Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON] В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.11.2014 року. Після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін у справі [PERSON], [INFO] залишився проживати разом із матір»ю і на даний час вони проживають у квартирі за адресою [ADDRESS], яка належить на праві власності матері позивача, обладнана усіма комунальними зручностями та відповідає необхідним санітарно-гігієнічним умовам для проживання дитини. На даний час між батьками не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, а тому позивач виходячи із інтересів неповнолітнього сина, враховуючи те, що вона займається вихованням та розвитком дитини, повністю матеріально забезпечена, має постійну роботу та стабільний фінансовий дохід та не створює перешкод у спілкуванні дитини із батьком, просить визначити місце проживання їхнього неповнолітнього сина із матір»ю. В ході судового розгляду позивач подала заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із підстав, викладених у позовній заяві та просять його задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечує відносно задоволення позову та визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін у справі разом із матір»ю [PERSON] Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно з ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2009 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.11.2014 року. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 21.12.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Як встановлено судом, після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін у справі [PERSON], [INFO] залишився разом із матір»ю [PERSON] та на даний час проживає разом із нею за адресою [ADDRESS] у квартирі, яка належить на праві власності матері позивача -[PERSON] на підставі договору дарування квартири від 25.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. за реєстром №4040, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №71854139 від 31.10.2016 року. Згідно довідки ПМП «ВАЛ» № 15 від 03.01.2017 року [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки про доходи №01-01 від 26.01.2017 року [PERSON] працює в ПП «Проектант-2» на посаді архітектора. Загальна сума доходу за період з січня по грудень 2016 року складає 53128,00 грн. У відповідності до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати й батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов»язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст.7,155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Як вбачається із висновку Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №404 від 21.06.2017 року «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини», малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає разом із матір»ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] без реєстрації. В ході проведення обстеження житлово-побутових умов встановлено, що вказана квартира належить на праві власності матері [PERSON]-[PERSON] Квартира обладнана усіма комунальними зручностями, для дитини виділена окрема кімната, яка облаштована меблями відповідно до віку дитини, у дитини є власний комп»ютер, робочий стіл. Представник дитини [PERSON] на засіданні комісії не заперечив щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін разом із матір»ю. Вказаним висновком рекомендовано визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги висновок Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради та думку відповідача, суд приходить до переконання про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає, що вони підлягають до задоволення шляхом визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторін у справі [PERSON], [INFO] разом із матір»ю [PERSON] за місцем її проживання за адресою [ADDRESS], що повністю відповідатиме інтересам дитини. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, слід стягнути 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved