Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на своє утримання у розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 08 липня 2017 року знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає та після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Зазначила, що шлюбні стосунки з відповідачем припинено у жовтні 2018 року. з липня 2016 року відповідач припинив надавати допомогу на утримання сім`ї. Оскільки на цей час вона знаходиться у відпустці по догляду за донькою та не має заробітку, вона зверталася до відповідача з проханням надавати кошти і на її утримання, але відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, коштів на належне утримання у неї не вистачає, вона потребує матеріальної допомоги від відповідача, який має можливість надавати таку допомогу. Ухвалою від 08.02.2019 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 14.30 годину 06 березня 2019 року, та надалі продовжено. 01.04.2019 за клопотанням позивача судом витребувано докази стосовно місця роботи та матеріального стану відповідача. 17 травня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 11.00 годину 14 червня 2019 року. Після отримання ухвали про відкриття провадження та позовного матеріалу відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, хоч і розуміє, що повинен утримувати дружину, яка здійснює догляд за його дитиною. Але він тимчасово не працює, їздив на заробітки в Польщу, де працював три місяці, але після повернення дружина вигнала його з дому, тому він змушений погашати кредити, які брав ще коли вони проживали разом, щоб утримувати сім`ю, а його самого фактично утримують батьки, що є інвалідами третьої групи. У задоволенні позовних вимог просив відмовити /а.с.30/. Отримавши відзив відповідача, позивач надіслала відповідь на відзив, де зазначила, що наведені відповідачем докази є суперечливими, заперечення безпідставними, оскільки відповідач є повнолітньою, працездатною особою, тому може стати на облік в центр зайнятості, працевлаштуватися. Також зазначила, що посилання відповідача на кредитні зобов`язання є надуманою обставиною для несплати аліментів, оскільки майно, придбане на кредитні кошти, знаходиться у відповідача, гроші, які він заробив за кордоном, також у нього. При цьому, посилаючись на відсутність коштів, він, як зазначено у відзиві, знов має намір поїхати на заробітки за кордон /а.с.18-19/. У судове засідання належним чином повідомлена позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.29/. Відповідач проти розгляду справи за відсутності позивача не заперечував. З врахуванням зазначеного, судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача сторін відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в позові відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Додатково пояснив, що він щомісяця надсилає позивачу кошти на утримання дитини у розмірі 2000 грн., на заробітки до Польщі їздив лише один раз строком на три місяці. Вислухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, надані сторонами докази, суд вважає встановленими наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що на час надходження позову сторони знаходились у шлюбі, зареєстрованому 08.07.2017 Інгулецьким у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області /а.с.5/, мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] /а.с.4/, яка проживає з позивачем, що підтверджується відповідною довідкою /а.с.6,7/. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною - [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трьох років, отримує соціальну допомоги при народженні однієї дитини у розмірі 860,00 грн. /а.с.10/, інших доходів не має. Згідно з наданою відповідачем копією трудової книжки, він не працює, має батьків - інвалідів третьої групи /а.с.31-33/, витребуваними за клопотанням позивача доказами доведено, що на обліку у П`ятихатській районній філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості відповідач не обліковується і не обліковувався /а.с.51/. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з приписами ч.4 цієї статті, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ч.7 цієї статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідженими доказами встановлено, що позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трьох років, має матеріальні труднощі, потребує матеріальної допомоги від відповідача, а відповідач працездатний, має можливість працевлаштуватися та надавати дружині допомогу на час, коли вона не працює, тому відсутність постійної роботи суд не вважає доказом неможливості сплати ним аліментів на утримання непрацездатної дружини. Встановленим у справі обставинам відповідають правовідносини, передбачені ч.2 ст.84 СК України, відповідно до якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Водночас, суд враховує, що інших доказів стосовно матеріального стану відповідача позивач не надала, відповідач має на утриманні дитину, на яку сплачує аліменти, проти позову заперечував, посилаючись на відсутність фінансових можливостей для утримання дружини. Отже, суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини, та, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що справедливим буде стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1/8 частки його доходів, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України у разі звільнення позивача, на користь якого ухвалено рішення, від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial