Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, а також на своє утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 29 грудня 2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя з відповідачем вони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею, оскільки шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини взагалі не надає, та дитина повністю знаходиться на її утриманні. Вона не працює, внаслідок знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Дитина має задовільний стан здоров`я та на диспансерному обліку не перебуває. Відповідач на користь інших осіб аліменти не сплачує, він працює та має дохід, але приховує свої місце роботи. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, враховуючи, що відповідач також не надає їй матеріальну допомогу як дружині, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а саме до [INFO] . Сторони в судове засідання не з?явились. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та в установленому законом порядку, про що свідчать розписки в отриманні судових повісток, що маються в матеріалах справи(а.с.18,29). Від позивача [PERSON] надійшла письмова заява, відповідно до змісту якої вона позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, а також просить розглянути справу без її участі(а.с.20,30). Відповідачем [PERSON] надана письмова заява, відповідно до якої він позовні вимоги визнає в повному обсязі, клопотань не має, просить розглянути справу у його відсутності(а.с.31). Суд, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову(ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вище вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч.8,9 ст. 7 Сімейного кодексу України(далі СК України) передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ,сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2017 року(а.с.3). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON] , матір`ю зазначена позивач [PERSON] (а.с.4). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини(ст.141 Сімейного кодексу України). Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання дитини до досягнення повноліття також закріплений у статті 180 СК України. Отже, діючим законодавством передбачений саме обов`язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обов`язок стосується обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час сторони разом не проживають та їх малолітнядитина проживає разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою 13.03.2018 року Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради(а.с.9). У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом(ч.1 ст.183 СК України). Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти у частці від його доходу, а саме у розмірі 1/4частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Право обрання способу стягнення аліментів належить позивачу, як майбутньому одержувачу аліментів без визначення будь-яких додаткових умов або обмежень. Положеннями ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суду не надано доказів того, що відповідач має на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд, у відповідності зі ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ј частки заробітку (доходу) батька, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач є молодою особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обов`язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, відповідачем суду надана заява про визнання ним позову. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти саме з дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує всі обставини, передбачені ч.1 ст. 182 СК України, та виходить з встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд також враховує,що в своїй письмовій заяві наданій суду, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. У відповідності зі ст. 84 ч.2, 4 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи працює вона і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні, шлюбні стосунки між сторонами припинені і спільне господарство не ведеться. Їх спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час знаходиться на утриманні позивачки [PERSON] та проживає разом із нею. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів відповідач [PERSON] працює в ТОВ «ПРОМЕНЕРГОСПЕЦМОНТАЖ» та отримує стабільний дохід у виді заробітної плати. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу своїй дружині [PERSON] , з якою проживає малолітня дитина, до досягнення дитиною 3-х років. Разом з тим, суд враховує також позицію відповідача [PERSON] щодо визнання ним позову у повному обсязі, викладену у поданій суду письмовій заяві. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість також задоволення позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання, як непрацездатної дружини, та при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України, на підставі наданих та оцінених доказів, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, з урахуванням того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дружині, та позов ним визнаний у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved