Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, в якому просять позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що відповідач не проживає разом із сином, не піклується про нього, не підтримує із дитиною жодних відносин. Неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем, а тому, вона виховує його, піклується про стан його здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально забезпечує та приділяє належну увагу. Натомість, відповідач зовсім не цікавиться життям свого сина. З цих підстав, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак про місце та час розгляду даної справи повідомлявся належним чином. Від третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, підтримують висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.11.2012 р. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 17.02.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 327. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб № 174, виданої 28 лютого 2018 року ПП «Загребелля» вбачається, що [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS], разом із нею зареєстрований та проживає її син - [PERSON], [INFO] Вказане також стверджується довідкою № 275, виданою 04 квітня 2018 року ДП «Загребелля». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2015 р. вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 11 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки - інформації про участь батька у вихованні дитини, яка навчається в ТЗОШ І-ІІІ ступенів № 16 ім. В.Левицького від 05 квітня 2018 року № 105 вбачається, що вихованням, навчальним процесом цікавляться та участь у батьківських зборах беруть виключно мама та бабуся. За весь навчальний період батько дитини в школі не з'являвся. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 117 від 06.02.2019 р., орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом із цим, згідно із п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду безспірних доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини [PERSON], [INFO], зокрема, довідок із органів Державної виконавчої служби про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів. Відтак, факту ухилення відповідача від сплати аліментних зобов'язань стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], судом не встановлено. Крім цього, позивачем не зазначено в чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, чи вживались щодо нього заходи реагування за заявами позивача в органи поліції, органу опіки та піклування. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.91., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд приймає до уваги ту обставину, що неповнолітній син сторін [PERSON], [INFO], потребує батьківської уваги та турботи, а тому, вважає, що поведінка відповідача по відношенню до свого неповнолітнього сина містить ознаки неналежного виконання батьківських обов'язків, що виражається у відсутності в належному обсязі турботи про сина, інтересу до його фізичного і духовного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, безпосередньої його участі у вихованні дитини. За вказаних обставин, суд, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], однак, при цьому вважає за необхідне попередити [PERSON], про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON], [INFO], і покласти на службу у справах неповнолітній та дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування контроль за [PERSON]щодо виховання свого сина [PERSON]. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed