Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.07.2007 року між нею та [PERSON] було досягнуто домовленості про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,06 га на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району, тому останній позивач передала для оформлення документів 1000 доларів США, про що було написано розписку. Також у розписці було вказано, що переоформлення права власності та її продаж мали відбутись до 01.09.2007 року. Однак, як з'ясувалось пізніше, за відповідачем вказана вище земельна ділянка не зареєстрована, тобто остання безпідставно отримала 1000 доларів США. 01.04.2016 року відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути отримані кошти до 01.07.2016 року, однак цього не зробила. Згідно уточнених позовних вимог від 02.12.2016 року, позивачем було уточнено підставу позову, а саме посилається на те, що передані нею грошові кошти відповідачу [PERSON] були авансом в рахунок подальшого укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Отже, так як сторони договір купівлі-продажу земельної ділянки в належній (нотаріальній) формі не уклали, тому сума переданого авансу у розмірі 1000 доларів США підлягає поверненню у будь-якому випадку. Просить суд стягнути з відповідача по справі на її користь 50 843 грн. 62 коп., з них 24 816 грн. 60 коп. суми авансу та 26 027 грн. 02 коп. відсотків за користування грошовими коштами. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задоволити з підстав наведених в позовній заяві та уточненнях до неї. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлений позовні вимоги не визнали, просили суд в позові відмовити, оскільки не укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки зумовлено відсутністю документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за відповідачем. Крім того, було передано грошові кошти в сумі 5000 гривень, а не 1000 доларів США, справді в якості авансу продажу земельної ділянки. Позивачем було розпочато самовільне будівництво на земельній ділянці, що належить [PERSON], після чого було вирішено продати вказану земельну ділянку позивачу, однак договір купівлі-продажу укладено не було у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку,так як останні були викрадені. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 2007 року [PERSON] отримала від [PERSON] 1000 доларів США і зобов'язалась продати останній земельну ділянку площею 0,06 га за ціною 800 доларів за сотку землі та переоформити земельну ділянку на позивача до 01.09.2007 року, про що написала відповідну розписку (а.с. 5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Зі змісту вказаної норми вбачається, що ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами. Отже, оскільки між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було, то передані [PERSON] [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом і підлягають поверненню саме в тому розмірі, в якому були передані. Як вбачається із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.02.2003 року (а.с. 52) відповідач є власником земельної ділянки площею 0,06 га на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Таким чином [PERSON] мала право на отримання від позивача платежів, передбачених ч. 2 ст. 570 ЦК України, так як являється власником майна, яке мала намір придбати позивач. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідач набула 1000 доларів США в якості авансового платежу для подальшого укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, що не заперечується відповідачем. Вказаний договір в подальшому укладеним не був, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 570 ЦК України сума авансу в розмірі 1000 доларів США підлягають стягненню в розмірі 24 816 грн. 62 коп. відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 04.08.2016 року (момент подачі позовної заяви). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у виді відсотків за користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України) в розмірі 26027 грн. 02 коп., то на думку суду, зазначена норма не може застосовуватись до авансу, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, тому з відповідача слід стягнути безпідставно набуті нею 1000 доларів США, в частині позовних вимог про стягнення відсотків за користування чужими коштами слід відмовити, враховуючи, що грошове зобов'язання виражене в іноземній валюті, а отже індексації не підлягає. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору (а.с. 1) та витрат на правову допомогу (а.с. 12).

Outcome: partial