Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовомпро визнання припиненими трудових відносин. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 03.11.2004 було укладено трудовий договір № 208 на невизначений строк, про що у трудовій книжці позивача зроблено відповідний запис. Договір був зареєстрований у Вільнянському районному центрі зайнятості. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 10.12.2014 відповідач припинила підприємницьку діяльність, однак з позивачем припинення трудових відносин не оформила, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 16.03.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов, заяв про розгляд справи за її відсутності не надала. У зв`язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала з приводу позовних вимог, підтвердила той факт, що 03.11.2004 Вільнянським районним центром зайнятості зареєстровано трудовий договір № 208 між працівником та фізичною особою, укладений між [PERSON] та [PERSON] . До теперішнього часу припинення трудових відносин не оформлено, а співробітники Вільнянської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості позбавлені можливості зняти договір з реєстрації без відповідного звернення роботодавця та працівника. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 03.11.2004 між [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір № 208 на невизначений строк. З копії трудової книжки позивача серії [NUMBER] від 19.08.1981 вбачається, що остання з 05.11.2004 прийнята продавцем до Приватного підприємця [PERSON] на підставі трудового договору № 208 від 03.11.2004, що зареєстрований у Вільнянському районному центрі зайнятості. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач з 10.12.2014 припинила підприємницьку діяльність, про що до реєстру внесено запис від 29.01.2018 № 208300600002003191. Як встановлено з довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 роботодавець [PERSON] здійснювала сплату страхових внесків щодо працівника [PERSON] у період з листопада 2004 року по травень 2008 року (включно). Відповідно до довідки, наданої Вільнянським районним центром зайнятості від 14.07.2008, [PERSON] 14.07.2008 надала до Вільнянського районного центру зайнятості документи для розторгнення трудового договору в односторонньому порядку з [PERSON] , однак договір не знято з реєстрації у зв`язку з відсутністю працівника. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що «визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації». Згідно ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. За приписами ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, який встановлюється за погодженням сторін. Відповідно до ст. 24-1 КЗпП України (чинної до 01.01.2015), при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна була у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Дану статтю виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 № 77-VIII. Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260, на державну службу зайнятості покладено функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п.п. 6, 7 цього Порядку, в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. За положеннями п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, передбачено, що фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичні особи, які використовують найману працю, роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Як встановлено судом з наданих доказів, трудових відносин між сторонами фактично не існує з 01.06.2008, процедури розірвання трудового договору, відповідно до чинного на той момент законодавства України про працю, не виконано. За таких обставин, суд приходить до беззаперечного висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved