Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] міської ради, Виконавчого комітету [PERSON] міської ради про встановлення факту постійного проживання позивача в гуртожитку за адресою м. Тернопіль, вул. Злуки, 17 з 25.12.2006р. по даний час. А також просить зобовязати [PERSON] міську раду зареєструвати місце проживання позивача за адресою м. Тернопіль, вул. Злуки, 17. В обґрунтування позову посилається на те, що з 25.12.2006р. по даний час працює на ВАТ «Текстерно». Протягом цього часу проживає в гуртожитку по вул. Злуки, 17. У вересні 2008 року гуртожиток став власністю [PERSON] міської ради. Позивач має намір зареєструвати своє місце проживання, однак відповідачі їй у цьому протидіють, мотивуючи це тим, що у позивача немає ордера на вселення у кімнату в гуртожитку. Для реєстрації місця проживання позивачу необхідно встановити факт проживання в гуртожитку з моменту поселення до цього часу. А також, у звязку із тим, що компетенції [PERSON] міської ради входить реєстрація місця проживання громадян, просить зобовязати [PERSON] міську раду зареєструвати місце проживання позивача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у позові та наданих суду усних поясненнях. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Надав суду усні та письмові пояснення, суть яких зводиться до того, що відповідачі не порушували прав позивача. Вказує на те, що позивач має договір найму ліжко-місця в кімнаті 103 гуртожитку за адресою м. Тернопіль, вул. Злуки, 17 від вересня 2008 року. Окрім того, позивач має зареєстроване місце проживання у [INFO]. Щодо зобовязання відповідача зареєструвати місце проживання позивача в гуртожитку, вказує на те, що позивач не звертався до відповідача про реєстрацію, а отже відповідач не міг порушити права позивача. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно трудової книжки позивача, остання з 25.12.2006р. по цей час працює у ВАТ «Текстерно» (з 25.12.2006р. інженером-хіміком технічного відділу, з 30.06.2011р. начальником випробувальної лабораторії). У вересні 2008 року між наймодавцем ВАТ «Текстерно» та наймачем [PERSON] укладено договір №110/1 найму ліжко-місця в кімнаті 103 в гуртожитку по вул. Злуки, 17 в м. Тернополі. Рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1766 від 12.09.2008р., на виконання рішення міської ради №5/20/8 від 21.08.2008р. «Про передачу в комунальну власність міста гуртожитків та котельні ВАТ «ТО Текстерно», затверджено договір про безоплатну передачу майна від 11.09.2008р., укладений між [PERSON] міською радою та ВАТ «ТО «Текстерно», затверджено акт прийняття-передачі, зокрема, гуртожитку за адресою просп. Злуки, 17, оформлено право власності за [PERSON] міською радою на даний гуртожиток. 11.03.2016р. представник позивача звертався до міського голови Тернополя із заявою про надання в [PERSON] міський відділ ДМС України відношення [PERSON] міської ради про реєстрацію позивача в гуртожитку за адресою просп. Злуки, 17/110. Листом №4236/08 від 08.04.2016р. заступник міського голови повідомила позивачу те, що на неї не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», так як позивач в гуртожитку по просп. Злуки, 17 не зареєстрована. А також надала перелік документів, необхідних для видачі ордера на право вселення в житлове приміщення. Згідно довідок ВАТ «Текстерно» №1/84 від 25.02.2016р., №1/149 від 19.05.2016р., листів ВАТ «Текстерно» №1/655 від 12.08.2011р., №1/863 від 03.09.2012р., №1/108 від 09.03.2016р. позивач з часу прийняття на роботу у ВАТ «Текстерно» проживає у кімнаті №110 в гуртожитку по вул. Злуки, 17 в м. Тернополі. Допитана в якості свідка [PERSON], яка проживає у кімнаті №109 цього ж гуртожитку, повідомила суду, що позивач з часу прийняття її на роботу у ВАТ «Текстерно» постійно проживає у кімнаті №110 в гуртожитку по вул. Злуки, 17 в м. Тернополі. Щодо зазначеної у договорі найму кімнати №103, пояснила, що в гуртожитку змінювалась нумерація кімнат, і на даний час це кімната №110. Позивач на даний час зареєстрована в [INFO], що підтверджується відповідним штампом в паспорті позивача, а також довідкою Ємільчинської селищної ради Житомирської області №1614 від 10.03.2016р. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 27.04.2016р. залишено без розгляду заяву позивача в окремому провадженні про встановлення факту постійного проживання в гуртожитку, у звязку із наявністю спору про право. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Судом встановлено, що позивач з 25.12.2006р., тобто з часу прийняття її на роботу у ВАТ «Текстерно» проживає у гуртожитку по вул. Злуки, 17 в м. Тернополі. Відповідачами не визнається (ставиться під сумнів) період проживання позивача у гуртожитку, що вбачається із відповіді заступника міського голови, а також із усних пояснень представника відповідачів. Для забезпечення реалізації прав позивача, зазначених у Законі України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», позивачу необхідно встановити юридичний факт постійне проживання у гуртожитку. З метою захисту права позивача, враховуючи вищевказані докази, суд вважає, що вимога позивача про встановлення факту постійного проживання підлягає до задоволення. Суд встановлює факт постійного проживання [PERSON] у гуртожитку за адресою м. Тернопіль, вул. Злуки, 17 з 25 грудня 2006 року по день ухвалення рішення, тобто 02 березня 2017 року. Проте, у задоволенні вимоги про зобовязання відповідача [PERSON] міської ради зареєструвати місце проживання позивача слід відмовити, з огляду на наступне. Як було зазначено вище (стаття 15 ЦК України), а також відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом не встановлено порушення відповідачем [PERSON] міською радою права позивача на реєстрацію місця проживання, так як позивач до відповідача саме із цією вимогою не звертався. Дана обставина не заперечується й представником позивача. Звернення до відповідача про надання відношення до ДМС України не є тотожним зверненню про реєстрацію місця проживання. У звязку із тим, що судом не встановлено порушення, невизнання або оспорювання відповідачем права позивача на реєстрацію місця проживання, дана вимога до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, так як позов задоволено частково (лише вимогу про встановлення факту), з відповідачів у рівних частках на користь позивача слід стягнути 275,60 грн. сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору за вимогу про встановлення факту, по 137,80 грн. з кожного.

Outcome: approved