Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що у позивача та відповідача [INFO] народилась дитина [PERSON] 20 вересня 2019 року шлюб було розірвано. Після народження дитини відповідач виказав абсолютну байдужість до стану народженої дитини та його побуту. Відповідач не забезпечив дитину необхідними речами. Ліжечко, коляску, дитячі речі- все було придбано за рахунок рідних позивача. Менш ніж через декілька тижнів після народження дитини, відповідач покинув оселю в якій вони проживали разом з позивачем та більше не повернувся. Після цього відповідач декілька разів з`являвся, однак зацікавленості до дитини не проявляв. Позивач звернулась до суду про стягнення аліментів та відповідно до судового наказу від 22 червня 2018 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини стягнуто ј частина від доходу. Однак свої зобов`язання відповідач не виконує у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість. Крім того, стосовно відповідача проводиться ряд досудових розслідувань. Така поведінка відповідача наражає на небезпеку сина позивача, тому вона була змушена вернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала заяву в якій просила справу слухати у її відсутність. Відповідач у справі в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надіслав, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та надали висновок. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 квітня 2018 року. (а.с. 18) Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 03 грудня 2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 3063 розірвано. (а.с. 20-21) Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрований з [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] . Згідно наданих витягів з ЄРДР, відповідач є фігурантом ряду кримінальних проваджень, на даний час здійснюється досудове розслідування за фактом протиправного заволодіння [PERSON] грошовими коштами в розмірі 3 000,00 доларів СЩА та транспортним засобом. Крім того, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 23 159,56 гривень. що підтверджується довідкою заборгованості по аліментах (а.с. 24). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні дитини взагалі не приймає, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, що стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунувся від виховання доньки, стосунків із дитиною не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків. Ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В ході розгляд справи судом встановлено, що відповідач вихованням дитини не займається, необхідних умов для розвитку дитини не надає, долею та здоров`ям дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, наміру приймати участь у житті дитини не виявляє, маючи при цьому об`єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов`язками. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з останніми змінами), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з наданим Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА висновком про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його сина, [PERSON] , [INFO] , з метою соціально-правового захисту малолітньої дитини на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 лютого 2021 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до сина, малолітнього [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. В судовому засіданні наданими позивачем документами достеменно встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість брати участь у вихованні своєї дитини, не виконує своїх батьківських обов`язків. На спростування доказів позивача відповідачем, обізнаним про розгляд даної справи, не надано жодного доказу. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати її, спілкуватися з нею, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів, слід зазначити про таке. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд також має враховувати положення ст. 182 СК України, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, судом встановлено, що 22 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, оскільки судом попередньо було вирішено питання щодо стягнення аліментів. Даний судовий наказ ніким не скасований, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] . Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155,157,164,166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial