Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 26.11.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом, який в подальшому 24.06.2021 року було уточнено, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки нерухомого майна, що перебуває у спільній власності. Згідно остаточної редакції позовних вимог позивачка просила здійснити виділ в натурі 22/100 частки майна, що є у спільній частковій власності, яка складається з приміщень, що розташовані в літері Б житлового будинку, а саме: приміщення 2-1, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8 загальною площею 53,9 кв.м., виділити у користування земельну ділянку площею 173 кв.м., що розташовані по [ADDRESS] . Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.01.2021 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 30.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин; відзив відповідачами не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. За змістом ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 22/100 частин домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.1996 року. Відповідачі є співвласниками домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами та будівлями. До складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , входять наступні узаконені будови згідно технічного паспорту МБТІ від 22.01.2019 року: літера А: одноповерховий житловий будинок загальною площею 48 кв.м., в тому числі житловою 35.2 кв.м.; літера Б-1 одноповерховий житловий будинок 1917 року побудови у складі приміщень двох квартир, а саме: квартира [NUMBER] (у користуванні [PERSON] ), яка складається з приміщень: 2-1 житлова кімната, площею 16,4 кв.м.; 2-3 їдальня, площею 6,8 кв.м; 2-4 кухня, площею 2,6 кв.м.; 2-5 санвузол, площею 5,0 кв.м.; 2-6 гардеробна, площею 6.1 кв.м.; 2-7 житлова кімната, площею 10,6 кв.м.; 2-8 коридор площею 6,4 кв.м., разом по квартирі 2 загальна площа 53,9 кв.м., в тому числі житлова 27,0 кв.м.; квартира [ADDRESS] (у користуванні [PERSON] ), яка складається з приміщень: 3-1 коридор, площе 3.7 кв.м; 3-2 житлова кімната, площею 11,2 кв.м; 3-3 житлова кімната, площею 7,6 кв.м; разом по квартирі 3 загальна площа 22,5 кв.м., в тому числі житлова 18,8 кв.м. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №252754501 від 15.04.2021 року, частка домоволодіння літера Б-1 (фактично квартира [ADDRESS] ) була виділена в натурі співвласнику [PERSON] та вказаному об`єкту нерухомості присвоєна адреса: [ADDRESS] . Частка домоволодіння літера Б-1 (фактично квартира [ADDRESS] ), яка перебуває у користування співвласника [PERSON] , залишилася не виділеною. Згідно експертного висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №125-061 від 26.10.2020 року, відповідно до ідеальних часток і згідно порядку користування, який склався, позивачу можливо виділити натурі частину житлового будинку літера Б, яка складається приміщень: 2-1 житлова кімната, площею 16,4 кв.м.; 2-3 їдальня, площею 6,8 кв.м; 2-4 кухня, площею 2,6 кв.м.; 2-5 санвузол, площею 5,0 кв.м.; 2-6 гардеробна, площею 6.1 кв.м.; 2-7 житлова кімната, площею 10,6 кв.м.; 2-8 коридор площею 6,4 кв.м. Разом частка, яку можливо виділити, складає 53,9 кв.м. З надвірних господарських будівель можливо виділити 22/100 частин літера 4 водяна колонка, 22/100 частини №1,6,7,8,9 огорожі, 22/100 частин №1 замощення. Сума грошової компенсації не розраховується у зв`язку з тим, що співвласник [PERSON] виділилась в окрему адресу, а перерахунок ідеальних часток інших співвласників не розроблявся. Крім того, згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів від 29.08.1955 року №1400 було зареєстровано за землекористувачами будівничого кварталу [ADDRESS] земельну площу, в тому числі, за домоволодінням [ADDRESS] . Згідно експертного висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №125-061 від 26.10.2020 року, згідно виконаної геодезичної зйомки, в користування позивачки [PERSON] знаходиться частина земельної ділянки, яка прилягає до частини житлового будинку літера Б-1 в середній частині площею 173 кв.м., зокрема: під будівлями 32,4 кв.м, під чистою землею 148,93 кв.м., з проходом загального користування з співвласником [PERSON] доріжкою вздовж правої бокової межі шириною 0,91 м, довжиною 18,3 м, площею 16,65 кв.м. Заперечень щодо поділу спірного об`єкту нерухомості та виділення в користування частини земельної ділянки не надійшло. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позов, в межах заявлених позовних вимог, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved