Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. 16.08.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зі свого боку позивач прикладає всі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина на його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та на інші життєві потреби дитини, а тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за викладених обставин та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.08.2008 року сторони по справі зареєстрували шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №1089, відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 2). Згідно копії свідоцтва про народження, сторони по справі мають спільного сина - [PERSON], [INFO] (а.с.3), який проживає разом з матір?ю - позивачем по справі, що підтверджується довідкою КК «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва №03-08-197 від 13.01.2017 року (а.с. 7). Відповідно до копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2014 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4). З довідки ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 24.04.2017 року №00000000026 вбачається, що відповідач [PERSON] працює в даному підприємстві з 04.09.2007 року. На даний момент займає посаду інженера 1-ї категорії, його сукупний дохід за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року склав 45739, 53 грн. (а.с. 20). Факт роботи на даному підприємстві за вказаною посадою підтверджується також копією трудової книжки відповідача (а.с. 21-26). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 13.01.2017 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, а також у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», . На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved