Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила надати неповнолітньому сину [PERSON] дозвіл на в'їзд на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області та за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON], починаючи від дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною 16 років, за виключенням виїзду на постійне місце проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 року. Від цього шлюбу у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Після початку проведення антитерористичної операції у м.Луганськ вона разом з сином виїхала як внутрішньо-переміщена особа до м.Сєвєродонецьк, а батько дитини залишився на тимчасово окупованій території у м.Луганськ та відносини з ними не підтримує. Для підвищення рівня світогляду дитини вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок сина, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Для цього в неї наявна можливість організувати поїздку сина за кордон. Однак у зв'язку із тим, що батько дитини ігнорує прохання оформити дозвіл на виїзд дитини у нотаріуса, син не може поїхати за кордон на відпочинок. Крім того, оскільки її батьки залишились проживати у м.Луганськ, дитина також не має можливості спілкуватись з бабусею та дідусем. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились. Представник позивача надав письмову заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень на подану позовну заяву ним надано не було. Про дату, місце та час судового засідання він повідомлявся завчасно, у відповідності до п.19 Перехідних положень ЦПК України, шляхом розміщення повісток про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області. Причина неявки представника третьої особи суду невідома. Про дату та час судового засідання Служба у справах дітей Троїцької селищної ради Луганської області повідомлялась завчасно, належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]») перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.12.2017 року (а.с.13,15). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.12). Відповідно до копії Довідки від 16.03.2016 року №919051800 [PERSON] разом з [PERSON] фактично проживають як внутрішньо-переміщені особи за адресою: [ADDRESS] Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.1981 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14) Як вбачається з копій паспортів [PERSON] та [PERSON], вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивач турбуючись про виховання дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, з метою забезпечення повноцінного розвитку дитини, має бажання та можливість здійснити виїзд дитини за кордон. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача, який є батьком дитини, на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині позивача за кордон без згоди батька до досягнення нею 16-річного віку. Стосовно надання дозволу неповнолітній дитині на в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї суд виходить з того, що відповідно до п.3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Тобто, оскільки як вбачається з матеріалів справи, у м.Луганськ, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, проживають бабуся та дідусь дитини, через відсутність нотаріальної згоди батька на перетин лінії розмежування дитина позбавлена можливості спілкування з рідними. Судом в даному випадку не встановлені обмеження, що унеможливлюють в'їзд неповнолітнього [PERSON] на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї. У зв'язку з чим в даній частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить зі змісту ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.977518985.1 від 01.03.2018 року (а.с.1). Так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені нею судові витрати. На підставі викладеного, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved