Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Миронівського районного суду Київської області із позовом про позбавлення батьківських прав її дочки [PERSON] та [PERSON] щодо онучки [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Представник органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області та прокурор проти задоволення позовних вимог не заперечували. Згідно зі ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, думку прокурора, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі являються батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 24 лютого 2004 року Шандрівською сільською радою Миронівського району Київської області. З 2004 року малолітня [PERSON] проживає разом із [PERSON] При цьому її батьки проживають окремо від своєї доньки, мати ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, в утриманні та вихованні своєї доньки відповідачі участі не беруть. Малолітня [PERSON] з 2004 року фактично проживає і перебуває на утриманні баби [PERSON], яка і здійснює її виховання. Таким чином судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] ухиляються від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток, не забезпечують необхідного харчування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не створюють умов для отримання освіти. Орган опіки та піклування Миронівської райдержадміністрації 19 травня 2015 року зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх дочки [PERSON]. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та, яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім'ї якої проживає дитина. При прийнятті рішення суд приймає до уваги проживання дитини протягом більш ніж десять років у сім'ї позивача, яка виховує дитину, опікується її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком дитини. Особисте виховання відповідачами дитини буде негативно впливати на її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховання дитини, здобуття нею освіти та підготовку її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved