Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом до Виконкому Криворізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради. В обґрунтування позову зазначила, що їй відповідно до Свідоцтва про право власності № 663 від 19.12.2012 року належить на праві власності домоволодіння № [ADDRESS] та земельна ділянка на якій розташоване вказане домоволодіння, що належить позову на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.03.2012 року. Домоволодіння має новостворені будівлі, а саме: літ. «Ж-1» реконструйований житловий будинок загальною площею 137,1 кв.м., житловою площею 73,0 кв.м.; літ. «Н»- гараж; літ. «О» - басейн, технічний паспорт на вищевказане домоволодіння виготовлено техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] 01.06.2017 року Відповідно до Повідомлення від 01.06.2017 року при обстеженні житлового будинку з господарчими побудовами у вказаному домоволодінні було виявлено самочинне будівництво. Згідно з висновків технічного звіту ТОВ «СМАРТ-ІНЖЕНЕРІНГ», об'ємно-планувальні та конструктивні рішення об'єктів: житлового будинку «Ж-1», гаража «Н», басейну «О», за адресою: [ADDRESS], дозволяє їх експлуатацію за цільовим призначенням. У зв'язку з чим, на підставі ст. 376 ЦК України позивач звернулась до суду та просила визнати за нею право власності на об'єкти новоствореного нерухомого майна у складі домоволодіння № [ADDRESS] Дніпропетровської області: літ. «Ж-1» реконструйований житловий будинок загальною площею 137,1 кв. м., житловою площею 73,0 кв. м.; літ. «Н» - гаража; літ. «О» - басейн. Ухвалою суду від 27 липня 2017 року відкрито провадження по вказаній справі. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні присутній не був, через канцелярію суду 24 жовтня 2017 року подав заяву в якій зазначив, що позов підтримає в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача Криворізької міської ради у судове засідання не з'явився. Подав до суду відзив, в якій просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] до органів, які здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль для отримання права на виконання будівельних робі, прийняття житлового будинку в експлуатацію або роз'яснення щодо узаконення самостійного збудованих об'єктів нерухомого майна не зверталась. Представник третьої особи Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської у судове засідання також не з'явився. У поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності, вирішення спору по суті відніс на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази у справі приходить до наступного. Так, за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як було встановлено судом, [PERSON] на підставі договору дарування від 23.06.2011 року набула у власність житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується, копією договору дарування житлового будинку з господарчими спорудами та земельної ділянки від 26.06.2011 року, який посвідчений державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. та зареєстрований у реєстрі за № 1-1088 та Витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161819. (а.с.4-9) На підставі зазначеного договору 15.03.2012 року на ім'я позивача було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], з якого вбачається, що цільове призначення земельної ділянки: «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд»; кадастровий номер: [NUMBER] (а.с.10-11). Домоволодіння має новостворені будівлі, а саме: літ. «Ж-1» реконструйований житловий будинок загальною площею 137,1 кв.м., житловою площею 73,0 кв.м.; літ. «Н»- гараж; літ. «О» - басейн. Зазначені обставини підтверджуються технічним паспортом на будинок, виготовленим 01.06.2017 року (а.с.15-21). Відносини пов'язані з набуттям права власності на новостворений (збудований) об'єкт нерухомого майна регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема статтею 331, законодавством у сфері містобудування, а також Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята). Аналіз норм ч. 5 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що в даному випадку основною підставою для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості є наявність у забудовника права користування земельною ділянкою, а також встановлення факту не порушення прав інших осіб. Окрім того, суд враховує роз'яснення надані у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, відповідно до яких звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з технічного звіту наданого ТОВ «СМАРТ-ІНЖЕНЕРІНГ» 2017 року, об'ємно-планувальні та конструктивні рішення об'єктів: житлового будинку «Ж-1», гаража «Н», басейну «О», за адресою: [ADDRESS], дозволяє їх експлуатацію за цільовим призначенням. На момент обстеження технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку «Ж-1», гаража «Н», басейну «О», за адресою: [ADDRESS], дозволяє зробити висновок про можливість подальшої експлуатації будівельних конструкцій. (а.с.22-31). Щодо стосується заперечень відповідача у задоволенні позову у зв'язку з тим, що [PERSON] до органів, які здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль для отримання права на виконання будівельних робі, прийняття житлового будинку в експлуатацію або роз'яснення щодо узаконення самостійного збудованих об'єктів нерухомого майна не зверталась, то суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно змісту п. п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством,відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво ( нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Згідно ст. 10 Закону України «Про архітектурні діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельних контроль та нагляд, який у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами. Відповідно до п. п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно п.12 цієї ж постанови, у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки;чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Суд вважає, що позивач не може в будь-який інший спосіб узаконити самочинне будівництво, оскільки згідно чинного законодавства такі повноваження діяли у органів державного архітектурно-будівельного контролю лише до 31.12.2015 р. відповідно до п.9 прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», через, що в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права. Таким чином, суд вважає, що здійснене будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає діючим архітектурно-будівельним, а тому, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved