Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 03.02.2015 року відповідач був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 500,00 грн., щомісяця, починаючи з 18.12.2014 року і до повноліття дитини. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Деснянському РВ ДВС м.Києва. (ВП 53411496). Визначену судом суму аліментів відповідач не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 22.02.2021 року в розмірі 26 515,81 грн. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 09.10.2019 року змінено спосіб стягнення аліментів, стягнуто з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі ј частини від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення також пред`явлено до примусового виконання, проте відповідачем не виконується і станом на 11.02.2021 року наявна заборгованість в розмірі 65 304,50 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача становить 91 820,31 грн. Як зазначає позивач, відповідач повідомлений про власний обов`язок зі сплати аліментів, знає про розмір заборгованості, проте коштів на утримання дитини не надає, пояснюючи відсутністю заробітку. Однак, відповідач є працездатною особою та має можливість працевлаштування, він забезпечує своє існування, а його відмова від сплати аліментів є свідомим уникнення виконання батьківських обов`язків. З урахуванням викладених обставин, на думку позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) через несвоєчасну сплату аліментів, яка не може перевищувати 100 % від розміру заборгованості. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 91 820,31 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.03.2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 03.02.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 18.12.2014 року. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Деснянському РВ ДВС м.Києва ЦМУ МЮ (м.Київ) (АСВП 53411496). Загальний розмір заборгованості по аліментам у даному виконавчому провадженні становить 26 515,81 грн. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 09.10.2019 року змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений вищевказаним рішенням та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання вказаним рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у вказаному відділі ДВС. Загальний розмір заборгованості по аліментам у даному виконавчому провадженні станом на 01.02.2021 року складає 65 304,50 грн. Відтак, загальний розмір заборгованості відповідача по аліментам становить 91 820,31 грн. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Наданими розрахунками державних виконавців підтверджується розмір загальної заборгованості відповідача в сумі 91 820,31 грн. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Суд зауважує і на те, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Перевіривши розрахунок позивач, суд вважає, що він відповідає вищевказаній правовій позиції і загальний розмір пені становить 466 423,30 грн. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, даючи оцінку кожному доводу сторін, як окремо, так і в сукупності, а також враховуючи заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовано та належним чином доведено, а тому суд задовольняє вимоги в повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved