Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та третьої особи про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні належної їй земельною ділянкою по вул. Науменка, 31 в с. Харкове Талалаївського району шляхом демонтажу надземного газопроводу від точки підключення до її домоволодіння. В обгрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона являється власником домоволодіння по вул. Науменка, 31 в с. Харкове Талалаївського району та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Поряд з домоволодінням позивача по вул. Науменка, 29 знаходиться домоволодіння відповідача [PERSON] У 2002 році позивачем було здійснено газифікацію належного їй житлового будинку відповідно до розробленої технічної документації. На належній позивачу земельній ділянці розташований діючий регулятор газу РГДС 10 та точка підключення, якою є зовнішній газопровід низького тиску Д = 32х3. Точка підключення розташована на відстані 4-х метрів від будинку. У 2004 році відповідачем [PERSON] також було проведено газифікацію належного їй житлового будинку. Підключення газопостачання до її будинку здійснено від точки підключення, яка знаходиться на території подвіря позивача. Подача газу від точки підключення здійснюється через територію її подвіря по металевих трубах надземного газопроводу. Дана конструкція на даний час унеможливлює проведення позивачем будівельних робіт по здійсненню будівництва добудови приміщення до будинку. Позивачем виготовлена технічна документація на проведення будівельних робіт, але наявність надземного газопроводу не дає їй змоги в повному обсязі виконувати будівельні та монтажні роботи. Крім того, відповідачем [PERSON] здійснюється фарбування надземного газопроводу на території належної позивачу земельної ділянки, що спричиняє позивачу побутові незручності. Також у позивача викликає занепокоєння та обставина, що металічна труба газопроводу підвержена діям атмосферних явищ, і може бути пошкоджена та створити небезпеку для її здоровя. Тому позивач [PERSON] просить суд зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою вул. Науменка, 31 в с. Харкове шляхом демонтажу надземного газопроводу від точки підключення до її домоволодіння. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити, поскільки труба газопроводу на подвірї позивача заважає здійснювати позивачем своє право власності, створює незручності. Договір про використання цієї частини земельної ділянки між сторонами не укладався. На даний час позивач планує провести добудову будинку, але труба, що проходить на подвірї позивача, не дає можливості проводити будівельні та монтажні роботи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов до неї не визнала і суду пояснила, що у 2004 році, коли проводилась газифікація її будинку по вул. Науменка, 29 в с. Харкове, можливо було іншим способом це зробити, але [PERSON] особисто наполягла саме на такому варіанті газифікації та надала дозвіл у газове господарство, на підставі чого було зроблено проект на проведено газифікацію. Весь цей час позивача влаштовувала така ситуація, але останнім часом вона почала предявляти претензії з цього приводу, перешкоджає проводити їй роботи по обслуговуванню газопроводу, а саме по фарбуванню його, хоча всі ці роки відповідач проводила фарбування газопроводу та утримання його в належному стані. Відповідач на даний час не має фінансової можливості робити новий проект газифікації і проводити газ по-новому та вважає, що труба ніяким чином не заважає позивачу проведенню добудови біля будинку, саме там проходить належна позивачу газова труба, а не їй. Тому просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Харківської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні з приводу даного позову пояснила, що на її думку, під час проведення газифікації у 2004 році були дотримані всі вимоги, позивач надала згоду на те, щоб труба проходила по її подвірю. Можливо їй спочатку потрібно було при вирішення питання добудови будинку якось владнати із місцем для редуктора на своєму подвірї, щоб він не заважав, а цього зроблено не було. Суд, заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.11.2010 року [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Науменка (Леніна), 31 в с. Харкове Талалаївського району (а.с.6). Дане право власності зареєстроване у КП «Прилуцьке МБТІ» 19.11.2010 року (а.с.5). З копії робочого проекту газифікації житлового будинку по вул. Науменка, 31 в с. Харкове вбачається, що діючий РГДС-10 установлено на відстані 4 м. від фасаду будинку в бік вулиці (а.с. 7-8). З копії будівельного паспорту на добудову до житлового будинку по вул. Науменка, 31 в с. Харкове вбачається, що до житлового будинку (1) планується добудова (3) довжиною 3 м (а.с.9 9зв.). Згідно копії зави до Талалаївського УГГ від 21.06.2004 року [PERSON] не заперечує провести з її редуктора газ [PERSON] (а.с.18). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Зміст права власності, який полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право , зокрема, власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, в тому числі і відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку для порушення прав. Основоположною основою даних посилань є непорушність права власності, яке підлягає захисту в судовому порядку. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. В судовому засіданні під час розгляду справи належними і допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем [PERSON] та її представником не доведено право власності позивача на земельну ділянку, яке вона просить суд захистити, коли воно виникло, яким саме документом це підтверджено. Так, доводи позивача відповідно до яких, вона є власником земельної ділянки і дане право підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем та її представником не надано жодного належного та допустимого доказу того, що позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки і що саме діями відповідача створюються незручності в користуванні належною на праві власності земельною ділянкою. Положенням ст.ст. 27-30 ЦПК України передбачено, що засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] та її представником судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідача [PERSON] порушено її право на земельну ділянку, так як не доведена наявність такого права, без чого не може виникнути право на позов щодо захисту неіснуючого права, а тому предявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed