Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача КС «Союз-Дніпро» та просить суд стягнути з відповідача відшкодування збитків у подвійному розмірі від правочинів кредитного договору № 2964/13 та договору поруки № 2964/13 від 20.11.2013, вчинених під впливом обману в сумі 113 373,22 грн., моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн. та в рахунок відшкодування збитків у подвійному розмірі, завданих її покійному чоловіку [PERSON] від правочину кредитного договору № 2964/13 від 20.11.2013, вчиненого під впливом обману в сумі 50 320,00 грн., посилаючись на умисне введення її в оману щодо обставин, які мали істотне значення при укладенні договору. В обґрунтування вимог зазначила, що 20.11.2013 [PERSON] з її покійним чоловіком [PERSON] провела ряд операцій, які назвали кредитним договором. Ці правочини вчинені під впливом обману і містять ознаки кримінальних правопорушень «Шахрайство» та «Підроблений документ». Так як існує виконавче провадження 48582121, строки позовної давності і строки притягнення осіб до відповідальності не пропущені. [PERSON] не лише отримала кошти від покійного [PERSON] , а й підробила його підпис та ввела в оману суддю в справі № 211/99/15-ц, в якій вона була в засідання, але не змогла переконати суд в підробленні доказів через брак юридичних знань. Вона оскаржить рішення по вказаній справі в апеляційному порядку після отримання доказів, що договори були вчинені під впливом обману [PERSON] та [PERSON] , тому не лише договори, але і рішення було складено під впливом обману. Договір поруки дійсний до 19.11.2021, однак лише зараз вона знайшла допомогу та подає позов. Фіктивність статусу «кредитної спілки» за відповідачем не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомим. Вважає відповідача шахрайською організацією, оскільки відповідно до відомостей з ЄДРПОУ це кредитна спілка, а прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, в якій членство настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайових внесків. В реєстрі зазначено, що члени кредитної спілки 55 осіб, розмір внеску до статутного фонду 0 грн. Тобто [PERSON] та вона повинні бути членами КС «Союз-Дніпро» серед тих 55 осіб. У відповідача є свідоцтво КС № 613 тобто всі шахрайські дії на шкоду громадян України були вчинені за бездіяльності НБУ. На сайті спілки вона отримала інформацію, яка вводить в оману людей стосовно ліцензії відповідача та місцезнаходження і електронної адреси, що підтверджує той факт, що шахраї використовують корупцію в правоохоронних і податкових органах для створення злочинних шахрайських організацій, які грабують українців, в тому числі і її. Вважає, що не може бути розмір внеску до статутного фонду ТОВ «СК «Союз Дніпро» 14853000,00 грн.. тому незабаром запрацює Бюро економічної безпеки і суд зобов`язаний винести окрему ухвалу для розслідування шахрайської діяльності цих фізичних і юридичних осіб. В КС «Союз-Дніпро» зареєстровано 14 представництв і жодного в м. Кривому Розі, зате на сайті СК «Союз-Дніпро» аж 25 представництв. При припиненні членства фізичної особи у кредитній спілці ступний внесок не повертається, а кожен член спілки має право одержати належні йому кошти, однак оскільки членство [PERSON] в кредитній спілці обман, вона не ставить вимогу повернути кошти, яких не існує. Відповідачем не дотримано норм ні Положення про фінансові послуги кредитної спілки «Союз-Дніпро», ні Порядку надання кредитів членам кредитної спілки. Рішення суду від 19.06.2015 по справі № 211/99/15-ц повністю базується на обмані правосуддя, викладеного з позовній заяві КС «Союз-Дніпро» від 24.12.2014. Так в позові вказано, що [PERSON] отримав 20.11.2013 в м. Дніпропетровську гроші в сумі 25 160,00 грн., однак чоловік був хворий і не міг пересуватися, тим більше в м. Дніпропетровськ. Ні [PERSON] , ні вона ніколи в житті не були в офісі КС «Союз-Дніпро», а підпис [PERSON] на видатковому ордері № 5949 від 20.11.2013 підроблений, і це вже кримінальна справа. В позові представник відповідача стверджувала, що про смерть [PERSON] їй стало відомо 15.07.2014, однак це неправда, бо чоловік помер [INFO] і свідоцтво про смерть представник не могла отримати, бо не є членом родини померлого. При цьому в позові представник СК «Кредит-Дніпро» вказувала, що покійний [PERSON] продовжував сплачувати платежі й після смерті, наприклад 27.06.2014, однак встановити повну суму платежів не можливо, оскільки гроші присвоювала собі [PERSON] - [PERSON] перераховував гроші на її картку, а не на рахунки КС «Союз-Дніпро». [PERSON] шляхом обману змусила їх з чоловіком підписати договори від 20.11.2013 і забрала їх для передачі в Дніпропетровськ. Копію самого кредитного договору та договору поруки вона отримала разом з позовом КС «Союз-Дніпро». В кредитному договорі зазначено цільове призначення кредиту - приватизація землі+ремонт квартири, однак відсутні підстави для такого формулювання; не зазначено вид забезпечення договору; різні строки дії договорів - кредитний договір до 19 листопада 2015 року, договір поруки до 19 листопада 2025 року; пункт 2.1. містить зобов`язання, що обмежує права людини. Після переговорів по телефону 20.11.2013 [PERSON] прийшла до них додому та повідомила, що [PERSON] слід підписати два бланки кредитного договору, які потім вона передасть в Дніпропетровськ для підписання [PERSON] , а гроші [PERSON] дала свої власні (за мінусом її комісії та заробітку) і кошти необхідно буде перераховувати на її особисту картку - рахунки КС «Союз-Дніпро» для проформи. Однак підписану обома сторонами копію кредитного договору вона так [PERSON] ніколи і не передавала. Для проформи вона і їй запропонувала підписати три бланки договору поруки, один з яких підписав і [PERSON] , однак копі договору [PERSON] також не приносила. КС «Союз-Дніпро» не подавало заяву до нотаріуса про вступ в спадкову справу, хоча їм було відомо про смерть спадкодавця через два дні, однак вони продовжували нараховувати проценти вже мертвому чоловіку. Викладені нею обставини в сукупності підтверджують, що відповідач, застосовуючи нечесну підприємницьку практику, умисно ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору, тому повинен відшкодувати їм моральну шкоду в сумі 113 373,22 грн. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року забезпечено позов, шляхом зупинення примусового стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2015 № 211/99/15-ц стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованості у виконавчому провадженні № 48582121, відкритому державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до пункту другого частини першої статті 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін. Представником відповідача на виконання ухвали суду від 18.10.2021 направлено до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що 20 листопада 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № 2964/13, відповідно до якого [PERSON] видано грошові кошти в сумі 25 160,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 5949 від 20 листопада 2013 року. Наявність особистого підпису позичальника на кредитному договорі є прямим підтвердженням ознайомлення та досягнення згоди з усіма його умовами. 20 листопада 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] укладено договір поруки № 2964/13, згідно якого [PERSON] добровільно прийняла на себе зобов`язання перед кредитною спілкою «Союз-Дніпро» відповідати у повному обсязі по зобов`язанням та [PERSON] - позичальника, визначених договором. Звернено увагу на те, що [PERSON] не заперечує факт підписання договорів. Певний час умови укладеного кредитного договору [PERSON] виконував, здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, що також свідчить пор прийняття вказаних умов та намагання виконувати їх. В своєму позові [PERSON] вказує на те, що позичальник [PERSON] та вона, як поручитель, не являються членами Кредитної спілки «Союз-Дніро», тому вважає, що укладенні кредитного договору та договору поруки 20 листопада 2013 року мають бути визнані судом недійсними. Однак відповідно до Закону України «Про кредитні спілки» членами кредитної спілки можуть бути громадяни України, об`єднані хоча б за однією з ознак, зазначених у частині першій статті 6 цього закону. Прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки. Членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків в порядку, передбаченого статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. До членів кредитної спілки «Союз-Дніпро» [PERSON] був прийнятий на підставі особисто підписаної заяви від 20 листопада 2013 року за рішенням Зборів Правління Кредитної спілки «Союз-Дніпро» (протокол № 275 від 20.11.2013). [PERSON] як члену Кредитної спілки «Союз-Дніпро» був наданий кредит в сумі 25 160,00 грн. на підставі особисто підписаної заяви від 20.11.2013. З огляду на викладене вважають, що твердження позивача щодо того, що [PERSON] не являється членом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» не відповідають дійсності та суперечать відповідним письмовим доказам, які з достовірністю встановлюють та підтверджують, що [PERSON] є членом Кредитної спілки «Союз-Дніпро». [PERSON] являється поручителем за договором поруки, кредитні кошти в кредитній спілці вона не отримувала, а тому вона не повинна бути членом кредитної спілки. У даних правовідносинах вона є поручителем. Інформацію про смерть позичальника кредитна спілка отримала безпосередньо від поручителя [PERSON] , яка звернулася до кредитної спілки із заявою від 15.07.2014, в якій повідомляла про смерть [PERSON] надала копію свідоцтва про його смерть та зобов`язалася зі своєї сторони погашати заборгованість за кредитним договором № 2964/13 від 20.11.2014 в розмірі 1 500,00 грн. Проте [PERSON] не виконала на себе зобов`язання ні за договором поруки № 2964/13 від 20.11.2013, ні за наданою заявою, а тому кредитна спілка змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням суду від 19 червня 2015 року стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 54 587,39 грн., з яких: 23 060,78 грн. - залишок по тілу кредиту та 31 526,61 грн. - відсотки за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів. Вказана справа розглядалася за присутності [PERSON] що нею не заперечується, а тому якщо вона була не згодна із пред`явленим до неї позовом, то мала усі правові підстави та можливість надати до суду докази недійсності підписаного нею правочину, проте цього вона не зробила і тільки чомусь лише через 6 років після винесення рішення, яке набрало законної сили, вирішила звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, хоча при цьому особисто підтвердила факт підписання договорів і факт отримання грошових коштів позичальником. Кредитна спілка «Союз-Дніпро» підтверджує, що при укладенні кредитного договору № 2964/13 та договору поруки № 2964/13 були дотримані усі норми чинного законодавства України, жодних порушень не було. Подання даного позову позивач намагається уникнути відповідальності перед кредитором за порушення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. До того ж пройшли строки позовної давності, так як кредитний договір був укладений 20.11.2013, строк дії договору по 19.11.2015, а сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Тому просить в задоволенні вимог відмовити. В обґрунтування відповіді на відзив позивачем зазначено, що вона подала позов про застосування правових наслідків правочинів, вчинених під впливом обману, а відзив на позовну заяву про визнання договору недійсним. Відповідач зловживає своїми процесуальними правами і не реєструється в електронному кабінеті, хоча з 05.10.2021 юридична особа зобов`язана використовувати шаблони електронного кабінету. Там же і надається електронна довіреність юридичної особи, яку засвідчує спеціальним ЕЦП керівник юридичної особи. [PERSON] не має права подавати відзив в інтересах КС «Союз-Дніпро», так як вона не внесена в ЄДРПОУ, а судом ще не допущена. Підписувачем відзиву зазначено не [PERSON] , а [PERSON] . В частині її адресних даних у відзиві зазначена неправда. Щодо позиції представника відповідача про застосування строків позовної давності, то заява про їх застосування подається окремим процесуальним документом і лише тоді, коли відповідач визнає порушення, але строки позовної давності пропущено і суд поновив строк на подачу позову. А так КС «Союз-Дніпро» (шахрайська організація) хоче бути білим і пухнастим і застосувати прощення шахрайству через механізм позовної давності, але ж договори, вчинені під впливом обману, діють. Відповідно до статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, і через 10 років правочин, вчинений під впливом обману, буде недійсним. [PERSON] посилається на рішення та надає докази, які не були предметом розгляду 19.06.2015 у справі № 210/99/15-ц. Якби [PERSON] надала ці докази суду, то не було б незаконного рішення. Після рішення по цій справі вона подасть заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 19.06.2015 у справі № 210/99/15-ц. З доданих доказів можна вимагати частину активів КС «Союз-Дніпро», так як шахраї стверджують, що її померлий чоловік є членом кредитної спілки (його ніхто не виключав) і сплатив вступний та пайовий внески. [PERSON] засвідчує документи того часу, коли вона не працювала в КС «Союз-Дніпро» і не зможе пояснити, як з Кривого Рогу вони потрапили в Дніпро. Вона може пояснити, бо їх змушувала підписувати [PERSON] , а КС «Союз-Дніпро» не дає їм адресних даних свого представника, якій вони сплачували кошти, і не дає роздруківок банківських документів на підтвердження отримання грошей. Не [PERSON] вносив дані в анкету-заяву про вступ в члени КС «Союз-Дніпро», не міг він 20.11.2013 подавати заяву [PERSON] , так як був лежачим хворим. Протокол зборів спостережної ради КС «Союз-Дніпро» № 275 від 20.11.2013 нікчемний правочин і не породжує наслідків крім шкоди, завданої нікчемністю. Очевидно в сфабрикований протокол не були внесені адресні дані всіх новоспечених членів спілки, зокрема проти [PERSON] лише Дніпропетровської області. А «Голосували «За» 3 (п`ять) робить протокол нікчемним. Головний бухгалтер [PERSON] сфабрикувала прибутковий прибутковий касовий ордер № 17069 від 20.11.2013, бо [PERSON] не міг поїхати в Дніпро і внести гроші в касу. Аналогічно тепер вже новоспечений член спілки [PERSON] не міг подати заяву про кредит в м. Дніпрі. Бланк заяви заповнила інша особа. І не міг [PERSON] брати гроші на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, якої в нього не було. Вона ніколи не зустрічалася з [PERSON] , яким чином її заява інваліда на милицях, потрапила до них в Дніпро, [PERSON] не пояснює. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, 20 листопада 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено кредитний договір № 2964/13, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у кредит в сумі 25 160,00 грн. строком на 24 місяці з 20 листопада 2013 року по 19 листопада 2015 року на умовах, встановлених цим договором для приватизації земельної ділянки та ремонту квартири (а.с. 58-59 - копія договору). 20 листопада 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» як кредитодавцем та [PERSON] , як поручителем, укладено договір поруки № 2964/13, відповідно до якого поручитель взяла на себе обов`язки перед кредитодавцем відповідати зобов`язаннями позичальника, котрі виникають з умов кредитного договору № 2964/13 від 20 листопада 2013 року в повному обсязі цих зобов`язань на суму основного боргу та інших зобов`язань (а.с. 61 зворот -62 - копія договору). Так, в обґрунтування вимог позивач посилається на положення статей 215, 230 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: 1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; 2) наявність підстав для оспорення правочину; 3) встановлення, чи порушує (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися сааме на момент вчинення оспорюваного правочину. Таке розуміння визначення правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається лише за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. Частинами першою, другою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Укладений між сторонами кредитний договір є договором споживчого кредиту, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на час укладення кредитного договору, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно з частиною шостою вказаної вище статті правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Однак Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору (постанова Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 587/1697/19 (провадження № 61-5327св21). Як вбачається з тексту позовної заяви, підставою вимог не являється порушення порядку надання [PERSON] інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, тощо, [PERSON] посилається на шахрайські дії відповідача, підроблення підпису [PERSON] , хоча в подальшому позивач зазначила про те, що договори вони з чоловіком підписали шляхом обману зі сторони представника відповідача (а.с.5), на незгоду з рішенням суду від 19.06.2015 у справі 211/99/15-ц, про перерахування коштів [PERSON] на картку не відповідача, а його представника [PERSON] , на підпис ними лише бланків договорів та не отримання копій договорів; на відсутність членства [PERSON] в Кредитній спілці «Союз-Дніпро». Як роз`яснено в пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. В постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 370/207/15-ц (провадження № 61-5140св21) Верховним Судом зазначено, що обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по - третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідачів, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. За приписами статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Вирішуючи спір, суд на підставі наданих суду письмових доказів дійшов висновку про те, що за життя [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитного договору, всіма істотними обставинами та наслідками невиконання зобов`язань за договорами, що підтверджується його особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, містить чітку умову щодо валюти кредитування, відсотків, порядку та термінів сплати, тощо. Таким чином оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував їх (згідно тексту позову), що свідчить про прийняття ним таких умов. При цьому відповідно до тексту рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі № 211/99/15-ц, відповідач згідно поданої до суду заяви вимоги КС «Союз-Дніпро» визнала частково, оскільки сума боргу завищена, вона визнала борг лише в сумі 20 000,00 грн. Відповідачем надано копії заяви-анкети [PERSON] щодо прийому його в члени Кредитної спілки «Союз-Дніпро», як і протоколу кредитної спілки щодо прийняття [PERSON] в члени вказаної кредитної спілки, які не оспорені в судовому порядку. Позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що на час вчинення оспорюваних правочинів вони з [PERSON] були введені в оману і в чому ця омана полягала. Отже суд вважає, що оскільки встановлено відсутність доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору та договору поруки внаслідок обману, що тягне за собою визнання вказаного правочину недійсним, відсутні підстави для задоволення вимог, так як позивач не довела наявність умислу в діях відповідача при укладенні з нею та [PERSON] кредитного договору та договору поруки, як не довела і факт свідомого замовчування відповідачем обставин, які могли перешкодити вчиненню цього правочину, а отже не встановлено факту навмисного введення відповідачем в оману щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін в ньому, які вплинули на вчинення нею чи її за життя [PERSON] правочину. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в зв`язку з його необґрунтованістю. Стосовно заяви представника відповідача щодо позовної давності, то згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256 , 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через його необґрунтованість. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі№ 369/6892/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Так як позивач, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, то відповідно його слід віднести за рахунок держави. Частиною дев`ятою статті 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, суд вважає скасувати дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 18 жовтня 2021 р.

Outcome: dismissed