Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2008 року. З 13.03.2010 року по 26.05.2017 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Фактично сторони проживали разом протягом 4 років 10 місяців, оскільки відповідач пішов від позивача 01.02.2015 року і подружні стосунки між ними були припинені. Місце проживання відповідача позивачу невідоме, спільних дітей сторони не мають. Оскільки відповідач за вищевказаною адресою не проживає більше двох років, не сплачує вартість житлово-комунальних, не приймає участі у спільному побуті, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 29.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги за викладених в позові обставин та просила суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак, конверт із судовою повісткою про виклик повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2008 року (а.с. 8), квартира [ADDRESS], складається з двох житлових кімнат, жила площа яких становить 29,80 кв.м., загальною площею 55,50 кв.м., з урахуванням 50% площі лоджії, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11), 13.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у м. Києві складено актовий запис №234. У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON] (колишній чоловік), що підтверджується копією довідки №29/147 від 28.11.2017 року, виданою ЖБК «Арсеналець 29» (а.с. 10). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2017 року (а.с. 12), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира була придбана позивачем до укладення шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі [PERSON] не проживає в спірній квартирі більше двох років, крім того, даний факт підтверджується складеним актом про не проживання від 28.11.2017 року (а.с. 13-15). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Виходячи зі змісту ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] понад встановлений законом строк без поважних причин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved