Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 жовтня 2000 року Виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області між [PERSON] (дів. Панич) [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 11. Під час шлюбу у нас народилися двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Інших дітей, непрацездатних батьків відповідач немає. Стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. Останні 10 років відповідач постійно знаходиться за кордоном, на заробітках у Словенії, приїздить лише кілька разів на рік і перебуває нетривалий час. Допомогу на утримання та виховання дітей надає епізодично, нерегулярно і на власний розсуд. На даний час позивач разом з дітьми без реєстрації проживає у смт. Середнє. Працює медсестрою у районній лікарні № 2. Таким чином, враховуючи те, що відповідач та позивач проживають окремо, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач, як батько дітей не надає, позивач просить стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 2500 грн. кожному щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] та позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити такі в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та відповідач заперечували проти задоволення позовних вимог, щодо стягнення аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 2500 грн. кожному щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення ними повноліття, просив стягнути в розмірі по 750 грн. на кожну дитину. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії І-ФМ №019660 від 21.10.2000 р., виданого виконкомом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ФМ №040846 від 24.04.2001 р. народився [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №24, батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ФМ №142721 від 19.03.2003 р. народилася [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №13, батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області №1009 від 09.05.2015 р. встановлено, що в смт. Середнє, по вул. Шевченка, 40 проживає [PERSON] та [PERSON], [INFO] - син, [PERSON] [INFO] донька, [PERSON], [INFO] чоловік. Про способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Крім того, як встановлено в судових засіданнях, сторони проживають роздільно, діти [PERSON], [INFO] - син, [PERSON] [INFO] донька, проживають разом з матірю [PERSON]. Зі слів та пояснень наданих в судовому засіданні відповідачем [PERSON], працює на заробітках за кордоном неофіційно, має нерегулярний дохід, на даний час проживає окремо. Зі слів та пояснень наданих в судовому засіданні позивача [PERSON], працює медсестрою у районній лікарні № 2, де отримає щомісячну заробітну плату в середньому біля 2000 гривень. Вказані обставини сторонами не заперечувались. В матеріалах справи містяться ряд документів (довідки, квитанції), згідно яких відповідач по справі [PERSON] починаючи з січня 2015 року здійснює певні матеріальні витрати на утримання дітей та дружини. Згідно ч.1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. За правилом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Таким чином, обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений на законодавчому рівні, а форма участі в такому утриманні може встановлюватися за згодою батьків. У випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. Право на звернення до суду про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, якщо батьки мешкають окремо, належить тому з батьків з яким мешкає дитина. Для вирішення питання про стягнення аліментів істотними є ряд обставин, зокрема, наявність доходів, достатніх для сплати аліментів у відповідача, стан її здоровя. Суд враховує, що позивач визначаючи розмір аліментів, що підлягає до стягнення, виходив з внутрішнього переконання, без посилання на певні розрахунки. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2\~ст. 182 цього кодексу\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. За правилами\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно \~до ст. 184 \~Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення про стягнення аліментів повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину та ненадання дитині утримання, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дітей, які не мають інших доходів, крім утримання батьків, відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, стан його здоровя, та того, що відповідач проти стягнення аліментів частково не заперечував, стан здоров?я дітей, що не заперечувалось учасниками судового засідання, матеріальне становище відповідача, який офіційно не працює та позивача, що не заперечувалось учасниками судового засідання та приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, починаючи з 11.06.2015 року щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: partial