Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області в якому просить суд встановити юридичний факт проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, її та [PERSON], померлого 20.12.2008 року, з 1998 року до 20.12.2008 року, а також визнати за нею право приватної власності у порядку спадкування за законом, як спадкоємиці четвертої черги, на земельну ділянку площею 10,20 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що залишилася після смерті [PERSON], померлого 20.12.2008 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. При цьому пояснили, що [PERSON] та [PERSON] зійшлися разом і стали жити однією сімєю, як чоловік та жінка з 1998 року і постійно проживали разом до дня його смерті, до 20.12.2008 року. За час спільного проживання вони мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, разом вирішували загальні побутові питання. За життя [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 10,20 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні, тому позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області не зявився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, однак від сільського голови [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, сільська рада позовні вимоги підтримує повністю (а.с.46). Вивчивши позовну заяву, вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], допитавши свідків, дослідивши та проаналізувавши зібрані у справі докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.12.2008 року у віці 60 років помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 22.12.2008р. зроблено відповідний актовий запис №9 та видано свідоцтво про смерть серій 1-ЖД №163900 (а.с. 36 зворот). Після його смерті залишилася спадщина: земельна ділянка площею 10,20 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на землю ІV-ОД № 054632, виданого 27 грудня 1999 року на підставі рішення VІІІ сесії ХХІІІ скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області від 17 грудня 1999 року № 38, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2133, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.40-41). В судовому засіданні встановлено, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно державного акту на право приватної власності на землю загубився. [PERSON] зверталася до Управління держгеокадастру у Комінтернівському районі Одеської області із заявою про надання завіреної копії державного акта, який 30.08.2016р. їй було надано за вих.№Т-838/0-868/6-16 (а.с.10-12). З довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області №150 від 02.07.2018р. вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], на даний час фактично проживає за адресою: [INFO] (а.с.13). З довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області №151 від 02.07.2018р. вбачається, що нині покійний [PERSON], був зареєстрований до дня своєї смерті 20.12.2008р. за адресою: Одеська область Лиманський район с.Калинівка вул.Набережна, 18, фактично проживав до дня смерті з співмешканкою [PERSON], за адресою: Одеська область Лиманський район с.Калинівка вул.Шевченко, 4 (а.с.14). З довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області №140 від 11.08.2016р. вбачається, що нині покійний [PERSON] до дня смерті проживав разом із співмешканкою [PERSON], [INFO] (а.с.15). З довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області №141 від 11.08.2016р. вбачається, що [PERSON] дійсно здійснила поховання нині померлого співмешканця [PERSON] за власні кошти, вони проживали та вели господарство разом за адресою: Одеська область Лиманський район с.Калинівка вул.Шевченко, 4 (а.с.16). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що вони є односельцями-сусідами позивача, при цьому підтвердили, що дійсно [PERSON] та нині покійний [PERSON] проживали постійно однією сімєю з 1998 року і до дня смерті останнього. Їх стосунки були тривалими, всі вважали їх чоловіком та дружиною, знали їх як сімейну пару, вони мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, разом вирішували загальні побутові питання. Коли [PERSON] помер, [PERSON] самостійно займалася його похованням. 05.07.2018р. [PERSON] звернулася до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини до майна [PERSON], однак листом №1776/02-14 від 05.07.2018р. їй було відмовлено, при цьому розяснено що видача свідоцтва про право на спадщину на майно право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а.с.8). Судом, при дослідженні копії спадкової справи, встановлено, що інші спадкоємці окрім позивача відсутні. У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України, передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, давши оцінку всім дослідженим в судовому засіданні доказам, суд вважає, що факт проживання однією сімєю позивача з померлим [PERSON] понад пять років знайшов своє підтвердження. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, враховуючи встановлення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з 1998р., до дня його смерті 20.12.2008р. однією сімєю, суд вважає, що позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві В силу положення ч.1\~ст.1297 ЦК України,\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. \~Матеріалами справи доведено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, що за життя належало спадкодавцю, оскільки\~Законом України «Про нотаріат»\~не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, отже суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу. Відповідно до ч.1 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відповідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». Статтею 328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності таке ж право відповідно до\~ст.396 ЦК України\~має особа яка має речове право на майно. Відповідно\~ст.16 ЦК України\~передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі цього суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved