Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частку домоволодіння і земельної ділянки, що знаходяться в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в грудні 2003 року в період шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку набуто нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,58га, що знаходяться по [ADDRESS]. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, але вони залишаються проживати у вказаному житловому будинку, при цьому домовленості про поділ нерухомого майна між подружжям не досягнуто. Вважаючи себе єдиним власником вказаного нерухомого майна відповідач чинить позивачу та їх спільному сину [PERSON], [INFO], перешкоди у користуванні житлом та погрожує виселенням. Вважаючи вказане домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та посилаючись на норми ст.ст. 60, 70, 71 СК України позивач просить суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Позивач додатково повідомила, що не згодна на присудження судом грошової компенсації замість частки у спірному житловому будинку, оскільки маючи на утриманні неповнолітню дитину не має власного житла. Крім того на даний час вона не просить суд проводити виділення належної їй частки у вказаному нерухомому майні в натурі. Відповідаючи на запитання головуючого повідомила, що рішення про придбання будинку було прийнято нею та відповідачем спільно у період шлюбу. На час придбання будинку вона не працювала, оскільки перебувала у декретній відпустці. На протязі близько 3-років після розірвання шлюбу позивач у вказаному будинку не проживав та своїх прав на нього на заявляв, внаслідок чого потреб у проведенні поділу будинку вона не вбачала. Також зазначила, що земельна ділянка на якій знаходиться спірний житловий будинок до теперішнього часу відповідачем не приватизована, хоча останній знав про необхідність оформлення державного акту на неї. Жодних претензій попередній власник земельної ділянки щодо неї з часу її відчуження не пред'являв. Відповідач [PERSON], будучі у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи до Шишацького районного суду Полтавської області двічі не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. В зв'язку з цим суд, відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд встановив наступні обставини та супроводжуючі їх правовідносини. 27 жовтня 2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим ВРАГС Приморського РУЮ Запорізької області 27.10.2001 (а.с.7). В подальшому за рішенням Шишацького районного суду шлюб між вказаними особами розірвано, про що зроблено актовий запис № 65 від 06 грудня 2007 року (а.с. 6 зворотній бік). Сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER], виданим Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 23.02.2004 (а.с.21). Згідно довідок Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 02.08.2013 № 162 і 163 та від 06.03.2014 № 79/02-21 сторони [PERSON], [PERSON], разом з неповнолітнім сином [PERSON], 2004 року народження проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9, 45). В період шлюбу, а саме 04 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку ВВК № 378776. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] 04 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі № 1367 (а.с.28-30). Згідно технічного паспорту ПП «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» від 10 червня 2004 року (інвентарний номер 111, реєстраційний № 6363182) спірний житловий будинок розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку 1918 року побудови загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м. (літ. -А), погребу (літ. - Б), сараїв (літ. В, Г, г), вбиральні (літ. - Д) та колодязю (літ. - К) (а.с. 22-25). 20.10.2004 року ПП «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» проведено реєстрацію права власності на будинок з господарськими будівлями за вищевказаною адресою за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5175426 від 25.10.2004 року (а.с. 31). Також в період шлюбу, а саме 04 серпня 2004 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони укладено договір дарування земельної ділянки ВВК № 378777. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] 04 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі № 1369 (а.с.26-27). Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, договір дарування земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу 04 серпня 2004 року за реєстровим номером 1369, визнано удаваним правочином, що на справді приховує вчинений даними сторонами 04 серпня 2004 року договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки (а.с. 55-59). Згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не мають права оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В зв'язку з вищевикладеним суд застосовує до даного договору правила договору купівлі-продажу та вважає, що на вказану земельну ділянку не розповсюджуються вимоги п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, згідно якого особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Як встановлено з пояснень позивача та вбачається з мотивувальної частини рішення Шишацького районного суду від 03.04.2014 року, на день розгляду справи правопосвідчуючий документ на земельну ділянку відповідачем не отримано, державну реєстрації права власності щодо неї не проведено. В той же час згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). На даний час право власності [PERSON] на вищевказану ділянку ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частин 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Вирішуючи питання про поділ житлового будинку та земельної ділянки на якій він розташований, суд виходе з відсутності шлюбного договору чи будь-яких домовленостей між сторонами про визначення часток майна кожного з них, відсутності жодних доказів, що вказане майно було придбано за кошти, які належали особисто комусь одному з подружжя, наявності у сторін спільної неповнолітньої дитини, їх проживання на час розгляду справи у спірному житловому будинку, відсутність іншого спірного майна, яке підлягає поділу, відсутності інформації про те, що будь-хто зі сторін під час шлюбу вчиняв, визначені ч. 2 ст. 70 СК України, дії на шкоду інтересам сім'ї, та врахувавши інтереси кожної сторони, приходе до висновку про те, що частки майна кожної сторони у даному об'єкті нерухомості є рівними. Враховуючи категоричну незгоду позивача на присудження на їй замість частки майна у спірному об'єкті нерухомості грошової компенсації та відсутність такої згоди з боку відповідача, який в судове засідання не з'явився, відсутність позовних вимог про виділ частки із майна у натурі, суд вважає єдиним можливим шляхом поділу спільного майна подружжя визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і земельної ділянки на якій вони розташовані та залишення даного об'єкта нерухомості у спільній частковій власності сторін. Таким чином позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Як встановлено судом, позивачем через помилку, допущену у довідці Баранівської сільської ради Шишацького району від 02.08.2013 № 163 у позовній заяві невірно зазначено адресу спірного житлового будинку, а саме «[ADDRESS]» замість «[ADDRESS]». Вказана обставина сторонами не оспорюєтся, а остання адреса повністю відповідає всім правопосвідчуючим та технічним документам на житловий будинок, в зв'язку з чим суд приходе до висновку про необхідність зазначення в резолютивній частині судового рішення вірної адреси житлового будинку: [ADDRESS]. Судові витрати по справі становлять 243,60 грн., сплаченого позивачем судового збору та 400 грн. сплачених нею за послуги адвоката, які позивач просить віднести на свій рахунок та не наполягає на їх стягнення з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved