Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на її користь з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі, що становить ? частину всіх його доходів щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. 02 січня 2017 року вона була змушена виїхати в м. Городище Черкаської області, до своїх родичів, а відповідач проживає окремо у м. Києві і не надає їй допомоги на її утримання. Таким чином, в даний час вона проживає одна без ніякої матеріальної допомоги від відповідача, а тому практично утримується за рахунок допомоги своїх родичів. Працевлаштуватися вона не має можливості так як на утриманні має маленьку дитину. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила судове засідання проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2016 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.2). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач разом з малолітнім сином - [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [INFO], дитина перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо від позивача та сина, постійної участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог останнім подано не було, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON], [INFO] підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають до стягненню аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст.. 88 ЦПК України від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved