Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 жовтня 1996 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 414. Неповнолітніх дітей в шлюбі в них немає. Шлюб бажає розірвати, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, відповідач постійно влаштовує сварки, предявляє необґрунтовані претензії, що робить їх спільне життя нестерпним, від чого в неї погіршилося самопочуття, перебуває в стані постійного стресу. Фактичні шлюбні відносини між ними вже давно припинено, подальше спільне життя з відповідачем та збереження сімї є не можливим, спору щодо розподілу спільного майна не має. Оскільки добровільно розлучатися відповідач шляхом подання спільної заяви до органів РАЦСу не бажає, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, вона змушена звернутися в суд з даним позовом. Строк для примирення просить не надавати. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 05 жовтня 1996 року укладено шлюб, який зареєстровано [PERSON] міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 414. Неповнолітніх дітей від даного шлюбу в сторін не має. Сторони не підтримують сімейних стосунків, фактичні шлюбні відносини між ними припинено. Сімейне життя у них не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Між ними часто виникають сварки, що призводить до погіршення самопочуття позивача, втрачені всі фізичні та духовні звязки, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, шлюб існує тільки формально, збереження його не можливе, а тому його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст. 110 СК України). Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, позивач має стійке переконання до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу\~\~іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище Тейфел. Правовідносини між сторонами регулюються сімейним законодавством України. На підставі наведеного,

Outcome: approved