Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа - державний нотаріус Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошева Ольга Юріївна, в якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON], складений на імя [PERSON] за № 5-175 від 27.01.2012 року. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що за життя її матері, [PERSON], яка померла [INFO], належав на праві власності приватний будинок за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері вона звернулась до Першої Харківської державної нотаріальної контори для оформлення належної їй частини спадщини, де їй повідомили, що 27.01.2012 року було складено заповіт на ім'я рідного брата - [PERSON]. Зазначила, що при складанні заповіту 27.01.2012 року волевиявлення [PERSON] не було вільним, оскільки вона страждала на тяжкі хвороби. З наявних виписок з історії хвороби померлої [PERSON] вбачається, що через дуже малий проміжок часу після складення заповіту вона вже 09.02.2012 року була госпіталізована у березні 2012 року, квітні 2012 року, травні 2012 року, червні 2012 року, липні 2012 року, серні та жовтні 2012 року. Вважала, що такі обставини ставлять під сумнів наявність дійсної вільної волі та розуміння [PERSON] своїх дій при складанні заповіту на користь відповідача. У зв'язку з вищевикладеним просила визнати заповіт [PERSON], складений на імя [PERSON] за № 5-175 від 27.01.2012 року недійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти позовних вимог позивача. Зазначили, що померла [PERSON] на момент складання заповіту, а саме 27.01.2012 року, не знаходилась в хворобливому стані, який міг їй заважати усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Це підтверджується тим, що [PERSON] сама прибула до нотаріальної контори та склала заповіт. У нотаріуса не виникло будь-яких сумнівів щодо наявності психічного розладу [PERSON], яка діяла добровільно, без будь-якого примусу чи насильства, як фізичного так і морального, перебувала при здорову розумі та ясній пам'яті, розуміла значення своїх дій. Третя особа - державний нотаріус Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошева Ольга Юріївна у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Залишила суду письмові заперечення, в яких зазначила, що при посвідчення заповіту від імені [PERSON] на імя [PERSON] за № 5-175 від 27.01.2012 року, вона з'ясувала дієздатність [PERSON], яка знаходилась віч на віч з нею та чітко і конкретно формулювала свої наміри і волю, усвідомлювала свої дії і виказала своє бажання зробити розпорядження на випадок своєї смерті відносно належного їй майна, призначивши своїм спадкоємцем - [PERSON]. Спірний заповіт був складений зі слів [PERSON] і після того, як текст заповіту був нею прочитаний вголос і відповідав її волі, підтвердивши це відповідним власноручним записом. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. (а.с. 7) 27.01.2012 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевою Ольгою Юріївною було посвідчено заповіт від імені [PERSON] на імя [PERSON], яким заповідала все своє майно.(а.с. 9) Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно акту судово - психіатричного експерта № 151 від 14.02.2014 року, аналіз наданих матеріалів цивільної справа та медичної документації на ім'я [PERSON], померлої [INFO] в віці 64 роки показав, що вона тричі знаходилась на стаціонарному лікуванні (з 09.02.2012 року-27.02.2012 рік, з 12.03.2012 року по 13.03.2012 рік, 12.10.2012 року по 13.10.2012 рік) у КЗОЗ «Харківський обласний клінічний центр». В описі стану [PERSON] її загальний стан описувався як середньої ступені тяжкості, тобто задовільне. В описі яких-небудь психічних розладів, в тому числі порушення свідомості, психотичних відхилень, інтелектуально - мнестичного зниження, безглуздої поведінки, висловлювання, які свідчать за весь час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні не описано, рекомендацій щодо необхідності наданні їй психіатричної медичної допомоги не вказано, в тому числі і 27.01.2012 року, в день оформлення спірного заповіту. В психіатричних закладах з приводу психічних розладів вона ніколи не знаходилась. Таким чином, оцінка психічного стану [PERSON] станом на 27.01.2012 року свідчить про відсутність в неї яких-небудь психічних розладів, позбавляючи її можливості повно та вірно сприймати та відображати реальну дійсність, довільно регулювати їх та свої міркування. Таким чином, по наданим експертам даним [PERSON] при житті, в тому числі, 27.01.2012 року, ознак якого-небудь стійкого хронічного або тимчасового хворобливого психічного розладу (слабоумство або інші психічні розлади), позбавляючи її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не встановлено. За своїм психічним станом, з врахуванням наявності онкологічного захворювання, проводи мого їй лікування, [PERSON] при складанні та підписанні нею заповіту 27.01.2012 року, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 101-104) Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи у їх сукупності, досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено жодних підстав та не надано жодного доказу, передбачених законом, для визнання заповіту недійсним, оскільки обставини, викладені позивачем, спростовуються актом судово - психіатричного експерта № 151 КЗОЗ «Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3» від 14.02.2014 року, у зв'язку з чим суд вважає,що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed