Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого посилалася на те, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03.09.2014 року стягнуто з відповідача [PERSON] на її користь в порядку регресу витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг у розмірі 1426,23 грн. Стягнуті грошові кошти на користь позивачки з боку відповідача і досі не повернуті як в добровільному порядку, так і в процесі виконавчого провадження. За таких обставин [PERSON] просить притягнути відповідача [PERSON] до відповідальності за невиконання рішення суду та стягнути в порядку регресу заборгованість по оплаті квартирної плати та комунальних послуг у розмірі 1426,23 грн. Представник позивача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності 06.06.2013 року, позовні вимоги підтримала у повному обсязі на просила їх задовольнити. Пояснила, що на підставі рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.09.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу було стягнуто витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг у розмірі 1426,23 грн. Добровільно рішення суду відповідачем виконане не було. За таких обставин [PERSON] була вимушена завернутися до органів Державної виконавчої служби через те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Проте в подальшому в ході власного розшуку позивачка зясувала факт наявності відповідачу на праві власності гаражу, за рахунок якого, на її погляд, може бути здійснено стягнення коштів. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що повернув стягнуті з нього кошти добровільно, проте письмових підтверджень з цього приводу не має. Представник міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.09.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг у розмірі 1426,23 грн. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Таким чином суд зазначає, що правовідносини щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг у розмірі 1426,23 грн. вирішені в судовому порядку, питання фактичного виконання судового рішення підлягає вирішенню у відповідність до положень вимог законодавства, що регулює виконавче провадження. В судовому засіданні сторони визнали той факт, що в цій частині рішення було предявлено до примусового виконання до органів державної виконавчої служби, проте до теперішнього часу даних про його фактично виконання з боку відповідача нема. З довідки Фрунзенського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Фрунзенський ВДВС) від 31.10.2016 року за № 7173/23-30 встановлено, що виконавчий лист № 2/645/958/14, виданий 09.10.2014 року Фрунзенським районним судом м. Харкова, про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 1426,23 грн. на користь [PERSON], перебував на виконанні у Фрунзенському ВДВС з 13.10.2014 року. В процесі виконання зясовано , що боржник [PERSON] на праві власності рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунків, земельних ділянок, техніки, а також інших доходів не має. 28.12.2015 року державним виконавцем на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Тобто підставою для повернення виконавчого листа став факт відсутності на час примусового виконання у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. З наданої представником позивача довідки ГБК «Дизель» від 06.04.2016 року за № 3 вбачається, що [PERSON] є власником гаражу № 188 ГБК «Дизель», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Високовольтна, 1-а. Тобто після повернення виконавчого листа стягувачеві було зясовано факт наявності у відповідача [PERSON] на праві власності нерухомого майна. В той же час з довідки Фрунзенського ВДВС за № 7173/23-30 встановлено, що станом на 31.10.2016 року вищевказаний виконавчий лист повторно до Фрунзенського ВДВС на виконання з боку стягувача не надходив. За таких обставин суд враховує, що позивачка не була позбавлена можливості повторно вирішувати питання примусового виконання судового рішення органами державної виконавчої служби, правові підстави для повторного стягнення раніш присуджених на її користь сум в судовому порядку відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed