Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 30.08.2012 року звернулася до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, який було задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 16.11.2012 року по зазначеній справі було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно [PERSON], а саме трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. 22.08.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Вугледарського міського управління юстиції Донецької області було винесено постанову про накладення арешту на все майно та заборону відчуження будь-якого майна [PERSON], 18.11.2013 року [PERSON] здійснила відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON] за договором дарування від 18.11.2013 року, а тому звернути стягнення на зазначене нерухоме майно в рамках виконавчого провадження по стягненню коштів з [PERSON] за рішенням Мар'їнського районного суду від 14.08.2013 року неможливо. Позивач вважає, що спірний договір є недійсним з підстав того, що його було укладено під час, коли на квартиру було накладено арешт, а також з тих підстав, що даний правочин має ознаки фіктивності. Позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], від 18.11.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; застосувати наслідки недійсності правочину та повернути у власність [PERSON] зазначену квартиру; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та їх обґрунтування в повному обсязі, зазначивши, що в позовній заяві помилково зазначено дату укладання договору дарування 18.11.2013 року, оскільки їй не були відомі ці відомості. Просить визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], від 24.12.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; застосувати наслідки недійсності правочину та повернути у власність [PERSON] зазначену квартиру. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являлася, відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 24.01.2014 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла[INFO] (а.с.39). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення на позов, в яких позовні вимоги не визнала, вказала, що договір дарування між нею та її матір'ю укладався з метою настання реальних наслідків щодо існування будь-яких заборон на відчуження квартири їй відомо не було. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вказавши, що договір дарування був укладений відповідно до вимог діючого законодавства України, був нотаріально посвідчений та право власності було зареєстровано, дії сторін були направлені на реальне вчинення договору дарування, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання його фіктивним. Крім того зазначив, що арешт на спірну квартиру було накладено державним виконавцем 22.08.2013 року, тобто після укладення договору дарування 24.12.2012 року. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також зняти арешт з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно ч. 1 до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 24.12.2012 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вугледарського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1616 (а.с. 86-87). Від імені [PERSON] при укладанні зазначеного договору діяла на підставі довіреності [PERSON].(а.с. 101-102). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 24.12.2012 року заборони відчуження об'єкту за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с.106). Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, державним реєстратором було зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.12.2012 року (а.с. 27). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що багато років знає [PERSON] та [PERSON], будь яких відомостей які б свідчили, що договір дарування, який був укладений між відповідачами укладений не з метою настання реальних наслідків, а з метою уникнення відповідальності за іншими зобов'язаннями їй не відомо. Постановою державного виконавця відділу ДВС Вугледарського міського управління юстиції Донецької області від 23.01.2013 відкрито виконавче провадження, щодо виконання ухвали Вугледарського міського суду Донецької області від 16.11.2012 року про арешт майна, яке належить [PERSON] (а.с.7). Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 14.08.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг в сумі 40683 грн., передбачені договором позики щомісячні відсотки в сумі 111501 грн., 3 % річних з простроченої суми в розмірі 381,26 грн (а.с.8-9). Постановою державного виконавця відділу ДВС Вугледарського міського управління юстиції Донецької області від 22.08.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON], відповідно до ухвали Вугледарського міського суду Донецької області від 16.11.2012 року (а.с.12). 26.09.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Вугледарського міського управління юстиції Донецької області було закінчено виконавче провадження та знято арешт з майна [PERSON] (а.с.13). Постановою державного виконавця відділу ДВС Вугледарського міського управління юстиції Донецької області від 16.10.2013 відкрито виконавче провадження, щодо виконання рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 14.08.2013 року (а.с.14). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів щодо порушення вимог укладання договору дарування від 24.12.2012, згідно якого [PERSON] подарувала належну їй на праві власності квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], своїй доньці [PERSON] Крім того, відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним за ознаками його фіктивності, так як відсутні докази щодо умислу сторін договору на укладання фіктивного договору, а також з огляду на те, що як дарувальником, так і обдарованою були здійснені усі дії щодо укладання та виконання вказаного договору, сторонами договору дарування вчинені всі необхідні дії для його виконання, а тому даний договір не може бути визнаний фіктивним. Крім того, укладаючи 24.12.2012 року договір дарування квартири, [PERSON] мала всі підстави розпоряджатися належним їй майном, так як арешт на все належне майно було накладено державним виконавцем відділу ДВС Вугледарського міського управління юстиції Донецької області в 2013 році. Суд приймає до уваги, що позовна заява подана особою, яка не є стороною спірного договору дарування. Суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 17.01.2014 року на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed