Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Черкаській області, третя особа: [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна. Свій позов мотивує тим, що відповідно до акту опису й арешту майна від 12.05.2004 року серії АА № 836484 було описано і накладено арешт на 1/6 частину житлової квартири [ADDRESS], усього майна описано на суму: чотири тисячі гривень 00 копійок. Квартира трикімнатна, розташована на 7-му поверсі 9-ти поверхового цегляного будинку. На описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним: «без права відчуження». Постановою заступника начальника відділу ДВС [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] від 25.02.2005 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-795, виданого 15.12.1999 року Канівським міським судом, постановлено: «[PERSON], [INFO], … в рахунок погашення заборгованості по аліментах по виконавчому листі № 2-795, виданого 15.12.1999 року Канівським міським судом, передати 1/6 частину квартири [ADDRESS], належної на праві власності [PERSON], вартістю 4982 грн.». В березні 2017 року, вона як стягувач по виконавчому листу за № 2-795 вирішила оформити право власності на передану їй в рахунок погашення заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2-795, виданого 15.12.1999 року Канівським міським судом 1/6 частину квартири [ADDRESS], але не змогла цього зробити оскільки було накладено арешт на 1/6 частину житлової квартири [ADDRESS] та до цього часу арешт не знято. Звернувшись до [PERSON] міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту, вона отримала довідку за № 4334 від 12.04.2017 року в якій зазначено «про те, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-795 від 15.12.1999 року, виданого Канівським міським судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку закінчено 23.05.2011 року, згідно п.6 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та знищено в 2014 році. В звязку з цим інформацію по даній справі [PERSON] відділ ДВС ГТУЮ у Черкаській області надати не може». Таким чином, склалася ситуація, в якій орган, який накладав арешт на нерухоме майно не може зняти арешт, оскільки виконавче провадження № 2-795 від 15.12.1999 року при виконанні якого було накладено арешт на нерухоме майно закінчено, а матеріали виконавчого провадження було знищено в 2014 році. За таких обставин, її протиправно позбавлено можливості набуття права власності та обмежено в його здійснені, що забороняється законом. Просить суд зняти арешт з 1/6 частини квартири за № 148 по вул. Героїв Дніпра, 35 в м. Каневі Черкаської області, що належить [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву з проханням проводити розгляд справи за наявними матеріалами у справі без участі державного виконавця. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглядами справу без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно акту опису й арешту майна від 12.05.2004 року державним виконавцем Говорун Д.Я. накладено арешт на 1/6 частину житлової квартири [ADDRESS], квартира трикімнатна, розташована на 7 поверсі 9-ти поверхового цегляного будинку (а.с.8-11). З постанови від 25.02.2005 року винесеної заступником начальника відділу ДВС [PERSON] встановлено, що [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2-795, виданого 15.12.1999 року Канівським міським судом, передано 1/6 частину квартири [ADDRESS], належної на праві власності [PERSON], вартістю 4982,00 грн. (а.с.12). Згідно довідки № 4334 від 12.04.2017 року встановлено, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-795 від 15.12.1999 року виданого Канівським міським судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку закінчено 23.05.2011 згідно п.6 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», та знищено в 2014 році. В звязку з цим інформацію по даній справі [PERSON] міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Черкаській області надати не може (а.с.14). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 86217286 від 03.05.2017 року встановлено, що на 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS], накладено арешт (а.с.15-17). Частиною 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а відповідно до ч. 2 цієї статті арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вказаний арешт нерухомого майна порушує конституційні права позивача, зокрема, [PERSON] не має можливості оформити набуття права власності. Зазначена норма кореспондується із законодавчими приписами ст.16 Цивільного кодексу України щодо захисту цивільних прав, зокрема, шляхом визнання права та припинення дії, які його порушують. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачу передано у власність арештоване майно, про що є відповідна постанова. Державний виконавець, який накладав арешт на майно, діяв в зв'язку виконанням судового рішення про стягнення аліментів. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не може оформити право власності на майно на яке накладено арешт, що порушується її право власності, тому суд вважає, що вимоги позивача про зняття арешту з майна такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved