Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини. Просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходу громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог вказала, що дитина проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні, потребує матеріальної допомоги. Відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов'язку щодо утримання дитини. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 186524, актовий запис № 2423, виданий 18.10.2013 р. відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26.07.2016 р. шлюб між сторонами по справі розірвано. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України та ч. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 віл 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів: наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач на постійній основі добровільно не бере участі в утриманні сина, матеріальної допомоги не надає, хоча за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, може виконувати свої обов'язки по утриманню дитини. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення прав дитини, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 30 % прожиткового мінімуму доходу громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved