Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Карташовою Т.М. 05.09.2007. У належному їй житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який є сином позивача, але за місцем реєстрації не проживає з 2012 року. Реєстрація відповідача у належному їй будинку чинить перешкоди у праві оформлення субсидії, тому вона вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 19.12.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Карташовою Т.М. 05.09.2007, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . За змістом витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16219278 від 09.10.2007 право власності позивача зареєстроване у Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». За змістом довідки № 1242 від 13.08.2019, виданої виконавчим комітетом Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] зареєстрований, але не проживає з 2012 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 13.08.2019 складеного комісійно, [PERSON] зареєстрований, але з 2012 року не проживає за місцем реєстрації в [ADDRESS] . Згідно відповіді вх. № 14854 від 15.11.2019, наданої Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів відсутності об`єктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, наявності поважних причин непроживання у спірному житловому будинку більше одного року, тобто не спростував обставин на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved