Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі ј частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, вказавши наступне. Відповідач є її чоловіком з 28.11.2017 р. від шлюбу з яким мають неповнолітню дитину, яка не досягла трирічного віку [PERSON] , [INFO] . На даний час їх сім`я розпалась, дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Вона не працює, оскільки знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, перебуває у тяжкому матеріальному становищі. Відповідач припинив надавати їй матеріальну допомогу на виховання дитини, він працює і має постійний заробіток. У судове засідання позивач не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує в у розмірі ј частини та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами не згоден, оскільки платить аліменти на дитину у розмірі 2000 грн. кожен місяць. Дитина ходить у дитячий садок безкоштовно і цих коштів на дитину вистачає. Судом були встановлені такі обставини справи і відповідно до них правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 28 листопада 2017 року Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом №165 (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 серпня 2018 р. сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.08.2018, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно зі статтею 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, не надання відповідачем відзиву щодо позову, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку в розмірі ј частини від всіх видів доходів, а саме до 03 серпня 2021 р., починаючи з дня звернення до суду. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів -у межах стягнення суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв`язку з задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved