Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна. В останній редакції уточненого позову (а.см. 129-132) просить суд: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 04.02.2013 року по 28.03.2018 рік; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2008 року випуску, червоного кольору та земельну ділянку, площею 0,084 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину: транспортного засобу Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2008 року випуску, червоного кольору та земельну ділянку, площею 0,084 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 1999 року позивач почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] , вели спільне господарство, святкували всі свята разом. З 04.02.2003 року [PERSON] був зареєстрований в належному позивачу будинку за адресою: [ADDRESS] . За час проживання однією сім`єю, [PERSON] та [PERSON] спільно придбали рухоме і нерухоме майно, вели разом сімейний бізнес. Так, 03.10.2012 року вони придбали транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2008 року випуску, червоного кольору та 01.10.2014 року придбали земельну ділянку площею 0,084 га, кадастровий номер [NUMBER] . Право власності на зазначене майно було зареєстроване за [PERSON] 29.03.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] [PERSON] помер. З огляду на те, що спірне майно було придбано [PERSON] та [PERSON] в період, коли вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, у позивача виникла необхідність звернення до суду із відповідним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину майна для захисту свого невизнаного права на спірне майно, набуте чоловіком та жінкою за час спільного проживання однією сім`єю. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на уточнений позов [PERSON] , в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог останньої з огляду на їх необгрунтованість та недоведеність (а.с. 155-157). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.09.2018 року провадження по справі було відкрито, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 23-24). 31.10.2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову по справі (а.с. 40-41); ухвалою від 01.11.2018 року заява про забезпечення позову була задоволена судом (а.с. 46-48). 07.11.2018 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про виклик свідків (а.с. 60), витребування доказів (а.с. 67), які були задоволені ухвалою від 07.11.2018 року (а.с. 71-72). 11.12.2018 року відповідач по справі [PERSON] подав клопотання про зупинення провадження по справі (а.с. 98-99), в задоволенні якого ухвалою суду від 12.12.2018 року було відмовлено (а.с. 118-119). 21.01.2019 року [PERSON] подав до суду клопотання про виклик свідків (а.с. 125 -126), яке було задоволено судом. 15.03.2019 року [PERSON] подав до суду клопотання про зупинення провадження по справі (а.с. 148-149), в задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 17.04.2019 року (а.с. 179-182). У судовому засіданні позивач [PERSON] , її представники підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , його представник заперечували проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Відповідач [PERSON] також заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Предметом позовних вимог є встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з з 04.02.2003 року по 28.03.2018 рік. Встановлення вказаного факту необхідно позивачу для визнання майна, придбаного [PERSON] та [PERSON] в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - спільною сумісною власністю в порядку ст. 74 СК України та визнання права власності на 1/2 частину цього майна. Положеннями статті 315 ЦПК України передбачено встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у стосунках та проживали разом у будинку [ADDRESS] , належному на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до довідки №601 ЖЕО-1 від 30.07.2018 року у 2003 році [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою (а.с. 10). Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] (а.с. 16). 29.03.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстували шлюб (а.с. 8). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2014 року серії [NUMBER] [PERSON] 15.09.2014 року зареєстрував право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: 27552656, видавник: Реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідачі по справі є дітьми [PERSON] , що не заперечується позивачем, а отже є спадкоємцями першої черги останнього. За заявою позивача у судове засідання викликалися свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом з 1999 року. [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у житловому будинку, належному [PERSON] , де вони проживали до смерті останнього (а.с. 110); Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] жили у будинку позивача, займалися спільним бізнесом (а.с. 111). Свідок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що [PERSON] та [PERSON] з 2000 року почали жити разом у будинку позивача. Займалися спільним бізнесом. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, спільне проживання, виконання взаємних прав та обов`язків. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами; 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів 3)показань свідків. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що померлий [PERSON] дійсно проживав разом із позивачем у належному їй будинку та з 2003 року був зареєстрований у вказаному будинку. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом та мали стосунки визнається відповідачами та підтверджується свідками, як з боку позивача так і з боку відповідача. Однак один лише факт проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою та реєстрація місця проживання [PERSON] у будинку, належному на праві власності позивачу не є достатнім та беззаперечним доказом спільного їх проживання як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивачем не було надано суду доказів щодо ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання останніми майна в інтересах сім`ї, тобто наявності між ними усталених відносин, які притаманні подружжю, що підлягає обов`язковому встановленню при доведенні факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно позовних вимог [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] саме з 04.02.2003 року, однак позивач не обгрунтувала, чому вона вважає, що факт спільного проживання почався саме з 04.02.2003 року. Заслухані у судовому засіданні свідки: [PERSON] (а.с. 242), [PERSON] (а.с. 239), [PERSON] (а.с. 237), [PERSON] (а.с. 232), пояснили, що [PERSON] проживав у [PERSON] періодично, а не постійно, оскільки часто проживав у батьків, у сина та у колишньої дружини [PERSON]. Крім того, заслухані у судовому засіданні свідки: [PERSON] (а.с. 224), [PERSON] (а.с. 232), [PERSON] (а.с. 235); [PERSON] (а.с. 237), [PERSON] (а.с. 239), [PERSON] (а.с. 242), [PERSON] (а.с. 244) пояснили, що помелий [PERSON] вів бізнес з сином, спільного з [PERSON] бізнесу у останнього не було. Матеріали справи також не містять доказу ведення [PERSON] та [PERSON] спільного бізнесу та наявності у них спільного бюджету. Жодного належного та допустимого доказу набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2008 року випуску, червоного кольору та земельної ділянки, площею 0,084 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої за адресою: [ADDRESS] спільною працею та за спільні кошти позивачем надано суду не було. Матеріали справи взагалі не містять інформації на підтвердження того, що транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2008 року випуску, червоного кольору належав на праві власності [PERSON] . У судовому засіданні 24.07.2019 року представником позивача були надані суду для огляду фотокарти із зображенням позивача та [PERSON] , а також їх рідних, однак судом вказані докази до розгляду прийняті не були, оскільки були подані із пропуском встановленого законом строку для їх подання (ч. 8 ст. 83 ЦПК України). Крім того, надані позивачем фотографії свідчать про знайомство сторін, про спільне коло знайомих і проведення разом вільного часу, але не може доводити факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету у [PERSON] та [PERSON] та інше. Суд приходить до висновку, що наведені позивачем підстави у позові та надані нею докази не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя, наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між [PERSON] та [PERSON] відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірної земельної ділянки за їх спільні сумісні кошти або спільною працею. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, в тому числі Постанові ВП ВС від 03.07.2019 року по справі №544/8023/15-ц, в якій зазначено, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3,74 СК України). У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі 6-2253цс15, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Обов`язок доказування своєї трудової та/або фінансової участі у створенні спільної сумісної власності поза шлюбом належить позивачу. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надавши правову оцінку всім представленим доказам, які встановлюють дійсні обставини справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість та недоведеність.

Outcome: dismissed