Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.08.2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2382. У даному шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак сімейне життя у сторін не склалося, оскільки вони різні за характерами та звичками люди, мають різні погляди на подружнє життя, що призвело до розпаду сім`ї. На даний час сторони подружніх стосунків не підтримують і їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження неможливе. Позивач [PERSON] , надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] , надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, справу просив слухати у його відсутність. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. 25.08.2015 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2382. Сторони є батьками неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.03.2016 року, виданим виконкомом Маньківської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Судом з`ясовано, що спільне життя у сторін не склалося, що призвело до розпаду сім`ї. На даний час сторони подружніх стосунків не підтримують і їхній шлюб носить лише формальний характер. Спір відносно спільно нажитого майна на день звернення до суду із вимогами про розірвання шлюбу відсутній. Донька за домовленістю сторін після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В розумінні ст. 56 СК України ніхто не може бути примушений до збереження шлюбних відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки у позивачки відсутнє бажання проживати надалі однією сім`єю з відповідачем, вона наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо його розірвання, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, згідно квитанції від 30.10.2019 року позивачка [PERSON] сплатила адвокату Шишковському О. В. суму гонорару за надану правову допомогу в розмірі 800 гривень в рахунок оплати вартості наданих юридичних послуг. За таких обставин суд вважає, що вказаний документ є належним доказом на підтвердження здійснення [PERSON] фактичних витрат на правничу допомогу в сумі 800 грн., внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved