Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (в подальшому уточнений в редакції від 22.03.2018р.) до [PERSON] про зміну способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення додаткових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 квітня 1991 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Драбове-Прирятинській сільській раді Драбівського району Черкаської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 4. Також, зазначає, що [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER]. На підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2013 року по справі № 711/473/13-ц шлюб між нею та відповідачем розірваний. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2013 року (справа 2314/9587/12, провадження № 2/711/408/13) з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на її користь ([PERSON]) для утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 03 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Орел І.М. Придніпровського ВДВС Черкаського міського управління юстиції від 08 вересня 2015 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2314/9587/12, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 03 вересня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Позивач вказує, що на даний час, їхній неповнолітній син [PERSON] потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв'язку з чим, збільшуються потреби в навчанні, розвитку, лікуванні та іншому. При цьому, розмір аліментів, який стягується з відповідача [PERSON] в розмірі 800 грн. на дитину, є нижчим ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку на рівні 50 % прожиткового мінімуму. Позивач також вказує, що на сьогоднішній день, дана сума стягуваних аліментів є надзвичайно малою та недостатньою аби задовольнити елементарні потреби дитини для її прожиткового мінімуму, даних коштів недостатньо для матеріальних потреб - як то належного харчування та одягу. Крім того, позивач зазначає, що з 2011 року син хворіє за наслідками ЗЧМТ, забій головного мозку, оперованої епідуральної гематоми у вигляді правобічного геміпарезу, астатичного стану. Хвороба особливо загострюється при різкій зміні пори року, при цьому син лікується стаціонарно, рекомендовано періодично проходити курси реабілітації та ЛФК і масаж постійно, до припинення росту, що тягне за собою значні фінансові витрати. Син скаржиться на порушення ходи, підтягує праву ногу. Крім того, права нога вкоротилась. Відтак, дитина хворіє, лікується тривалий час, а тому, позивач вважає, що дитина потребує постійних додаткових витрат на лікування і визначений рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2013 року (справа 2314/9587/12, провадження № 2/71/408/13) розмір аліментів, є недостатнім для утримання сина та його лікування. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд: змінити розмір аліментів та спосіб стягнення аліментів, стягуваних з [PERSON], визначених рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2013 року (справа 2314/9587/12, провадження № 2/71/408/13); стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку на рівні 50 % прожиткового мінімуму, починаючи від дня набрання рішенням законної сили та продовжувати до досягнення дитиною повноліття; стягнути разові додаткові витрати на лікування дитини з відповідача [PERSON] на її користь для лікування сина [PERSON] у розмірі 1100 гривень; стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] просила задовольнити уточнені позовні вимоги в редакції від 22 березня 2018 року у повному обсязі. Також зазначила, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2013 року по справі 2314/9587/12, з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] для утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 03 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Між тим, на даний час, неповнолітній син - [PERSON], потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв'язку з чим, збільшуються потреби в навчанні, розвитку, лікуванні та іншому. При цьому, розмір аліментів, який стягується з відповідача [PERSON] в розмірі 800 грн. на дитину, - є нижчим, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку на рівні 50 % прожиткового мінімуму. Крім того, зазначила, що дитина хворіє, лікується тривалий час, а тому вважає, що дитина потребує постійних додаткових витрат на лікування. Крім того, зазначила, що аліменти за рішенням суду від 25.03.2013р. стягуються примусово через органи ДВС і на даний час мається заборгованість; відповідач участі в утриманні сина не приймає, майна немає, працює не офіційно. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю погодилася із доводами, які зазначила її представник та просила задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, зазначила, що спору щодо батьківства немає, останній раз бітько передав синові 50грн. в лютому місяці 2018 року. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] не заперечував проти зміни розміру аліментів та способу їх стягнення аліментів, шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку на рівні 50 % прожиткового мінімуму, починаючи від дня набрання рішенням законної сили та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат для лікування сина [PERSON] у розмірі 1100 гривень, то в цій частині він заперечував, оскільки відсутні будь-які належні докази на підтвердження таких витрат. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. Про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов поданий не був. Враховуючи думку позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об'єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1991 року, який розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2013 року (справа № 711/473/13-ц). За час перебування в шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія [NUMBER]), щодо місця проживання якого між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами також не існує. Крім того, встановлено, що сторони разом не проживають і їх спільний син проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. За рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2013 року (справа № 2314/9587/12) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 03 грудня 2012 року до досягнення ним повноліття. Вказане рішення набрало законної сили та звернене до виконання. Між тим, згідно даних довідки-розрахунку заборгованості по виконавчому листу Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2314/9587/12 від 03 вересня 2015 року, виданої Придніпровським відділом державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції № 6601 від 01 березня 2018 року, станом на 01 лютого 2018 року, борг по аліментах за боржником [PERSON] складає 36 682 грн. 38 коп. Крім того, як вбачається з наданих позивачем виписок № 421 від 27.09.2017, № 543 від 24.11.2017, № 15 від 31.01.2018 із медичної карти хворого та інших матеріалів справи, її син - [PERSON], [INFO], з 2011 року хворіє за наслідками ЗЧМТ, забій головного мозку, оперованої епідуральної гематоми у вигляді правобічного геміпарезу, астатичного стану, а тому за станом здоров'я потребує постійного догляду, лікування та санаторно-курортного лікування. Мати - позивач по справі, на даний час не може самостійно нести значний розмір додаткових витрат на дитину, які пов'язані з лікуванням дитини. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов'язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім'ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 1, 2 ст. 183 СК України). Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України). Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що наявність викладених вище обставин щодо зміни матеріального становища матері - [PERSON] та норм законодавства України, яке регулює питання захисту права дитини на належне утримання, з часу призначення аліментів за рішенням суду від 25 березня 2013 року на час розгляду даної справи, - дають підстави для зміни способу та розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON], за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2013 року на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та встановення їх у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, - на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили. При цьому, виконавчий лист, що виданий за судовим рішенням від 25.03.2013р. слід відізвати. Крім того, як передбачено ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Тобто, суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, які мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів, відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. За роз'ясненнями п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в частині, що не суперечить нормам чинного законодавства, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. З'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає частково доведеними обставини щодо додаткових витрат на дитину, які фактично понесла позивач по справі [PERSON], а саме: витрати на придбання лікарських препаратів для лікування дитини за 2017 рік склали 2 004 грн. 80 коп. (фіскальні чеки від 07.11.2017, 09.11.2017, 15.11.2017, 18.11.2017, 06.11.2017, 14.11.2017, 25.11.2017, 28.11.2017, 05.12.2017 та товарний чек № 2 від 18.11.2017). Крім того, під час розгляду справи не встановлено обставин, що відповідач добровільно надав кошти на оплату вище вказаних додаткових витрат на дитину. Навпаки, представник відповідача зазначив, що такі кошти відповідач не надавав; позивач з ним не узгоджувала види витрат та їх вартість. Вважає, що позивач понесла не виправдані додаткові витрати. Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи представника відповідача про те, що позивач понесла додаткові витрати на лікування дитини не виправдано, тобто, без лікарського призначення. Такі твердження спростовуються письмовими доказами, що надані позивачем: випискою №543 із медкартки хворого від 24.11.2017р. Таким чином, оскільки, відповідач добровільної участі в додаткових витратах на утримання неповнолітньої дитини не приймає, то, враховуючи обставини справи, матеріальне становище відповідача та позивача, суд вважає, що [PERSON] повинен сплатити половину від сплаченої позивачкою суми 1002 грн. 40 коп. (2004 грн. 80 коп. : 2). Крім того, суд враховує той акт, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, в тому числі, щодо утримання дитини, мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення уточнених позовних вимог. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп., як передбачено ст.ст. 141 ЦПК України та нормами Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial