Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на ? частку квартири №9, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Шевченка, будинок №32. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира №9, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Шевченка, будинок 32 (1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого на Кременчуцькій товарній біржі 25 жовтня 1999 року зав номером 3-95, та ? частка на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] 27 листопада 2002 року за реєстром №17741). Позивачка пояснює, що під час підготовки до участі у загальних зборах співвласників ОСББ «Принцип» вона зясувала, що нею втрачений договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований на Кременчуцькій товарній біржі 25 жовтня 1999 року під номером 3-95, на підставі якого їй належить ? частка в праві власності на зазначену вище квартиру. З метою отримання дублікату зазначеного договору купівлі-продажу позивачка зверталась до Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, однак листом за вих..№Г-148/01-27 від 16 листопада 2016 року їй було повідомлено, що договір купівлі-продажу квартири від 25 жовтня 1999 року №3-95, зареєстрований та виданий Кременчуцькою товарною біржею, на архівне зберігання не надходив. Таким чином, як зазначає [PERSON], у звязку із втратою оригіналу вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири вона не може в повному обсязі реалізовувати повноваження власника належної їй ? частки квартири № 9, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Шевченка, будинок 32, придбаної за вказаним договором. У звязку із неможливістю іншого способу поновлення своїх прав позивачка і вимушена звернутись до суду. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Принцип», [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі за наявними у справі матеріалами. Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних в матеріалах справи документів. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається із копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25 жовтня 1999 року на Кременчуцькій товарній біржі, та зареєстрованого за номером 3-95, [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру №9, що знаходиться в будинку №32 по вулиці Шевченко в місті Кременчуці Полтавської області. Державну реєстрацію зазначеного вище договору проведено Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 25 жовтня 1999 року за реєстровим номером 132 в реєстровій книзі №М-1, що вбачається із реєстраційного напису на правовстановлюючому документі. Окрім того, факт реєстрації 25 жовтня 1999 року договору купівлі-продажу за номером 3-95 на Кременчуцький товарній біржі підтверджується також довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих..№61/4344 від 14 листопада 2016 року. Однак, як вбачається із відповіді Архівного відділу Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих..№Г-148/01-27 від 16 листопада 2016 року, договір купівлі-продажу квартири № 3-95 від 25 жовтня 1999 року, зареєстрований та виданий Кременчуцькою товарною біржею, на архівне зберігання не надходив. Згідно зі статтею 224 Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, що був чинний на дату укладання зазначеного договору, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності, зокрема, такої умови: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. У звязку із викладеними обставинами, враховуючи той факт, що реєстрація права власності на квартиру №9, що знаходиться в будинку №32 по вулиці Шевченко в місті Кременчуці Полтавської області за [PERSON] та [PERSON] була проведена відповідно до чинного законодавства, що діяло на момент реєстрації, суд приходить до висновку про правомірність набуття зазначеними особами права власності на спірне майно. В подальшому, як вбачається із договору дарування частини квартири, посвідченого 27 листопада 2002 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за номером 17741, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар ? частину квартири №9, яка знаходиться в будинку №32 по вулиці Шевченко в місті Кременчуці. Згідно реєстраційного напису на зазначеному правовстановлюючому документі право власності [PERSON] на ? частку квартири №9, що знаходиться в будинку №32 по вулиці Шевченко в місті Кременчуці Полтавської області, зареєстровано у Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації 09 грудня 2002 року у реєстровій книзі М-1 за реєстровим номером 132. Факт належності позивачці ? частини спірної квартири підтверджується також довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих..№61/4344 від 14 листопада 2016 року. Також, згідно даних щодо підтвердження права власності, що містяться у технічному паспорті на квартиру [ADDRESS], зазначена квартира належить на праві власності [PERSON]: ? частина на підставі договору купівлі продажу за реєстровим номером 3-95 від 25 жовтня 1999 року, та ? частина на підставі договору дарування за реєстровим номером 17739 від 27 листопада 2002 року. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність набуття позивачкою, [PERSON] права власності на спірне майно, а саме на 1/2 частку квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири № 3-95 від 25 жовтня 1999 року, зареєстрований та виданий Кременчуцькою товарною біржею, у звязку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved