Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання договору поруки № 014/10-01/74/8660/1, укладеного 27 квітня 2007 рокуміж нею та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 014/10-01/74/8660 від 27 квітня 2007 року, мотивуючи відсутністю згоди позивача, як поручителя на внесення змін до основного зобов`язання шляхом збільшення розміру зобов`язання. Ухвалою судді від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. У встановлений ухвалою судді строк 18 грудня 2018 року надійшов відзив представника відповідача, у якому вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що позивач у своєму позові не заперечує факт укладення договору, відповідно до якого остання добровільно взяла на себе зобов`язання перед банком, а своїм підписом на останній сторінці додаткової угоди № 1 від 25 грудня 2009 року та додаткової угоди № 2 від 13 квітня 2011 року до кредитного договору позивач засвідчила, що надає згоду на зміни його умов та підтвердила, що її зобов`язання як поручителя зберігаються та забезпечують виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором. Як визначено у ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, позивач правом на надання відповіді на відзив не скористався, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. [PERSON] не заперечує факт укладання Договору поруки до Кредитного договору № 014/10-01/74/8660 від 27 квітня 2007 року, відповідно до якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати за зобов`язання [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до п. 1.5. Договору поруки, [PERSON] засвідчила та гарантувала, що ознайомлена з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згода виступати поручителем за борговими зобов`язаннями позичальника. Будь-яке посилання в тексті Договору поруки на положення Кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної Сторони щодо змісту такого посилання. Договір поруки підписаний сторонами на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов`язань. Сторони також погодили, що з укладанням вищезазначеного договору досягнуто згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом Договору поруки (п. 5.4. Договору поруки). Сторони також визначили, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, сплату відсотків за його користування та неустойки (п. 2.1. та п. 3.1. вищезазначених договорів поруки). Факт узгодження з [PERSON] змін до кредитного договору, шляхом укладенню ряду додаткових угод до кредитного договору № 014/10-01/74/8660 від 27квітня 2007 року спростовується наданимипозивачем доказами, що є додатками до позовної заяви, з огляду на наступне. Своїм підписом на останній сторінці додаткової угоди №1 від 25грудня 2009 року та додаткової угоди № 2 від 13квітня 2011 року до кредитного договору остання засвідчила, що надає згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до вищевикладених додаткових угод та підтвердила, що її зобов`язання як поручителя відповідно до договору поруки від 27квітня 2007 року зберігаються та забезпечують виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 014/1-1/74/8660 із врахуванням внесених змін(а.с. 10-13). Окрім того, у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішеннях суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо іншене встановлено законом. Так, постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14березня 2018 року залишено без задоволення касаційну скаргу [PERSON] на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 01червня 2016 року задоволено позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/10-01/74/8660 від 27 квітня 2007 року в сумі 888 022,44 грн., а також судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.(а.с. 34-47) Відповідно доправової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16 у випадку наявності рішеннясуду, яке набрало законної сили зяким задоволені вимоги кредитора до поручителів,відсутні підстави для застосування положень ст. 559 ЦК України. Аналогічний висновок зроблено і постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 752/539/16-ц, від 16 травня 2018 у справі № 317/503/16, від 05 березня 2018 року у справі № 331/6384/16-ц,від 21 лютого 2018 року у справі № 490/7570/15-ц,від 21 лютого 2018 року у справі № 756/11318/15-цта від 28 лютого 2018 року у справі № 761/2817/16-ц. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed