Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М. 13 лютого 2015 року, за реєстровим № 110 та зобов`язати відповідача відшкодувати комунальні послуги . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 лютого 2015 року вона уклала договір дарування з відповідачем, однак при підписанні договору у зв`язку з похилим віком та незнанні юридичних особливостей вона була введена в оману відповідачем, який переконав її, що вони заключають договір довічного утримання. Позивач зазначає, що прочитати договір вона не змогла, оскільки при собі не мала окулярів, а відповідач зокрема пояснив, що це договір за яким він буде утримувати позивача. Позивач зазначила, що після підписання оспорюваного договору відповідач забрав розрахункові книжки за комунальні послуги і в квартирі з`являвся дуже рідко. З травня 2017 року відповідач взагалі перестав цікавитись становищем позивача, а у зв`язку з тим, що платіжні книжки знаходились у відповідача, останній припинив оплату комунальних послуг. Таким чином, позивач вказує, що скориставшись її похилим віком та станом здоров`я, відповідач укладаючи договір із нею умисно обманув її. Позивач в судовому засіданні пояснювала, що вона не мала намір укласти договір дарування, оскільки відповідач не перебуває в родинних відносинах з нею, і вона бажала укласти договір щодо квартири згідно якого їй буде надаватися догляд.Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначив, що деякий час за позивачем доглядала його мати, а також він сам з дружиною.Відповідач зазначив, що він був обізнаний, про те, що позивач раніше укладала та розривала договори довічного утримання, предметом якого були права на спірну квартиру, а тому відповідач з метою оформлення своїх відносин з позивачем щодо надання їй допомоги та утримання її, бажав укласти договір дарування. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Cуд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом досліджено договір дарування квартири від 13.02.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Грудницькою Іриною Миколаївною згідно якого [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2017 року згідно якого [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Судом досліджено довідку № 979189 серії 10 ААА згідно якої [PERSON] [INFO] є інвалідом першої групи. Судом досліджено лист Центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 від 13.12.2017 року згідно якої [PERSON] знаходиться на «Д» обліку, з 1995 року являється інвалідом 1 групи. Судом досліджено довідку ТОВ «Центральний 1» № 3464 від 27.11.2017 року згідно якої [PERSON] зареєстрована з 05.11.1999 року по даний час в квартирі [ADDRESS] . Судом досліджено виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] терапевтичного відділення № 3114 згідно якого [PERSON] має наступний діагноз: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, аорто склероз. Судом досліджено квитанції від 05.11.2018 року, від 14.08.2018 року, від 04.06.2018 року, від 02.07.2018 року, від 05.12.2018 року, від 04.01.2019 року, від 03.04.2018 року., від 04.05.2018 року,від 08.10.2018 року, від 05.11.2018 року, від 04.01.2019,від 01.12.2017, від 07.12.2017,від 31.08.2018 року, від 08.10.2018 року згідно якої [PERSON] сплачувала кошти за постачання електроенергії та водопостачання до квартири, що є предметом оспорюваного договору. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою позивача. В 2015 році у квартирі позивача заселилися жінка, яка мала доглядати за нею. Свідок зазначила, що позивач сказала, що віддає жінці і її сину (відповідачу) свою квартиру. Свідок також вказала, що в 2017 році дану жінку забрав її син відповідач і позивач залишилася одна. Позивач також розповіла свідку, що вона не могла подарувати відповідачу квартиру, оскільки той для неї є чужою людиною. \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що знає позивача 4 роки. Остання їй розповіла, що коли вона поїхала до нотаріуса, то вона забула окуляри і не могла прочитати договір. Свідок зазначила, що мати відповідача в 2014-2015 роках жила в будинку позивача та доглядала за позивачем. Свідок також вказала, що коли мати відповідача жила у позивача, то відповідач там іноді з`являвся, а після того як мати відповідача переїхала до відповідача, то позивач вже їм не була потрібна. Згідно\~ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ч.3\~ст.202 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до ч.1\~ст.216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, судом встановлено, що позивач є особою похилого віку, на час укладення договору їй було 87 років, іншого житла, окрім спірної квартири, позивач не має. Після укладення договору позивач продовжувала проживати в спірній квартирі та сплачувати комунальні платежі. Судом встановлено, що у позивача був намір укласти договір за яким, відповідач буде доглядати позивача, і квартира перейде до відповідача після її смерті. Але все ж таки сторони уклали оспорюваний договір, з чого суд робить висновок, що мав місце обман позивача щодо правової природи договору. Тобто позивач в силу свого похилого віку, стану здоров`я, відсутності умов для ознайомлення з текстом договору, була введена відповідачем в оману, щодо того який саме договір вона укладає. Щодо природи обману, то суд приходить до висновку, що оскільки позивач зазначила, що при укладенні договору, вона бажала отримати догляд, тобто не бажала укласти договір дарування, оскільки договір дарування не передбачає обов`язок обдаровуваного вчинити дію майнового чи немайнового характеру на користь дарувальника. Обман полягав у недовенні до усвідомлення позивачем того, що укладався саме договір дарування, а не договір довічного утримання, що вказує на те, що при укладенні оспорюваного договору волевиявлення позивача на укладення саме договору дарування не було вільним та не відповідало внутрішній волі позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, внаслідок введення її в оману не мала наміру укладати договір дарування, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. За такого, суд вважає за необхідним визнати оспорюваний договір дарування недійсним, тобто задовольнити позовні вимоги в цій частині. Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача відшкодувати комунальні послуги, то суд приходить до висновку, про необхідність відмови у задоволенні даної вимоги, оскільки позивач не надав суду будь-яких доказів ні щодо виду комунальних послуг, ні щодо розміру, ні щодо підстав такого відшкодування.

Outcome: dismissed