Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 07 серпня 2019 року вона надала в борг відповідачці по справі [PERSON] , грошові кошти в розмірі 60 000 грн., які вона зобов`язувалась повернути у строк до 01 лютого 2020 року, про що свідчить відповідний запис у розписці. Однак відповідно до умов договору відповідач у визначений їх домовленостями строк не виконала свої зобов`язання. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути їй кошти, однак це не принесло результату. Проте станом на момент звернення до суду з даною позовною заявою відповідач свого обов`язку по поверненню позики не виконала і тим самим допустила порушення взятого на себе зобов`язання. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь в якості боргу за борговою розпискою від 07 серпня 2019 року, грошову суму у розмірі 60 000,00 грн. та судові витрати по справі у розмір 840,80 грн. Ухвалою суду від 09 липня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак поза межами судового засідання від останньої на адресу суду надійшла заява, в якій остання просила проводити розгляд справи за її відсутності, також в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засідання присутня не була, також поза межами судового засідання від відповідача [PERSON] надійшла на адресу суду заяву в якій остання просила суд розглядати справу за її відсутності, в заяві зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16, від 13.12.2017 року у справі за № 309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З матеріалів справи встановлено, що 07 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно умов якого, [PERSON] отримала у борг грошові кошти від [PERSON] у розмірі 60 000 грн. строком користування до 01 лютого 2020 року із зобов`язанням повернути кошти в сумі 60 000 грн., що підтверджується особистим підписом [PERSON] про отримання грошових коштів в сумі 60 000 грн. із зобов`язання повернути не пізніше 01 лютого 2020 року (а.с. 7). Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача [PERSON] . Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено. Поміж іншим, письмова форма договору позики від 07 серпня 2019 року, укладеного між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.06.2016 року у справі № 6-1103цс16. Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) [PERSON] згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником [PERSON] не виконано. До того відповідачем [PERSON] позов визнано у повному обсязі, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 07 серпня 2019 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 60 000 грн. (в строк до 01.02.2020 року включно). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 60 000 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за розпискою від 07.08.2019 року в розмірі 60 000 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 840,80 грн., суд зазнає, що враховуючи вимоги п.1 ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позовних вимог судового збору в розмірі 420,40 грн., інша половина судових витрат в розмірі 420,40 грн. має бути повернута позивачу з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Outcome: approved