Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить скасувати рішення виконавчого комітету Підлипненської сільської ради № 40 від 27.10.1994 року в частині виділення земельної ділянки під будівництво з фонду сільської ради із земель запасу «Рілля» [PERSON] по [ADDRESS] , розміром 25000 кв.м. та передання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки у [ADDRESS] , розміром 2600 кв.м. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 21.12.1991 року у відділі ДРАЦС по м. Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції, 03.08.2009 року шлюб розірваний рішенням Конотопського міськрайонного суду. Свідоцтво про розірвання шлюбу вона отримала в Конотопському міськрайонному ДРАЦС 04.06.2019 року. Фактично вони не живуть з відповідачем і не підтримують подружніх відносин з серпня 2009 року. Відповідач протягом десяти років живе окремо від неї. Так, вона живе у [ADDRESS] , а відповідач у с. Дептівці Конотопського району у будинку який вони придбали разом, але офіційно договір купівлі - продажу не оформлений. Під час сумісного життя з відповідачем розпочали будівництво нового будинку у її подвір`ї по [ADDRESS] , але добудовувала цей будинок вона вже без нього і він до цього часу не зданий в експлуатацію при повній його готовності. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.01.1990 року їй належить житловий будинок у [ADDRESS] . Тобто на час укладення шлюбу з відповідачем вона була власником будинку, відповідач став жити з нею у її будинку, з часом вони його зруйнували та розпочали будівництво нового. 30.12.1991 року за рішенням виконкому Підлипненської сільської ради за № 192 надано дозвіл на будівництво будинку у [ADDRESS] на земельній ділянці 0,26 га. Але на той час на цій земельній ділянці був її спадковий будинок і землекористувачем була вона, а не її чоловік, з яким вона напередодні прийняття цього рішення одружилась. Але, крім цього дозволу на будівництво, 27.10.1994 року виконком Підлипненської сільської ради виніс рішення за № 40 про передачу у приватну власність присадибної земельної ділянки, розміром 0,26 га, законним землекористувачем якої була вона, відповідачу. До червня 2019 року їй нічого не було відомо про приватизацію земельної ділянки відповідачем. Лише зараз, вона, маючи намір здати в експлуатацію будинок, дізналась, що земельна ділянка передана за рішенням виконкому відповідачеві. Державний акт на право власності на цю земельну ділянку відповідачем не був отриманий та й не міг би бути виданий при такому формулюванні рішення, при таких суттєвих неточностях та описках. Оскільки вищевказане рішення сільської ради порушує її права як власника будинку і землекористувача звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні, кожен окремо, проти позову заперечують в повному обсязі, посилаючись на відзив, що міститься в матеріалах справи (а.с. 28) Третя особа: Підлипненська сільська рада в судове засідання не з`явиаося, надала заяву, в якій просить справу розглядати без представника, позовні вимоги підтримують (а.с. 27). Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Рішення № 192 від 30.12.1991 року дозволено [PERSON] будівництво житлового будинку на 3 кімнати, житловою площею 35,9 кв.м та господарсько-побутових будівель для особистого підсобного господарства, площею 40 кв.м в [ADDRESS] на земельній ділянці, площею 0,26 га (а.с. 4) 18.07.2002 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок у [ADDRESS] (а.с. 5,6) Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 27.10.1994 року № 40 [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво з фонду сільської ради із земель запасу «рілля» п [ADDRESS] , розміром 25000 кв.м. На підставі заяви [PERSON] наділено та передано у власність земельну ділянку по [ADDRESS] , розміром 2600 кв.м (а.с. 7). Розпорядженням Підлипненського сільського голови від 28.12.2015 року № 34-ОД перейменовано [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 10). З копії свідоцтва про право на спадщину від 30.01.1990 року вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з житлового дома та господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою6 [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого виконкомом Конотопської районної ради народних депутатів від 15.07.1987 року, зареєстрованого в Конотопському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.07.1987 року за № 1139. На даній земельній ділянці розташований житловий будинок - А-1 дерев`яний, без фундаменту, під залізом, загальною площею 12, кв.м, сарай - Б дерев`яний під руберойдом, сарай - В дерев`яний під руберойдом, вбиральня - Г дерев`яна під руберойдом та огорожа (а.с. 12) Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.12.1991 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 13). З копії довідки № 268 від 13.06.2019 року Підпипненської сільської ради вбачається, що згідно запису в по господарській книзі № 3 домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] по Підлипненській сільській раді не видавався (а.с. 20) Згідно довідки № 576 від 13.06.2019 року КП «Конотопське МБТІ» тхнічна інвентаризація нового житлового будинку [ADDRESS] проводилася у 2002 році, акт введення в експлуатацію в інвентаризаційній справі відсутній. Відомостями про введення будинку в експлуатацію БТІ не володіє (а.с. 21). З копії висновку про реєстрацію житлового будинку № 1139 від 15.07.1987 року та свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок вбачається, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 2600 кв.м (а.с. 64,65). Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснила, що вона мати відповідача, вилучення земельної ділянки у [PERSON] та передача у власність [PERSON] відбувалося з добровільної згоди позивача. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомив свідок. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні та показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу Українигромадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу Україниу разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно із ч. 2, 5 статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно із ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, набуття права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває в постійному користуванні іншої особи, є прямим порушенням прав такої особи на належне користування землею. Отже, позивач наявними у матеріалами справи та іншими документами, що зазначені вище, довела, що рішенням Підлипненської сільської ради № 40 від 27 жовтня 1994 року порушені її права, як землеволодільця, а тому позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved