Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], уточнивши який, просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на місяць. В позовній заяві позивач вказала, що 31 серпня 2012 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON], в якому 01 листопада 2012 року народився син [PERSON], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, від утримання дитини ухиляється, хоча зобовязаний її утримувати та має таку можливість. В судовому засіданні позивач свій позов уточнила та просила стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги визнав частково та підтвердив, що дійсно працює кочегаром в школі сезонно, отримує мінливу заробітну платі, у весняно-літній період взагалі не має ніякого доходу, тому погодився з необхідністю визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Водночас, заявленого позивачем розміру аліментів не визнав, вказавши про свою спроможність сплачувати аліменти в розмірі 400 грн. на місяць. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані ними письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-ЖД №324473, виданим 08 листопада 2012 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області. В даний час сторони проживають окремо, не спілкуються, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобовязаний утримувати свого неповнолітнього сина до його повноліття, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює кочегаром Петрівської загальноосвітньої школи, де отримує заробітну плату у розмірі 2000 грн. на місяць. Зазначена робота має сезонний характер, зокрема з початку та до кінця опалювального сезону. У весняно-літній період будь-якого доходу (заробітку) відповідач не має. Викладене свідчить про отримання відповідачем мінливого доходу, що є підставою для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує характер роботи відповідача та розмір його місячного заробітку, потребу дитини в утриманні, наявність у позивача роботи та доходу у вигляді заробітної плати у розмірі близько 5000 грн. на місяць, а тому вважає необхідним визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. на місяць. Окрім цього, у відповідності з ч.3 ст.88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial