Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сквирського районного суду Київської області із позовною заявою у якій посилаючись на вимоги ст.ст. 1;12;13;15;16;319 Цивільного кодексу України ( далі по тексту ЦК України) та норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), у якому просить надати доступ до об'єкта незавершеного будівництва, а саме житлового будинку, який розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] посилаючись на те, що 08.07.1989 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON] [INFO]. Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 17.09.2014 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу сторони набули у власність дві двокімнатні квартири в м. Сквира Київської області, три автобуси, а також незавершений будівництвом житловий будинок який розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS], який сторони почали будувати у 2008 році на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети і на той час належала матері позивачу. Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 06.12.2010 року відповідач набув права власності на земельну ділянку на якій розміщений спірний житловий будинок. Вказаний житловий будинок повністю придатний для проживання, але до цього часу не введений в експлуатацію по незалежних від неї причинах. Згоди, щодо добровільного розподілу спільно нажитого майна між сторонами досягнуто не було. З метою звернення до суду та збирання доказів позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою надати правовстановлюючі документи на спільне нажите майно та надати доступ до незавершеного об'єкта будівництва з метою його обмірів, але отримувала відмови. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на наведені вище обставини. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позов є необґрунтованим, заявленим передчасно, не підтверджений документально та крім того об'єкт незавершеного будівництва, не може бути предметом розгляду, щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, оскільки не введений в експлуатацію, зведений на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети та набута у спадок тощо та виклав це в письмових запереченнях, які були долучені судом до матеріалів справи. Судом встановлено, що сторони по справі з 08.07.1989 року по 17.09.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу позивач та відповідач на земельній ділянці, яка належала матері відповідача [PERSON] з її усної згоди почали в 2008 році зводити житловий будинок. Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області відповідач [PERSON] набув права власності на земельну ділянку. Згоди, щодо поділу спільного нажитого майна сторони не дійшли, [PERSON] не надає доступу до об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України,відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved