Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку крім неї зареєстрований також відповідач по справі [PERSON], котрий протягом тривалого часу в ньому не проживає. Вона як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що вона з 1998 року по 2011 рік перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В 2005 році, коли вони поперебували в шлюбі, то придбали спірне житло, в якому проживали спільно. Згаданий житловий будинок був придбаний за кошти батька відповідача, документи на нього не оформлялись. Після розірвання шлюбу, а саме з 2011 року відповідач у вказаному будинку не проживає, однак зареєстрований. Вказаний будинок належить їй на праві власності згідно свідоцтва. Зазначила, що вона пропонувала відповідачу добровільно знятись з реєстраційного обліку у вказаному житловому будинку,однак він не погодився. З цих підстав просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі Представник третьої особи - районний сектор УДМС України в Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, направив суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Вказав, що спірний житловий будинок був придбаний ними під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за кошти його батька, який взяв банківський кредит для придбання вказаного будинку. Зазначив також, що в 2011 році шлюб між ними розірвано, з того часу він у вказаному будинку не проживає, однак зареєстрований. Позивач в добровільному порядку не просила його знятись з реєстраційного обліку з вказаного будинку, документи на право власності на будинок були оформлені на позивача після їх розлучення. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, заслухавши доводи сторін врахувавши заяву представника третьої особи, суд вважає, що позов доведений та обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ №405777 від 26.12.2011 року (а.с. 6) та витягу про державну реєстрацію прав №32670111 від 26.12.2011 року (а.с. 7). У вказаному будинку крім позивача [PERSON] зареєстровані її діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також її колишній чоловік відповідач по справі - [PERSON], [INFO] Вказане вбачається з довідки сільської ради (а.с. 8) та акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 26.02.2014 року (а.с. 10). Відповідач [PERSON] з 2010 року у згаданому будинку не проживає, що вбачається з довідки сільської ради (а.с. 9). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] зареєстрований в належному [PERSON] будинку, однак з 2010 року в ньому не проживає. Спірний житловий будинок був придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти. Свідок [PERSON], в судовому засіданні підтвердив цей факт. Проте, згаданий житловий будинок не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя за вимогами ст.ст. 60-65 СК України, оскільки право власності на нього набуте після розірвання шлюбу між сторонами. Вказане вбачається з свідоцтва про право власності на будинок та витягу про реєстрацію прав (а.с. 6-7) та рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області, що набрало законної сили (а.с. 11). Оскільки об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду також відсутні. Угоди про користування спірним житлом не мають, сторони не пов'язані між собою спільним побутом, відповідач утриманням будинку не займається. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved