Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» про стягнення коштів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач являється власником квартири [ADDRESS]. Багатоквартирний будинок, в якому проживає позивач підєднаний до газорозподільної системи та обслуговується відповідачем по справі. Позивач, використавши передбачене законом право на самостійне встановлення індивідуального приладу обліку природного газу, за власний кошт придбала та встановила газовий лічильник. 10.12.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про компенсацію понесених нею витрат на встановлення лічильника в сумі 3\~500 грн. Проте, 20.12.2018 року відповідачем було відмовлено позивачу у відшкодуванні витрат на встановлення лічильника. Вважає відмову відповідача у компенсуванні витрат на встановлення індивідуального газового лічильника неправомірною, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.1-3). В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.26-28). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач за власні кошти в сумі 3 500 грн. 00 коп. придбала та встановила газовий лічильник у квартирі [ADDRESS], що підтверджується актом прийомки газового лічильника в експлуатацію (новий монтаж системи газопостачання; встановлення додаткових приладів) від 26.09.2018 року (а.с.5), актом №249 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.09.2018 року (а.с.53), договором підряду №249 на встановлення газового лічильника в житловому будинку (квартирі) по замовленню населення від 26.09.2018 року (а.с.53) та квитанцією №1Р1869 від 18.10.2018 року (а.с.6). 10.12.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій повідомила ПАТ «Вінницягаз», що вона самостійно забезпечила встановлення індивідуального приладу обліку природного газу в квартирі за адресою: вул. Д. Майбороди, 37/35, м. Вінниця, тому просить компенсувати понесені нею витрати в сумі 3 500 грн. 00 коп. (а.с.7). 20.12.2018 року на звернення позивача відповідач повідомив, що порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу фізичних осіб (населення) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Поряд з тим, за наявною у товариства інформацією, на даний час відповідний порядок відсутній. Відтак, з незалежних від товариства причин висловлене у зверненні позивача прохання може бути розглянуте після набрання чинності відповідним порядком та надання підтверджуючих документів відповідно до вимог нормативних актів (а.с.8). Частиною 1\~статті 5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55,124 Конституції України\~та\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2\~ст.89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначені правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Згідно з ч.2\~ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~в редакції Закону №2260-VIII від 21.12.2017 року, з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному\~статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до ч.1\~ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції\~Закону №329-VIII від 09.04.2015 року, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Як передбачено ч.2\~ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~в редакції Закону №2260-VIII від 21.12.2017року, побутові споживачі природного газу фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Позивач скористалась наданим їй правом на встановлення індивідуального газового лічильника, на що витратила 3 500 грн. 00 коп. Судом береться до уваги, що на час розгляду справи\~Законом №2260-VIII\~від 21.12.2017 року, який набрав чинності 20.01.2018 року, були внесені зміни до\~Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яким передбачається, що побутові споживачі природного газу фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Посилання представника відповідача для обґрунтування своїх заперечень проти позову на те, що кошти за встановлення газового лічильника не можуть бути компенсовані у зв'язку з відсутністю на даний час механізму відшкодування коштів споживачам які встановили лічильники природного газу за власний рахунок є необґрунтованими та не можуть обмежувати права позивача. За змістом\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до обставин справи в розумінні\~статті 509 ЦК України\~між сторонами по справі виникли зобов'язальні правовідносини, за змістом яких у разі придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу, на суб'єкта який здійснює розподіл природного газу на відповідній території та отримав відповідний дозвіл для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу покладається обов'язок компенсації даних витрат. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до\~ст.611 ЦК\~визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» в першій частині ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж, по суті, захищається ст.1 Першого протоколу до Конвенції. У п.33 рішення у справі «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, яке набуло статусу остаточного 07.10.2011 року, ЄСПЛ зазначив, що п.2 ст.1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Ведучи мову про «закон», ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (п.54 рішення від 09.11.1999 року у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки»). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (п.109 рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Отже, за змістом\~ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому споживачі не зобов'язані відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу, що також вбачається і з структури тарифу на послуги розподілу газу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз». Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч.1\~ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов'язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Отже, невиплата відповідачем позивачеві грошових коштів в сумі 3 500 грн. 00 коп. в якості компенсації за встановлення індивідуального газового лічильника позбавляють останню права власності на кошти сплачені нею за газовий лічильник, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Виходячи з наведеного вище, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи, що позивач за власні кошти встановив індивідуальний газовий лічильник, а відповідач не виплатив йому компенсацію за його встановлення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також, в силу п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1\~500 грн., відповідно до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 15.04.2019 року (а.с.60) та квитанції до прибуткового касового ордера №2/19 від 25.04.2019 року (а.с.61), оскільки останні є справедливими та співмірними із заявленими вимогами. Окрім того, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., від сплати якого при зверненні до суду був звільнений позивач в силу ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного,

Outcome: approved