Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з квітня 2005 року по теперішній час на повному утриманні та вихованні позивача [PERSON] знаходиться неповнолітній син- [PERSON] , [INFO] , народжений нею у позашлюбних відносинах. Батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] , який після народження сина надав відповідну спільну заяву про визнання батьківства від 21.04.2005 до відділу реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, де був внесений відповідний актовий запис і відомості про батька дитини за №580 від у відповідності до частини 1 статті 126 Сімейного кодексу України. Своє батьківство відповідач [PERSON] не заперечує. Однак, з моменту народження дитини батько [PERSON] жодного разу не прийняв участі у вихованні свого сина, не надав будь-якої матеріальної допомоги на його утримання, долею дитини не цікавився та не цікавиться взагалі. В сімейних відносинах з матір`ю дитини відповідач [PERSON] ніколи не перебував і створювати сім`ю ніколи не мав наміру, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, поклавши виховання та утримання дитини на позивача [PERSON] та членів її родини. У зв`язку з категоричною відмовою [PERSON] в добровільному порядку здійснювати утримання своєї дитини, позивач [PERSON] вимушена були звернутись до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення аліментів. 10 травня 2012 року Московським районним судом м.Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх заробітків, починаючи з 04.09.2009 року до досягнення повноліття, але відповідач судове рішення ігнорує і жодного разу аліменти не сплатив. Згідно розрахунку Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції від 22.05.2018 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 04.09.2009 року по 01.05.2018 року складає 89512 гри 94 коп. Станом на момент звернення [PERSON] з позовом до суду заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів лише збільшилася. Взагалі з моменту народження дитини, тобто з 2005 року, по теперішній час [PERSON] вихованням сина не займається, не спілкується з ним, матеріальну допомогу не надає, життям дитини не цікавиться, додаткові витрати на лікування та' розвиток дитини не здійснював ніколи. Відповідач [PERSON] жодного зв`язку із своїм сином не підтримує, внаслідок чого у дитини склалося стійка негативна думка щодо поведінки свого батька, образа на нього і розуміння того, що ця людина не є їй батьком по суті. Позивач [PERSON] ніколи не чинила перешкод у спілкуванні відповідача із сином, а, навпаки, намагалася з`ясувати відносини, телефонувала. Але ці спроби закінчилися повною фактичною відмовою відповідача від своєї дитини. У зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з вказаним позовом . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов в повному обсязі . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була сповіщені в установленому порядку. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради .Рішення по справі прийняти з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яке діє від імені органу опіки та піклування. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] має сина- [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] , який після народження сина надав відповідну спільну заяву про визнання батьківства від 21.04.2005 до відділу реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, де був внесений відповідний актовий запис і відомості про батька дитини за №580 від у відповідності до частини 1 статті 126 Сімейного кодексу України. Своє батьківство відповідач [PERSON] не заперечує. Однак, з моменту народження дитини батько [PERSON] жодного разу не прийняв участі у вихованні свого сина, не надав будь-якої матеріальної допомоги на його утримання, долею дитини не цікавився та не цікавиться взагалі. В сімейних відносинах з матір`ю дитини відповідач [PERSON] ніколи не перебував і створювати сім`ю ніколи не мав наміру, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, поклавши виховання та утримання дитини на позивача [PERSON] та членів її родини. У зв`язку з категоричною відмовою [PERSON] в добровільному порядку здійснювати утримання своєї дитини, позивач [PERSON] вимушена були звернутись до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 10 травня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх заробітків, починаючи з 04.09.2009 року до досягнення повноліття. Згідно розрахунку Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції від 22.05.2018 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 04.09.2009 року по 01.05.2018 року складає 89512 гри 94 коп. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування у своєму висновку № 474 від 19.07.2019 року вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина- [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем надано докази у спосіб та в порядку передбаченому законом, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] обґрунтований, тому, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного медичного догляду, не спілкується з дитиною та не виявляє до неї інтересу, свідомо нехтуючи своїми обов`язками, цей факт доведений належними та допустимими доказами у справі, відповідачем [PERSON] визнано позов в повному обсязі, що відповідно до ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, є підставою для покладення на нього відповідальності, встановленої законом у вигляді позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved