Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги наступним. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.02.2010 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, останнім часом відносини між сторонами значно погіршились, станом на момент подання даної позовної заяви до суду позивач з дитиною проживають окремо від відповідача вже більше двох років. Відповідач дуже рідко з'являється, щоб поспілкуватись з дитиною, не надає матеріальну та моральну допомогу у вихованні та забезпеченні дитини. Сімейні стосунки сторін вичерпали себе остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим та суперечить інтересам позивача. З огляду на викладене, позивач вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 30.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надійшли письмові заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до змісту яких позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу, а відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. За даних обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню за наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.02.2010 року, про що у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї складено актовий запис №195, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7), від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство та проживають окремо протягом останніх двох років, до примирення не прагнуть. Таким чином, шлюб між сторонами має лише формальний характер. Спорів щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дитини між сторонами на даний час не виникає. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім?ї суперечить інтересам сторін. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами склалися негативні стосунки, оскільки сторони по справі мають різні погляди на життя, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, до примирення не прагнуть, практично їх сім'я повністю розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно з вимогами якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved