Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, що продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON], є колишнім подружжям, що перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.05.2001 року по 22.01.2009 рік. Від спільного життя мають доньку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. 01.09.2017 р. між коледжем Київського національного університету технологій та дизайну в особі його ректора [PERSON], з одного боку та [PERSON] з другого боку, був укладений договір про навчання №21/17, за яким [PERSON] на платній основі була зарахована студентом цього навчального закладу за спеціальністю «дизайн» спеціалізації «графічний дизайн» терміном навчання 3 роки 10 місяців - з 01.09.2017 року по 30.06.2021 рік. Згідно п.п. 4.1-4.4 договору про навчання №21/17 загальна вартість навчання [PERSON] складає 52000 грн. Вартість навчання за рік складає 13000 грн., вартість навчання за кожний семестр складає 6500 грн. [PERSON] є неповнолітньою і своїх власних коштів не має. Тому позивачем на виконання умов зазначеного договору за 1-й та 2-й семестри навчання дитини 05.08.2017 року та 13.02.2018 року внесені 13000 грн. по 6500 грн. за кожен семестр. Проте, позивач вважає, що батько дитини - [PERSON] також зобов'язаний був брати рівну з позивачем участь у витратах на навчання дитини. Однак, відповідач матеріальної допомоги на навчання дитини не надає. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON], [INFO], що продовжує навчання в розмірі 6500 грн., що становить ? частину вартості навчання за перший та другий семестри 2017-2018 років, а також судові витрати в розмірі 400 грн. Ухвалою судді від 16.03.2018 р. було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копію позову з додатками, Крім того, було встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно зворотнього поштового повідомлення [PERSON] отримав копію ухвали суду про відкриття провадження разом з копією позову та додатками 03.04.2018 р. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відтак судом звертається увага на те, що оскільки ухвалою від 16.03.2018 р. у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження саме без повідомлення сторін, розгляд справи та постановлення рішення суду проводився за наявними у справі матеріалами як у малозначній, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та, як передбачено статтями 19 та 274 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.05.2001 р. по 22.01.2009 р. Від вказаного шлюбу у подружжя народилась дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 18.10.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м.Києві (а.с.9). 01.09.2017 р. між коледжем Київського національного університету технологій та дизайну в особі його ректора [PERSON], з одного боку, та [PERSON] з другого боку, був укладений договір про навчання №21/17, за яким [PERSON] на платній основі була зарахована студентом цього навчального закладу за спеціальністю «дизайн» спеціалізації «графічний дизайн» терміном навчання 3 роки 10 місяців - з 01.09.2017 року по 30.06.2021 рік. Згідно п.п. 4.1-4.4 договору про навчання №21/17 загальна вартість навчання [PERSON] складає 52000 грн. Вартість навчання за рік складає 13000 грн., вартість навчання за кожний семестр складає 6500 грн. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При цьому, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст.185 Сімейного кодексу України, йдеться про фактично понесені або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі. Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо. До особливих обставин з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини. Згідно наданих позивачем квитанцій було витрачено грошові кошти за 1-й та 2-й семестри навчання дитини [PERSON], 05.08.2017 року та 13.02.2018 року по 6500 грн. за кожен семестр, всього внесені 13000 грн. (а.с.14-15). Отже, документально підтверджені додаткові витрати позивача на навчання доньки складають 13000 грн. Таким чином, враховуючи що батьки мають рівні обов'язки щодо дітей, у тому числі й щодо витрат на їх розвиток, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина витрачених нею коштів, підтверджених документально, в розмірі 6500 грн., що становить ? частину вартості навчання дитини за перший та другий семестри 2017-2018 років. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на утримання дитини, що продовжує навчання, підлягає задовленню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як вбачається з матеріалів справи, то на підтвердження вказаних витрат стороною позивача суду було надано копію квитанції 38 до прибуткового касового ордера від 13.01.2018 р. за юрконсультацію, з якого вбачається, що [PERSON] за складання позову до суду про стягнення додаткових витрат на період навчання сплатила 400 грн.(а.с.16). Таким чином, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові в розмірі 400 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за складання даного позову до суду, а також на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved