Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом, право на земельну ділянку (пай) № [NUMBER] (рілля), площею 3,1818 га та право на землі сінокосу в розмірі виділеного КСП «Танюшівське», розташованої на землях Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, яке належало спадкодавцю згідно сертифікату серії ЛГ №0062068 від 12 вересня 1997 року, згідно розпорядження Новопсковської райдержадміністрації №623 від 09 грудня 1996 року, про що зроблений запис у книзі реєстрації сертифікатів по колишньому КСП «Танюшівське» за №481, вартістю 138139,28 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП імені «Танюшівське» с.Танюшівка Новопсковського району Луганської області. Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, інших спадкоємців немає. Спадщину після смерті матері вона прийняла. На даний вона бажає реалізувати свої спадкові права після смерті матері, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), на підставі того, що нею не надано документу, який би підтверджував право померлої на земельну частку (пай). На теперішній час оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. При таких обставинах з метою належного оформлення спадкових прав після померлої матері, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09.08.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09.09.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 23.04.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 23.05.2019. 23.05.2019 судом до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Головне управління Держгеокадастру у Луганській області. Підготовче судове засідання відкладено до 21.06.2019. 21.06.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.07.2019. 18.07.2019 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Судове засідання призначено на 16.08.2019. 16.08.2019 судом постановлено ухвалу про визнання явки позивача [PERSON] в судове засідання обов`язковою, для дачі особистих пояснень. Судове засідання відкладено до 17.09.2019. 17.09.2019 судове засідання відкладено до 15.10.2019 у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. 15.10.2019 судове засідання відкладено до 21.11.2019 у зв`язку з ненадходженням витребуваних судом документів. 21.11.2019 судове засідання відкладено до 20.12.2019 у зв`язку з витребуванням нових доказів. 20.12.2019 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено до 17.01.2020. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області надав заяву про розгляд справи без його участі та заяву про визнання позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до суду надав пояснення з приводу позовної заяви, в якому проти позову заперечував. В своїх поясненнях представник третьої особи зазначив, що позивачем не надано документу, який би підтверджував право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, тому вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги та обставини, викладені у позові. Зазначає також те, що позивачем не надано доказів, які перешкоджали звернутися їй до суду протягом більш ніж 22 роки. Просив застосувати позовну давність у зазначеній цивільній справі та відмовити в задоволенні позову повністю. Враховуючи заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області у віці 74 роки померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Танюшівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 03.08.1998. Зі змісту листа Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 30.01.2019 за вих. № 53/109-19 та довідки Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської за вих. № 71 від 23.01.2019, вбачається, що за життя [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0062068 на право на земельну частку (пай) по КСП «Танюшівське», про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 12.09.1997 за реєстраційним № 481 та особистий підпис власника. Розмір земельної частки (паю) становить 8,00 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі вищезазначеного сертифікату [PERSON] не отримувала. Згідно з матеріалами розподілу земельних ділянок по КСП «Танюшівське» Новопсковського району Луганської області за [PERSON] на території Танюшівської сільської ради закріплено земельну ділянку ріллі № [NUMBER] . Вказані обставини не заперечувалися представником Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в письмових поясненнях. Таким чином, судом встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай) по КСП «Танюшівське» розміром 8,00 в умовних кадастрових гектарах. З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, до зазначених правовідносин мають застосовуватися положення ЦК УPCP 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ст. 529 ЦК УPCP 1963 року, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , як донька спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 10.03.1961, де в графі «Мати» вказана « [PERSON] » (російською мовою), свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.09.1979, згідно якого позивач 15.09.1979 уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки №48, виданої 17.01.2019 виконкомом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON] , 1924 року народження, на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала донька [PERSON] . З постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О. від 18.01.2019 про відмову вчинення нотаріальних дій, вбачається, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] та є такою що прийняла спадщину. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що будь-які особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися. 18.02.2019 позивач звернулася до державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О. від 18.02.2019 про відмову вчинення нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що належало померлій [INFO] [PERSON] , на підставі того, що позивачем не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність права на земельну частку (пай) померлій [PERSON] . В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті матері, але не може цього зробити, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Танюшівське» с. Танюшівка Новопсковського району Луганської області втрачений. 23 лютого 2019 року в газеті «Перемога» надруковане оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Танюшівське» серії ЛГ № 0062068 від 12.09.1997, виданого на ім`я [PERSON] . Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну мастку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З абзацу 24 п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 згаданого Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до абз. 19 п. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено; отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З огляду на викладене, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 8,00 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0062068, виданого на ім`я [PERSON] , зареєстрованому у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №481 від 12.09.1997. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем. Що стосується доводів представника третьої особи стосовно строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК Української РСР). Аналогічні вимоги щодо загального строку позовної давності містить і ст.257 ЦК України. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що позивач про порушення свого права дізналася лише в 2019 році, коли почала збирати необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим вона не пропустила строк позовної давності. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 690,70 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 690,70 грн.

Outcome: approved