Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок [ADDRESS] в с. Городище Жидачівського району Львівської області належить їй на праві приватної власності. В 2017 та 2010 роках, у вказаному будинку, вона зареєструвала свою племінницю та її сина (відповідачів у справі). Проте, останні впродовж останнього року не проживають за вказаною адресою. В даному будинку відсутнє їхнє майно та особисті речі. Реєстрація відповідачів у належному їй житлі перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг. Вона не може отримати пільги зі сплати комунальних послуг передбачені чинним законодавством, а тому вимушена звертатись до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були завчасно, належним чином, повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, шляхом розміщення оголошення на інтернет-порталі «Судова влада». Заяви про розгляд справи без їх участі на адресу суду не подавали. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши на підставі вимог ст.281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1ст.280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідачів не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право на спадщину від 09.03.1981 року /арк. справи 11/. Також, судом встановлено та підтверджується, долученою копією будинкової книги, що з 29.06.2017 року та 13.12.2010 року відповідно, у спірному будинку, [PERSON] та [PERSON] (племінниця позивача із сином) зареєстрували своє місце проживання. Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою, також підтверджується відповідями на запит суду в порядку ст.187 ЦПК України з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області /арк. справи 7-9, 16-17/. Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірному житлі з моменту реєстрації. Це підтверджується відомостями, які містяться в Актах обстеження житлово-побутових умов від 07.02.2018, 15.05.2018, 06.08.2018 року, виданих виконкомом Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, які складено комісійно та згідно яких, [PERSON] та [PERSON], в [ADDRESS], зареєстровані, але ніколи не проживали /арк. справи 3-6/. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Проте зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON], з 2017 та 2010 року відповідно зареєстровані в [ADDRESS] із згоди власника житла. На даний час, відповідачі понад рік житлом не користується, а відтак втратили право на користування житловим приміщенням. Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачами на право користування житловим будинком, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідачі втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке, шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляють, тому, суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право на користування житлом.

Outcome: approved