Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 04.06.2013 року до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] з вищезгаданим позовом , в якому просять визнати недійсним іпотечний договір № ВКЛФ-065/08 від 05.06.2008 року, укладений між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПрАТ «Державний Ощадний банк України») ; зобов'язати ПрАТ «Державний Ощадний банк України» вчинити певні дії щодо виключення із Державного реєстру іпотеки запис про державну реєстрацію договору іпотеки № ВКЛФ-065/08/ від 05.06.2008 року; зобов'язати ПрАТ « Державний Ощадний банк України» вчинити певні дії щодо виключення із Єдиного реєстру обтяжень нерухомого майна запис про державну реєстрацію обтяжень № ВКЛФ-065/08 від 05.06.2008 року. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що 10.09.1998 року відповідач [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу квартиру у [ADDRESS]. У цій квартирі з моменту заселення мешкали та були зареєстровані діти: [PERSON] та [PERSON], які народились під час перебування відповідача [PERSON] та позивачки [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. У 2012 році позивачка [PERSON] дізналась, що її чоловік уклав кредитний договір, забезпечений іпотекою у вигляді квартири, в якій мешкала родина по [ADDRESS]. Даний факт став їй відомий лише під час проведення державним виконавцем виконавчих дій по складанню акту опису та арешту майна за судовим рішенням про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 103979, 92 грн. Позивачка [PERSON] стверджує, що не знала про наявність кредиту, забезпеченого іпотекою, а згоду на отримання кредиту підписала під впливом омани з боку свого чоловіка, оскільки на той час не розуміла ані російської, ані української мови. Крім того, укладання іпотечного договору без згоди органу опіки і піклування порушило права неповнолітніх дітей, що проживали та були зареєстровані у квартирі, та вимоги діючого законодавства в сфері охорони дитинства , тому вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] (довіреність від 29.04.2016 року, дійсна до 29.04.2021 року) /т.2, а.с.59/ в судовому засіданні підтримала позов, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, зазначила, що відповідач ввів дружину в оману, надав банку довідку про зареєстрованих у квартирі осіб, яка містила недостовірну інформацію, уклав договір іпотеки, чим порушив права позивачів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі /т.2,а.с.122/. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі / т.2,а.с.123/. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позову, пояснив, що ввів дружину в оману з метою отримання кредиту. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - [PERSON] ( довіреність від 13.06.2018 року, дійсна до16.01.2021 р) /т.2,а.с.112/ , в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що при укладенні кредитного договору, який забезпечено іпотекою, відповідач [PERSON] надав довідку про склад сім'ї, в якій були відсутні відомості про реєстрацію неповнолітніх осіб в квартирі [ADDRESS]. Довідка з інформацією про реєстрацію неповнолітніх дітей надана [PERSON] під час розгляду судової справи. Отже, відповідач надав неправдиву інформацію про відсутність прав дітей на майно, передане у іпотеку, однак це не може бути підставою для визнання недійсним договору іпотеки, за позовом батьків, які, як законні представники дітей, зловживали своїми правами. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Металургійний відділ державної виконавчої служби міста Кривого Рогу в судовому засіданні присутнім не був, надав заяву про розгляд справи за його відсутності/т.2, а.с.120/. Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Л.В., в судовому засіданні присутньою не була, про дату, час та місце судового засідання повідомлена, про причину неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року. Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 30.11.2007 року /а.с.20/. Позивачі [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є дітьми відповідача [PERSON] / т.1, а.с.19,25/. Відповідач [PERSON] 10.09.1998 року придбав за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавициною Н.В., квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS] ,зареєстровано в реєстрі 2-1988) та КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 22.04.1999 р., в книзі 148П-224 за реєстровим номером №224 / т.1, а.с. 7,9/. Між ВАТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] 05.06.2008 року укладено іпотечний договір, предметом якого є забезпечення належного виконання іпотекодавцем договору відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-065/08 / т.1, а.с.9-12,22-24/. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «Державний Ощадний банк України», який є правонаступникомВАТ «Державний ощадний банк», звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Дзержинського районного суду від 21.07.2011 року у справі 2-858/11/0408 стягнуто з [PERSON] 103979,92 грн. у рахунок заборгованості та за заявою стягувача 28.08.2012 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №34256455 /т.1, а.с. 13/. 09.11.2012 року складено акт опису й арешту майна боржника: квартири по [ADDRESS] / т.1, а.с. 14,15/. Позивач [PERSON] дізналася під час проведення виконавчих дійпро наявність у її чоловіка кредитних зобов'язань перед банком, тому звернулася до суду з цим позовом в своїх інтересах та як законний представник неповнолітніх дітей - 04.06.2013 року. Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 21.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.05.2016 р. , позов задоволено : визнано договір іпотеки № ВКЛФ-065/08 від 05.06.2008 року , що його було укладено між [PERSON] та ПрАТ «Державний Ощадний банк України » щодо [ADDRESS] недійсним; зобов'язано ПрАТ « Державний Ощадний банк України» вчинити певні дії щодо виключення із Державного реєстру іпотеки запис про державну реєстрацію договору іпотеки № ВКЛФ-065/08/ від 05.06.2008 року та вчинити певні дії щодо виключення із Єдиного реєстру обтяжень нерухомого майна запис про державну реєстрацію обтяжень № ВКЛФ-065/08 від 05.06.2008 року /т.1, а.с.205-209,294-296/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції/ т.2, а.с.42,43/. Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Згідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частина 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При укладенні договору іпотеки [PERSON] надав довідку №290 від 30 травня 2008 року, видану КЖП № 8, у якій зазначено, що за адресою [ADDRESS], крім нього тимчасово зареєстрована [PERSON], 1966 року народження /т.1, а.с. 41/. З заяви позивача [PERSON] від 04.04.2008 року на ім'я керуючого філії - Саксаганського відділення №8366 ВАТ «Державний ощадний банк України» вбачається, що вона надала письмову згоду своєму чоловіку [PERSON] на отримання кредиту у вигляді відновлювальної лінії згідно умов банківського продукту «Споживче кредитування, забезпечене одним предметом іпотеки» в сумі 90000,00 грн. на строк 120 місяців та на передачу вищезазначеної квартири, що належить її чоловіку, в іпотеку /т.1, а.с.67/. Заява підписана власноруч [PERSON]. Крім того, у свої заяві на ім'я приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігута Л.В. щодо предмету іпотеки, відповідач [PERSON] повідомив, що у вищевказаній квартирі не буде порушено прав та законних інтересів осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних на інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати за законом чи договором, у квартирі не зареєстровані малолітні або неповнолітні діти /т.1,а.с.68/. Аналогічну інформацію містить п.5.2 іпотечного договору від 05.06.2008 року, підписаного відповідачем [PERSON] /т.1, а.с.11/. Отже, що при оформлені кредиту та іпотеки відповідач [PERSON] надав до ПАТ «Державний ощадний банк України» довідку про начебто відсутність неповнолітніх дітей в квартирі по [ADDRESS] та зазначив про це в заяві нотаріусу з метою отримання кредиту. Однак, з довідок ЖЄО № 8 від 15.11.2012 № 741, від 18.02.2013 № 107, від 16.06.2015 без номеру, ТОВ «Нова-ком» від 10.04.2015 № 337 /а.с. 25, 179, 164/ вбачається, що, позивач [PERSON], [INFO], був офіційно зареєстрований в квартирі по [ADDRESS] з 22.11.2002 року ( в довідці ЖЄО №8 від 18.02.2013 року з 14.05.1999 року) /т.1,а.с.28/, тобто до укладання договору іпотеки від 05.06.2008 року. Позивач [PERSON] згідно з довідкою ЖЄО №8 від 18.02.2013 року №28 зареєстрована у вищезгаданій квартирі з 17.08.2011 року /т.1,а.с.29/, після укладання договору іпотеки від 05.06.2008 року. Разом із цим, факт проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які були малолітніми на час укладення договору іпотеки, за вказаною адресою підтверджується довідками з Амбулаторії № 2 КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 Криворізької міської ради /т.1,а.с.26/. З витягів з амбулаторних карт [PERSON] та [PERSON], вбачається, що вони перебували на обліку в Амбулаторії № 2 Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради, відповідно були закріплені та обслуговувались вказаною амбулаторією , як такі, що проживали за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS]. При цьому перші записи в амбулаторних картах датовані починаючи з 1998 року /т.2, а.с.263-288/, що свідчить про вселення дітей у спірну квартиру задовго до укладення кредитного та іпотечного договорів їхнім батьком. Відповідно до ч. ч. 2. 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі ст. 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, справа № 6-384цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Також, у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, справа № 6-214цс15, зазначено, що вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» залежно від моменту виникнення спірних правовідносин), судам необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти наявність на момент укладення оспорюваного договору в дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідці про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначена й дитина) або на законі (на підставі статті 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів. Судом встановлено, що предмет іпотеки був місцем постійного проживання батьків малолітніх дітей на час укладення договорів. Проте, станом на час розгляду справи позивачі [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які на час укладення договору іпотеки були малолітніми особами, є повнолітніми та втратили статус «дитина». Крім того, суд враховує недобросовісну поведінку відповідача [PERSON], який при укладанні іпотечного договору надав довідку, згідно з якою неповнолітні діти не проживали у квартирі, що є предметом іпотеки, чим не визнавав їхнє право проживання в жилому приміщенні, про що повідомляв іпотекодержателя. Також, суд ставиться критично до твердження відповідача , що він ввів свою дружину в оману, оскільки, позивачем, яка перебувала у шлюбі з відповідачем, надано дозвіл на отримання кредиту та передачу квартири в іпотеку, про що зазначено в заяві, викладеній нею українською мовою та підписаною нею власноруч. Суд не бере до уваги посилання позивача, що під час написання банку заяви про дозвіл на отримання відповідачем кредиту та передачу квартири в іпотеку вона не розуміла його змісту, оскільки не володіла українською мовою , з огляду на те, що вона мала можливість залучити перекладача. Суд також зауважує, що позивач та відповідач до теперішнього часу перебувають у шлюбі, мають спільні інтереси - питання визнання договору іпотеки недійсним виникло після накладення арешту на спірну квартиру у зв'язку з виконанням рішення суду щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд враховує недобросовісну поведінку батьків, а саме: неправдиве повідомлення батьками про відсутність прав дітей на майно, яке передане в іпотеку, крім того, діти [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи є повнолітніми особами, тому відсутні підстави для визнання договору недійсним. У задоволенні вимог про зобов'язання банку вчинити певні дії, суд відмовляє, оскільки вони є похідними. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed