Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 25189, вчинений 19.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором в розмірі 9569,90 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що на початку квітня 2021 при отриманні заробітної плати позивачу стало відомо, що постановою державного виконавця Новогродівського МВ ДВС від 18.03.2021 звернуто стягнення на її заробітну плату та інші доходи у виконавчому провадженні № 64883377, яке було відкрито на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 25189, вчиненого 19.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором в розмірі 9569,90 грн. 16.05.2013, між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір № 722/5342CLBPS, відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 11800 грн. Строк кредитування 36 платіжних періодів. Датою повернення кредиту встановлено 10.05.2016. Сума кредиту погашалась позивачем до квітня 2014, але після початку антитерористичної операції на території Донецької області відділення банку припинили свою діяльність, тому позивач не мала можливості здійснювати погашення кредиту. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, оскільки строк кредитування в договорі встановлено 10.05.2016, а приватний нотаріус вчинив виконавчий напис 19.11.2020, тобто з порушенням строку позовної давності. Отже, заборгованість за кредитним договором не є безспірною. Також вказує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині внесених змін, зокрема розділ 2. Ухвалою судді від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., належним чином завірену копію виконавчого напису № 25189 від 19.11.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 722/5342CLBPS від 16.05.2013, з врахуванням плати за вчинення виконавчого напису, в загальній сумі 9569,90 грн. Також витребувано у Новогродівського МВ ДВС належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 64883377 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в сумі 9569,90 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав. Третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, згідно яких просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що виконавчий напис вчинено відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі документів, які підтверджували безспірність вимог відповідача. Строк протягом якого може бути вчинено виконавчий напис не було пропущено, оскільки відповідач набув права вимоги за договором факторингу № 18102020-ФК від 18.10.2020. Також, згідно умов кредитного договору, який був укладений з позивачем, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань позичальника за даним договором. Крім того, вказав, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 дію постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було зупинено до закінчення касаційного розгляду, а остаточного рішення у цій справі ще немає. Тому, Постанова КМУ від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису 19.11.2020) містила п. 2, яким передбачено подання документів за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Третя особа Новогродівський МВ ДВС про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника надійшла заява, в якій остання просила розглянути справу без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. 19.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 25189 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 722/5342CLBPS від 16 травня 2013 року, за період з 21.02.2018 по 19.11.2020, у загальному розмірі 9569,90 грн., з яких 9519,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, спірний виконавчий напис було вчинено на підставі: кредитного договору № 722/5342CLBPS від 16 травня 2013 року, який був укладений між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк»; договору факторингу № 78 від 22.02.2018, згідно якого право вимоги за кредитним договором № 722/5342CLBPS від 16 травня 2013 року було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Сіті-Фінанс»; договору факторингу № 1/ПТБ від 15.10.2020, згідно якого право вимоги за кредитним договором № 722/5342CLBPS від 16 травня 2013 року було відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами»; договору факторингу № 18102020-ФК від 18.10.2020, згідно якого право вимоги за кредитним договором № 722/5342CLBPS від 16 травня 2013 року було відступлено ТОВ «Фінпром Маркет». При цьому, судом встановлено, що кредитний договір № 722/5342CLBPS від 16 травня 2013 року, укладено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчено. На підставі спірного виконавчого напису, державним виконавцем Новогродівського МВ ДВС 18.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64883377, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Згідно копії постанови державного виконавця від 29.03.2021 у виконавчому провадженні ВП № 64883377, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , яка отримує дохід у ТОВ «торгівельний будинок «М`ясна Весна». Здійснено відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків на користь стягувача в рахунок погашення боргу у розмірі 9569,90 грн., виконавчий збір у розмірі 956,99 грн. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 61-84цс19). З тексту оспорюваного виконавчого напису від 19 листопада 2020 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 листопада 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/200084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк». Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги те, що позивач заперечує щодо наявності у неї заборгованості за кредитним договором, позицію відповідача щодо визнання позову, суд приходить до висновку, що зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, а виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушенням чинного законодавства, оскільки приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 19 листопада 2020 року застосував нечинні норми законодавства, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. За викладених обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, з державного бюджету необхідно повернути позивачу судовий збір у розмірі 454 гривні, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 454 гривні.

Outcome: approved