Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що проживала однією сім'єю з відповідачем без укладення шлюбу у період з жовтня 2010 року по квітень 2017 року. [INFO] в них з відповідачем народився син [PERSON], який проживає разом з позивачем. Також позивач зазначила відповідно до висновку Харківської міської клінічної лікарні їх спільній дитині встановлено діагноз пухлина стовбуру головного мозку (гліома) з компресією суміжних структур, неповна оклюзій на гідроцефалія. Тетрапарез. Внаслідок захворювання дитина перебуває на лікуванні у медичному центрі «Liv Hospital» м. Стамбул, Туреччина. Позивач стверджує, що за проведення оперативного втручання та подальшого лікування дитини нею фактично сплачено кошти у розмірі 110068,84 доларів США. При цьому позивач зазначає, що незважаючи на лікування, стан дитини залишається важким, а отже, дитина потребує подальшого лікування, на яке згідно рахунку-проформи від 05.04.2018 року потрібні нові кошти у розмірі 104300 доларів США. Додатково позивач зазначає, що відповідно до судового наказу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03.04.2018 року у справі № 658/158/18, який набрав законної сили з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% встановленого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання їх спільної дитини, які полягають у ? частці понесених нею затрат на лікування дитини за кордоном, яка у грошовому розмірі складає 55034 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 1 463 379,81 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зокрема зазначила, що до цього часу її донька [PERSON] разом з внуком [PERSON] перебувають у Туреччині, де дитина отримує лікування. Зазначила, що дитина вже декілька місяців дитина перебуває у важком стані і потребує нової операції. Мати дитини не в змозі самостійно нести витрати на лікування, оскільки зараз не може працювати, тому що змушена постійно перебувати поруч з дитиною. Також представник позивача стверджує, що крім аліментних коштів за судовим рішенням, відповідач не надає ніякої допомоги на лікування на лікування дитини. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав. В судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що витрати пов'язані з лікуванням дитини не були понесені позивачем, оскільки кошти на оплату вартості лікування збиралися за рахунок добровільних пожертв. Пояснив, що особисто також збирав пожертви на лікування дитини і передавав їх позивачу. Також пояснив, що сплачує аліменти на утримання спільної дитини та намагається надавати додаткову допомогу на її лікування, але позбавлений можливості оплатити суму, яку вимагає позивач. На підтвердження наведених обставин надав суду наявні в нього квитанції про зарахування грошових коштів та статтю з газети «Вечірні Черкаси». Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17.07.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вбачається, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками, [PERSON], [INFO].(а.с.7) З судового наказу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03.04.2018 року у справі № 658/158/18, який набрав законної сили вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% встановленого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8) З висновку «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф.. О.І. Мещанінова», зробленого згідно історії хвороби № 5551 вбачається, що [PERSON], [INFO] потребує лікування за кордоном для проведення хірургічного видалення екзофітної частини пухлини імплантації лікворошунтуючої системи, променевої та хіміотерапії. Рекомендовано проведення лікування у медичному центрі «Liv Hospital» м. Стамбул, Туреччина. Орієнтовна вартість лікування складає 110000 доларів США.(а.с.10) З довідки виданої 04.07.2017 року медичним центром «Liv Hospital» м. Стамбул, Туреччина вбачається, що 10.04.2017 року [PERSON], [INFO] була проведена операція по резекції мас із ствола головного мозку. За наслідками гістологічних досліджень встановлена анапластична астроцитома ІІІ ступеню.(а.с.11) З рахунку виданого 09.04.2018 року медичним центром «Liv Hospital» м. Стамбул, Туреччина вбачається, що [PERSON] сплатила витрати на лікування [PERSON] у період з 25.04.2017 року по 06.04.2018 року включно на загальну суму 110068,84 доларів США.(а.с.12) З рахунку проформи від 05.04.2018 року вбачається, що медичним центром «Liv Hospital» м. Стамбул, Туреччина проведено ряд лікарських процедур, зокрема позитронно-емісіонна томографія, спінальна МРТ, п'ятиденна госпіталізація хірургічне видалення тощо спільна вартість яких складає 104300 доларів США.(а.с.13) З довідки про заробітну плату від 22.06.2018 року № 17 вбачається, що з 18.04.2017 року [PERSON] працює на посаді оператора заправної станції та за травень 2018 року отримав заробітну плату 2367 грн..(а.с.31) З наданих відповідачем [PERSON] ксерокопій квитанцій вбачається, що жодна з них не містить відомостей про здійснення останнім платежів на користь [PERSON], оскільки у частині квитанцій остання зазначена платником, а інша частина містить зазначення неповного рахунку одержувача без визначення останнього, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка здійснила платіж. Крім того, частина копій є непридатною для читання через незадовільну якість. Тому суд визнає подані відповідачем квитанції неналежними доказами, оскільки останні не містять інформацію щодо предмета доказування.(а.с.32-39) З наданої відповідачем газетної статті у [NUMBER] за [INFO] газети «Вечірні Черкаси» вбачається, що кошти на лікування в Туреччині дитини з ім'ям [PERSON] збиралися небайдужими людьми, у тому числі [PERSON]. При цьому із змісту статті не можливо зробити висновок про яку саме суму коштів їдеться і на оплату якого періоду лікування їх було зібрано. Отже, суд визнає, що даний доказ не містить інформації щодо предмета доказування і відповідно є неналежним доказом.(а.с.40) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При розгляді вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат, кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, як і суд їх повинен визначати в рішенні окремо, що цілковито відповідає позиції визначеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за № 3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для повного задоволення позову, оскільки судом встановлено існування особливих обставин, визначених у ч. 1 ст. 185 СК України, які полягають у необхідності лікування дитини від тяжкого захворювання та викликали і продовжують викликати необхідність понесення додаткових витрат на дитину. Суд відкидає твердження відповідача, щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки останній не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів існування обставин на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивача було звільнено від сплати судового збору, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 8810 грн., ( 1% від ціни позову з урахуванням, визначеного п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» обмеження - 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб)підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі наведеного,

Outcome: approved