Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за нею права власності на 72,5/100 ідеальних частин спадкової квартири [ADDRESS] та стягнення з відповідача судових витрат, мотивуючи тим, що після смерті її чоловіка, а батька відповідача - [PERSON] сторони прийняли спадщину, яка складається із спірної квартири; судовими рішеннями у інших цивільних справах визнано частково недійсними свідоцтва про частку в спільному майні подружжя та про право на спадщину за законом, видані нотаріальною конторою на ім'я позивача на 1/2 частку у спадковому майні, встановлено, що позивач має право на 72,5/100 часток спірної квартири, визнано за відповідачем право власності на 27,5/100 часток вказаної квартири; однак нотаріусом відмовлено позивачу у повторній видачі свідоцтв про право на частку в спільному майні подружжя та про право на спадщину за законом на частину спірної квартири; тому враховуючи, що норму ч.3 ст.61 ЦПК України, позивач просить позов задоволити. Відповідач подав заперечення на позову заяву, в якому просить у задоволенні вимог позивача до нього відмовити повністю, мотивуючи тим, що відповідач ніяким чином не порушив та не оспорював прав позивача на належних останньому 72,5/100 ідеальних частин спадкової квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснивши, що обставини, встановлені судовим рішенням у інших цивільних справах, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи, вважає [PERSON] належним відповідачем, оскільки він став співвласником спадкової квартири, просив позов задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в загальній сумі 614,27 грн. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що відповідач прав позивача на 72,5/100 ідеальних частин спадкової квартири ніяким чином не порушував, а тому вважає [PERSON] неналежним відповідачем у цій справі, відтак заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справ, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.07.2011 року у справі № 2-220/11р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про права на спадщину, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12.10.2011 року та набрало законної сили, визнано частково недійсними видані 17.09.2009 року державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири [ADDRESS], та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. При цьому судовим рішенням встановлено, що 18.02.2006 року помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на 55/100 часток квартири [ADDRESS] (30/100 часток, успадкованих ним після смерті першої дружини [PERSON] та 25/100 часток, як власність у спільному майні подружжя: його і [PERSON]); сторони, як спадкоємці першої черги за законом спадщину після смерті батька, чоловіка прийняли; спадкоємець [PERSON] має право на 27,5 /100 часток квартири, а спадкоємець [PERSON] - на 72,5/100 часток. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.12.2013 року у справі № 286/3897/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, набрало законної сили, визнано за [PERSON] право власності на 27,5/100 частин квартири [ADDRESS]. У відповідності із ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На підставі вищевказаного рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 11.12.2013 року у справі № 286/3897/13-ц відповідач зареєстрував своє право власності на 275/1000 часток спадкової квартири [ADDRESS], що стверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20560906 від 16.04.2014 року. З огляду на викладене, [PERSON] є належним відповідачем у справі за позовом про визнання права власності на решту 72,5/100 часток цієї спадкової квартири. Постановою державного нотаріуса Овруцького державної нотаріальної контори Фрусевич І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.09.2013 року № 1415/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яка належала її покійному чоловіку [PERSON], оскільки такі раніше видані та зареєстровані свідоцтва судовими рішеннями визнані частково недійсними, а чинним цивільним законодавством не передбачено порядку внесення змін до цих свідоцтв; при цьому спадкоємцю роз'яснено право звернутись до суду з позовом про встановлення права власності на конкретну частину спадкового майна, яка йому належить з урахуванням винесених судових рішень. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК країни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистового немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути зокрема визнання права. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності як визнання права виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву і не визнається іншими особами. Оцінюючи надані докази, суд вважає їх належними і допустими, а тому приймає їх за основу для ухвалення судового рішення і доходить висновку про набуття позивачем права власності на 72,5/100 частин квартири [ADDRESS], що є підставою для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на частину спадкового майна у розмірі зазначеному в позові. У відповідності із ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, з врахуванням дійсної ціни позову та меж позовних вимог, суд вважає правомірним стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування понесених останнім та документально підтверджених судових витрат у вигляді судового збору - 614,27 грн. Тому

Outcome: approved