Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «ОРТОТЕКА» про зобов`язання видати трудову книжку, внести запис про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 26 697, 56 грн. Вимоги позову мотивує тим, що з 01.06.2018 р. перебувала в трудових відносинах з відповідачем на посаді продавець-консультант. 01.06.2019 р. зі слів керівника її звільнено на підставі поданої заяви. З наказом про звільнення її не ознайомлювали. При цьому, в день звільнення з нею проведений лише фінансовий розрахунок, трудову книжку не повернуто. На її письмову заяву про повернення трудової книжки від відповідача реакції не надійшло. У зв`язку з вказаним позивач вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. 28.08.2019 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 02.10.2019 зі сторони відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким вимоги позову не визнають, посилаючись на те, що позивач звернулась з позовом до неналежного відповідача, оскільки з ТОВ «ОРТОТЕКА» в трудових відносинах не перебувала. Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, згідно з якими останній вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що позивач звернулась з позовом до неналежного відповідача, оскільки з ТОВ «ОРТОТЕКА» в трудових відносинах не перебувала. Станом на 28.11.2019 р. від позивача до суду не надходило відповіді на відзив, додаткових пояснень, заяв та будь-яких клопотань. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Встановлено, що позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 01.06.2018 по 01.06.2019. При цьому, до позову [PERSON] додано лише заяву, адресовану нею до ТОВ «ОРТОТЕКА» 02.07.2019 р. з вимогами повернути трудову книжку. З наданих до суду стороною відповідача доказів вбачається,що 23.07.2018 р. між позивачем та ФОП [PERSON] укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою-підприємцем, який використовує найману працю. У відповідності до вказаного договору, він укладений на термін з 23.07.2018 р. по 13.06.2019 р., позивача найнято на посаду продавця-консультанта. Вбачається, що наказом ФОП [PERSON] №13-к позивача звільнено з займаної посади провадця-консультанта на підставі ст. 38 КЗпП. З огляду на вказане сторона відповідача посилається на те, що між товариством та позивачем трудових відносин не існувало. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У статті 23 Загальної Декларації з прав людини визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору, зміст яких полягає у сукупності суб`єктивних прав і обов`язків з виконання працівником за винагороду роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку та зі створенням належних умов для її виконання й оплати праці роботодавцем. Основними ознаками наявності між сторонами трудових відносин є: укладення між сторонами трудового договору, особисте виконання працівником роботи відповідно до умов укладеного договору, підпорядкування працівника правилам внутрішнього трудового розпорядку, створення роботодавцем належних умов праці та її відповідна оплата. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стороною позивача не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту існування трудових відносин між нею та відповідачем, або клопотання про витребування вказаних доказів. доказів розміру заробітної плати, тощо. Заяв та клопотань про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача до суду зі сторони позивача не надходило. При цьому суд позбавлений можливості вчинити зазначені процесуальні дії самостійно, оскільки залучення співвідповідача або заміна неналежного відповідача по справі, у відповідності до ст. 51 ЦПК України, є правом позивача. З огляду на вказане, враховуючи недоведеність позивачем своїх вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed