Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (далі - ТзОВ «Волиньгаз Збут») про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.01.2020 вона придбала квартиру [ADDRESS] . Після вселення у вказану квартиру, позивач подала заяву до відповідача з метою оформлення договору про надання житлово-комунальних послуг. 07.04.2020 отримавши рахунок-повідомлення, дізналася, що по даній квартирі наявна заборгованість за газопостачанням в розмірі 17898,78 грн., яка була нарахована особі, яка позивачу не відома, а саме - [PERSON] . Про вказані обставини, [PERSON] повідомила відповідача. З огляду на викладене, просить суд зобов`язати ТзОВ «Волиньгаз Збут» виключити заборгованість [PERSON] за послуги з газопостачання в квартирі [ADDRESS] (особовий рахунок - [NUMBER] ), заборгованість попереднього користувача, що виникла за період до 30.01.2020 в сумі 17898,78 грн. Ухвалою судді від 0.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Від відповідача надійшов відзив, у якому ТзОВ «Волиньгаз Збут» вказує, що при купівлі даної квартири позивачу було відомо про наявність заборгованості за теплопостачання та сторонами було досягнуто домовленості щодо погашення існуючої заборгованості до 29.02.2020. Окрім цього попереднім власником квартири - [PERSON] не було повідомлено відповідача про звільнення займаного приміщення, що суперечить п.11.7 договору постачання природного газу побутовим споживачам та п.9 розділу ІІІ Правил постачання природного газу у зв`язку з чим, звіряння фактично використаних споживачем обсягів природного газу, як це повинно відбуватися у випадку зміни власника помешкання не було, у зв`язку з наведеним просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача просив у задоволені позову відмовити з підстав наведених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив наступне. 30 січня 2020 року позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Горбач Л.С. та зареєстрованим в реєстрі № 89 (а.с.04-06). Як вбачається із копії паспорта [PERSON] з 20.03.2020 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.07). Судом встановлено, що за особовим рахунком № [NUMBER] у квартирі [ADDRESS] утворилася заборгованість у розмірі 17898,78 грн. за послугу газопостачання, що підтверджується відповіддю на звернення позивача від 19.08.2020 (а.с.17-19). Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Судом встановлено, що зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникли у позивача з часу придбання у власність квартири та початку користування цими послугами, тобто з 30.01.2020. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Зі змісту договору купілі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зокрема п.4.3, продавець зобов`язався до 29.02.2020 оплатити заборгованість по комунальним послугам, яка виникла до 10.01.2020. Тобто укладаючи договір купівлі-продажу квартири, попередній власник визнавав заборгованість за послуги газопостачання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені у статті 11 ЦК України. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначені у статті 509 ЦК України. Відповідно до зазначеної правової норми зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як передбачено статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Представник відповідача не навів доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла у попереднього власника квартири. Таким, чином суд дійшов висновку, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу від 30.01.2020, згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 686/6276/19, провадження № 61-3604св20 від 01.09.2020. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved