Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції у Тернопільській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна казначейська служба, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів прокуратури та досудового розслідування. Свій позов обґрунтовує тим, що 27 лютого 2019 року Луцька місцева прокуратура скерувала до СВ Шумського ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 26 лютого 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42019031010000017 за її заявою від 25 лютого 2019 року за ознаками вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Вказує, що за 12 місяців жодного письмового повідомлення щодо проведених процесуальних, слідчих (розшукових) чи інших дій у вищевказаному кримінальному провадженні вона не отримувала. Бездіяльність прокурора та слідчого в цьому кримінальному провадженні, на її думку, полягає в такому: їй не було вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні, для допиту в якості потерпілого її не викликали; особи, які вчинили відносно неї кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 364 КК України, не встановлені, повідомлення про підозру нікому не вручено, кримінальне правопорушення не припинено. Крім того,\~01\~березня 2019\~року Луцька\~місцева прокуратура\~скерувала до\~СВ Шумського ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 01 березня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42019031010000022 за її заявою від 25 лютого 2019 року за ознаками вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 191, ч.4 ст. 189 КК України. Пам`ятку про права та обов`язки потерпілого в цьому кримінальному провадженні їй вручено 15 липня 2019 року. Вказуючи на ряд допущених органом досудового розслідування процесуальних порушень, позивач зазначає, що за 12 місяців слідчий та прокурор не встановили осіб, які в кінцевому рахунку отримували прибуток від самоправного користування в 2017 році присадибною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] та від користування в 2016-2019 роках земельними ділянками кадастровий номер 6125887500:01:001:0026 площею 0,94 га та кадастровий номер 6125887500:01:001:0164 площею 0,46 га, які за життя належали на праві приватної власності її батькові [PERSON] , який помер [INFO] , а після його смерті успадковані нею в установленому законом порядку. Особам, які в кінцевому результаті впродовж 3 років користувалися проти її волі успадкованими нею земельними ділянками та отримували прибуток від вирощування на них сільськогосподарської продукції за 12 місяців досудового розслідування повідомлення про підозру не вручено. Обґрунтовуючи причинно-наслідковий зв`язок між протиправністю дій відповідачів та завданій їй маральній шкоді, позивач зазначає, що вона не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися спадщиною внаслідок дій групи осіб, які за попередньою змовою підробили правовстановлюючі документи на успадковані нею земельні ділянки та користувались ними з метою отримання прибутку. За 12 місяців досудового розслідування її права власника не поновлені, особи, які вчинили кримінальні правопорушення відносно неї не встановлені. Тривала боротьба на захист своїх прав виснажує її, викликає психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності органів місцевого самоврядування та органів досудового розслідування. Вина відповідачів у спричиненій їй моральної шкоди полягає в неналежному виконанні ними своїх повноважень. Зокрема, орган досудового розслідування не виконав вимоги Наказу №100 МВС України від 08 лютого 2019 року «Про затвердження порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», за рік не припинив незаконне користування та розпорядження третіми особами успадкованим нею майном. Прокурор не вжив реагування з метою поновлення її прав, внаслідок чого винних осіб не було встановлено та їх не притягнуто до кримінальної відповідальності. Такі дії відповідачів, за твердженням позивача, спричинили їй втрату фізичного здоров`я, які є невідновними. З огляду на наведене та на підставі ст. 1172 ЦК України, позивач просить стягнути з прокуратури Тернопільської області на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 500\~000 грн. шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, стягнути з Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Крім того, позивач просить здійснити розподіл судових витрат шляхом їх стягнення з відповідачів в солідарному порядку. Ухвалою від 23 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання пояснення на позовну заяву. 24 квітня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області. Заперечуючи позов, представник ГУНП у Тернопільській області Крайник Н.В. зазначає, що СВ Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 42019031010000017 від 26 лютого 2019 року та № 42019031010000022 від 01 березня 2019 року. В ході досудових розслідувань встановлено, що до Луцької місцевої прокуратури надійшла заява [PERSON] про створення організованої групи та участі в ній ФОП [PERSON] , Шумського міського голови Плетюка В.Є., начальника відділу земельних відносин Шумської міської ради Чолинця Г.Т., депутатів Шумської міської ради, старости села Стіжок Шумського району Тернопільської області з метою вчинення злочину протиправного заволодіння чужим майном, а саме: домоволодінням [ADDRESS] . На неодноразові виклики для допиту та письмові запити [PERSON] не до слідчого не з`являлась, відповідей на поставлені їй питання не надала, письмових доказів на підтвердження своїх слів не пред`явила. За результатами розслідування встановлено, що в цій події відсутні ознаки будь-яких кримінальних правопорушень, в тому числі, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 189 КК України. 31 серпня 2019 року вищевказані кримінальні провадження закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінальних правопорушень. На думку представника відповідача ГУНП у Тернопільській області позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завданої їй органом досудового розслідування моральної шкоди. До матеріалів справи не приєднано жодних довідок із закладу охорони здоров`я, які б підтверджували погіршення самопочуття позивача через моральні чи фізичні страждання, позивачем не наведено причинного зв`язку між завданою їй шкодою та порушеннями з боку відповідачів та не вказано які саме дії відповідача є неправомірними. Крім того, позивач в позовній заяві не наводить міркувань, якими обґрунтовується заявлений нею розмір моральної шкоди. На підставі наведеного ГУНП у Тернопільській області просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. 28 квітня на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Прокуратури Тернопільської області. У відзиві представник відповідача Прокуратури Тернопільської області зазначає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки у справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, кошти з рахунків прокуратури стягуватись не можуть, а в разі наявності законних для цього підстав, обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Крім того, позов не підлягає до задоволення, оскільки він не доведений належними, достовірними та достатніми доказами. Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на здійснення неналежного розслідування, що не може бути правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. Процесуальні рішення та дії органів досудового розслідування, на які посилається позивач та які розцінені нею як бездіяльність чи такі, що вчинені з порушенням закону, є предметом оскарження відповідно до ст. 303 КПК України. Однак, позивач під час досудового розслідування таких дій органу досудового розслідування в передбаченому законом порядку не оскаржувала. Кім того, представник відповідача Прокуратури Тернопільської області вважає, що позивач не підтвердила доказами факт завдання їй моральної шкоди діями відповідача, протиправність дій заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність вини останнього в завданні шкоди. З огляду на наведене Прокуратура Тернопільської області просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа\~Державна казначейська\~служба України\~27\~квітня 2020\~року подала\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~заперечує вимоги\~позову.\~Необхідною підставою\~для притягнення\~органу державної\~влади до\~відповідальності у\~вигляді стягнення\~шкоди є\~факти неправомірних\~дій цього\~органу чи\~його посадових\~чи службових\~осіб.\~При цьому\~факт неправомірності\~прийняття неправомірного\~рішення,\~вчинення дії\~чи бездіяльності\~відповідачами,\~що призвели\~до завдання\~шкоди,\~повинен бути\~встановлений у\~передбаченому законом\~порядку,\~тобто повинен\~підтверджуватись відповідним\~рішенням.\~Вважає,\~що позивач не довела факт заподіяння їй моральної шкоди, не надала доказів, які б свідчили про характер та обсяг її фізичних чи душевних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих чи виробничих стосунках. Крім того, позивач не підтвердила доказами незаконності чи протиправності дій відповідачів. А тому, представник третьої особи Державної казначейської служби України просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 08 липня 2020 року в задоволенні клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі співвідповідача Офісу Генерального прокурора відмовлено. Ухвалою суду від 08 липня 2020 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з Шумського відділення поліції Кременецького відділу поліції Головного управління поліції в Тернопільській області матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42019031010000017 та № 42019031010000022. Ухвалою суду від 08 липня 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача - Прокуратури Тернопільської області про залишення без руху позовної заяви відмовлено. Відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора від 03.09.2020 року № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» Прокуратуру Тернопільської області перейменовано у Тернопільську обласну прокуратуру. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, які наведені нею в позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково суду пояснила, що відповідачі неналежним чином здійснювали свої обов`язки, не забезпечили швидке, повне та неупереджене розслідування кримінальних проваджень за її заявами, внаслідок чого їй завдана моральна шкода, яка має бути відшкодована відповідачами на підставі ст. 1172 ЦК України. А тому просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Тернопільської обласної прокуратури Марцун А.А. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Тернопільській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. З врахуванням ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка представника відповідача Головного управління Національної поліції у Тернопільській області та представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши вступне слово учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке. Предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю Прокуратури Тернопільської області та Головного управління Національної поліції у Тернопільській області. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підставі цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Наведене дає підстави для висновку про безпідставність доводів позивача про застосування до спірних правовідносин положень ст. 1172 ЦК України. Суд встановив, що 25 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до Луцької місцевої прокуратури із заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Згідно з витягом з ЄРДР від 26 лютого 2020 року відомості за заявою позивача, щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України, внесені до Єдиного реєстру за № 42019031010000017. Крім того,\~01\~березня 2020\~року [PERSON] звернулась до Луцької місцевої прокуратури із заявою про вчинення відносно неї кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 191, ч.4 ст. 189 КК України. На підставі такої заяви [PERSON] до ЄРДР внесено відомості: за №42019031010000023 від 01 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за №42019031010000024 від 01 березня 2019 року за ознаками ч. 4 ст. 189 КК України та за №42019031010000022 від 01 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України. В подальшому, постановою прокурора Луцької місцевої прокуратури від 01 березня 2019 року вищевказані кримінальні провадження об`єднано в одне провадження. За наслідками визначення підслідності кримінальні провадження № 42019031010000017 та №42019031010000022 скеровано до СВ Шумського Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області. В ході досудових розслідувань встановлено, що до Луцької місцевої прокуратури надійшла заява [PERSON] про створення організованої групи та участі в ній ФОП [PERSON] , Шумського міського голови [PERSON] , начальника відділу земельних відносин Шумської міської ради [PERSON] , депутатів Шумської міської ради, старости села Стіжок Шумського району Тернопільської області з метою вчинення злочину протиправного заволодіння чужим майном, а саме: домоволодінням [ADDRESS] та земельними ділянками, які належали її батькові, а після його смерті успадковані нею. З досліджених\~в судовому\~засіданні матеріалів\~кримінальних проваджень\~№ 42019031010000017\~від 26\~лютого 2019\~року та\~№ 42019031010000022\~від 01\~березня 2019\~року встановлено,\~що в\~ході досудових\~розслідувань [PERSON] \~у своїх\~заявах,\~клопотаннях та\~під час\~допиту пояснила,\~що [INFO] помер\~її батько\~ [PERSON] ,\~який проживав\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~25\~травня 2017\~року Шумською\~районною нотаріальною\~конторою зареєстровано\~спадкову справу\~№60707418\~по смерті\~спадкодавця [PERSON] \~ [PERSON] \~прийняла спадщину\~після смерті\~батька,\~в тому\~числі,\~щодо домогосподарства,\~яке розташоване\~за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1,0263 га та 2 земельних ділянок за межами населеного пункту с. Стіжок площею 0,46 га та 0,9369 га. Також встановлено, що у кримінальних провадженнях (№ 42019031010000017 від 26 лютого 2019 року та № 42019031010000022 від 01 березня 2019 року) в ході здійснення досудового розслідування було виконано ряд процесуальних, слідчих дій, в тому числі, допитано свідків, здійснено письмові запити, отримано письмові документи, які приєднані до матеріалів провадження, виконано інші письмові вказівки прокурора. Постановою слідчого СВ Шумського ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 31 серпня 2019 року кримінальне провадження № 42019031010000022 від 01 березня 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.4 ст. 191, ч.4 ст. 189 КК України. Постановою слідчого СВ Шумського ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 31 серпня 2019 року кримінальне провадження №42019031010000017 від 26 лютого 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 303 КПК України на стадії досудового провадження можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим. За частиною другою статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ті процесуальні дії (бездіяльність) органів досудового розслідування, які позивач вважає протиправними чи незаконними, та які, на її думку, спричинили їй моральні страждання, інше визначення слідчим обсягу і характеру дій при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Відомості про оскарження [PERSON] рішень (бездіяльності) слідчого в кримінальних провадженнях (№ 42019031010000017 від 26 лютого 2019 року та № 42019031010000022 від 01 березня 2019 року) в порядку КПК України відсутні. Доказів зворотнього позивач суду також не надала. Окрім того, в судовому засіданні вказувала, що не оскаржувала дій слідчого в порядку ст. 303 КПК України. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. На думку суду, доводи позивача, наведені в позовній заяві, зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями слідчих та прокурорів у кримінальних провадженнях № 42019031010000017 від 26 лютого 2019 року та № 42019031010000022 від 01 березня 2019 року. Однак, незгода позивача із прийнятими процесуальними рішеннями прокуратури та поліції, які не були нею оскаржені, в передбаченому КПК України порядку, не може свідчити про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Таким чином,\~позивач,\~звертаючись до\~суду з\~позовом про\~відшкодування їй\~моральної шкоди,\~завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів прокуратури та досудового розслідування, не надала доказів, які б вказували на незаконність чи протиправність дій чи бездіяльності відповідачів. Суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed