Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, уточнила його, вказавши, що працювала на АТ «НДПІ «Механобрчормет» з 30.12.1988 р. по 19.07.2019 р., та звільнилася за власним бажанням. Станом на дату звільнення сума заборгованості по заробітній платі становить 10801,48 грн. Період затримки повного розрахунку з нею при звільненні з 22.07.2019 р. по 01.10.2019 р. включно становить 50 робочих днів, середньоденний заробіток становить 257,58 грн., тому просить стягнути, середній заробіток за час затримки при звільненні працівника за вказаний період в сумі 12879,00 грн. та інфляційну складову за період з січня 2015 року по грудень 2018 року в сумі 9802,64 грн. Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченомустаттею 128 ЦПК України. Позивач надала заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, не повідомили причини неявки, відзиву не подали. Суд, враховуючи вимоги частини 1статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно вимогст. 280 ЦПК Українисуд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом [PERSON] з 30.12.1988 р. по 19.07.2019 рік працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», та звільнена за власним бажанням на підставістатті 38 КЗпПУ(а.с. 9 -копія трудової книжки). Положеннями статті 21 КЗпП Українивстановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно частини 3статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першоїстатті 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першоюстатті 117 КЗпП Українивизначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбаченастаттею 117 КЗпП Українивідповідальність. Відповідно до довідки АТ «НДПІ «Механобрчормет» № 489 від 22.07.2019 р., заборгованість підприємства перед позивачем по виплаті заробітної плати станом на 19.07.2019 р. склала в сумі 10801,48 грн., дану суму позивач вже стягнула з відповідача судовим наказом, оскільки сума безспірна. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставістатті 117 КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27Закону України «Про плату праці`за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженимПостановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100(далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення позивача відбулося 19 липня 2019 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного)заробітку на число робочихднів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК Українивраховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем надано копії розрахункових листків, який суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначенихнаказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною). Для розрахунку середньоденної зарплати взято травень-червень 2019 року. В травні 2019 року відпрацьовано 1 день та нараховано 231,82 грн., в червні 2019 року відпрацьовано 1 день та нараховано 283,33 грн.. Середньоденний заробіток для розрахунку компенсації становить 257,58 грн. Тривалість заявленого періоду розрахунку при звільненні становить 50 робочих днів, період з 22.07.2019 року по 01.10.2019 року. Сума середнього заробітку за заявлений період затримки розрахунку при звільненні становить 12 879,00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до частини першоїстатті 1 Закону України «Про оплату праці`заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною шостоюстатті 95 КЗпП Українизаробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці`передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Устатті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення`визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характерувідповідно до положень частини першоїстатті 2 цього Законує об`єктом індексації грошових доходів населення. Згідно з частиною першоюстатті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення`індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до частини першоїстатті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення`підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. У статтях 1-3Закону України«Про компенсаціюгромадянам втратичастини доходіву зв`язкуз порушеннямстроків їхвиплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженогопостановою КабінетуМіністрів Українивід 21лютого 2001року №159(постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №363/1606/17). Вирішуючи спір, суд встановив, що АТ «НДПІ «Механобрчормет» не здійснювало індексацію заробітної плати позивачу за період із січня 2015 року по грудень 2018 рік та не виплачувало йому компенсації за затримку виплати такої індексації, тому врахувавши положення наведених норм законів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого сума компенсації складає 9802,64 гривень (а.с. 12 розрахунок). Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини 1статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено клопотання про зменшення розміру судового збору до 250,00 грн., через дуже скрутне матеріальне становище, клопотання суд вважає обгрунтованим та задовольняє, а тому на підставі статті 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 250,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved