PERSON] , постійно була з ним, варила їсти, перші страви, оскільки він не міг їсти інше, приносила, годувала його, дружина зовсім нічого не варила, не доглядала його. Племінник дізнався про хворобу і хотів оформити на неї заповіт на квартиру, оскільки за волею його матері та його самого, дана квартира належала їхній сім`ї, але зробити цього, як виявилося не зміг, оскільки відповідачка умисно сховала від нього паспорт громадянина України у Росії, а без документа жоден нотаріус не оформив заповіт. На його особисте прохання до відповідача, повернути йому паспорт України, відповідачка відмовилася. Вона не могла його покласти на лікування до лікарні, бо паспорта у нього не було, лікарі відмовлялися це робити. У такий спосіб відповідачка чинила умисні перешкоди і унеможливила оформлення племінником заповіту, тобто впливала на волевиявлення спадкодавця. Впродовж хвороби племінник, окрім фізичного болю, який спричинила йому хвороба, зазнавав ще й душевних страждань у зв`язку з поведінкою відповідачки. [INFO] , її племінник, [PERSON] , помер, підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 18 липня 2019 року, видане Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №441. Після його смерті, виникла величезна проблема, яка полягала у тому, що вона не змогла його поховати, оскільки паспорта громадянина України у нього не було. Відповідачці було достеменно відомо про хворобу померлого, адже вона з ним проживала і працювала на одній роботі, при цьому не відвела його до лікаря, не помагала йому, а навпаки заставляла працювати на роботі без жодного вихідного. Вважає, що із спадкодавцем вона проживала однією сім`єю, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права і обов`язки, а тому у неї виникла необхідність звернутися до суду із позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просить їх задоволити. Представник позивача - адвокат Шулак О.І. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду від [PERSON] поступило клопотання, в яких зазначила, що просить відкласти розгляд справи до послаблення карантинних обмежень між Україною та Росією, щоб вона мала змогу особисто приїхати на Україну і прийняти участь у розгляді справи по суті, однак суд вважає, що відповідач та її представник зловживають своїми процесуальними правами і обов`язками та правами інших осіб, що свідчить в зацікавленості затягування розгляду справи, відтак з метою дотримання розумних строків розгляду справи та не допущення зловживання процесуальними правами сторін, суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів по справі. Третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І. в судове засідання не з`явилася, а тому суд розглянув справу у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів по справи. Заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні вказали, що являються сусідами саме її племінника [PERSON] та підтвердили той факт, що [PERSON] довший час перебував за межами України, а коли повернувся, то було видно, що у нього є серйозні проблеми із здоров`ям, він мав хворобливий вигляд, він не міг сам пересуватися, потребував стороннього догляду, вказали на той факт, що відповідачка [PERSON] свідомо привезла його на територію України помирати. А позивач [PERSON] доглядала за спірною квартирою, сплачувала комунальні послуги, в оренду квартиру не здавала. Вказали на то той факт, що [PERSON] мав намір подарувати квартиру позивачці [PERSON] , однак не встиг цього зробили по причині важкої хвороби із летальним наслідком, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.1224 ч. ч. 3, 5 та 6 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 липня 2019 року Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] помер [INFO] у віці 47 років , про що зроблено відповідний запис за №441. Судом встановлено та неспаорюється, що [PERSON] є племінником позивача [PERSON] , як взяла на себе організацію та проведення його поховання, тощо, що підтверджується відповідними матеріалами справи, зокрема Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на похованням ( із запитом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області щодо реєстрації смерті зверталася [PERSON] ). Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку, а оскільки померлий [PERSON] , який являється племінником позивача [PERSON] , протягом останніх років хворів на вкрай тяжку хворобу - рак та потребував сторонньої допомоги та піклування, а його доглядом, утриманням та піклуванням відповідач не займалася і не бажала цього робити, хоча мала таку можливість, відтак відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, за рішенням суду відповідач має бути усунена від права на спадкування за законом після смерті чоловіка. Судом враховано той факт, що згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування може бути здійснене за заповітом або за законом, тобто відповідно до норм Цивільного кодексу України. Заповітом, у свою чергу, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За загальним правилом, спадщина відкривається за останнім місцем проживання спадкодавця. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який бажає її прийняти та який постійно не проживав зі спадкодавцем, у 6-ти місячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Саме з такою проблемою найчастіше зіштовхуються спадкоємці. Закон передбачає можливість вирішення такої ситуації На такий випадок ч.3 ст.1272 ЦК України передбачає можливість визначення додаткового строку для прийняття спадщини шляхом звернення з відповідним позовом до суду. Відповідно до Постанови пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження у такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та єдиною підставою для такого позову є поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини, вважатиметься причина, вказана позивачем поважною чи ні - вирішуватиме вже суд. Усунення від права на спадкування має наслідком припинення спадкових правовідносин, суб`єктом яких була особа, яку усунуто від спадкування. Крім того, судом враховано, що усунення від права на спадкування слід відмежовувати суміжних юридичних конструкцій спадкового права, зокрема від зміни черговості одержання права на спадкування за законом (ч.2 ст.1259 ЦК). Вони відмежовуються як за підставами застосування, так і за матеріально-правовими ликами, оскільки усунення від права на спадкування унеможливлює спадкування особою, яку усунуто, тоді ж як зміна черговості на підставі рішення суд такого наслідку не несе. Слід наголосити, що зміна черговості спадкування. Може мати місце лише у випадку спадкування за законом. Крім того, одночасно щодо однієї й тієї самої особи і усунення від права на спадкування, і зміна черговості застосовуватись не можуть. У зв`язку з цим слід внести відповідні уточнення до абз. 4 п. 6 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 р. №7, у якому зазначено, що: вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК, оскільки у ч.2 ст.1259 ЦК ведеться не про одержання права на спадкування, а про зміну черговості спадкування за законом для особи, яка вже має таке право. Підставою для усунення від спадкування за нормою ст. 1224 ЦК є відповідно до частини 2 вказаної статті - умисне перешкоджання особою спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт, що сприяло виникненню права на спадкування V цієї особи чи в інших осіб або сприяло збільшенню їхньої частки у спадщині. Судом враховано той факт, що відповідач [PERSON] не давала спадкодавцю спілкуватися з родичами, перешкоджала наданню йому кваліфікованої медичної допомоги, повністю відокремила його від спілкування з людьми, тобто умисно перешкоджала спадкодавцю скласти заповіт на інших осіб, а ні договір дарування, оскільки сховала паспорт громадянина України. У відповідності до ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки повнолітні діти, дружина, які ухилялися від виконання обов`язку :до утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Крім того, судом враховано той факт, що з показів свідків вбачається, що покійний [PERSON] мав намір передати належне йому майно [PERSON] . Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Той факт, що позивач [PERSON] протягом тривалого часу піклувалася, матеріально забезпечувала та надавав медичну допомогу спадкодавцю [PERSON] , який потребував сторонньої допомоги через свій безпорадний стан, також підтвердився в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом взято і до уваги висновки Верховоного суду України у справі № 591/1405/18, в якій суд досліджував питання усунення від права на спадкування. Зокрема зазначено, що ВС зауважив, що під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому ВС зазначив, що відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Враховуючи вище наведене та положення ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача та

Outcome: approved