Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даною позовною заявою до відповідача [PERSON] покликаючись на те, що в 1980 році відповідачу, яка являється її бабусею надано дозвіл на початок будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]. З цього часу на ім»я відповідачки складались усі документи щодо будівництва. У зв'язку із браком коштів їх сім»я не мала можливості розпочати будівництво житлового будинку, а тому батько позивачки збудував літню кухню, яка складалася із двох кімнат, де вони проживали з 1996 року по 2013 рік. Весь цей період і до цього часу відповідач проживає у власному житловому будинку в [ADDRESS] та жодного відношення до будівництва [ADDRESS] не має. Починаючи з 2001 по 2013 рік, позивачка за власні кошти почала будівництво житлового будинку за вищевказаною адресою. Позивачкою було внесено зміни у проект будинку, які погоджено із архітектурою. Під час даних змін позивач просила внести також зміни щодо забудовника, а саме зазначити її, так як і відповідач це просила і весь час настоювала на цьому. Однак, їй роз'яснено, що вказані зміни потягнуть значний період часу та перероблення повністю всієї документації на будинок. На що позивач не звернула уваги та далі продовжувала будівництво, а її бабуся залишилась забудовником по документах. Факт проведення саме позивачкою будівництва ніким не оспорювався та і надалі не оспорюється. В березні 2013 року позивач завершила будівництво та здала будинок у експлуатацію. Отримавши необхідні документи від комісії виникла необхідність зареєструвати право власності на будинок. Зібравши всі необхідні документи позивач звернулася до відповідачки, яка запевнила, що внесе відповідні зміни у документацію, що дасть підставу зареєструвати будинок вже на позивачку. В подальшому позивач залишила всі необхідні документи відповідачці, яка мала звернутися у реєстраційну службу. Однак, як стало відомо позивачці 24.03.2014 року відповідачка отримала свідоцтво про право власності на спірний будинок, у якому власником вказано її. З даного приводу відповідач повідомила, що нікуди за внесенням змін у документацію будинку не зверталась, а оскільки позивачка збудувала будинок та проживає у ньому, він повністю належить їй. Вважає, що діями відповідачки порушено її майнові права, оскільки будівництво житлового будинку було проведено виключно за її кошти, а крім цього позивач була змушена брати на будівництво кредит, який сплачує по сьогодні, проте у правовстановлюючих документах власником залишається відповідач. Просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САК №522800 від 24.03.2014р. та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, подала в суд заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, у зв'язку із відрядженням просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, звернулась у суд із клопотанням про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення, наслідки визнання позову їй зрозумілі. Представник третьої особи реєстраційної служби Сокальського РУЮ в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просить розглядати справу без участі представника реєстраційної служби. Проти задоволення позову не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Із копії рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради №131 від 27.03.1980р., встановлено, що таким вирішено відвести [PERSON] земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку в [ADDRESS]. Згідно копії технічного паспорта житлового будинку [ADDRESS], встановлено, що замовником технічної інвентаризації вказано [PERSON], яка проживає в [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №522800, виданого 24.03.2014р. реєстраційною службою Сокальського РУЮ, встановлено, що власником житлового будинку в [ADDRESS] є [PERSON]. Із відбитка штампа реєстрації у паспорті позивачки [PERSON] серії [NUMBER], встановлено, що 17.04.1998р. проведено її реєстрацію в будинку, що [ADDRESS], при цьому із копії паспорта відповідача [PERSON] серії [NUMBER], встановлено, що вона зареєстрована з 29.12.1969р. в [ADDRESS].. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, забудовником та реальним власником житлового будинку в [ADDRESS] є позивач [PERSON], яка одноособово здійснювала його будівництво за власні кошти. Вказана обставина визнається сторонами та ніким не оспорюється. Крім цього, відповідач не розуміючи наслідків державної реєстрації нерухомого майна, вважала, що жодним чином не порушує права позивачки, оскільки не зважаючи на проведення реєстрації будинку на себе визнає позивачку його законним власником. Одночасно, єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду. Відповідно, позовна вимога про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №522800 від 24.03.2014р. підлягає до задоволення в повному обсязі. В свою чергу, згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В свою чергу, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. В п. 37 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам звернуто увагу на те, що з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Як з'ясовано при розгляді справи, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Діями відповідача які полягали у проведенні реєстрації права власності будинку на себе було порушено права позивача. Суд дійшов висновку про доцільність скасування реєстрації права власності на спірний будинок за відповідачкою, а тому в силу приписів ст. 392 ЦК України за позивачем, як власником спірного житлового будинку слід визнати на нього право власності.

Outcome: approved