Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення коштів з [PERSON] за Договором позики від 23 квітня 2014 року за умовами якого останньому надано у борг грошові кошти в сумі 2 811 863,25 грн., що на день укладення Договору за курсом Національного Банку України було еквівалентно 250 000,00 дол. США. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого останній на забезпечення виконання основного зобов'язання передає в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву у якій позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених в ньому підстав, проти проведення заочного розгляду не заперечував. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялася за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в місті Києва (а.с. 43). Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням строку зберігання. У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім'я відповідача вважається доставленою. Причини неявки відповідача суду не відомі. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи в порядку ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 23 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики за умовами якого останньому надано у борг грошові кошти в сумі 2 811 863,25 грн., що на день укладення цього Договору за курсом Національного Банку України було еквівалентно 250 000,00 дол. США, строком на три роки. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого останній на забезпечення виконання основного зобов'язання передає в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS]. При цьому, Договором про внесення змін до Договору іпотеки від 01 лютого 2016 року сторони оцінили предмет іпотеки в 4 049 083,08 грн., що на день укладення цього Договору за курсом Національного Банку України було еквівалентно 360 000,00 дол. США, строком в межах терміну дії Договору іпотеки. 15 травня 2017 року у зв'язку із невиконанням відповідачем основного зобов'язання за Договором позики, який він мав виконати в строк до 23 травня 2014 року не було повернуто грошові кошти в розмірі 2 811 863,25 грн. позивачем в рахунок погашення основного зобов'язання за Договором позики, відповідно до умов Договору іпотеки було звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS]. Так, відповідно до п. 1 умов Договору позики [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 2 811 863,25 грн., що на день укладення цього Договору за курсом Національного Банку України було еквівалентно 250 000,00 дол. США. Відповідно до п. 2.1 Договору позики позичальник засвідчив та заявив, що він отримав суму позики повністю до підписання цього Договору. Згідно з п. 3 Договору позики [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] зазначений у п. 1 цього Договору борг до дванадцятої години ранку 23 травня 2014 року. Положенням ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, за договором позики обов`язком позичальника є дії, спрямовані на повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, вказана норма закону встановлює приорітет умов договору укладеного сторонами, вимогам щодо виконання грошових зобов'язань визначеними актами цивільного законодавства. Відтак, вказане не узгоджується із вимогами позову, з огляду на те, що відповідно до його вимог, представник позивача просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 250 987,68 грн., однак, з огляду на вимоги ст. 625 ЦК України слід враховувати п. 4 Договору позики, яким встановлено, що у разі прострочення [PERSON] термінів повернення позики він зобов'язаний сплатити [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 1 % від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня, а відтак на переконання суду, стягненню з відповідача підлягають 1 % річних, що складає 83 662,56 грн. Стосовно вимог щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання за Договором позики, яка складає 2 716 259,90 грн., то суд вважає вказані вимоги обґрунтованими, а відтак, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, а саме відповідач належним чаном повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Отже, за правилами ст. 141 ЦПК України слід розподілити судові втрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача лише частина суми сплаченого судового збору у розмірі 4 250,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial