Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на будинок, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком 177 по вулиці 130 Таганрозької дивізії в місті Маріуполі. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок № 177 по вулиці 130 Таганрозької дивізії в місті Маріуполі. У вказаній квартирі зареєстрована її донька, [PERSON], проте там не проживає, оскільки у 2011 році переїхала до будинку свого чоловіка [PERSON], де проживає до теперішнього часу. Факт не проживання відповідача у будинку підтверджується актом складеним КСН «Таганрозький» від 21.06.2018 року. Таким чином, відповідач з 2011 року не бере участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житлового будинку. Вважає, що відповідачка не проживає у будинку більше одного року без поважних причин. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку, у звязку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом та просить суд задовольнити позовні вимоги, та визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком 177 по вулиці 130 Таганрозької дивізії в місті Маріуполі. Позивач до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась. 19 вересня 2018 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] відповідно до якої, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі продажу жилого будинку від 17 вересня 2002 року посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1839, належить будинок № 177 по вулиці 130 Таганрозької дивізії в місті Маріуполі. Згідно облікової книги КСН «Таганрозький» [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] з 02 липня 2004 року по теперішній час. Згідно акту складеного головою КСН «Таганрозький» [PERSON] від 21 червня 2018 року [PERSON], [INFO] зареєстрована проте з 2011 року не проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Отже, з урахування визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником будинку 177 по вулиці 130 Таганрозької дивізії в місті Маріуполі, а відповідач, будучи зареєстрованою у вказаному домоволодінні, але фактично там не проживаючи без поважних причин, перешкоджають користуванню та розпорядженню нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved