Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дітей за кордон. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з червня 2009р. по травень 2012р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], шлюб було розірвано рішенням суду від 24.05.2012р. Від даного шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], 20.09.2009р.н., та сина [PERSON], 25.03.2011р.н., які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з нею та знаходяться на її утриманні. У звязку з сімейними обставинами та становищем в Україні вважала за необхідне виїхати з дітьми за межі України. Відповідач не надає згоди на виїзд дітей за кордон, у звязку з чим просила суд надати дозвіл на виїзд неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на виїзд за межі держави Україна разом з нею без згоди та супроводу батька, до повноліття дітей. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, у відділення поштового звязку за отриманням судових повісток не зявлявся, у звязку з чим суд відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК суд вважає відповідача [PERSON] повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. 16 липня 2015 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації [PERSON] у судовому засіданні вважала за необхідне прийняти рішення відповідно до вимог закону. Вислухавши позивачку, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.8) [PERSON] народився 25 березня 2011 року та його батьком є [PERSON], а матірю [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.9) [PERSON] народився 20 вересня 2009 року та його батьком є [PERSON], а матірю [PERSON]. Згідно довідки з місця проживання (а.с.11) позивачка [PERSON] проживає разом зі своєю матірю та синами [PERSON], 20.09.2009р.н., та [PERSON], 25.03.2011р.н. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене, з метою повного захисту прав і інтересів малолітніх [PERSON], 20.09.2009р.н., та [PERSON], 25.03.2011р.н., суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При постановленні цього рішення суд також враховує, що відповідачем не було надано жодних заперечень проти позову, а так само і доказів, які б унеможливлювали надання малолітнім дітям дозволу на виїзд за кордон. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., сплачений нею при поданні позову.

Outcome: approved