Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася 26.05.2015 року до суду з позовною заявою про стягнення грошового вкладу за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги неодноразово уточнювались, в останній редакції позовної заяви від 26.01.2016 року, просила стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК» ( далі ПАТ «КРИСТАЛБАНК») на її користь недоплачені грошові кошти за договором № ВДБ-116735:840 від 16.01.2014 року в сумі 77,31 долар США, пеню 15990,13 грн., відсотки в розмірі 9% річних 379,08 грн., 3% річних 126,18 грн та індекс інфляції 3030,75 грн; за договором № ВДБ-149926:840 від 17.06.2014 року недоплачені грошові кошти 2553,33 долара США та недоплачені проценти в розмірі 18,34 долара США, пеню 118270,28 грн., відсотки в розмірі 9% річних 8006,79 грн., 3% річних 2668,93 грн та індекс інфляції 18595,63 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що 16.01.2014 року між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та нею укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ВДБ-116735:840 в сумі 200,00 доларів США на строк 6 місяців з 16.01.2014 року по 29.08.2014 року, процента ставка за вкладом 9,00% річних; 17.06.2014 року - договір банківського вкладу (депозиту) № ВДБ-149926:840 в сумі 5000,00 доларів США на строк 3 місяці з 17.06.2014 року по 19.09.2014 року, процента ставка за вкладом 12,00% річних. Після закінчення строку дії договорів вона звернулася до банку з вимогою виплатити їй вкладів та нарахованих відсотків, на що їй було повідомлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 21 серпня 2014 року № 518 «Про віднесення ПАТ «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 серпня 2014 року № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК», згідно з яким з 22 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ТЕРРА БАНК». Грошові кошти за договором банківського вкладу № ВДБ-116735:840 від 16.01.2014 року ( в сумі 200,00 доларів США) вона отримала 25.06.2015 року в гривневому еквіваленті 2622,00 грн. за курсом долара 13,11 грн за 1 долар США, але на дату виплати курс долара становив 26,79 грн за 1 долар США, тому отримана нею сума складає 122,67 долара США, недоплата становить 77,31 долар США. За договором банківського вкладу № ВДБ-149926:840 від 17.06.2014 року ( в сумі 5000,00 доларів США) вона отримала 18.02.2015 року в гривневому еквіваленті з процентами 66034,96 грн. за курсом долара 13,11 грн за 1 долар США, але на дату виплати курс долара становив 26,79 грн за 1 долар США , тому отримана нею сума складає 2447,33 долара США, недоплата по сумі вкладу становить 2553,33 долара США та недоплата по процентах 18,34 долара США. Зважаючи на те, що при передачі 22.12.2014 року ПАТ «ТЕРРА БАНК» грошових коштів ПАТ «КРИСТАЛБАНК» за її вкладами передано 3153,87 грн. та 78864,85 грн. відповідно, тобто більше, ніж сплачено їй, вона вважає, що суми грошових вкладів повернуто їй не в повному обсязі та з порушенням строків виплати, тому звернулася до суду з позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові та згідно доказів, наявних в матеріалах справи. Представники позивача [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 13.07.2015 р.) /а.с.88/ та [PERSON] (угода №19/10 про надання правової допомоги від 19.10.2015 р.) /а.с.106/ в судовому засіданні, кожна окремо підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі. Представник ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» - [PERSON] (довіреність №132 від 28.01.2016 року, дійсна до 31.12.2016 року) /а.с.150/, в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачу грошові вклади з нарахованими процентами повернуто в повному обсязі в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, тобто на 21.08.2015 року, що відповідає вимогам закону, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] ( довіреність №27-43967/15 від 09.11.2015 року) /а.с. 157/ в судовому засіданні присутньою не була, про час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.198/ , про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Направила до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб , як такі, що мають вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Представник відповідача ПАТ «ТЕРРА БАНК» - [PERSON] ( довіреність №22 від 24.12.2015 року, дійсна до 23.12.2016 р. включено) в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, судова повістка повернулася до суду у звязку з закінченням терміну зберігання /а.с.175/ про причини неявки суду не повідомив. До суду 12.04.2016 року надійшли заперечення, в яких банк посилався на те, що Правлінням Національного банку України було винесено Постанову від 06.08.2014 року № 463/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» до категорії проблемних». Постановою Правління Національного банку України від 21.08.2014 року № 518 «Про віднесення ПАТ «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних ПАТ «ТЕРРА БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 року № 72 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» було вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «ТЕРРА БАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22.08.2014 року. На підставі рішення виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб № 122 від 20.11.2014 року та наказу [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 21.11.2014 року № 232 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ТЕРРА БАНК» на один місяць до 22.12.2014 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК» [PERSON] на один місяць до 22.12.2014 року. В подальшому Рішенням Виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 року за № 159 вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» строком на 1 рік з 24 грудня 2014 року по 23 грудня 2015 року включно. Для виконання плану врегулювання неплатоспроможного банку - ПАТ «ТЕРРА БАНК» [PERSON] було створено ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» з метою передачі йому частини активів та зобовязань неплатоспроможного ПАТ «ТЕРРА БАНК». 24 грудня 2014 року на офіційному сайті [PERSON] було розміщено оголошення щодо передачі активів та зобовязань неплатоспроможного банку ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК, з якого вбачається, що ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК набув зобовязань щодо повернення грошових коштів вкладників в межах гарантованої суми (200 000,00 грн.). Відповідно, 22.12.2014 р. ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК набув зобовязань щодо повернення коштів вкладнику [PERSON] по Договорам вкладу в межах гарантованої суми. Відповідно для отримання гарантованої суми вкладнику необхідно звернутись до ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК», що вона і зробила і отримала гарантовану суму. Відповідно за Депозитом-1 було передано 200,00 доларів США + 1,08 доларів США=201,08 доларів США. За Депозитом-2 було передано 5 000 доларів США + 35,92 доларів США=5 035,92 доларів США. Всього було передано - 5 237 доларів США в гривневому еквівалентів відповідно. У задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, в судовому засіданні встановлено, що 16.01.2014 року між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та нею укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ВДБ-116735:840 в сумі 200,00 доларів США на строк 6 місяців з 16.01.2014 року по 29.08.2014 року, процента ставка за вкладом 9,00% річних /а.с.8,9/; 17.06.2014 року - договір банківського вкладу (депозиту) № ВДБ-149926:840 в сумі 5000,00 доларів США на строк 3 місяці з 17.06.2014 року по 19.09.2014 року, процента ставка за вкладом 12,00% річних /а.с.3,4/. Відповідно до п. 1.1 Договорів якого банк приймає від вкладника грошові кошти та зобовязується виплати вкладнику суму вкладу та нараховані проценти на умовах та в порядку, які передбачені цим договором /а.с.3,8/. Відповідно до п. 2.1 Договорів вкладник розміщує в банку на вкладних (депозитних) рахунках № 26309522003902 грошові кошти в сумі 200,00 доларів США на строк 6 місяців та 13 днів з 16.01.2014 року по 29.08.2014 року /а.с.8/ та № 26305526003902 грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США на строк 3 місяця з 17.06.2014 року по 19.09.2014 року /а.с.3/ на умовах та в порядку, визначених цим договором. Внесення вкладником грошових коштів підтверджується договором та квитанцією про внесення коштів на рахунок або випискою по рахунку про зарахування на нього коштів /а.с.5,10/. Згідно п. 6.1 Договорів, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Строк дії Договору банківського вкладу № ВДБ-116735:840 від 16.01.2014 року закінчується 29.08.2014 року ; Договору банківського вкладу № ВДБ-149926:840 від 17.06.2014 року закінчується 19.09.2014 року /а.с.3,8/. Судом встановлено та не оспорюються сторонами у справі, а також розміщені на офіційному сайті [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб /а.с.14-45,65-73/, що Правлінням Національного банку України було винесено Постанову від 06.08.2014 року № 463/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» до категорії проблемних». Постановою Правління Національного банку України від 21.08.2014 року № 518 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних ПАТ «ТЕРРА БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 року № 72 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» було вирішено розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22.08.2014 року. На підставі рішення виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб № 122 від 20.11.2014 року та наказу [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 21.11.2014 року № 232 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» на один місяць до 22.12.2014 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК» [PERSON] на один місяць до 22.12.2014 року. В подальшому Рішенням Виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 року за № 159 вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» строком на 1 рік з 24 грудня 2014 року по 23 грудня 2015 року включно. Для виконання плану врегулювання неплатоспроможного банку - ПАТ «ТЕРРА БАНК» [PERSON] було створено ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» з метою передачі йому частини активів та зобовязань неплатоспроможного ПАТ «ТЕРРА БАНК». ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» є правонаступником всього майна, прав та зобовязань ПАТ «ТЕРРА БАНК» яке, згідно з рішенням засновника [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 08 грудня 2014 року (протокол № 257/14) є правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 13 жовтня 2014 року активів (уключаючи права за договорами забезпечення) та обовязків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобовязаннями ПАТ «ТЕРРА БАНК» Уповноваженою особою [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» 22 грудня 2014 була здійснена передача частини активів та зобов'язання ПАТ «ТЕРРА БАНК» ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» на підставі акта приймання-передавання активів та зобовязань неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК» від 22.12.2014р.. За результатами цього ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» набув зобов'язання перед вкладниками ПАТ «ТЕРРА БАНК» щодо повернення грошових коштів вкладників в межах суми, що визначена Планом врегулювання та Реєстром договорів з кредиторами (вкладниками) додаток № 2 до зазначеного акта). Інформація щодо передачі активів та зобовязань неплатоспроможного банку ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» була розміщена 24.12.2014 на офіційному сайті [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб . Постановою Національного банку України від 23.12.2014 № 831 в ПАТ «ТЕРРА БАНК» було відкликано банківську ліцензію, запроваджено процедуру ліквідації. У звязку з цим рішенням виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 № 159 розпочато ліквідаційну процедуру ПАТ «ТЕРРА БАНК» та призначено уповноваженою особою [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» [PERSON] строком на 1 рік з 24.12.2014 по 23.12.2015 включно. Рішенням виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 17.12.2015 № 222 строк проведення процедури ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» та повноважень уповноваженої особи [PERSON] [PERSON] продовжено на один рік по 23.12.2016 включно. Згідно акту приймання-передавання активів та зобовязань неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК» від 22.12.2014 року - ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» передано зобовязання за вкладами № ВДБ-116735:840 - 65563,95 грн. нараховані відсотки 471,01 грн.; № ВДБ-149926:840 - 2622,56 грн. нараховані відсотки 14,16 грн. /а.с.41,47-50/. Позивач [PERSON] отримала кошти в розмірі 65563,95грн. (вклад) + 471,01грн. (%) за договором №ВДБ-116735:840 від 17 червня 2014 року, та 2622,56грн.(вклад) + 14,16 грн. (%) по договору ВДБ-149926:840 за своїми вкладом в ПАТ «ТЕРРА БАНК» під час ліквідації останнього в ПАТ «КРИСТАЛБАНК» за рахунок [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб/а.с.16/. [PERSON], позивач не погоджується з виплаченими сумами, оскільки на момент їх виплати курс валют значно змінився, що призвело до погіршення його становища як вкладника, оскільки вклад був здійснений в іноземній валюті, та повинен був й виплаченій в валюті зобовязання долар США. У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15 зазначено, що [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення банку з ринку та на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 214, п. 2 ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд, з метою захисту прав позивача, вважає за доцільне відступити від вищевказаної правової позиції, враховуючи наступне. За змістом ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у невиконанні чи неналежному виконанні умов зобовязання (ст. 610 ЦК України). За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, примусове виконання обовязку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом , і відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої пятої статті 13\~цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом . Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною 1 статті 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини 2 статті 1060 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за\~договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За змістом ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72\~цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Згідно із п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Водночас главою 50 ЦК України встановлені підстави припинення зобовязання, зокрема: виконанням, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи, а також\~на інших підставах, встановлених договором або законом. Разом із тим, вказаний [PERSON] не передбачає наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобовязань у договірних відносинах із вкладниками, а ст. 52 цього Закону визначає лише черговість та порядок задоволення вимог до банку (спрямування уповноваженою особою [PERSON] коштів). Таким чином, під час тимчасової адміністрації вищевказані положення законодавства встановлюють особливий порядок задоволення вимог вкладників банку, який послідовно передбачає: 1) відшкодування вкладникам [PERSON] коштів у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого у розмірі\~200 тис. грн (ч. 1 ст. 26 Закону); 2) залишкове задоволення вимог вкладників за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку (ст. 52 Закону). Отже, на підставі спеціальних норм Закону з часу введення тимчасової адміністрації виключається негайне задоволення банком вимог вкладників і інших кредиторів банку відповідно до умов визначених законом і договором, на що вказує ст. 1074 ЦК України, яка допускає обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку та ст. 36 Закону. [PERSON] не встановлює підстав припинення майнових прав вкладників на зазначені кошти, що могло б тлумачитися як порушення державою гарантій мирного володіння майном передбачених статтею 1 Протоколу 1 Конвенції. Зазначене порушення права на мирне володіння майном, встановлене статтею 1 Протоколу 1 Конвенції, матиме місце у разі відмови суду у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором банківського вкладу, на наявність і дійсність яких (вимог) не впливає спеціальний порядок, встановлений Законом щодо їх задоволення. Тому за наявності не припиненого зобовязання між сторонами, порушення зобовязаною стороною майнових прав вкладника щодо користування та розпорядження грошима, які були передані банку на виконання умов договору банківського вкладу, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу\~ 1 Конвенції, ст. 3 ЦПК України і ст. 15 ЦК України, виключається відмова судом у захисті порушених прав вкладників. Поряд із цим, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» застосовуються при примусовому виконанні рішення про задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації, з урахуванням того, що банк з моменту запровадження тимчасової адміністрації та під час ліквідаційної процедури припиняє виконання своїх зобовязань як окрема юридична особа субєкт банківської діяльності, а [PERSON] в окремому порядку відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого у розмірі 200 тис. грн. (ч. 1 ст. 26 Закону), а вимоги вкладників фізичних осіб у частині, яка перевищує суму, виплачену [PERSON], віднесені до четвертої черги кредиторів та можуть бути задоволені за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку (ст. 52 Закону), однак в жодному випадку не унеможливлюють ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, яке забезпечує реалізацію та здійснення захисту такого права особи відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 ЦПК України. Системний аналіз норм Закону № 4452-VI свідчить про те, що не здійснення задоволення вимог вкладників, крім зазначених у п. 1 ч. 6 ст.\~36 Закону, стосується заборони проведення виплат [PERSON], уповноваженою особою [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на вимогу вкладника, тобто у випадку, коли така подається останнім безпосередньо до уповноваженої особи [PERSON], який набуває повноваження органів управління банку, а уповноважена особа має право діяти від імені банку без довіреності (ст. 36, 37 Закону). Як зазначено, порядок виконання судових рішень про примусове стягнення коштів з банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, визначено відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено зупинення виконавчого провадження при запровадженні тимчасової адміністрації, а при прийнятті рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, - його закінчення із надсиланням виконавчого документа до уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб. Суд вважає, що саме таким чином і у такий спосіб реалізується положення Закону про нездійснення примусового стягнення коштів, а не шляхом відмови у позові вкладника до банку і у разі встановлення порушення, невизнання чи оспорення його прав та позбавлення останнього права на судовий захист. При цьому суд виходить з того, що належним відповідачем у справі в частині вимог щодо повернення недоплачених коштів, які в розумінні ст. 22 ЦК України є збитками, є саме банк-правонаступник, якому передано зобовязання щодо депозитних договір, оскільки між ним та вкладником виникають матеріально-правові відносини з приводу повернення вкладених коштів. Також суд зазначає, що розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що «особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна». Факти порушення права вкладника на безперешкодне розпорядження грошима і причетності до такого порушення банку, який своєчасно не видав йому кошти, тобто випадок прострочення виконання грошового зобовязання з боку боржника, та за відсутності такого закону, який би передбачав наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобовязань у договірних відносинах із вкладниками та позадоговірних відносинах з іншими фізичними та юридичними особами, підстав для не застосування до банку негативних наслідків, встановлених, як ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і ст. 22 ЦК України та відшкодування на користь позивача завданих збитків. Як вбачається з виписки ПАТ «КРИСТАЛБАНК» (ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК»), отримав від [PERSON] грошові кошти 22 грудня 2014 року, відповідно до вимог спеціального закону перехідному Банку передаються всі або визначена у відповідності до плану врегулювання частина активів і зобовязань неплатоспроможного банку, а саме в термін не пізніше семи днів здійснити виплату депозитного вкладу, який позивач отримав не 30 грудня 2014 року, а з порушенням по вкладу на 5000,00 дол. США на 50 днів, а по вкладу на 200,00 дол. США на 169 днів. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, викладеною у постанові № 6-36цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України, закінчення строку дії договору банківського вкладу і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Таким чином, відповідач ПАТ «КРИСТАЛБАНК» як перехідний банк, створений [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, та як правонаступник ПАТ «ТЕРРА БАНК», всупереч умовам та порядку укладених з [PERSON] депозитних договорів, та в порушення затвердженого плану врегулювання, протягом семи днів з моменту отримання коштів, своєчасно не виконав свого обовязку по виплаті грошових сум (вкладів), належних позивачу, чим порушено його майнові права на кошти, належні йому та передані за договором банківського вкладу, обмежено його права використовувати майно, та завдано збитків у зв»язку з значним підвищенням курсу валют, оскільки на момент фактичної виплати суми депозиту різниця між курсом валют на момент запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК», на момент складання акту приймання-передання активів та зобовязань неплатоспроможного банку, курс долара США по відношенню до національної одиниці зріс майже вдвічі. Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банк України від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику, суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Судом встановлено, що вклад було здійснено в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів позивачу повинно здійснюватися також у зазначеній валюті. Крім того, передача зобовязання Банку за вкладами фізичних осіб, згідно Договору про передачу активів і зобовязань від 22.12.2014 року в ПАТ ПБ «КРИСТАЛБАНК» відбувалась теж в іноземній валюті вкладу долар США. Матеріалами справи встановлено, що грошовий вклад за договором №ВДБ-116735:840 в розмірі 200,00 доларів США від 16.01.2014 року, повинен був виплачений 29.08.2014 року, та враховуючи запровадження тимчасової адміністрації а в подальшому затвердження плану врегулювання та Договору про передачу активів та зобовязань не пізніше 30 грудня 2014 року, однак фактично позивач його отримала лише 25 червня 2015 року, тобто після предявлення позову. Також встановлено, що грошовий вклад за договором №ВДБ-149926:840в розмірі 5000,00 доларів СШАвід 17.06.2014 року, повинен був виплачений 19.09.2014 року, та враховуючи запровадження тимчасової адміністрації а в подальшому затвердження плану врегулювання та Договору про передачу активів та зобовязань не пізніше 30 грудня 2014 року, однак фактично позивач його отримала лише 18 лютого 2015 року. Таким чином, з моменту перерахування коштів з депозитних рахунків на поточний рахунок вкладника, відносини між сторонами, що виникли на підставі договорів банківських вкладів, припинилися, та з цього моменту правовідносини між банком та позивачем регулюються нормами щодо договорів банківського рахунку. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.\~ Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. За приписами ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Отже, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у звязку з виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, є [PERSON] України «Про систем гарантування вкладів фізичних осіб», але в даному випадку він не може бути застосований як підстава для відмови в задоволені позовних вимог в частині неповного повернення вкладених коштів, оскільки відповідачу ПАТ «КРИСТАЛБАНК» були передані зобовязання відповідача ПАТ «ТЕРРА БАНК» із цього часу між банком правонаступником та позивачем виникли правовідносини щодо банківського рахунку, оскільки закінчення строку дії договору банківського вкладу і невиконання зобов'язань не припинило зобов'язальних правовідносин, та вони були трансформовані в охоронні, що містять обов'язок банка-правонаступника відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Судом встановлено, що відповідачу ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» передано зобовязання ПАТ «ТЕРРА БАНК» за вкладами фізичних осіб, згідно Договору про передачу активів у зобовязані від 22.12.2014 року в ПАТ ПБ «КРИСТАЛБАНК», було перераховано на рахунок №3739501065 суму в розмірі 5000,00 доларів США, еквівалентну на дату передачі 78\~846,85 гривен, за договором банківського вкладу (Депозиту) № ВДБ - 149926:840 від 17 червня 2014 року/а.с.181/, але відповідно до заяви на видачу готівки від 18.02.2015 року відповідач сплатив 66\~034,96грн. за курсом 13,11грн./дол..США, в яку входять відсотки в розмірі 35,92 дол. США за курсом 13,11грн./дол..США, еквівалентно 470,91 гривни, що становить 17,58 дол. США на дату виплати та сума депозиту в розмірі 5000,00 дол. США за курсом 13,11грн./дол..США еквівалентно 65\~563,95 гривен, але на дату виплати курс долара становив 26,79 грн. за 1 дол. США, тобто відповідач банк-правонаступник виплатив позивачу 2447, 33 доларів США, а повинен був сплатити 5000 доларів США, недоплачена сума складає 2553,33 доларів США та недоплачена сума процентів складає 18,34 доларів США. Також банку-правонаступнику здійснено передачу зобовязання ПАТ «ТЕРРА БАНК» за вкладами фізичних осіб, згідно Договору про передачу активів у зобовязані від 22.12.2014 року в ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК», було перераховано на рахунок №3739501065 суму в розмірі 200,00 доларів США, еквівалентну на дату передачі 3153,87 гривен, за договором банківського вкладу (Депозиту) № ВДБ - 116735:840 від 16 січня 2014 року, але позивачу сплачено 2\~622,00грн. за курсом 13,11грн. за дол..США/а.с.177/, але на дату виплати курс долара становив 26,79 грн. за 1 дол. США, тобто відповідач виплатив позивачу 122,67 дол. США, а повинен був 200 дол. США, недоплачена сума складає 77,31 дол. США, та відсотки 3,45 дол. США за курсом 13,11грн./дол.США в розмірі 45,23 гривни, тобто відповідач виплатив позивачу 2,12 доларів США, а повинен був сплатити 3,45 доларів США, недоплачена сума складає 77,31 дол. США. При цьому, виплата коштів вкладникам, у тому числі й позивачу [PERSON], банком-правонаступником відбулась із порушенням встановлених Планом врегулювання неплатоспроможного банку строків, а саме п. 30 цього плану, оскільки виконання Перехідним банком зобовязань перед вкладниками мало відбутись не пізніше 13 січня 2015 року (протягом 10 робочих днів з дати передачі активів та зобовязань, яке мало місце 24 грудня 2014 року). Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові ВСУ № 6-140 цс/13 від 25.12.2013року зазначено, що за змістом ст.ст. 526 та 1058\~ЦК України\~зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. В ході судового розгляду встановлено, та підтверджено матеріалами справи, не заперечувалось сторонами, що грошовий вклад за договором №ВДБ-116735:840 виплачено позивачу лише 25 червня 2015 року, тобто через півроку після передання зобовязань; а за договором №ВДБ-149926:840 лише 18 лютого 2015 року, тобто більш ніж через один місяць після передання активів та зобовязань. Суд вважає, що порушення строку виплати коштів за депозитним вкладом, які фактично були трансформовані в правовідносини щодо банківського рахунку, та враховуючи що з моменту закінчення строків дії депозитних договорів (серпень 2014 року та вересень 2014 року відповідно) та до моменту їх фактичної виплати, позивач зазнав значних збитків в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки впродовж тривалого часу не мав можливості розпоряджатись та користуватись своїми коштами, та, окрім того, отримав їх в розмірі, меншому ніж мав би отримати, що повязано з підвищенням курсу валюти, в якій був здійснено вклад. Враховуючи викладене, оскільки порушення строків виплати коштів за вкладами мало місце з вини ПАТ «КРИСТАЛБАНК», суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення суми недоплачених коштів за договорами банківського вкладу, які були трансформовані в банківські рахунки, тому задовольняє позовні вимоги в цій частині, та стягує з ПАТ «ПБ «КРИСТАЛБАНК» (код ЄДРПОУ 39544699) на користь [PERSON]: - недоплачені грошові кошти за договором № ВДБ-116735:840 від 16 січня 2014 року в розмірі 77,31 долорів США відповідно до офіційного курсу гривні, встановленого Національним банком України на день фактичного виконання грошового зобов'язання; - недоплачені грошові кошти за договором № ВДБ-149926:840 від 17 червня 2014 року в розмірі 2553,33 дол.США та недоплачені проценти в розмірі 18,34доларів США суду відповідно до офіційного курсу гривні, встановленого Національним банком України на день фактичного виконання грошового зобов'язання\~. В обґрунтування стягнення недоплачених коштів в іноземній валюті, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення недоплачених коштів за депозитом, розміщеному в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Такі висновки визначені в правових позиціях Верховного Суду України, висловленими у постановах від 16 вересня 2015 року, справа № 6-190цс15, та від 10 лютого 2016 року, справа 6-1680цс15. Саме таке рішення, на думку суд відновить порушені права позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з ПАТ «КРИСТАЛБАНК» на користь позивача пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3%, суд не вбачає підстав для їх застосування, оскільки між позивачем та відповідачем банком-правонаступником, виникли охоронні договірні відносини, при цьому ПАТ «КРИСТАЛБАНК» в порядку правонаступництва зобовязаний був лише своєчасно здійснити виплату коштів за зобовязаннями, отриманими ним відповідно до акту передачі активів та зобовязань ліквідованого банку. Крім того, ПАТ «КРИСТАЛБАНК» не є безпосереднім виконавцем фінансової послуги щодо розміщення депозиту, між банком-правонаступником та позивачем безпосередньо не укладався договір банківського вкладу, тому ПАТ «КРИСТАЛБАНК» не є належним відповідачем щодо таких вимог. Отже, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 3% річних в порядку п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 15990,13грн. та 118270,28грн. (відповідно за кожним з депозитів) з підстав необгрутованості заявлених вимог. Щодо вимог про стягнення інфляційних нарахувань, суд зазначає, що вони є також безпідставними, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України гривні, а депозити позивача були розміщені в іноземній валюті. Крім того, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому підстав для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції, не вбачається, оскільки зобовязання визначене в іноземній валюті. Отже, суд відмовляє в позові щодо стягнення з ПАТ «ТЕРРА БАНК» інфляційних збитків у розмірі 3030,75грн. та 18595,63 грн. відповідно за кожним з договорів. Крім того, інші вимоги, заявлені до відповідача ПАТ «ТЕРРА БАНК» також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивач також вважає, що з ПАТ «ТЕРРА БАНК» суд має стягнути відсотки в розмірі 9% річних та 3% річних за період прострочення зобовязань за договорами, а саме 379,08грн. ат 126,18грн. за договором ВДБ-116735:840 від 16.01.2014р. та 8006,79грн. і 2668,93грн. за договором ВДБ-149926:840 від 17.06.2014р. [PERSON], такі доводи є необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 1.12 глави 1 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.12 №2 (далі - Положення) та згідно із Постановою Правління Національного Банку України від 23.12.2014р. № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК», кредитори ПАТ «ТЕРРА БАНК» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи [PERSON] на ліквідацію банку мають право заявити уповноваженій особі [PERSON] про свої кредиторські вимоги до ПАТ «ТЕРРА БАНК». Судом встановлено, що ПАТ «ТЕРРА БАНК» приймало вимоги кредиторів протягом 30 днів з дня опублікування [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб інформації про прийняте рішення щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації неплатоспроможного банку (Публікація у газеті Голос України №251 (6001) від 27 грудня 2014 р.), а саме: в період з 27 грудня 2014 року по 26 січня 2015 року включно. Уповноважена особа ФГВФО припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 Закону № 4452-VI. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої [PERSON] суми відшкодування за вкладами. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа [PERSON] сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті [PERSON], неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці. Пункт 4 частини 1 статті 52 Закону № 4452-VI передбачає, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються Уповноваженою особою у 4 чергу на задоволення вимог вкладників фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену [PERSON]. Судом встановлено, із пояснень наданих в судовому засіданні, та які не заперечувались сторонами, що Позивач не скористався своїм правом та не звернувся до ПАТ «ТЕРРА БАНК» з метою включення в реєстр кредиторів та подальшого задоволення грошових вимог щодо стягнення 9% річних за договорами та 3% річних, як це передбачає процедура, визначена чинним законодавством України. Таким чином, відсотки, нараховані під час тимчасової адміністрації за Депозитом-1 та за Депозитом-2 не можуть бути стягнуті, у спосіб заявлений позивачем, оскільки у встановлений законом строк позивач не подав до [PERSON] гарантування вкладів заяви про включення до реєстру кредиторів з вимогами щодо погашення нарахованих відсотків. Крім того, постановою Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, яка набрала чинність з 2 вересня 2014 року та діяла до 2 грудня 2014 року включно, встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, зокрема в іноземній валюті, з метою недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України. Тому, на час дії постанови Правління НБУ а саме з 2 вересня 2014 року по 2 грудня 2014 року, не підлягає нарахуванню пеня у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена частиною пятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у звязку з встановленням обмеження щодо видачі банками коштів. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 559,72 грн., оскільки Позивач звільнена від сплати судового збору, виходячи з розрахунку: (77,31дол.США+2553,33дол.США+18,34 дол.США)х21,13грн. (курс НБУ станом на 26.05.2015 р))/1%) . На підставі викладеного,

Outcome: partial