Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та просить визнати за нею право власності порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заповіту батько не залишив. Спадщину відкриту після смерті батька прийняла позивачка шляхом звернення із заявою до приватного нотаріуса Щербини Г.Ю. При оформленні спадкових прав було з`ясовано, що спадковий будинок не був зареєстрований належним чином, тому нотаріусом Щербиною Г.Ю. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У період 1970-1972 роки її батьком був добудований житловий будинок літ. «А», що підтверджується технічним паспортом. Земельна ділянка площею 0,0700 га для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належала її батьку [PERSON] на праві приватної власності. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Заярна М.А., у судове засідання не з`явились. 15.11.2021 через канцелярію суду представником позивача Заярною М.А. подано заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача, територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, у судове засідання не з`явився. 17.09.2021 до суду надійшли пояснення на позовну заяву, за змістом яких відповідач своїми діями ніяким чином не порушує чи не порушував права позивача. Позовні вимоги позивача не суперечать інтересам відповідача. У вирішені справи покладаються на розсуд суду та просять розглянути справу без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.07.1954 Вичегодським селищним ЗАГС Архангельської області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00031865483 від 28.07.2021, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.11.1983 Комунарським відділом РАЦС м. Запоріжжя, 18.11.1983 був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 653. Отже, [PERSON] є донькою [PERSON] . Як видно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.11.2020 Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис № 1486. Як встановлено судом, згідно договору купівлі-продажу від 08.04.1969 [PERSON] придбав у власність незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований на земельній ділянці 700 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] . У відповідності до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 04.06.2021, житловий будинок побудований у 1970-1972 роках, загальна площа 65,9 кв.м, житлова площа 47,3 кв.м, самовільних побудов немає. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 046039 від 13.03.2000, земельна ділянка площею 0,07 га, розташована на території [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 288756111 від 07.12.2021 відомості щодо житлового будинку [ADDRESS] у реєстрах відсутні. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З копії спадкової справи видно, що заповіту [PERSON] не залишив. Заявою від 06.05.2021 [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька - [PERSON] . Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, наразі немає. Постановою приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю. № 286/02-31 від 12.07.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . На час зведення спірного будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988) і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26.08.1948 та Постановою від 26.08.1948 підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05.08.1992 вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва об`єктів (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Матеріали справи містять технічний паспорт складений станом на 17.03.1982, за змістом якого за адресою: [ADDRESS] , знаходиться закінчений будівництвом житловий будинок, загальна площа 66,5 кв.м, житлова площа 47,7 кв.м, тобто той самий будинок, що зазначений у технічному паспорті від 04.06.2021. Отже, [PERSON] за життя набув у власності добудовий ним житловий будинок. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Системно проаналізувавши докази у справі суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] успадкувала житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки у позасудовому порядку у позивача відсутня можливість отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа та державної реєстрації, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved