Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 24.02.2016 року до суду з вищезгаданим позовом, який обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі , який розірвано 21.12.2005 року. Від шлюбу мають повнолітню дочку - [PERSON] [INFO], яка продовжує навчання на 1-ому курсі денної форми навчання у Криворізькому національному університеті, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, тому вона просить стягувати з відповідача щомісячно на утримання повнолітньої дочки на її, позивача, користь аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 1/2 частину витрат на оплату навчання, починаючи стягнення з дня пред'явлення позовної заяви до досягнення дочкою 23 років. У судовому засіданні позивач присутньою не була, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений 25.03.2016 року за зареєстрованою в установленому порядку адресою: [ADDRESS] ( за відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області 10.03.2016 р.), заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувалося відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності всі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного. Так, з свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 03.03.1998 року ( а.с.6), вбачається, що відповідач [PERSON] є її батьком. Згідно довідки №01/16-2164 від 10.02.2015 року, виданої ДВНЗ «Криворізький національний університет», [PERSON] навчається на денному відділенні першого курсу психолого-педагогічного факультету за контрактом, термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року ( а.с.11); вартість навчання 12955,00 грн на рік (а.с.12,13). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Повнолітня [PERSON] мешкає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №587, виданою КП «ЖЄО№8» від 02.02.2016 року (а.с.10). Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина, дочку в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач , не з'явившись до суду, не надав відповідно до ст.60 ЦПК України доказів щодо неможливості за станом здоров'я, матеріальним становищем чи іншими обставинами, що мають істотне значення, надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки на час її навчання, отже суд вважає, що будучи працездатною особою, він має можливість надавати допомоги на навчання дочки , тому задовольняє заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки доходів (заробітку) відповідача. При визначенні розміру аліментів суд не застосовує вимоги ч.2 ст.182 СК України, як просить позивач в позовній заяві, оскільки Законом України «Про державний бюджет», який встановлює прожитковий мінімум для певних категорій населення ( дітей до 6 років, дітей від 6 до 18 років та інш.) не передбачено прожитковий мінімум для повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. Разом із тим, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання повнолітньої дочки в розмірі 1/2 частини витрат на оплату навчання. Однак, суд не знаходить підстав для застосування ст.185 СК України, якою передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), оскільки главою 16 Сімейного кодексу України, яка регулює питання утримання батьками повнолітніх дочки, сина, не передбачено стягнення додаткових витрат відповідно до ст.185 СК України. Право на отримання аліментів на утримання працездатних повнолітніх дочки, сина, яким виповнилося 18 років і до досягнення 23 років, виникає саме за умови продовження навчання, тобто аліменти є участю у фінансуванні їх подальшої освіти і включають в себе також і витрати на оплату навчання, тому у задоволені позову в частині стягнення додаткових витрат суд відмовляє. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: partial