Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача споживчого товариства «Еліт» (далі СТ «Еліт») про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні магазином-кафе та зобовязання звільнити його від товарно-матеріальних цінностей, шляхом виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 лютого 2005 року СТ «Еліт» було придбано магазин, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 27 (наразі № 31). Членами СТ «Еліт» [PERSON] та позивачем [PERSON] було встановлено, що відповідач [PERSON] самовільно, без будь-яких документів зайняла приміщення магазину-кафе, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 27 (наразі № 31), про що свідчать акти обстеження. Відповідачу [PERSON] направлялись претензії, складались акти, але самовільно захоплене приміщення магазину [PERSON] не звільнила, продовжує використовувати його в своїх особистих цілях, розмістила в приміщенні магазину барну стійку, столи, стільці, мякий куточок, кухонне обладнання (електричну плиту, мойку), холодильне обладнання (холодильна камера, холодильник), тощо. 28 липня 2015 року СТ «Еліт» передало позивачу у власність спірну будівлю магазину-кафе, загальною площею 186,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 27 (наразі № 31), таким чином, позивач на даний час являється власником останньої. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням про звільнення самовільно зайнятого приміщення магазину-кафе, проте відповідач продовжує його займати та здійснювати в останньому підприємницьку діяльність, що позбавляє можливості власника користуватись своїм майном, чим завдає позивачу матеріальної шкоди. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила зобовязати [PERSON] звільнити на користь [PERSON] будівлю магазину-кафе, загальною площею 186,2 кв.м., що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31 (27) разом з товарно-матеріальними цінностями, а саме: барною стійкою, столами, стільцями, мяким куточком, кухонним обладнанням (електрична плита, мойка), холодильним обладнанням (холодильна камера, холодильник). Ухвалою суду від 23 березня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено фізичну особу-підприємця [PERSON] (далі ФОП [PERSON]В.) (а.с. 112). До початку розгляду справи по суті позивачем було змінено предмет позову, а тому позивач просила усунути перешкоди в користуванні [PERSON] магазином-кафе, загальною площею 186,2 кв.м., що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31 (27), зобовязавши солідарно [PERSON] та ФОП [PERSON] звільнити його від товарно-матеріальних цінностей, а саме: барної стійки, столів, стільців, мякого куточка, кухонного обладнання (електро плита, мийка, холодильник), шляхом виселення (а.с.145-146). Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього в матеріалах справи містяться письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 58, 59), у яких вимоги позову не визнав та просив в їх задоволенні відмовити у звязку з безпідставністю, також зазначив про розгляд справи у його відсутність. Крім того, в ході судового розгляду представником відповідача заперечувались вимоги відповідача з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача СТ «Еліт» за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, реєстраційну справу на обєкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 27, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19 лютого 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1179, продавець Спільне підприємство Вінницька оптово-роздрібна торгово-закупівельна база «Автомотосільгоспкультспорттовари» в особі директора [PERSON] Семеновича продало, а покупець споживче товариство «Еліт» купило будівлю магазину «Господар», що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 27, загальною площею 196,5 кв.м., позначений на плані літ. «А» (а.с.105). Відповідно до реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого КП «ВООБТІ» від 23 лютого 2005 року, вбачається, що магазин «Господар» в цілому, який розташований в місті Вінниці по вул. Ватутіна № 27, було зареєстровано за споживчим товариством «Еліт» на праві колективної власності на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 19 лютого 2005 року, та записано в реєстрову книгу № 12 за реєстровим № 684. Обєкт № 27 по вул. Ватутіна в м. Вінниці в цілому складається з приміщення магазину літера «А», загальною площею 196,5 кв.м. (а.с.107). Земельна ділянка, загальною площею 0,0338 га, кадастровий номер 0510100000:01:057:0024, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31, на якій розташовано вищезазначений магазин з прибудовою, належала також на підставі приватної власності СТ «Еліт», згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 243 (а.с.108). У відповідності до змісту довідки КП «ВМБТІ» від 17 жовтня 2013 року № 6481 прослідковується, що відповідно до додатку № 2/9 до рішення виконкому Вінницької міської ради № 200 від 04 червня 1987 року існуючому будинку по вулиці Ватутіна за № 27 м. Вінниці присвоєно № 31 (а.с.169). Згідно реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 27, вбачається, що Протоколом загальних зборів засновників (членів) споживчого товариства «Еліт» від 28 липня 2015 року в рахунок повернення пайових внесків позивачу [PERSON] передано за її згодою будівлю магазин-кафе, загальною площею 186,2 кв.м., розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31, та земельну ділянку, загальною площею 0,0338 га, кадастровий номер 0510100000:01:057:0024, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31, на якій розташовано вищезазначений магазин з прибудовою, належні СТ «Еліт». А тому, в даний час власником будівлі магазину-кафе, загальною площею 186,2 кв.м., розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31, являється позивач [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 43066340 від 01 вересня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 5), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 43066493 від 01 вересня 2015 року, наданого Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 ЦК України). Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме актів обстеження будівлі магазину-кафе, загальною площею 186,2 кв.м., розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31, від 28 червня 2013 року, 31 серпня 2015 року, 06 жовтня 2015 року, 24 травня 2016 року (а.с.10, 23, 28, 163, 164), складених комісією в складі: голови квартального комітету «Надія» [PERSON], голови СТ «Еліт» [PERSON], провідного юрисконсульта Вінницької обласної спілки споживчих товариств [PERSON], приміщення вказаної будівлі магазину-кафе за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31, який на праві власності належить [PERSON], фактично займає і використовує для власних потреб (здійснює господарську діяльність) [PERSON] [PERSON] займає магазин-кафе по вул. Ватутіна, 31 в м. Вінниці, площею 186,2 кв.м., що складається з наступних приміщень позначених на експлікації приміщень до плану поверхів будинку № 31 літ. «А» вул. Ватутіна, м. Вінниця: № 1 тамбур, пл. 3,9 кв.м.; № 2 зал, пл. 106,2 кв.м.; № 3 зал, пл. 25,8 кв.м.; № 4 кімната персоналу, пл. 13,7 кв.м.; № 5 мийка, пл. 3,6 кв.м.; № 6 туалет, пл. 3,4 кв.м.; № 7 коридор, пл. 5,7 кв.м.; № 8 склад, пл. 23,9 кв.м. В магазині-кафе знаходяться особисті речі [PERSON]: барна стійка, столи, стільці, мякий куточок, кухонне обладнання (електрична плита, мийка, холодильник), тощо. Окрім того, в матеріалах справи також наявний фіскальний чек № 0001 від 16 червня 2016 року, виданий [PERSON] (кафе «Квартал», м. Вінниця, вул. Ватутіна, 27), який також підтверджує здійснення відповідачем ФОП [PERSON] господарської діяльності, а саме реалізацію алкогольних напоїв горілки «Істина», 0,5 л. за 60 грн. за вказаною адресою (а.с.164). На неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу усунення їй перешкод у здійсненні права власності, шляхом звільнення відповідачем вказаної будівлі магазину-кафе, відповідач вказану будівлю магазину-кафе не звільнила. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, з огляду на вищевикладене, в судовому засіданні достовірно встановлено факт вчинення зі сторони відповідачів перешкоди позивачу як власнику володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю будівлею магазину-кафе, загальною площею 186,2 кв.м., розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31. Окрім того, суд звертає увагу, що позивачем обрано вірний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений ст. 391 ЦК України усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном та підлягає застосуванню, оскільки між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем, що також знайшло своє відображення у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15. В той час, як суд не приймає до уваги долучену до матеріалів справи копію договору № 3 здачі в оренду основних засобів від 01 березня 2009 року, згідно якого СТ «Еліт» передало, а ФОП [PERSON] прийняла в оперативну оренду будівлю магазину-кафе, загальною площею 196,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 27 (а.с. 64-66), як належний та допустимий доказ, оскільки оригінал зазначеного договору безпосередньо не досліджувався судом в судовому засіданні, більше того сторона позивача, третьої особи взагалі заперечує факт укладання вказаного договору між сторонами. Що ж стосується думок та тверджень представника відповідача, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON], споживчого товариства «Еліт» до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятого приміщення, встановлено, що 01 березня 2009 року між СТ «Еліт» та ФОП [PERSON] було укладено договір № 3 здачі в оренду основних засобів, зокрема, магазину «Господар», який розташований по вул. Ватутіна, 31 (27) у м. Вінниці, загальною площею 196,5 кв.м., а тому в силу частини 3 статті 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню, то суд звертає увагу, що вказана ухвала суду касаційної інстанції не має преюдиційного значення для вирішення даного спору, оскільки під час судового розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не досліджувався факт укладення/не укладення даного договору між сторонами. Як вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року (а.с. 61-63), що при розгляді судом касаційної інстанції надавалась правова оцінка щодо ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 вересня 2014 року, якою суд закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 205 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства). Суд касаційної інстанції посилаючись у своїй ухвалі на договір № 3 здачі в оренду основних засобів від 01 березня 2009 року встановлював обставину щодо правовідносин, які виникли між сторонами (про неправильність висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності між сторонами господарських правовідносин). Суд зазначає, що не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір. Щодо відмінності в назві будівлі та площі займаної будівлі, а саме: магазин «Господар», площа 196,5 кв.м. (згідно договору купівлі-продажу від 19 лютого 2005 року) та магазин-кафе, площа 186,2 кв.м. (згідно свідоцтва про право власності від 01 вересня 2015 року), на які звертала сторона відповідача у своїх запереченнях, як на підставу про відмову в задоволенні позову, з огляду на встановлені обставини у справі не спростовують висновків суду про зайняття відповідачем саме будівлі магазину-кафе, належної позивачу, без достатніх правових підстав. Разом з тим, суд не може погодитись із позивачем щодо визначеного ним способу усунення перешкод у користуванні магазином-кафе в частині виселення відповідачів з вказаного приміщення, оскільки відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. В той час, як поняття «виселення» відноситься до категорії житлових правовідносин та застосовується до правовідносин, які виникають між фізичними особами з приводу виселення з житлових приміщень. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення, шляхом ухвалення судом рішення про усунення перешкод в користуванні позивачу магазином-кафе, загальною площею 186,2 кв.м., що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 31 (27), зобовязавши солідарно [PERSON] та ФОП [PERSON] звільнити його від товарно-матеріальних цінностей, а саме: барної стійки, столів, стільців, мякого куточка, кухонного обладнання (електро плита, мийка, холодильник). Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 487 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.453453553.1 від 26 жовтня 2015 року (а.с. 1) також підлягає стягненню з відповідачів, так як у відповідності ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial