Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 19.02.1997 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті , 19.12.2000 року їй як спадкоємиці першої черги було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку ( пай) в КСП ім.. Свердлова. 18.10.2018 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй додаткового Свідоцтва про право на спадщину за законом на належний спадкодавцю житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Новотроїцьке вул.. Миру, 10. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що спадкова справа заведена 19.12.2000 року після смерті [PERSON]. в серпні 2012 року, доступ до якого на даний час є неможливим; окрім того, нею не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок. Позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 50,1 кв. м., в тому числі 28,8 кв. м. житлової, який розташований за адресою: Покровський район, с. новотроїцьке, вул.. Миру, 10. Позивачка в судове засідання не зявилась, просила справу слухати без її участі.( а. с. 29). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 27,28). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.02.1997 року померла мати позивачки [PERSON] ( а. с. 3,4). Після її смерті 19.12.2000 року, позивачці, як спадкоємиці першої черги, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, у вигляді земельної частки у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Свердлова Красноармійського району розміром 5,81 в умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі, вартістю 57005 грн. 93 коп., належне спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН № 019711 ( а. с. 6). \~ \~ \~ \~Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] у звязку з тим, що по-перше, 03.08.2018 року спадкова справа була передана в серпні 2012 року на зберігання до обласного державного нотаріального архіву у Донецькій області, надати спадкову справу не виявляється можливим, оскільки доступ до архівних документів відсутній, по-друге, спадкоємцем не надано правовстановлюючий документ на житловий будинок ( а. с. 12). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою: с. Новотроїцьке, вул.. Миру ( колишня Войнова),10, житловий будинок побудований у 1960\~році . ( а. с. 11). Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради за № 749 від 03.12.2018 року власником житлового будинку № 10, що розташований в с. Новотроїцьке Покровського району Донецької області, вул.. Миру, до моменту смерті 19.02.1997 року, на підставі погосподарського обліку 1996-2000 років, особовий рахунок № 243, була [PERSON]; підстава: запис в погосоподарській книзі сільської ради за 2016-2020 роки, особовий рахунок № 0243-3 ( а. с. 8). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прий\-няття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з»ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності - законодавство, яке було чинним на момент набуття. У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. В подальшому, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналогічні правові позиції містяться в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13. Отже, в даному випадку, лише з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ( сільської) ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1960 році житлового будинку цей громадянин набуває статусу власника житлового будинку . Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Українській РСР, що затверджена 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію будинків і домоволодінь у межах місць і селищ, в тому числі на підставі записів у по господарських книгах ( п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Проте, позивачем не надано витягів із погоподарських книгах, надана лише довідка про наявність такого запису без зазначення року введення будинку до експлуатації, наявність такого акту про введення будинку в експлуатації або інші підстави виникнення права власності. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно зясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. При задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві ( відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім»я спадкодавця), відбувається порушення норм матеріального права, оскільки фактично визнається право власності за позивачем без будь-якої правової підстави. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30.03.2012 року № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва)»право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз»яснень , наданих у п. 7 постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.03.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування». Самочинно побудований або реконструйований будинок, якщо порушено вимоги ч. 1 ст. 376 ЦК, не створює право власності у спадкодавця, не може входити до складу спадщини, а отже, не дає підстав для виникнення права власності у спадкоємців. Житловий будинок, що є предметом спору, знаходиться в сільській місцевості, відповідно, обліковується по погосподарських книгах сільської ради. В справі наявні довідки [PERSON] сільської ради за № 749 від 03.12.2018 року, відповідно до якої в житловому будинку № 10 по вул.. Миру ( колишня Войнова) була власником до моменту смерті 19.02.1997 року [PERSON] на підставі погосподарського обліку 1996-2000 р. На даний час зареєстрованих осіб не має. Проте записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування, рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження правового режиму земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; чи було отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку; чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку вимог державним протипожежних, санітарних норм, зокрема позивачем не надано акту державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку до експлуатації. Довідка за № 749 від 03.12.2018 року також не містить даних щодо введення будинку до експлуатації та підстави набуття права власності на житловий будинок. Отже, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не довів, що спадкодавцю видавалися документи про відведення земельної ділянки під забудову спірного будинку, а також про отримання спадкодавцем дозволів на спорудження факту набуття права власності на нерухоме майно спадкодавцем, та доказів щодо введення будинку до експлуатації,взагалі не зазначено в позовній заяві про наявність правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на об»єкт нерухомості та його втрату, що виключає можливість визнання права власності в порядку спадкування на спірне майно. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed