Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що за життя [PERSON] працювала у сільському господарстві і отримала у власність земельну ділянку площею 4,5 га ріллі (кадастровий номер [NUMBER]) на території Березівської сільської ради згідно Державного акту серії [NUMBER] від 21.04.2006 року. 25 жовтня 2016 року [PERSON] склала заповіт, яким належне їй право на земельну частку (пай) заповіла [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі і на спадкову земельну ділянку, так як рішенням Талалаївського районного суду від 18 вересня 2017 року здійснено тлумачення заповіту [PERSON] і визнано, що заповіт [PERSON] від 25 жовтня 2016 року, розповсюджується на земельну ділянку площею 4,50 га, зазначену в Державному акті серії [NUMBER] від 21 квітня 2006 року і належить [PERSON], померлій [INFO]. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, у встановлений термін подала заяву до нотаріальної контори, але не може оформити спадщину належним чином, так як у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5,04 га ріллі (кадастровий номер [NUMBER]) на території Березівської сільської ради згідно Державного акту серії [NUMBER] від 21.04.2006 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача - Березівської сільської ради, та третіх осіб - відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі та Талалаївської РДА - в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2016 року (а.с.9). Згідно копії заповіту від 25 жовтня 2016 року [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березівської сільської ради заповіла [PERSON] (а.с.11). Заповіт посвідчено 25 жовтня 2016 року головою виконавчого комітету Березівської сільської ради. Даний заповіт [PERSON] не змінений і не скасований, що підтверджується довідкою Березівської сільської ради від 28.08.2017 року (а.с.8). Факт наявності у спадкодавця спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.04.2006 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березівської сільської ради Талалаївського району (а.с.12). Листом державного нотаріуса Прилуцької районної ДНК від 28.08.2017 року [PERSON] повідомлена про те, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], так як в заповіті від 25 жовтня 2017 року зазначено «право на земельну частку (пай)», а в наявності є земельна ділянка площею 4,50 га на території Березівської сільської ради, право власності на яку підтверджене державними актом, тобто спадкове майно, яке зазначено в заповіті, відсутнє (а.с.14). Рішенням Талалаївського районного суду від 18 вересня 2017 року, яке набрало законної сили 29.09.2017 року, здійснено тлумачення заповіту [PERSON] і визнано, що заповіт [PERSON] від 25 жовтня 2016 року, розповсюджується на земельну ділянку площею 4,50 га, зазначену в Державному акті серії [NUMBER] від 21 квітня 2006 року і належить [PERSON], померлій [INFO] (а.с.10-10 зв.). У районні газеті «Трибуна хлібороба» за 07 жовтня 2017 року поміщено оголошення про те, що втрачений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.04.2006 року на ім'я [PERSON] вважати недійсними (а.с.15). Згідно довідки відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 18.10.2017 року, вартість земельної ділянки згідно Державного акту серії [NUMBER] від 21.04.2006 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березівської сільської ради станом на 29.10.2016 року становила 138 920 грн. 48 коп. (а.с.38). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа і спадкоємицею є [PERSON], що підтверджується повідомленням Прилуцької районної ДНК від 17.10.2017 року та копією спадкової справи (а.с.27-32). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, дане право підтверджено належним правовстановлюючим документом, оригінал якого було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки, і дане майнове право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Суд також вважає за необхідне на підставі ч.2 ст. 80 ЦПК України та ст. 88 ЦПК України стягнути з позивача недоплачену суму судового збору відповідно до ціни позову, а саме - грошової оцінки земельної ділянки на день смерті спадкодавця, яка була встановлена в ході судового розгляду згідно довідки відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі на суму 138920, 48 грн. Саме з цієї суми позивач повинна була сплатити суму судового збору при подачі позову до суду згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» один відсоток ціни позову - 1389 грн., а нею сплачено згідно квитанції 640 грн., тому з позивача підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в розмірі 749 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved