Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 04.12.2014 року із позовною заявою, яку неодноразово уточнювала та в останній редакції просила: - встановити факт батьківства [PERSON] відносно позивача [PERSON]; - визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини в один місяць, пропущений з поважних причин після смерті [PERSON], померлого 14.04.2006 року. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 14.04.2006 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями, який знаходиться в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області по вул. Саксаганського, 22. Вона народилася 22.12.1986 року в м. Кривий Ріг, та, уклавши шлюб з [PERSON], змінила прізвище на [PERSON]. Її батьки [PERSON] та [PERSON] на момент її народження у шлюбі не перебували, проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1984 року по 2005 рік за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Федоренко, 8/76, у звязку з цим в силу ст. 55 КпШС України прізвище її батька в свідоцтві про народження було записано за прізвищем матері [PERSON], імя та по-батькові у свідоцтві відповідає імені та по-батькові її біологічного батька [PERSON]. 15.07.2013 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], у видачі якого їй було відмовлено, у звязку з тим, що нею не було надано документального підтвердження факту родинних стосунків з спадкодавцем, не надано документів на спадкове майно та пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Інший спадкоємець першої черги за законом дочка [PERSON] - [PERSON] 02.04.2015 року (після спливу шестимісячного строку) також звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, до суду із позовом про визначення додаткового строку не зверталася. Про наявність спадкового майна позивач дізналася лише у 2013 році, коли звернулася до нотаріуса, який повідомив, що [PERSON] прийняв спадщину після своєї матері [PERSON], померлої 25.03.2000 року у виді1/2 частки житлового будинку з господарчими будівлями, який знаходиться в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, вул. Саксаганська, 22, але свідоцтва про право на спадщину не отримав. Другу половину даного спадкового майна отримав брат батька [PERSON], який запевнив її, що у батька відсутнє будь-яке майно, яке можна успадкувати. Після того як вона дізналася про наявність спадкового майна, в неї виникли проблеми із документами, їй не видали свідоцтва про смерть батька, оскільки відомості про нього в свідоцтві про її народження внесені зі слів матері, [PERSON] відмовився надати необхідні документи для вирішення питання успадкування спадщини після смерті [PERSON], намагаючись створити перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин вважає, що строк для прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин. Встановлення факту батьківства необхідне їй для успадкування майна після смерті [PERSON], померлого 14.04.2006 року. В судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснюючи, що [PERSON] був його рідним братом, дошлюбне прізвище якого [PERSON]. Їх мати [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповіла житловий будинок № 22 по вул. Саксаганського в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області йому з братом в рівних частках. Після смерті матері, вони з братом звернулися до нотаріуса з питання оформлення спадщини, та він отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину вказаного будинку, [PERSON] такого свідоцтва не встиг отримати. [PERSON] є законна дочка [PERSON], яка відмовилась від спадщини на його користь, про інших дітей брата йому не відомо. Відповідач [PERSON] неодноразово викликалась в судові засідання, повідомлялась належним чином на 27.10.2015 року, 27.11.2016 року, 23.12.2015 року, 19.01.2016 року, 19.02.2016 року, 22.03.2016 року,15.04.2016 року (а.с.73-74,139,143,148,151,157,161,171), але жодного разу не зявилася, причини неявки не повідомила. Представники Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області правом на участь в судовому засіданні не скористалися, надали суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду (а.с.138). Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-КИ №298379 (а.с. 101) та копії актового запису про смерть з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 123-124), 25.03.2000 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй на праві приватної власності за життя житловий будинок з господарчими побудовами, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Орджонікідзе, вул. Саксаганська, 22 (а.с.109-111,172). За життя [PERSON] 05.06.1997 року склала заповіт, згідно якого все своє майно на день її смерті заповіла синам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 103). [PERSON], який народився 19.09.1955 року, під час реєстрації шлюбу 14.10.1955 року змінив прізвище з «Трусов» на [PERSON], яке залишив і після розірвання шлюбу 01.10.1985 року (а.с.5,61-62). 25.06.2000 року [PERSON] та [PERSON], які були і зареєстровані за однією адресою з померлою на день її смерті, звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 100,107). Державним нотаріусом Криворізької районної державної нотаріальної контори 09.10.2013 року на імя [PERSON] відповідача по справі, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 25.03.2000 року на 1/2частку вищевказаного житлового будинку з господарчими побудовами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Орджонікідзе, вул. Саксаганська, 22, на іншу 1/2 частку спадкового майна свідоцтво не видавалося (а.с. 120-121). На підставі вищевказаного свідоцтва №1-1700 від 09.10.2013 року за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.10.2013 року зареєстроване право власності на 1/2 частку згаданого житлового будинку (а.с. 128-129). [PERSON], відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, прийняв спадщину після смерті [PERSON], подавши у встановлений законом строк до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак не оформив належним чином право на спадкове майно. 14.04.2006 року [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №16 від 19.04.2006 року з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 24,25) та копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №069850 (а.с. 77). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON], померлий 14.04.2006 року за життя розпорядження на випадок смерті на зробив, заповіту не склав, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 19.03.2015 року (а.с. 45-47), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Позивач стверджує, що [PERSON] є її батьком та 29.05.2013 року звернулася, як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] до Криворізької районної державної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадщину (а.с. 80). Крім неї, 02.04.2015 року до Шостої криворізької нотаріальної контори звернулася дочка [PERSON], померлого 14.04.2006 року, [PERSON] із заявою про відмову від спадщини, зазначивши, що спадщину у встановлений законом строк не прийняла, строк пропустила без поважних причин і до суду для поновлення строку для прийняття спадщини звертатися не буде (а.с. 72-78). Вказані обставини підтверджені також листом завідувача Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 28.05.2015 року №645/02-14 (а.с. 67). При зверненні позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 14.04.2006 року, їй було відмовлено в одержанні Свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документального підтвердження факту родинних стосунків зі спадкодавцем, не надано документів на спадкове майно, крім того спадкоємиця пропустила 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 9). В свідоцтві про народження позивача серії V-КИ №350943 (а.с. 6), вказано, що [PERSON] народилася 20.12.1986 року в м. Кривому Розі, батьком позивача зазначений [PERSON], а матірю [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-КИ №012112, позивач змінила прізвище з «Івінської» на «Ковальчук» (а.с. 7). Згідно актового запису про народження №116 від 28.01.1987 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 06.02.2015 року (а.с.27- 28), запис відомостей про батька позивача внесений на підставі заяви матері. У відповідності з ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матірю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Як розяснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС ( 2006-07 ), суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст.53 КпШС, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно свідоцтва про право власності на житло №78-73 від 21.03.1994 року позивач та її матір [PERSON] були одними із співвласників приватизованої квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Федоренко, 8/76 (а.с. 132). Згідно акту жителів будинку №8 по вул. Федоренко м. Кривого Рогу, [PERSON] проживав за адресою: [INFO] з 1984 року по 2004, 2005 рік (а.с.8,174). Про факт сумісного проживання матері позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні стверджували свідок [PERSON] та свідок [PERSON] сестра померлого, при цьому остання зазначила, про періодичність такого проживання - «то сходилися, то розходилися». В той же час, вказані докази не підтверджують саме спільного проживання та ведення спільного господарства матірю позивача та [PERSON], померлим 14.04.2006 року, спільне виховання чи утримання ними дитини. Тим більше не наданого жодного доказу на підтвердження визнання [PERSON] за життя батьківства щодо позивача [PERSON] Як вбачається з довідки Орджонікідзенської сільської ради, письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчених секретарем Орджонікіндженської сільської ради (а.с.32-35), що [PERSON] з 2000 року, тобто з часу смерті матері, та до дня смерті проживав один, тяжко хворів та за ним доглядала сестра - [PERSON] В судовому засіданні свідки [PERSON] - мати [PERSON], тобто баба позивача, та [PERSON] сусідка позивача стверджували, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю з 1984 року по 2004 рік, та що позивач є донькою померлого [PERSON], але їх свідчення суд не може взяти до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами, крім того, жодним доказом це не доведено та спростовується вищевказаними доказами в сукупності. Самі ж вони посилалися лише на те, що вказані особи проживали разом, але жодного доказу про ведення спільного господарства та утриманні дитини не надано. Посилання на фото, що вони разом були на весіллі у родичів (а.с.52) як на доказ спільного виховання дитини, спільного ведення господарства, спільного проживання не може свідчити про факт батьківства [PERSON] Таким чином в звязку з недоведеністю факту батьківства [PERSON], померлого 14.04.2006 року відносно [PERSON], в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Оскільки, [PERSON], померлий 14.04.2006 року, за життя заповіту не склав, факт його батьківства відносно позивача не встановлений, отже у позивача не виникло право на спадкування після його смерті, тобто позивач не є спадкоємцем, а як наслідок не має права на звернення із позовом про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивач як на поважність причин пропуску строку подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини вказувала, що дізналася про наявність спадкового майна лише у 2013 року, коли звернулася до нотаріуса, який повідомив, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] у вигляді 1/2частки житлового будинку. Як слідує з правових висновків Верховного Суду України, прийнятого Судовою палатою у цивільних справах при розгляді справи №6-85 цс 12 від 26.09.2012 року, № 6-1486 цс 15 від 04.11.2015 року, правила ч. 3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними, при цьому поважними причинами строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проаналізувавши вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки саме по собі незнання про наявність спадкового майна без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Крім того, слід зазначити, що позивачу необхідно було встановити факт батьківства для виникнення права на спадщину та оскільки суд не визнав поважних причин для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], то навіть і за наявності факту батьківства немає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed