Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , яким просила скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2004 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 02.08.2004 року за № 1215833 про арешт квартири [ADDRESS] , накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2004 року (повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, б/н від 02.08.2004 року, голови Київського районного суду м. Одеси Жуковського О.Г.). В обґрунтування позову зазначила, що вона [PERSON] та її дочка [PERSON] є власниками кв. [ADDRESS] , по Ѕ частині кожна, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.11.200 року. З архівної довідки Одеського державного нотаріального архіву №2410/01-18 від 05.07.2019 року за інформацією матеріалів архівного фонду №37, позивачу стало відомо що Першою Одеською державною нотаріальною конторою 02.08.2004 року за реєстровим номером №2713 накладено арешт на кв. [ADDRESS] , на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2004 року, що належить [PERSON] . Згідно листа Київського районного суду м. Одеси №828 від 17.02.2020, згідно перевірки алфавітних покажчиків за 2004 рік, цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про накладення арешту на майно - не значиться. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року відмовлено [PERSON] в прийнятті заяви про зняття арешту з майна, в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] , роз`яснено право на звернення до суду з позовною заявою про зняття арешту. Накладений арешт позбавляє позивача права на реалізацію свого права власності (зокрема його реєстрацію), гарантованого Конституцією України. Позивач [PERSON] до судового засіданні не з`явилась. Представник позивача - адвокат Казак В.С. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовної заяви. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, [PERSON] до судового засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - представник Одеського державного нотаріального архіву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - представник Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2004 року накладено арешт на кв. [ADDRESS] , що належить [PERSON] , з метою забезпечення позову [PERSON] . Це підтверджується копією ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2004 року (а.с. 12). Згідно перевірки алфавітних покажчиків за 2004 рік, цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про накладення арешту на майно - не значиться. Це підтверджується листом Голови Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2020 №828 (а.с. 13). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.11.2005 року визнано: - за [PERSON] право власності на Ѕ частину 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] ; - за [PERSON] право власності на Ѕ частину 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2013 року роз`яснено рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.11.2005 року, шляхом зазначення що кв. [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат: 13,1 кв.м., 16,7 кв.м., 14,8 кв.м., кухня окрема площа 7,2 кв.м., ванна кімната 1,9 кв.м., туалет 0,8 кв.м., коридор 4,4 кв.м., вбудована шафа 0,2 кв.м., балкон (лоджія) 0,9 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., загальною площею 60,0 кв.м., корисною площею 59,1 кв.м. Згідно листа Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.08.2018 року № 15/22459, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває під обтяженням на підставі повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, б/н від 02.08.2004 голови Київського районного суду м. Одеси Жуковського А.Г. За інформацією матеріалів архівного фонду №37, серед документів, переданих на державне зберігання містяться дані, що Першою одеською державною нотаріальною конторою 02.08.2004 року за реєстровим № 2713, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2004 року, що належить [PERSON] . Відомості щодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Це підтверджується Архівною довідкою Одеського державного нотаріального архіву від 05.07.2019 № 2410/01-18 (а.с. 11). Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С. від 09.11.2020 року відмовлено представнику [PERSON] - адвокату Казак В.С. у прийнятті заяви про скасування заходів забезпечення позову, з підстав того, що [PERSON] не була учасником справи. Роз`яснено право на звернення до суду із позовною заявою про зняття арешту (а.с. 14-15). Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі документи, за якими сторонами є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на примусове виконання до відділів державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходили. Це підтверджується відповіддю В.о. заступника начальника управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 07.12.2020 № 10-04-7819 (а.с. 16). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 14.12.2020, власником кв. [ADDRESS] значиться [PERSON] . По об`єкту значиться тип обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1215833, зареєстрований 02.08.2004 року реєстратором - Перша Одеська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження - Повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, б/н, 02.08.2004, суд Київського району м. Одеси, председатель суда Жуковский А.Г. (а.с. 17). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі № 905/386/18 та постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі №6-26цс13, які враховуються судом, на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України. За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Оскільки позивачем не заявлено вимоги про визнання права власності на арештоване майно, а лише вимога про зняття з нього арешту, то належним відповідачем у справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Тому, перелік відповідачів вірно визначений позивачем у позові. Судом встановлено, що на сьогодні позивач має намір зареєструвати за собою право власності на майно, яке виникло на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.11.2005 року. Арешт накладений на майно ще у 2004 року, порушує право позивача [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] на здійснення права власності, передбаченого ст.41 Конституції України, ст. 319, 321 ЦК України, а також унеможливлює державну реєстрацію наявного права власності на належні ним частини квартири. При прийнятті рішення по справі, суд враховує відсутність заперечень відповідача [PERSON] , за заявою якого було накладено арешт, фактичне визнання позову відповідачем [PERSON] , відсутність доказів наявності реального спору між [PERSON] та [PERSON] з приводу спірного майна - кв. [ADDRESS] . Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, відсутність підстав для продовження обтяження на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] , та необхідність скасування такого арешту.

Outcome: approved