Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаної квартири, у якій 28 грудня 2010 року був зареєстрований відповідач [PERSON] З 2012 року відповідач не проживає у даній квартирі, його речі та майно там відсутні, оплату за комунальні та інші послуги він не сплачує. Відтак, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Бабій Г.В. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, так як проживає у квартирі [ADDRESS] протягом останніх восьми років. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . З відповідачем свідок знайома, але він у квартирі позивача не проживає. Останній раз свідок його бачила 5-6 років тому. В гостях у позивача свідок буває, особистих речей [PERSON] у цьому житлі немає. Зі сторони позивача не чиняться перешкоди для проживання відповідача у квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, так як проживає у квартирі [ADDRESS] з 2010 року. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що свідку відомо зі слів. З відповідачем свідок знайома, але він у квартирі позивача не проживає. Останній раз свідок його бачила 5-6 років тому. В гостях у позивача свідок бувала, однак особистих речей [PERSON] вона у цьому житлі не бачила. Зі сторони позивача не чиняться перешкоди для проживання відповідача у квартирі. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до довідки № 2039 від 27 червня 2019 року, виданої ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», договору дарування Ѕ частини квартири від 24 липня 2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 26 липня 2012 року, наданого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 28 грудня 2010 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, право власності зареєстровано ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 28 грудня 2010 року за № 1452; договору дарування, посвідченого 24 липня 2012 року за реєстром № 2189, право власності зареєстровано ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 26 липня 2012 року за № 1452. Вказані відомості також підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 177244345 від 13 серпня 2019 року. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та розмір платежів за житлово-комунальні послуги № 3/06 від 20 червня 2019 року, виданої ОСББ «Злуки, 4А», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: [PERSON] (не проживає), [INFO] . Як вбачається із записів у будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , 28 грудня 2010 року у даній квартирі зареєстрований [PERSON] . Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки останній не проживає у вказаній квартирі більше року.

Outcome: approved