Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації третя особа: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язати вчинити дії в якому просила: 1.Визнати за [PERSON] право на приватизацію кімнати [ADDRESS] . 2.Визнати незаконною відмову Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у приватизації [PERSON] кімнати [ADDRESS] . 3. Зобов`язати Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вчинити дії щодо приватизації за [PERSON] кімнати [ADDRESS] за поданими 20.12.2019р. [PERSON] документами. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року позовну заяву залишено без руху і після усунення позивачем вказаних в ній недоліків відповідною ухвалою суду від 25.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Вказаний позов мотивований тим, що спільним рішенням Адміністрації та президіумуа профкому ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського» від 09.04.2009р., № 54 позивачу була надана одна кімната № 19 житловою площею 17,7 кв.м. у комунальній квартирі [ADDRESS] (надалі - «Кімната»). (Пізніше Рішенням Київської міської ради від 08 жовтня 2015 року № 128/2031 вулиця « [ADDRESS] » була перейменована на вулицю «[ADDRESS]».) На підставі спільного рішення Адміністрації та президіума профкому ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського» від 09.04.2009р. № 54, ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського» видало Позивачу ордер від 14.04.2009р. № 42 (надалі - «Ордер») і 05.06.2009 позивач зареєструвала власне |місце проживання адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач зазначає, що вона тривалий час, з 05.06.2009р. і по теперішній час одна постійно проживає у вищевказаній кімнаті, використовує її на умовах найму та здійснює оплату комунальних послуг. При цьому, як зазначено в позові, позивач участь у приватизації житлового фонду не приймала, а також не використовувала житлові чеки. Однак, звернувшись до відповідача із заявою на приватизацію кімнати та додавши повний пакет документів для приватизації, що передбачений Законом України від 19.06.1992 «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р. № 396, - листом від 13.01.2020р. №19 відділ (орган) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві (надалі - «Відповідач») відмовив позивачу у видачі свідоцтва на право власності на кімнату. Єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва зазначено некоректній поданого позивачем ордеру на вселення в кімнату ( ордер видано на кімнату в гуртожитку, а відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14.12.2005р. №2307 будинок, де знаходиться Кімната є житловим будинком із загальними квартирами). При цьому позивач намагалась отримати інший ордер, в чому їй було відмовлено. Відповідно до норм чинного законодавства перелік таких випадків чітко визначений законом і є вичерпним і позивач вважає, що для приватизації квартир (будинків) (тобто житла, відмінного від житлових приміщень у гуртожитках) виключним випадком для відмови у приватизації є заборона приватизувати конкретне приміщення. Кімната, для приватизації якої позивач подав відповідачу повний пакет документів, до переліку об`єктів, які не підлягають приватизації не відноситься, тому позивач зазначає, що відмова відповідача у приватизації кімнати надана з порушенням норм Закону «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач вважає, що внаслідок дій відповідача були порушені її права, визначені ст.47 Конституції України та відповідних Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що і змусило її звернутись із вказаним позовом до суду. 12.03.2021 до суду надійшов відзив в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що відповідно до Розпорядження КМДА від 14.12.2005 №2307 будинок [ADDRESS] є житловим будинком із загальними квартирами. При цьому, відповідно до п.9 вказаного Розпорядження, Шевченківській районній в м. Києві державний адміністрації було надано право на видачу ордерів мешканцям на кімнати у загальних квартирах будинку [ADDRESS] , які постійно проживали, були зареєстровані та перебували на квартирному обліку, натомість, позивач [PERSON] була зареєстрована за вищевказаною адресою вже після передачі та прийняття будинку до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва. З врахуванням викладеного, відповідач зазначає, що діяв відповідно до положень ст. 19 Конституції України та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. У наданій відповіді на відзив позивач наголосив на підставах для задоволення позову, які були попередньо викладені в позовній заяві. 12.03.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі із викладених в позові підстав. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши пояснення представників сторін, вислухавши показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що спільним рішенням Адміністрації та президіума профкому ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського» від 09.04.2009р., № 54 позивачу, яка працювала в господарському відділі (кастелян) була надана одна кімната № 19 житловою площею 17,7 кв.м. у комунальній квартирі [ADDRESS] (надалі - « Кімната »). (Пізніше Рішенням Київської міської ради від 08 жовтня 2015 року № 128/2031 вулиця « [ADDRESS] » була перейменована на вулицю «[ADDRESS]») (а.с.25). На підставі спільного рішення Адміністрації та президіума профкому ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського» від 09.04.2009р. № 54, ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського» видало позивачу ордер від 14.04.2009р. № 42 (надалі - «Ордер») і 05.06.2009 позивач зареєструвала власне |місце проживання адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Факт вселення, реєстрації, постійного проживання у кімнаті, а також використання кімнати на умовах найму Позивачем підтверджуються відповідними відмітками у паспорті позивача, Довідкою підприємства з обслуговування житла ТОВ «Київжитлосвіт» ВОП Шулявка» про склад сім`ї наймача та займані приміщення (Ф-5) від 23.07.2014р. вих. № 1105, Довідкою підприємства з обслуговування житла ТОВ «Київжитлосвіт» ВОП Шулявка» про склад сім`ї громадянина, що мешкає у житловому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку та приміщення (Ф-6) від 23.07.2014р. вих.№ 1106, Довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та прописки) Комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківського району» (Ф-3) від 25.02.2015р. вих. № 264, Актом обстеження житлових умов від 25.02.2015р., складеним Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району», Витягом з карточки прописки, засвідченим Комунальним Концерном «Центр комунального сервісу» 13.09.2017р., Довідкою Комунального Концерну «Центр комунального сервісу» про місце реєстрації та склад сім`ї (Ф-3) від 26.10.2017 вих. №02/10/09-3014, Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 02.06.2020, №12396970, останніми квитанціями на сплату комунальних послуг за користування кімнатою. Позивач зазначається у вищезгаданих документах як наймач кімнати та власник особового рахунку для оплати комунальних послуг. В даному випадку слід зазначити, що правомірність заселення, реєстрації місця проживання, фактичного проживання [PERSON] в кімнаті №19 комунальної квартири [ADDRESS] та використання кімнати на умовах найму жодним чином не оспорювались протягом всього строку користування і по теперішній час. Судом встановлено, що позивач участь у приватизації житлового фонду не приймала, що підтверджується відповідною довідкою із попереднього місця реєстрації від 07.08.2015р., №03-05/508, виданою Виконавчим комітетом Сосновської міської ради Сосновського району Чернігівської області (а.с.34). Позивач також не використовувала і житлові чеки, що підтверджується відповідною довідкою, виданою АТ «Ощадбанк» від 08.05.2020р., № 20 та довідкою від 13.05.2020р., № 03-36/1007, виданою Виконавчим комітетом Сосновської міської ради Сосновського району Чернігівської області (а.с.35). При цьому, з метою приватизувати займану кімнату, позивач 20.12.2019 звернулась до відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою на приватизацію Кімнати. До заяви на приватизацію позивач надала повний пакет документів для приватизації Кімнати, що передбачений Законом України від 19.06.1992 № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р. № 396. Надання всіх передбачених законодавством документів для приватизації підтверджується Описом документів, що надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги від 20.12.2019р. Вказана обставина відповідачем також не заперечується. Таким чином, судом встановлено і не оспорюється сторонами, що позивач з 05.06.2009 і на час розгляду справи по суті постійно є зареєстрованою та проживає у вказаній кімнаті, використовує її на умовах найму та здійснює оплату комунальних послуг. Однак, листом від 13.01.2020р. №19 відділ (орган) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві відмовив позивачу у видачі свідоцтва на право власності на Кімнату , тобто відмовив у приватизації кімнати (а.с.23). Посилаючись на Закон України від 19.06.1992 № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», Закон України від 04.09.2008 № 500-УІ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р. № 396, відповідач мотивував відмову у видачі свідоцтва на право власності на кімнату з тих підстав, що Ордер був виданий на кімнату у гуртожитку, але відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14.12.2005 №2307 будинок [ADDRESS] є житловим будинком з загальними квартирами. В даному випадку слід окремо зазначити, що Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради №635 від 16.04.2009 - надано згоду та передано до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва житлового будинку [ADDRESS] (а.с.76-77). А відповідним розпорядженням Київської міської державної адміністрації ще в 2015 році, а саме 14.12.2005р. №2307 визнано будівлю [ADDRESS] жилим будинком із загальними квартирами та прийнято його до комунальної власності, відповідно до п. 9.1, Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації було надано право на видачу ордерів мешканцям на кімнати у загальних квартирах будинку, де знаходиться кімната, які постійно проживали, були зареєстровані та перебували на квартирному обліку (а.с. 74). Таким чином судом встановлено, що ордер на вказану в позові кімнату, як на кімнату в гуртожитку, позивач отримала та зареєструвала своє місце проживання в 2009 році, тоді як вказаний будинок вже не мав статусу гуртожитку, а з 2005 року є житловим будинком з загальними квартирами та який з 16.04.2009 -переданий до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва. При цьому, ордер, наданий позивачем для приватизації кімнати не визнаний у судовому порядку недійсним, а вселення на його підставі та реєстрація місця проживання позивача у кімнаті та факт належного тривалого її використання для постійного і єдиного місця проживання на умовах найму жодним чином не оспорювались та не спростовувались. Крім того, відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою Ради міністрів української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 р. № 470, Ордер, як документ є дійсним протягом 30 днів з дати його видачі. Також позивач вчиняла дії для заміни даного ордеру та подальшої реалізації свого права на приватизацію та неодноразово намагалась додатково отримати інший ордер на кімнату, у чому їй було відмовлено, що підтверджено листом від 16.10.2014р. №505/1099, направленого ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського» Голові Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Гарязі О.Г., листом від 13.11.2014р. №109/02/28-7701, направленого першим заступником голови Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації В. Андрєєвим Голові правління ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського», заявою позивача від 25.02.2015р. № Ю9/ОПП/С-201 до Голови Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Гаряги О.О., та листом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на зазначену заяву. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації, належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із статтею 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 3 статті 9 Житлового кодексу УРСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Законом України від «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлені правові основи приватизації державного житлового фонду, а порядок здійснення приватизації - Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р. № 396. Відповідно до абзацу другого статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. Відповідно до пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до пункту 4 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Як вбачається із опису документів і не заперечується стороною відповідача, позивачем було надано повний пакет документів для приватизації кімнати. Відповідно до частини 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто перелік таких випадків чітко визначений законом і є вичерпним. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і, як вбачається із предмету спору, - на спірні правовідносини цей перелік не розповсюджується. Частиною 1 статті 61 ЖК Української РСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Вина позивача у тому, що документ, на підставі якого вона заселялась до спірного приміщення, а саме ордер від 14.04.2009 на право заняття житлової площі: квартири [ADDRESS] під час її роботи на посаді «кастелян» в господарському відділі ВАТ «НВК Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського», - містить інформацію, що ордер був виданий на кімнату у гуртожитку, в той час, коли ще в 2005 році відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14.12.2005 №2307 будинок [ADDRESS] є житловим будинком з загальними квартирами, а 16.04.2009 - погоджений та переданий до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва, - відсутня. Таким чином, оскільки ордер на заселення позивача у кімнату не був в судовому порядку визнаний недійсним, відповідач не спростував факту видачі ордера та законного заселення позивача, не прийняв вмотивованого рішення щодо відмови у визнанні позивача наймачем кімнати в будинку, а позивач вселений до кімнати на законних підставах, законність її проживання в даній кімнаті не оспорена, враховуючи, що у позивача є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, - тому позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] , [INFO] , право на приватизацію кімнати №19 у приміщенні квартири [ADDRESS] та зобов`язання Управління житлово-комунального господарства Шевченківськї районної в м. Києві державної адміністрації вчинити дії щодо приватизації за [PERSON] кімнати №19 у приміщенні квартири [ADDRESS] , відповідно до поданих 20.12.2019 [PERSON] документів, - підлягають задоволенню. Приписами ст.19 Конституції України визначено, що Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Таким чином, приймаючи рішення про відмову у приватизації, відповідач Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у визначений діючим законодавством спосіб. Зважаючи на вищевикладене, позовної вимоги про визнання незаконною відмову Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у приватизації [PERSON] кімнати [ADDRESS] , то вона не ґрунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, - частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову та наявність правових підстав: визнати за [PERSON] , [INFO] , право на приватизацію кімнати №19 у приміщенні квартири [ADDRESS] ; зобов`язати Управління житлово-комунального господарства Шевченківськї районної в м. Києві державної адміністрації вчинити дії щодо приватизації за [PERSON] кімнати №19 у приміщенні квартири [ADDRESS] , відповідно до поданих 20.12.2019 [PERSON] документів. На підставі викладеного,

Outcome: partial