Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із позовом до [PERSON], в якому просила стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в сумі 3500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 вересня 2005 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого у них народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Останній час вона та відповідач разом не проживають, діти знаходяться на її повному утриманні. Вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач самоусунувся від батьківських обовязків, проживає окремо, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, участі в їх вихованні не приймає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надала письмову заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. В судове засідання не зявився, причини його неявки суду невідомі. Відзив у встановлений судом строк ним надано не було. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10 вересня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЕД №015949, виданого Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції (а.с.15). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-БК №632422, позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД №037715 (а.с.13-14). Згідно Довідки №4819 від 06.11.2018 року, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та їй призначено допомогу при народженні дитини [PERSON] [INFO] (а.с.16). Як вбачається з копії Довідки №3004001848 від 05.11.2014 року, разом з [PERSON] проживає також неповнолітня [PERSON], [INFO] (а.с.17). Відповідно до ч. 2, 4, 6\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Суд враховує, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем [PERSON] і не досяг трирічного віку, та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі Постанова) за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається зі змісту ст.182 СК України та п.17 Постанови при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ст.183 та 184 СК України вбачається, що за рішенням суду розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184\~СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника аліментів або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Аретмія Станіславовича, так як останній добровільно не надає коштів на утримання дітей, домовленості про сплату аліментів між сторонами не досягнуто, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до п.п. 3 п. 5\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України\~та положення\~Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. У відповідності до\~п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved