Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану частину відпустки, середнього заробітку за весь час затримки виплат належних працівникові сум, моральної шкоди. Позивач у своєму позові просить суд стягнути з [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» на її користь 8554,78 грн. заборгованість по заробітній платі; 21218,08 грн. середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року; 1147,72 грн. компенсація за невикористану відпустку; 10000 грн. моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 16 лютого 2016 року по 24 червня 2016 року вона працювала в [PERSON] підприємстві Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» на посаді юрисконсульта. 24 червня 2016 року вона була звільнена із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, але відповідач не провів з нею повного розрахунку по заробітній платі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 9669,50 грн. за період з 16.02.2016 по 24.06.2016 року, в тому числі 1114,72 грн. компенсація за невикористану частину відпустки. Згідно довідки її середньоденна заробітна плата становить 255,64 грн. Також їй було завдано моральні та душевні страждання, втратила нормальні життєві звязки, змушена докладати необхідні додаткові зусилля для організації свого життя. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з лютого 2016 року по червень 2016 року працювала на підприємстві відповідача [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» на посаді юрисконсульта, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] Судом встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] підприємство Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» після звільнення позивача не здійснило з нею повний розрахунок, тому виникла заборгованість в розмірі 8554,78 грн., що вбачається з довідки № 184/1 від 24 червня 2016 року, яка видана директором КП ДМР «Комсервіс» та головним бухгалтером, тому вимоги позивача про стягнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 8554,7 грн. підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, компенсація за невикористану відпустку становить 1114,72 грн., яка відповідно до ст.116 КЗпП України підлягає стягненню на користь позивача. Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений строк виплатити неоспорювану ним суму. Крім того, відповідно до ч.5 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Кількість днів прострочення виплати заробітної плати за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року складає 83 робочих днів, отже середній заробіток за час затримки розрахунку за даний період становить 21218 грн. 08 коп. (255,64 грн. х 83 робочих днів). Таким чином, з [PERSON] підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» на користь позивача підлягає стягненню в розмірі 21218 грн. 08 коп. середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з квітня 2016 рік по серпень 2016 рік. Оскільки відповідачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні позивача, відповідно до положень ст.117 КЗпП України та в строки передбачені ст.116 КЗпП України з вини відповідача, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з квітня 2016 року по серпень 2016 рік, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивачем в судовому засіданні не доведено, що їй спричинено моральну шкоду та в чому вона полягає, а тому суд не находить підстав для стягнення моральної шкоди. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial