Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Горішньошеровецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на самочинне будівництво. Посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0801 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в с. Горішні Шерівці Заставнівського району Чернівецької області. На вказаній земельній ділянці вона збудувала самочинно будинок, площею 801 м2, дотримавшись при будівництві архітектурних, будівельних, санітарних та екологічних норм. Після завершення будівництва Заставнівське РБТІ виготовило на вказаний будинок технічний паспорт. На сьогоднішній день вона має намір ввести будинок в експлуатацію та оформити право власності на нього. Для цього звернулась в Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю, однак їй було відмовлено з причин відсутності у них на те правових підстав та рекомендовано звернутись до суду. Саме тому просить визнати за нею право власності на згаданий житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити, обґрунтував вищенаведеним. Представник відповідача Горішньошеровецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи представника позивача, врахувавши заяву представника відповідача, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.. У відповідності до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0801 га, кадастровий номер 7321583300:02:004:0079, цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №087256 від 22.05.2009 року. На вказаній земельній ділянці, позивач побудувала житловий будинок, загальною площею 801 м2, розташований по [ADDRESS], що видно з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 9-15). Вказаний житловий будинок, побудований в 2011 році, готовий до експлуатації, його стан придатний до нормальної експлуатації, дефекти та пошкодження відсутні, що підтверджується висновком експерта (а.с. 16-20). На сьогоднішній день позивач має намір ввести побудований нею житловий будинок в експлуатацію та оформити на нього право власності, для цього звернулась в Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю, однак їй було відмовлено. Причиною відмови є те, що роботи з будівництва згаданого житлового будинку проведені без дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт, а отже у Інспекції відсутні підстави для прийняття цього будинку в експлуатацію, що вбачається з повідомлення Інспекції №5-4/475 від 31.07.2014 року (а.с. 7). Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. За правилами ч.ч.1, 5 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи те, що позивачем під час проведення будівництва згаданого житлового будинку та після його завершення були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, претензій скарг чи заяв щодо його зведення від інших осіб не надходило, що свідчить про те, що права інших осіб цим будівництвом не порушені, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем права власності на нього. На підставі викладеного та

Outcome: approved