Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини із матір`ю і надання дозволу на виїзд з України дитини за кордон без згоди та супроводу батька, посилаючись на те, що 16 червня 2012 року між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий відділом РАЦС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 16 червня 2012 року, актовий запис № 290. На даний час вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з реєстрацією нового шлюбу. В шлюбі сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 05 жовтня 2016 року шлюб між нею і відповідачем розірвано. Рішення суду набрало чинності 17 жовтня 2016 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та разом із старшими сестрами (дочками позивача від попереднього шлюбу) [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач після розірвання шлюбу зареєстрований і проживає окремо за іншою адресою: [ADDRESS] . В утриманні малолітнього сина відповідач участі не приймає, в зв`язку з чим до Києво-Святошинського районного суду спрямований відповідний позов про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Крім того, маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, відповідач з власної ініціативи практично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у житті сина після розлучення і з позивачем свідомо не приймає. В свою чергу, вона самостійно несе усі витрати по утриманню дитини. Через сімейні обставини, що склалися на даний час, вона має намір забезпечити сину навчання за кордоном, а саме у початковій школі у м. Анкара, Турецька Республіка. Проте, відповідач заявив, що вона має віддати дитину на проживання саме з ним. Отже, на даний час між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Позивачка вказувала, що дитина на час розлучення батьків була малою, після розлучення (сплинуло майже три роки) звикла проживати разом із матір`ю та старшими сестрами, з якими дуже тісний родинний зв`язок. При цьому, мати створила всі належні умови для повноцінного виховання та розвитку свого сина в колі сім`ї- її і дітей. А саме, мати забезпечена власним житлом-трикімнатною квартирою у м. Вишневе, відремонтованою та обладнаною всім необхідним для проживання і навчання дітей. Крім того, мати працює, має стабільний дохід, достатній для забезпечення дітей харчуванням, одягом, ліками в разі необхідності, організації щорічного відпочинку. Разом з тим, із батьком дитина після розлучення майже не спілкувалася. Для дитини відповідач фактично незнайома людина. Батько не має власного житла, зареєстрований у квартирі своєї матері, де не створено умов для дитини. Відповідач не має стабільного доходу, не працює, зареєстрований фізичною особою-підприємцем, проте, чи здійснює він якусь підприємницьку діяльність, від якої отримує прибуток, чи ні-невідомо. За таких обставин визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме в даному випадку інтересам самої дитини. Дитина постійно проживає разом з матір`ю, відповідач проживає окремо, мати дитини піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, зокрема, в іноземній країні, з наданням дитині можливості вивчення змалку декількох іноземних мов, тоді як відповідач особисто нічого не зробив до цього часу для дитини, навіть не утримує та не спілкується з нею, а лише забороняє вивозити дитину за кордон з якихось особистих, нічим не обгрунтованих мотивів, чим фактично порушує права дитини. Тимчасовий виїзд дитини разом з матір`ю за межі України з метою навчання за кордон є доцільним для розвитку дитини і повністю відповідає її інтересам. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 15. 16. 29, 313 ЦК України, ст. ст. 141, 150, 160, 161 Сімейного кодексу України, просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянина України малолітнього [PERSON] , [INFO] , за межі України та Турецької Республіки на період навчання-2019-2020 навчальний рік, а саме з 01 вересня 2019 року по 15 червня 2020 року, в супроводі матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] . Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі і розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року під головуванням судді Півнкевич Н.С. ухвалено закрити підготовче провадження у даній справі і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який проведений у зв`язку з перебуванням судді Пвнкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, справу передано на розгляд судді Ковальчук Л.М.. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 31 грудня 2020 року прийнято до провадження судді Ковальчук Л.М. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини із матір`ю і надання дозволу на виїзд з України дитини за кордон без згоди та супроводу батька, ухвалено справу розглядати за правилами позовного провадження і призначено по справі судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2021 року постановлено прийняти відмову позивача [PERSON] від позову до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, в частині позовних вимог про надання дозволу на виїзд з України дитини за кордон без згоди та супроводу батька на 2020-2021 роки і закрити в цій частині вимог провадження у справі на підставі вимог п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України. У судове засідання позивач і представник позивача не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позов підтримали і просили задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності її представника. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, причини неявки суду невідомі, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з 16 червня 2012 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі подружжя має дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 16 червня 2012 року, актовий запис № 290, розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 07 серпня 2019 року № 7315, виданою Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, складеного депутатом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, 19 вересня 2019 року, [PERSON] створено всі необхідні умови для належного проживання, відпочинку та розвитку дитини. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, до конфліктних ситуацій не долучалась, скарг від сусідів не надходило, що підтверджується характеристикою з місця проживання, складеною директором ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» 20 серпня 2019 року. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , навчається в Вишнівській загальноосвітній школі № 1 І-ІІІ ступенів. 23 червня 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Турецької республіки [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Батько [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 22 жовтня 2019 року про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та можливість тимчасового виїзду малолітнього [PERSON] за межі України без згоди та супроводу батька, на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 08 жовтня 2019 року (протокол № 19) орган опіки та піклування (Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області) вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] на території України; залишає розгляд спору між батьками [PERSON] і [PERSON] щодо можливості виїзду малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон без згоди та супроводу батька, на вирішення суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2021 року постановлено прийняти відмову позивача [PERSON] від позову до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, в частині позовних вимог про надання дозволу на виїзд з України дитини за кордон без згоди та супроводу батька на 2020-2021 роки і закрити в цій частині вимог провадження у справі на підставі вимог п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, рівень матеріального забезпечення, вік дитини, стан здоров`я, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, суд дійшов висновку про можливість забезпечення матір`ю [PERSON] дитини [PERSON] , [INFO] , сприятливих умов для виховання та забезпечення сина [PERSON] , [INFO] , а тому позов про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню, і суд визначає місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини із матір`ю. Оскільки вимоги про визначення місця проживання дитини позивачки задоволено, то понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved