Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила \~стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на її користь 49059 гривень середнього заробітку за час затримки виплати належних їй, як звільненому працівникові, сум (за час вимушеного прогулу як зазначено у позовній заяві) за період з 16.06.2014 року по 29.09.2016 року посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, 16.06.2014 року її було звільнено. Під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги та зазначила, що при звільненні з роботи грошова компенсація за невикористану відпустку була виплачена не в повному обсязі, а саме, розрахунок проведений лише за період з 14.01.2013 року по 22.12.2013 року - по день закінчення трудового договору, а за період з 23.12.2013 року по 16.06.2014 року - по день фактичного звільнення, підприємство з нею не розрахувалось. В звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 17.06.2014 року по 29.09.2016 року, з розрахунку середньоденної зарплати 85,32 гривень за 575 робочих днів в розмірі 49059 гривень. В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність, а також копії доповідних записок. В заяві вказує, що при звільненні позивачу було недонараховано компенсацію за 12 календарних днів невикористаної відпустки в розмірі 1101 гривень, що підтверджується доповідними записками. \~Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] (на час роботи [PERSON]) працювала на посаді провідника пасажирських вагонів у відокремленому підрозділі вагонної дільниці станція Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця». Наказом № 1905/ос від 31 липня 2013 року її звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 грудня 2013 року визнано наказ № 1905/ос від 31 липня 2013 року «Про звільнення [PERSON]Г.» незаконним, поновлено останню на посаді провідника пасажирських вагонів у відокремленому підрозділі вагонної дільниці станція Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19708,92 гривень (копія рішення на а.с.6-11). Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 грудня 2013 року змінено, поновлено [PERSON] на посаді провідника пасажирських вагонів у відокремленому підрозділі вагонної дільниці станція Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 14 січня 2013 року, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (копія рішення на а.с.12-15). Наказом № 979/ос від 16 червня 2014 року позивача поновлено на посаді провідника пасажирських вагонів у відокремленому підрозділі вагонної дільниці станція Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 14 січня 2013 року, а наказом №980/ос від цієї ж дати звільнено по закінченню строку трудового контракту, у відповідності до вимог п. 4 ч. 36 КЗпП України. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, копія якого на а.с. 27, прізвище позивача після державної реєстрації розірвання шлюбу змінилося з «Білова» на «Щербина». Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З копій доповідних записок наданих відповідачем вбачається, що при звільненні провідника пасажирського вагона [PERSON] по закінченню строку трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України згідно наказу від 16.06.2014 року № 980/ос була виплачена компенсація за 28 календарних днів відпустки, хоча мало бути оплачено 40 днів. Отже відповідачем позивачу при звільненні, компенсацію в розмірі 1101 гривень за 12 календарних днів невикористаної відпустки, не виплачено. Як вбачається з документів наданих відповідачем, Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» не заперечує наявність вказаного боргу перед позивачем. \~ \~В частині першій пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідач визнав свою вину у нездійсненні повного розрахунку з позивачем при звільненні останньої з роботи, вказавши у запереченнях наявність технічної помилки в діях працівника відділу кадрів. Дана обставина доводиться дослідженою в судовому засіданні доповідною запискою від 23.01.2017 року. Позивачем заявлено вимогу про стягнення затримки розрахунку при звільненні за період з 17.06.2014 року по 29.09.2016 року, що складає 575 робочих днів. Як видно з мотивувальної частини рішень Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2013 року та Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.05.2016 року\~ середньоденний заробіток позивача складає 85,32 гривень. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені\~ судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь\~ ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що затримка розрахунку при звільненні позивачу складає 575 робочих днів з 17.06.2014 року (день наступний за звільненням відповідача з роботи) по 29.09.2016 року (дату заявлену позивачем, врахувавши, що на день розгляду справи відповідачем не надано доказів про сплату боргу в розмірі 1101 гривень), тому розмір компенсації становить 85,32 х 575 = 49059 гривень. Вказана сума\~ \~визначена без утримання \~прибуткового податку й інших обовязкових платежів,\~ оскільки\~ справляння і сплата\~ прибуткового податку з громадян\~ є відповідно обовязком роботодавця та працівника, про що містить\~ розяснення\~ абзац 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Як встановлено в судовому засіданні відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачеві з вини роботодавця, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у \~визначеній судом сумі. Відповідно до ст.88 ЦПК України \~судовий збір у розмірі \~551,20 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved