Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві посилалась на те, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 18 липня 2008 року. Вказувала, що подружні відносини припинені з грудня 2017 року. Основна причина розпаду сімї різниця характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, злісне небажання чоловіка працевлаштуватися, щоб достатньо забезпечувати сімю. Зазначала, що втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу вважає такими, що суперечать її інтересам. Тому просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому категорично заперечив проти позовної заяви дружини про розірвання шлюбу і проти звинувачення, що нібито він злісно не бажав офіційно працевлаштуватись. В той же час зазначив, що згоден з доводами дружини, що нібито основна причина розпаду сімї - це відсутність взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Вказав, що він переконаний у тому, що негативне ставлення дружини до виконання своїх подружніх обовязків і до нього виникли через відмову матері відповідача переоформити на нього будинок. Він заперечує проти розірвання шлюбу, у звязку з чим подав заяву про надання подружжю терміну на примирення. Але якщо примирення не відбудеться, просив в судовому порядку зобовязати [PERSON] скласти з ним письмовий договір щодо місця проживання дитини, днів та часу для виховання і спілкування з сином, визначення виплати аліментів. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Оскільки відповідачем судові повістки, що направлені судом на його адресу, не одержані та повернуті до суду за закінченням встановленого терміну зберігання, про час та місце розгляду справи він повідомлений в порядку, встановленому ч.11 ст.128 ЦПК України. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, а також належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не зявились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 18 липня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як на час звернення з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи судом позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Позиція позивача залишається постійною та однозначною, її дії свідчать про відсутність бажання миритися з відповідачем, зберегти сімю, відновити подружні стосунки. Суд також зважає на зазначену у відзиві [PERSON] позицію, згідно якої він повідомив, що згоден з доводами дружини, що нібито основна причина розпаду сімї - це відсутність взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Тобто факт розпаду сімї відповідачем визнається. Враховуючи викладене, зважаючи на повідомлення сторін, що на їх думку сімя розпалася, суд вважає, що примирення є неможливим. Разом з відзивом позивач надав суду заяву, у якій звернувся до суду з клопотанням про надання їм з позивачем терміну на примирення пять місяців. З вказаної заяви вбачається, що зберегти шлюб відповідач бажає лише зважаючи на інтереси дитини та своє бажання підтримувати з дитиною сімейні стосунки. Також відповідач зазначає, що має намір зберегти шлюб з [PERSON] за умови, що вона вестиме розмову про своє бачення життя, і всі сімейні питання вирішуватиме з ним, а не зі своїми батьками. Таким чином бажання відповідача зберегти шлюб за якихось умов суд не розцінює як підставу для надання сторонам терміну на примирення. Будь-яких обставин, які б надавали можливість вважати, що примирення між сторонами є можливим, відповідач в своїй заяві не зазначив. В судове засідання не зявився, не навів доводів на підтвердження можливості примирення. Крім того, з моменту отримання відповідачем позовної заяви, і до розгляду справи судом минуло більше двох місяців, але жодних даних, що протягом цього часу відповідач хоча б намагався помиритися з позивачем, до матеріалів справи сторонами не надано. Позивач продовжує підтримувати позовні вимоги про розірвання шлюбу. На підставі викладеного з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сімї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. Тому не підлягає до задоволення клопотання відповідача про надання подружжю терміну на примирення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, виходячи з приписів ч.1 ст.24 СК України, за відсутності вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Позов підлягає до задоволення, шлюб необхідно розірвати. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач не звертався до суду з зустрічними позовними вимогами про зобовязання позивача укласти з ним письмовий договір щодо місця проживання дитини, днів та часу для виховання і спілкування з сином, визначення виплати аліментів. Відповідно, вказані вимоги не розглядалися судом, сторонами на їх підтвердження або спростування докази не подавалися. Тому підстави для зобовязання [PERSON] укласти з [PERSON] вказані договори відсутні. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить залишити їй прізвище [PERSON]. Тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У звязку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 704 грн. 80 коп. на відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: approved