Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовними вимогами до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 02 березня 1985 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, під час якого ними було придбане спільне майно, житловий будинок №33 за адресою: Луганська область, смт Троїцьке, вул. 411 Стрілкової Дивізії. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просить поділити вказаний будинок в рівних ідеальних частках по ? частці кожному. В судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив наступні обставини. Між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] 02 березня 1985 року було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЕД №082118 від 25.09.2008 року (а.с.8). 29 січня 1992 року відповідач [PERSON] під час шлюбу придбав у приватну власність житловий будинок №33 за адресою: Луганська область, смт Троїцьке, вул.411 Стрілкової Дивізії, згідно копії договору купівлі-продажу від 29.01.1992 року, право власності на який зареєстровано в реєстрі за №206 та Троїцьким бюро технічної інвентаризації №1907 від 14.02.1992 року, і який складається з: А-І житловий будинок площею 43,5 кв.м., Б сарай, В убиральня; 3,2 огорожа; водопровід (а.с.11-12) Згідно технічного паспорту на зазначене домоволодіння станом на 20.11.2012 року, власником якого зазначений [PERSON], воно складається з: А,а,v житловий будинок площею 103,9 м2; Б,б сарай 31,0 м2; В убиральня 2,0 м2; Г,г літня кухня 20,7 м2; Д навіс 5,1 м2; Е сарай 12,4 м2; Ж - сарай - 6,5 м2; З - гараж - 38,9 м2; ПГ - погріб - 12,4 м2; 2-4 огорожа, 5 водопровід (а.с.13-17). Як вбачається з відповіді Троїцького комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації від 10.05.2017 року №154, житловий будинок за надвірними будівлями і спорудами, що розташований в смт Троїцьке, вул. 411 Стрілкової Дивізії, №33, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17.12.2012 року (а.с.56). Відповідно до розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України вказаний кодекс регулює правові відносини, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року чинним був Кодекс про шлюб та сімю України. У звязку з цим, з огляду на час набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно (14.02.1992 року) для вирішення спору щодо поділу спірного будинку суд застосовує норми Кодексу про шлюб та сімю України, який втратив чинність, але був чинним на момент виникнення спірних правових відносин. Статтею статтею 22 КпШС України (як і статтею 60 СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таке ж положення міститься і в ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24\~постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до розяснень, що містяться у п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України\~вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток. Відповідно до статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За приписами ст.. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Отже, суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 3 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Визначаючи спосіб поділу зазначеного нерухомого майна суд виходить з меж позовних вимог позивача, визнаних відповідачем, та,

Outcome: approved