Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовною заявою в суд до відповідача [PERSON], та просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 08.08.2012 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області про що було зроблено відповідний актовий запис № 293. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, вже на протязі 3 місяців вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства, припинивши фактичні шлюбу відносини. За наведених обставин вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер. Вона переконана, що здорової та міцної сім'ї у них не буде, а тому вирішила розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить заяву задовольнити. Водночас, відзначила, що вони вже на протязі 3 місяців разом не проживають та не ведуть спільного господарства, оскільки відповідач постійно створював між ними скандали, свідком яких були діти, у зв'язку з чим наданий судом термін для примирення до позитивних результатів не призвів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечив, посилаючись на те, що вони в шлюбі прожили 15 років, з яких 2 місяця разом не проживають. Вважає, що їх сім'ю можливо зберегти, однак вказав, що наданий судом термін для примирення ними фактично не використовувався для збереження їх сім'ї, примирення між ними не відбулось. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 08.08.2012 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області про що було зроблено відповідний актовий запис № 293, що вбачається із наявного у матеріалах справи свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. Згідно із ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ст. 56 ч. 3 та 4 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Наданий судом термін для примирення між сторонами до позитивного результату не привів, позивач поновлювати сімейні стосунки не бажає, посилаючись на те, що вони вже на протязі 3 місяців разом не проживають та не ведуть спільного господарства, оскільки відповідач постійно створював між ними скандали, свідком яких були діти, вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, у зв'язку з чим наданий судом термін для примирення до позитивних результатів не призвів. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, є недоцільним та неефективним. Беззаперечно встановлено той факт, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалась, існує тільки формально, так як вони не підтримують шлюбних відносин, позивач твердо переконана, що міцної сім'ї у них не буде, примирення між ними неможливе, вона втратила до чоловіка почуття поваги та любові. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved