Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання їхньої з відповідачем малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] з нею, матір`ю дитини, за адресою: [ADDRESS] . В обгрунутвання позову позивач зазначає, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 20.04.2018 року за рішенням суду розірвано. В період перебування у шлюбі у них з відповідачем народився син [PERSON] , який проживав з нею. Але одного разу відповідач взяв сина на вихідні і не повернув та заявив, що дитина буде проживати з ним. На даний час дитина проживає з батьком, але це суперечить інтересам дитини, оскільки вона не спілкується з матір`ю, що для дитини такого віку несприятливо позначається на розвитку. Відповідач всіляко перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною та займатись її вихованням. Позивач вважає, що малолітній син повинен проживати з нею, і вона створила всі умови для проживання, виховання і розвитку дитини. Позивач зазначає, що відсутні будь-які підстави та виняткові обставини для рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини з батьком та розлучення її з матір`ю, оскільки з народження вона піклувалась про сина, має постійне місце проживання, роботи та джерело доходів, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання. З огляду на зазначені обставини, позивач просить суд захистити її порушене право і задовольнити позов. [PERSON] , також звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання їхньої з відповідачем малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] з ним, батьком дитини, за адресою: [ADDRESS] . В обгрунутвання позовних вимог [PERSON] зазначає, що з відповідачем по справі він перебував в зареєстрованому шлюбі, який 20.04.2018 року за рішенням суду розірвано. В період перебування у шлюбі у них з відповідачем народився син [PERSON] , який проживає з ним з семимісячного віку та перебуває на його утриманні, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 04.07.2017 року №334 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] », а матір дитини, відповідач по справі не бере належної участі у вихованні дитини, не підтримує матеріально, не спілкується з нею, хоча він перепон не чинить. Натомість вказує, що він як батько з семимісячного віку турбується про сина, створює йому всі необхідні умови для проживання, нормального та гармонійного розвитку, а тому проживання дитини разом з ним відповідатиме інтересам дитини і просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 13.12.2018 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 20.02.2019 року зупинено провадження у справі до вирішення цивільної справи № 372/2225/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області та набрання у ній рішенням законної сили. Ухвалою суду від 15.07.2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.12.2019 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 372/3447/19 (провадження №2-1720/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з цивільною справою № 372/2223/18 (провадження 2-186/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та присвоєно об`єднаній справі № 372/2223/18 (провадження 2-186/19). Ухвалою суду від 17.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги свого позову до [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, а позов [PERSON] до неї про визначення місця проживання малолітнього сина з батьком не визнала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки в інтересах дитини є проживання сина з матір`ю та братом, виключних обставин, які давали б підстави для розлучення дитини з матір`ю немає, оскільки нею створені всі умови для проживання та розвитку сина, а вона має постійне місце проживання та роботи. Також позивач в судовому засіданні пояснила, що коли їхньому з відповідачем сину [PERSON] виповнилось півроку, відносини з чоловіком погіршилися і він пішов з дому, а вона залишилась сама з двома дітьми. Коли синові було сім місяців, чоловік попросив дати йому дитину та залишив її жити в себе і на даний час дитина проживає з ним. Також зазначила, що відповідач чинить їй перешкоди в спілкуванні з сином та не виконує рішення органу опіки і піклування, яким їй надано дозвіл бачитись зі своєю дитиною. Окрім того, позивач вказала на те, що сплатила відповідачу аліменти на утримання сина в сумі 4000,00 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, у задоволенні її позовних вимог просив відмовити та задовольнити його позов і визначити місце проживання їхньої з відповідачем малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] з ним, батьком дитини, за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, пояснив, що малолітній [PERSON] з семимісячного віку проживає з ним, оскільки позивачка йому зателефонувала та сама попросила забрати дитину, оскільки в неї є ще старший син від першого шлюбу та самоусунулась від виховання дитини і не цікавилась її життям, допомоги на її утримання не надає, останні три місяці не сплачує аліменти. Також зазначив, що дитина проживає в гарних умовах та є рішення органу опіки і піклування про проживання її з батьком, а у відповідача житлові умови незадовільні, оскільки вона живе в однокімнатній квартирі в гуртожитку. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позову [PERSON] , просив відмовити у його задоволенні та задовольнити позов [PERSON] і визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , з його батьком, оскільки дитина вже проживає з батьком та він піклується про неї та забезпечує всі умови для її розвитку та виховання. Представник третьої особи орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області Назаренко О.І., в судовому засідання зазначила, що обома батьками створені однакові умови для проживання дитини, обоє мають постійну роботу та системний заробіток, обоє позитивно характеризуються за місцем роботи та місцем постійного проживання, обоє не мають шкідливих звичок, але батько чинить позивачу, як матері перешкоди у спілкуванні з дитиною, принижує честь і гідність матері на особисте спілкування з сином, внаслідок чого виникають сварки та конфлікти, а залишивши проживати малолітнього сина [PERSON] з батьком, призведе до припинення зв`язку дитини з матір`ю, з рідним братом, та іншими родичами по материній лінії, а тому представник підтримує висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] наданий органом опіки і піклування від 25. 09. 2020 року за № 2298. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі з 17.07.2015 року. Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. За рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.04.2018 року шлюб розірваний, на даний час сторони проживають окремо. Рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради від 30.06.2017 року №344, яким затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] та надано матері дитини [PERSON] право бачитись з сином за попередньою домовленістю з батьком дитини та право цікавитися життям та здоров`ям дитини через засоби телефонного зв`язку, шляхом особистого відвідування сина за місцем проживання дитини та матеріально утримувати та допомагати дитині. Із пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено, що дитина з семимісячного віку постійно проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . На даний час сторони у справі перебувають у неприязних стосунках між собою та не можуть дійти згоди стосовно того, з ким має проживати їхній малолітній син [PERSON] .. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що малолітня дитина сторін залишилась жити з батьком, оскільки це запропонувала позивачка, при цьому батько дитини забезпечує дитині гарні умови проживання та не забороняє позивачці відвідувати дитину та спілкуватись з нею. Згідно з ч. 1-3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між ії учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову 17 жовтня 2018 року, якою відступлено від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Так, 11.07.2017 року Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують та наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір`ю у разі коли батьки проживають окремо. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 року по справі № 6-2445цс16. 02 березня 2018 року на комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради було розглянуто заяву [PERSON] та з врахуванням думки та побажання батька дитини - [PERSON] щодо участі матері у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , 2016 року народження визначено дні і години для спілкування матері з сином. [PERSON] належним чином не виконував рішення органу опіки та піклування і навпаки всіляко перешкоджав зустрічам матері та дитини, надавав неправдиву інформацію щодо стану здоров`я дитини, мотивуючи заборону для побачень хворобою дитини, ізоляцією дитини до щеплення та після нього. У підтвердження про ухилення [PERSON] від виконання рішення органом опіки та піклування було складено відповідні акти від 13.08.2018 року та 06.09.2018 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.03.2019 року (справа № 372/2225/18) [PERSON] у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав було відмовлено, яке залишено без змін Київським апеляційним судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на даний час проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком, матір`ю та ще однією дитиною від іншого шлюбу, та має належні умови для проживання, не перебуває на обліку в психіатричній лікарні та наркодиспансері. На даний час [PERSON] працює медичною сестрою у ТОВ медичний центр «ДокторПро Київ», має офіційну заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно, скарг та нарікань немає, має графік роботи такий, що дозволяє самостійно піклуватися про дітей - [PERSON] та [PERSON] . Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області 25.09.2020 року надано висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за № 2298, в якому орган опіки і піклування прийшов до висновку про доцільність проживання дитини зі своєю матір`ю [PERSON] . Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання малолітнього [PERSON] , разом із матір`ю повною мірою відповідає його інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дитини можуть бути порушені, встановлено не було. Отже, суд визнає висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, а тому погоджується з ним. Таким чином, виключних підстав, передбачених Конвенцією та ч.2 ст.161 СК України для розлучення малолітньої дитини [PERSON] із матір`ю [PERSON] суд не вбачає. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, беручи до уваги висновок виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області 25.09.2020 року про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] та наведені норми права,

Outcome: approved