Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 2013 року до листопада 2016 року проживала у Бельгії з відповідачем однією сім»єюбез реєстрації шлюбу. Від спільного життя з відповідачем у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Повернувшись із Бельгії, вони з відповідачем продовжували проживати разом однією сім»єю, але 10 січня 2017 року відповідач покинув її з дитиною та став проживати окремо. З цього ж часу відповідач припинив допомагати їй утримувати дочку. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, вона вимушена звернутись до суду з вище вказаним позовом тапросить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньоїдочкиу розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно, в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухваленні заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення у персі, тобто в установленому законом порядку, у зв'язку з чим суд, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала у поданій нею суду письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно свідоцтву про народження №1844, виданому Бюро РАЦС комуни Іксель, Бельгія, засвідченому 14 листопада 2016 року віце-консулом Посольства України в Бельгії Бодровою О.Ю. за №570/972, встановлено, що сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Батьком в свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON], матір'ю позивач [PERSON](а.с. 3-5). Відповідно до ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, положеннями даної норми передбачений саме обов'язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття. Таким чином, за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час сторони разом не проживають та малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір»ю-позивачем [PERSON]. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі.Положеннями ч.1 ст. 184 СК України передбачено можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, але ця можливість пов'язується з наявністю про це заяви платника або одержувача аліментів. У даному випадку, ані позивач, ані відповідач не подали заяви, а також жодна зі сторін не просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а навпаки, позивач у позовній заяві просила визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача, у зв'язку з чим підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні, враховуючи також ту обставину, що доказів того, що відповідач не має регулярного доходу суду не було надано. Положеннями ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності зі ст. 182 СК України враховує його матеріальне становище і стан здоров'я, а також матеріальне становище і стан здоров'я дитини, відсутність у відповідача інших утриманців і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку/доходу/ щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обов'язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При вирішенні спору по суті, суд також враховує положення ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїм процесуальним правом сторони у процесі і ним не надано суду жодних доказів, якщо такі у нього малися, що спростовують доводи позивача та надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 640,00грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved