Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони по справі проживали у незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], відносно якого батьківство відповідача встановлено у визначеному законом порядку. Неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2016 року у цивільній справі №127/17667/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] на підставі ч.2 ст.405 ЦК України у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік у житловому приміщенні. На даний час фактичне місце проживання відповідача позивачу не відомо, жодних контактів позивач з ним не підтримує. Для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини необхідна згода батька. Оскільки, за останньою відомою позивачу адресою відповідач не проживає, контактні телефони змінив, вийти з відповідачем на зв'язок позивач не має можливості, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просила надати дозвіл [PERSON] на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] протягом одного року з дня набрання рішенням суду законної сили до наступних країн: Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Об'єднані Арабські Емірати, Грецька Республіка, Словацька Республіка, Королівство Іспанія, Республіка Австрія, Республіка Албанія. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 30.06.2017 року №50 (23191). В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю [PERSON] не заперечувала проти задоволення зменшених позовних вимог, при винесенні рішення просила суд врахувати законні права та інтереси неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони по справі проживали у незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], відносно якого батьківство відповідача встановлено у визначеному законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 22.11.2005 року (а.с.11). Неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, згідно довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи від 30.05.2017 року (а.с.9). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2016 року у цивільній справі №127/17667/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] на підставі ч.2 ст.405 ЦК України у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік у житловому приміщенні. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Зі змісту позову вбачається, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться її життям, здоров'ям, розвитком, навчанням. На даний час фактичне місце проживання відповідача позивачу не відомо, жодних контактів позивач з ним не підтримує.В той час, як позивач має бажання та можливість забезпечити сину відпочинок за межами України з метою покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, зокрема з метою розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. Однак, у зв'язку з відсутністю зв'язку з відповідачем позивач позбавлена можливості здійснити виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. А тому, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не є позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, а тому має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків. Однак, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої дитини виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст.33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду останньої та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки, та відповідатиме волі та бажанню дитини щодо відпочинку та оздоровлення разом з матір'ю за кордоном, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved