Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач, [PERSON], звернулася 05.10.2015 року до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 24 вересня 2008 року між нею та відповідачами - [PERSON] та [PERSON]І укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого, вона передала у власність відповідачів кожному по 1/2 частині квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності. В свою чергу відповідачі зобовязались надавати їй довічне забезпечення, а саме: забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення триразовим харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання, вбирання приміщення); забезпечення лікувальними засобами. Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись їй, оцінено сторонами у сумі 600,00 грн. Однак , відповідачі зовсім не виконують умови договору, не доглядають за нею та не утримують, крім того, утримання житла, а саме сплату усіх комунальних послуг позивач несе самостійно, тому вона просить розірвати договір довічного утримання /догляду/ та визнати за нею право власності на зазначену квартиру . В судовому засіданні позивач присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] ( довіреність від 29.09.2015 року, дійсна до 29.09.2018 року) /а.с.17/ в судовому засіданні присутнім не був, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач, [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою: [ADDRESS] ( за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 12.10.2015 р.), судова повістка повернулася до суду з позначкою «у звязку з закінченням строку зберігання», своїх заперечень до суду не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи був повідомлена за зареєстрованою в установленому порядку адресою: м.Кривий Ріг, вул..Старицького, буд.14 ( за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 12.10.2015 р.) , судова повістка повернулася до суду з позначкою «у звязку з закінченням строку зберігання», своїх заперечень до суду не надала, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам\~ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з матеріалів справи, 24 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3698 (далі за текстом Договір) /а.с.8/. Відповідно до п. 1 Договору, позивач передала у власність відповідачам в рівних частинах по 1/2 кожному з них належну позивачу однокімнатну квартиру житловою площею 19,10 кв. м., загальною площею 37,7 кв. м, що розташована на четвертому поверсі чотирьохповерхового будинку за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № Дз 121 виданому 21.03.2008 року УЖКГ виконкому Криворізької міськради та зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» у реєстровій книзі 269П-545, запис № 545, реєстраційний №22726851/а.с.8,11/. Пунктом 2 Договору передбачено обовязок відповідачів надати позивачу довічне забезпечення, яке визначено у вигляді: забезпечення позивача житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення триразовим харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання, вбирання приміщення); забезпечення лікувальними засобами /а.с.8/. Відповідно до п. 2.2 Договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись позивачу, оцінюється сторонами у сумі 600,00 грн /а.с.8/. Вартість квартири, яку передала позивач у власність відповідачам складає 17139,00 грн. (п.п. 1.3, 1.4 Договору) /а.с.8/. На підставі Договору відповідачі у встановленому законом порядку зареєстрували за собою право власності на зазначену вище квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. /а.с.13/. Однак, відповідачі не виконують взяті на себе зобовязання, що підтверджується поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, пояснила, що відповідачі взагалі не відвідують позивача, не допомагають їй та не утримують її, вона їх жодного разу не бачила, в усіх побутових потребах їй допомагають лише сусіди. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення. Таким чином, дані порушення/не виконання умов Договору (п. 6-7), які систематично допускають відповідачі є істотними порушеннями, їх виконання складає основну частину правової природи договору довічного утримання в частині зобовязань набувача у відповідності до вимог ЦК України, який регулює порядок укладання, зміни, виконання та розірвання договору довічного утримання. Невиконання відповідачами умов Договору значною мірою позбавляє позивача того (права на довічне утримання), на яке вона розраховувала при укладенні Договору з відповідачами. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Стаття 651 ЦК України передбачає, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, суд звільнив позивача від сплати судового збору в розмірі 974 грн. 00 коп. , суд стягує з відповідачів в дохід держави судовий збір в розмірі 487,00 грн з кожного.

Outcome: approved