Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Центр надання адміністративних послуг Московського району м. Харкова в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 18 по вул. Гвардійців Широнінців, буд. 27 в м. Харкові, виселити з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення та вселити [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що згідно Свідоцтва про право власності від 24.05.2016 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] їй належить житлове приміщення, а саме: квартира [ADDRESS]. Вказану квартиру позивач придбала за допомогою електронних торгів. На даний час у вказаній квартирі зареєстрований та проживає колишній власник [PERSON], який в категоричній формі відмовляється в добровільному порядку звільняти квартиру, зніматись з реєстрації та всіляко перешкоджає позивачу користуватись своєю власністю. Представник позивача в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням слухати справу у відсутності позивача та його представника, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи до суду не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності або якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Таким чином, суд у відповідності до статті 224 ЦПК України за письмовою згодою представника позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 24.05.2016 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі акту державного виконавця про проведення електронних торгів, затвердженого Начальником Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції Харківської області 19.05.2016 року, позивачу [PERSON] належить житлове приміщення, а саме: квартира [ADDRESS], яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 25,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м. Вказана квартира придбана позивачем за допомогою електронних торгів за 289\~200,00 грн., що раніше належала відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 11.03.2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-323, розпорядження за номером 386. На даний час у вищевказаній квартирі зареєстрований та проживає колишній власник [PERSON], який в категоричній формі відмовляється в добровільному порядку звільняти квартиру, зніматись з реєстрації та всіляко перешкоджає позивачу користуватись своєю власністю. 30.08.2016 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням було направлено вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, в якій позивач просила останнього звільнити квартиру [ADDRESS] в добровільному порядку протягом одного місяця з дати отримання вимоги. Про те вказану вимогу було повернуто до відділення поштового звязку в звязку з закінченням терміну зберігання. 18.01.2017 року в судовому засіданні відповідачем було надано копію ухвали апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року у цивільній справі № 643/8678/14-ц, посилаючись на яку відповідач стверджував, що ніяких боргів він не має, а квартира [ADDRESS] належить йому на праві власності й дотепер. 23.01.2017 року до канцелярії суду представником позивача надано додаткові пояснення у справі, з яких вбачається наступне. 12.06.2014 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Московського районного суду м. Харкова суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 13.08.2014 року ПАТ АБ «Укргазбанк» уточнив позовні вимоги в частині заявленої суми заборгованості, а саме просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 12/08-1 від 15.08.2008 року станом на 01.08.2014 року у сумі 238\~612,07 грн.; в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 12/08-1 від 15.08.2008 року та додаткової угоди № 1 до кредитного договору в сумі 238\~612,07 грн., укладеним з ПАТ АБ «Укргазбанк», звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 15.08.2008 року та додаткового договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 1 від 01.02.2013 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 8742 та № 213 - однокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 12.6 кв.м., загальною площею 25,3 кв.м., що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 11.03.2008 року, із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідача [PERSON], як іпотекодавця, штраф за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки у сумі 2\~290,00 грн., згідно розрахунку станом на 07.08.2014 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2015 року (суддя Омельченко Н.І.) у цивільній справі № 643/8678/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 12/08-1 від 15.08.2008 року та додаткової угоди № 1 до кредитного договору в сумі 238\~612,07 грн., укладеним з ПАТ АБ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 15.08.2008 року та додаткового договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 1 від 01.02.2013 року посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 8742 та № 213 однокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 12,6 кв.м., загальною площею 25,3 кв.м., що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 11.03.2008 року із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати в розмірі 2\~165,06 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2015 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.05.2015 року за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2015 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. При цьому в мотивувальній частині рішення судова колегія звертає увагу на таке: «Оскільки рішення суду оскаржувалося тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості з [PERSON], а в іншій частині не оскаржувалося, про що підтвердив і в своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції представник банку, в іншій частині рішення суду судовою колегією не переглядалося.» Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2015 року в оскаржувальній частині змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 12/08-1 від 15 серпня 2008 року в сумі 238\~612,07 грн. Рішення в частині стягнення судового збору залишено без змін. З вищенаведеного вбачається, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2015 року було змінено судом апеляційної інстанції не повністю, а лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості з [PERSON] В іншій частині вищезазначене рішення не оскаржувалось та судовою колегією не переглядалось. На даний час рішення апеляційного суду Харківської області від 18.05.2015 року та рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2015 року набрало чинності. На підставі вищевикладеного суд залишає поза увагою твердження відповідача щодо скасування рішення суду, за яким звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] за допомогою електронних торгів. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування жилим приміщенням, виселення та вселення є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Одже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що відповідач втратив право власності та користування квартирою № 18 в будинку № 27 по вул. Гвардійців-Широнінців в м. Харкові, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved