Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з вказаною позовною заявою в якій просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , змінити розмір стягуваних з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , визначивши їх у твердій грошовій одиниці в розмірі 3 000 (три тисячі) грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 24 листопада 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду справи у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 30 грудня 2020 року через канцелярію Сквирського районного суду Київської області надійшла заява від відповідача [PERSON] , в якій він просить зупинити провадження у даній справі № 376/2576/20 до вирішення цивільної справи № 376/2582/20 за позовом [PERSON] до Органу опіки та піклування виконавчого комітеті Сквирської міської ради Київської області, третя особа: [PERSON] , про визнання незаконним та скасування висновку (рішення) органу опіки та піклування, що перебуває в провадженні Сквирського районного суду Київської області. 06 січня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначив, що про існування вказаної справи він дізнався завдяки інформації отриманої з сайту - https://court.gov.ua/ про стан розгляду справ, також зазначив, що відповідач не отримував копії позовної заяви з доданими до неї документами та будь-яких інших документів від Сквирського районного суду Київської області по справі №376/2576/20. Ознайомившись із матеріалами справи відповідач повністю заперечує проти заявлених позовних вимог позивача, вважає їх не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Вимоги позивача щодо зміни розміру аліментів є безпідставними, оскільки позивачем не наведено жодних підстав та обґрунтувань для зміни розміру аліментів, передбачених ст. 192 Сімейного кодексу України, а вказане лише: «бажання змінити розмір стягуваних аліментів з частки усіх видів заробітку (доходів) боржника у відповідності до вимог чинного Сімейного законодавства і визначити їх у твердій грошовій одиниці, а саме, у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно». Також відповідач вважає, що звернення позивача до Сквирського районного суд Київської області з позовною вимогою про зміни розміру аліментів поряд із вимогою позбавлення батьківських прав є свідомим порушенням справ пов`язаних із позбавленням батьківських прав, оскільки дана категорія справ, на думку відповідача, підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - за місцем проживання відповідача у Києво-Святошинському районному суді Київської області. Крім того, відповідач зазначив, що твердження позивача, що він не надавав матеріальної допомоги є неправдивим, оскільки відповідач систематично надсилав грошові кошти на утримання дочки на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи. Окремо, відповідач зазначає, що 26 жовтня 2020 року він звернувся до позивача з листом, в якому просив надати реквізити банківського рахунку для безпосереднього перерахування позивачу грошових коштів на утримання дочки, однак відповіді не отримував. Згідно даних із реєстру виконавчих проваджень жодного відкритого виконавчого провадження відносно [PERSON] не існує. Більш того, виконавче провадження [NUMBER], про яке міститься згадка у позовній заяві, завершене, що підтверджується даними із реєстру виконавчих проваджень та жодних документів виконавчого провадження № [NUMBER] відповідач не отримував. На день написання даного відзиву, відповідач з поважних причин не зміг ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], оскільки прийом громадян державними виконавцями Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби не здійснюється на період дії карантинних обмежень встановлених з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Зазначаючи про те, що відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, позивач не врахувала того, що такі обставини настали поза волею та без винної поведінки відповідача, який не має можливості спілкуватися з дочкою через категоричне заперечення позивачем щодо цього. При вирішенні питання доцільності позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення відповідача до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні, а як зазначає відповідач позивачем не вказано обставин, які б свідчили про те, що батько дитини не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь в її вихованні. Натомість установлено і є очевидним, що між батьками дитини існує конфлікт. Батьківські права основані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьками конфлікту чи погіршення їхніх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Згідно з ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року провадження у вказаній справі було зупинено до набрання законної сили судового рішення в іншій справі, яка розглядалася в порядку цивільного судочинства (справа № 376/2582/20 за позовом [PERSON] до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області, третя особа: [PERSON] , про визнання незаконним та скасування висновку (рішення) органу опіки та піклування), від якого залежить вирішення зазначеної справи. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2021 року позовну заяву [PERSON] до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області, третя особа: [PERSON] , про визнання незаконним та скасування висновку (рішення) органу опіки та піклування (справа № 376/2582/20) залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. 12 липня 2021 року до Сквирського районного суду Київської області надійшла заява від [PERSON] про поновлення провадження у зазначеній цивільній справі у зв`язку з набранням ухвали Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2021 року законної сили. У судове засідання позивач не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала посилаючись на письмові докази, які наведені в матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суду не повідомив, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином завчасно у строки передбачені ч. 5 ст. 128 ЦПК України;, а тому суд, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У судове засідання представник третьої особи по справі - Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Сквирської міської ради Київської області не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи був належним чином повідомлена, подала до суду письмову заяву в якій просить слухати справу без її участі, позовні вимоги визнала, заперечень не надавала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Статтею 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судомвстановлено, що сторони по справі з 26 червня 2010 року перебували у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 200. Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 березня 2016 року (справа № 376/352/16-ц), шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище набуте у шлюбі- « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] виданого виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 446. Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 червня 2013 року з батька дитини, [PERSON] , на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.06.2013 року, до досягнення дитиною повноліття. Згідно виконавчого листа, виданого Сквирським районним судом Київської області, у Києво-Святошинському районному відділі Державної виконавчої служби триває виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05 жовтня 2020 року, виданої Києво-Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), починаючи з 27.06.2013 року по 30.09.2020 року відомості про розмір заробітної плати боржника та докази про сплату аліментів в матеріалах виконавчого провадження відсутні, заборгованість розраховується виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Так, станом на 30.09.2020 року заборгованість по аліментам становить 152 337 (сто п`ятдесят дві тисячі триста тридцять сім) грн. 25 коп., яка нарахована у відповідності до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 Сімейного кодексу України. [PERSON] , фактично, проживає з позивачем у м. Сквира, Білоцерківського району, Київської області, дитиною опікуюся позивач та її батьки, які проживають разом в житловому будинку. Фактичне місце перебування батька дитини позивачу невідоме, з дитиною не бачиться, її фізичним, духовним розвитком не цікавиться, ніякої матеріальної допомоги за всі роки не надавав. Згідно з Довідкою виданої Сквирською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 ім. П. Тисьменецького від 24 вересня 2020 року за № 01-15/122, зазначено, що [PERSON] навчається в 5-Б класі у Сквирській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 ім. П. Тисьменецького та за період навчання дитини у школі, батько, [PERSON] , жодного разу не був присутній на батьківських зборах, з вчителем не спілкувався, не цікавиться питанням навчання та виховання своєї дитини. Згідно Акта депутата Сквирської міської ради від 29 вересня 2020 року щодо обстеження житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з`ясовано, що зі слів свідка (сусідки) в даний час за даною адресою зареєстровані і проживають [PERSON] зі своєю матір`ю - [PERSON] та бабусею - [PERSON] . В житловому приміщенні є централізоване газопостачання, електроенергія, водопостачання та водовідведення. В будинку 5 житлових кімнат. Сім`я забезпечена всім необхідним для розвитку та виховання 10-річної [PERSON] . Є окрема кімната, комп`ютерна техніка та інші побутові прилади. [PERSON] - батько дитини за даною адресою не зареєстрований, не проживає, не спілкується, участі у вихованні дитини не приймає. Відповідно до характеристики депутата Сквирської міської ради [PERSON] на жительку міста [PERSON] від 05 жовтня 2019 року, [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , характеризується позитивно,багато уваги приділяє вихованню дитини. Добра, працьовита, порядна. Спокійна, чуйна сусідка, гарна господиня. Відповідно до Висновку за результатами психологічного обстеження [PERSON] , [INFO] , проведеного 23 жовтня 2020 року, складеного практичним шкільним психологом [PERSON] , дівчинка не включає батька в число близьких людей, яким вона довіряє, з якими вона почувається комфортно або просто в безпеці. Для неї батько це незнайома людина, від якої дитина не знає чого чекати. В дитячих спогадах про батька переважають почуття образи та недовіри. Вона намагається захистити себе від тривожних думок шляхом відгородження - «непотрібен» та уникнення - «не хочу», адже батько скільки раз обіцяв прийти і не приходив, тому не потрібно обіцяти, йти, телефонувати, оскільки колене очікування це образа, біль та зневіреність у батьківській любові. Дана сімейна ситуація характеризується дитиною як нестабільна через постійні зради (обіцяв прийти - не прийшов), систематичні відкладені обіцянки, незлагодженість, конфліктність з боку батька (дівчинка живе в постійному стресі-очікування зустрічі з батьком) і це також негативно впливає па шкільну адаптацію (5 клас-адаптація до нових умов навчання) шляхом перенесення тривожних очікувань, і може в подальшому негативно відобразитися на психоемоційному розвитку дівчинки в цілому, адже 10 років характеризується як ранній підлітковий період-найскладніший період у розвитку дитини. Згідно довідок від 10 та 11 листопада 2020 року за № № 01-11/2020, 02-11/2020, виданих СПД [PERSON] , [PERSON] дійсно працює у СПД [PERSON] на посаді менеджера з 06.11.2020 року і по теперішній час та отримує заробітну плату в розмірі 5 000,00 грн. За викладених обставин у 2020 році позивач звернулася до органу опіки і піклування за місцем проживання для вирішення питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно нашої спільної дитини, оскільки, останній, злісно ухиляється від участі у її вихованні та розвитку. Згідно Висновку (рішення) органу опіки і піклування виконавчого комітету Сквирської міської ради від 29 жовтня 2020 року за № 17, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . За весь час стягнення з боржника аліментів ( з 27.06.2013 року), їх розмір, визначений в частках, зріс із 860 грн. 75 коп. до 2 950 грн. 75 коп., проте відповідач по теперішній час ухиляється від сплати аліментів. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, батько протягом тривалого часу не приділяв належної уваги розвитку свого сина, ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створює умов для отримання дитиною належної освіти. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не забезпечує її необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо своєї дитини, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 166 Сімейного кодексу України, особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, як передбачено частиною другою статті 166 вказаного Кодексу. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому у ч.1 та ч. 2 ст.182 СК України законодавець передбачив, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що законом передбачено рівний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дочки, сина, які потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку. На підставі наведеного, приймаючи до уваги визначений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину та враховуючи вимоги ч.1, ч.2 ст.182, ч.1 ст.192 СК України, суд вбачає підстави для зміни способу стягнення аліментів і присудження з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , з аліментів у розмірі частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з 23 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що відповідачем, не надано будь-яких доказів, що можуть спростувати обставини, які мають значення для справи та які викладені у позовній заяві, чим не виконав вимоги ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Таким чином, на думку суду позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Виходячи з вищевказаного,

Outcome: approved