Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 червня 1998 року позивач позичила відповідачу грошові кошти в розмірі 240 000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 12 серпня 2001 року, про що [PERSON] була складена розписка. Позивач кошти у визначеному розмірі передала, однак відповідач борг не повернув. [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача в усному порядку з вимогами щодо повернення коштів, на що відповідач вказував про те, що поверне кошти в найближчий час. Однак, станом на день звернення до суду з даним позовом, відповідач кошти не повернув, тому позивач змушена була звернутися за захистом своїх прав. Позивач в підготовче засідання не з`явилась. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився. Подав заяву про визнання позову та просив справу слухати у його відсутність. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина 4). Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позовна будь-якій стадії провадження справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно вимог ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 1998 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 240 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 12 червня 2001 року, факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, яка датована 12 червня 1998 року. 26 лютого 1992 року позивач розірвала шлюб з [PERSON] (а.с. 9) 06 серпня 2002 року позивач одружилась з [PERSON] . Залишила прізвище « [PERSON] ». (а.с. 10) 06 жовтня 2003 року позивач розірвала шлюб з [PERSON] (а.с. 11) 23 грудня 2005 року позивач повторно уклала шлюб з [PERSON] . Змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с. 12). 15 січня 2010 року позивач розірвала шлюб з [PERSON] . Після розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені В порядку ст. 1051 ЦК України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики більше того, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення суми боргу в розмірі 240 000,00 доларів США. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягає задоволенню, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5 675 грн. 00 к. Крім того, позивачу необхідно повернути 5 675 грн. 00 к. судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене та

Outcome: approved