Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дитини - їхнього сина [PERSON], який народився [INFO] в період їхнього шлюбу, укладеного 25.08.2012 і розірваного рішенням суду від 27.08.2015. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2015 року вони мешкають окремо, син проживає з нею, на його утримання [PERSON] сплачує аліменти за рішенням суду. Наразі вона з дитиною мешкають в м. Києві. Відповідач знає про місце перебування дитини, з її боку відсутні будь-які перешкоди для його спілкування із сином, участі у вихованні. Але, маючи фактичну можливість, відповідач не бажає виконувати свої батьківські обов'язки. [PERSON] також була надана можливість бачитися із сином в м. Мирнограді під час перебування останнього у бабусі, але після побачення з батьком син категорично відмовився зустрічатися з ним знову, оскільки форми та методи виховання дитини, які обирає відповідач, складаються із жорстких фізичних покарань в разі незадоволення поведінкою сина. Постійні нападки на дитину, критика, приниження та відмова вислухати дитину привели до суцільних негативних психологічних та соціальних наслідків. Батько не піклується про духовний і фізичний розвиток [PERSON], не виявляє бажання зустрічатися, сплата аліментів з його боку є формальністю. Неодноразові сварки виникали між ними у присутності дитини, на що відповідач не звертав уваги, а її прохання не проявляти агресії при дитині зухвало ним ігнорувалися. На сьогодні вона самостійно опікується дитиною. Задля усунення загрози здоров'ю та розвитку сина вона має намір відмовитися від аліментів та припинити будь-які зв'язки дитини з [PERSON], для чого просить суд позбавити останнього батьківських прав стосовно сина. В судові засідання позивач [PERSON] не з'явилася, за поясненнями представника позивача - матері позивача [PERSON], позивач працює за кордоном - у Польщі, та не має змоги прибути до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] та бабусею дитини [PERSON]. Дочка зараз працює у Польщі, а діти - [PERSON] та дитина дочки від попереднього шлюбу [PERSON] проживають з нею в м. Мирнограді. Відповідач раніше був хорошим чоловіком, батьком та зятем, але все змінилося, коли в нього з'явилася інша жінка. Їй відомо, що [PERSON] став байдужим до сім'ї, він карав дітей за неналежну поведінку, ставив навколішки, вимагав просити пробачення. Коли онуку було півтора рочки, батько вдарив його лозиною і поставив у кут, дочка розповідала і про інші випадки. На момент пред'явлення позову дочка з дітьми протягом року мешкала в м. Києві, потім знайшла роботу в Польщі, а дітей вона привезла до м. Мирнограда восени 2017 року. Коли [PERSON] був у Києві, батько не цікавився ним, не приїжджав, не спілкувався, хоча вважає, що він знав координати. Після їхнього повернення до м. Мирноград у вересні 2017 року у відповідача знов з'явилася любов до сина, з того часу вони спілкуються, [PERSON] забирає дитину гуляти, одного разу залишив онука у себе ночувати, що їй дуже не сподобалося. Вона проти, що відповідач спілкується із сином здебільшого у присутності своєї нової дружини і її сина, вважає, що батько має сам проводити час із сином, без сторонніх осіб. Після зустрічей [PERSON] вередує, плаче, їй здається, що батько налаштовує хлопчика проти них. Але головною проблемою є те, що відповідач не дає дозволу на виїзд [PERSON] за кордон. Дочка працює за межами України, приїжджає лише за можливості, а дитина повинна бути з матір'ю. До того ж, у Польщі дитині буде краще, це інші можливості і більш благополучне майбутнє. Від аліментів дочка відмовилася. Якщо суд не знайде підстав для позбавлення батьківських прав, просила вирішити питання із дозволом на виїзд дитини з матір'ю за кордон, скласти графік зустрічей батька із сином без присутності інших осіб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позбавлення його батьківських прав заперечив, пояснивши, що він любить сина, спілкується з ним та опікується його життям. Після розлучення його відносини з позивачем погіршилися, тому тоді він зустрічався з дитиною десь раз на місяць, щоб уникати сварок з колишньою дружиною. Він перебуває у цивільному шлюбі з іншою жінкою, в якої є син шестирічного віку [PERSON]. Коли забирав [PERSON], то гуляв з ним, возив у гості до своїх батьків, з ними іноді гуляє і [PERSON], вони з [PERSON] граються разом. В червні 2016 року позивач увезла дитину до м. Києва, він хотів продовжувати спілкування, телефонував, але позивач не давала говорити із сином, брехала, що той не хоче. Поїхати до м. Києва він не міг з причини недостатності грошових коштів для цього. В червні 2016 року від дізнався, що сина привезли додому на один день, приїхав, гуляв з ним. Восени позивач поїхала працювати до Польщі, а бабуся з дітьми повернулася до м. Мирнограда, і він поновив спілкування із сином, знов систематично бере його гуляти, до себе в гості, відвідує у дитячому садочку. З його заробітку регулярно відраховувалися аліменти, доки позивач не забрала виконавчий лист, крім цього він дарує подарунки [PERSON], придбає одяг, ліки в разі хвороби, фрукти. Ніколи він не поводився жорстоко із сином, син тягнеться до нього, радий, коли він приїжджає і забирає його. Він хоче, щоб син жив в Україні, поряд з ним, не бажає відпускати його за кордон назавжди, тому не погодив його виїзд. Таким чином, шляхом позбавлення батьківських прав позивач бажає вирішити питання виїзду дитини з нею до Польщі. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також не визнав позовні вимоги, наголосив на тому, що підстав, визначених законом, для позбавлення батьківських прав [PERSON] немає. Відповідач офіційно працює, не судимий, позитивно характеризується, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, постійно бере участь в утриманні сина шляхом сплати аліментів та добровільного придбання необхідних речей, дбає про розвиток дитини під час зустрічей. Інші питання, як-то, виїзд дитини а кордон, встановлення графіку зустрічей тощо, про які зазначає представник позивача, в позовній заяві не ставилися і предметом судового розгляду по цій справі не є. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради Скрипник Г.С. в судовому засіданні, посилаючись на висновок органу опіки та піклування, зазначила, що позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] недоцільне і не відповідатиме інтересам дитини. Здобуті органом опіки та піклування відомості не дають підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Малолітній [PERSON] народився [INFO] в м. Димитрові Донецької області від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.08.2015, яке набрало законної сили 08.09.2015, шлюб між подружжям [PERSON] розірваний (а.с.12). За даними ЄДРСР, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 08.09.2015, яке набрало законної сили 21.09.2015, з [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягнено аліменти до повноліття дитини на користь [PERSON] Відповідач [PERSON] на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, працює старшим пожежним-рятувальником 52 державної пожежно-рятувальної частини 9 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Донецькій області, до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем мешкання, не має заборгованості за аліментами (а.с.46-49,57-61); [PERSON] мешкає разом із цивільною дружиною [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON], має задовільні умови проживання (а.с.41). Відомостей на підтвердження місця проживання дитини та про склад сім'ї, в якій зараз мешкає [PERSON], позивачем суду не надано. З наданого відповідачем суду акту №666 від 21.11.2017, складеного координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирнограда, вбачається, що дитина мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з бабусею [PERSON] та сестрою [PERSON], мати дітей [PERSON] фактично не проживає за цією адресою з липня 2016 року (а.с.52). Вказані в акті обставини не заперечувалися представником позивача в судовому засіданні. Дитина [PERSON] у з 20.07.2017 і станом на 17.08.2017 відвідував ДНЗ (ясла-садок) №796 у м. Києві, за відомостями закладу батько не з'являвся у дитячому садку і не цікавився дитиною (а.с.15), і ці обставини не заперечені відповідачем. В той самий час, судом встановлено, що на час розгляду справи дитина фактично мешкає в м. Мирнограді і відвідує ДНЗ №3 «Сонечко» Мирноградської міської ради, опікуються ним мати та бабуся, батько заклад не відвідує (а.с.42). На запит служби у справах дітей з [PERSON] було проведено діагностику дитячо-батьківських відносин у родині, за наслідками якої психологом визначено, що хлопчик однаково прихильний до обох батьків, жодної негативної реакції на адресу матері чи батька у нього немає (а.с.43). Відповідно до висновку №043 від 11.12.2017 органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради, позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] недоцільне та не відповідатиме інтересам дитини. Так, у висновку зазначено про наявність протиріч у поясненнях [PERSON], наданих комісії щодо поведінки відповідача відносно дитини, ненаведення нею прикладів та доказів застосування батьком насильства. Комісією не виявлено фактів свідомого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків та встановлено, що він спілкується із сином, бере участь у його вихованні, надає допомогу у матеріальному утриманні дитини. Судом за клопотанням відповідача допитана свідок [PERSON], яка пояснила, що з вересня 2015 року вони з [PERSON] мешкають разом як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, також з ними проживає її шестирічний син [PERSON]. Чоловік дуже любить свого сина [PERSON], намагається якомога більше спілкуватися з ним, вона періодично присутня при цих зустрічах, підтверджує добрі відносини між сином і батьком та бажання обох бути разом, також [PERSON] товаришує з її сином [PERSON]. Коли колишня дружина увозила [PERSON] до м. Києва, чоловік не знав їхньої адреси, а також не мав достатньо коштів для поїздок, але все одно постійно намагався поспілкуватися - дзвонив як телефоном, так і за допомогою скайпу, однак позивач та її мати не давали їм говорити. Тепер, коли дитина знаходиться в м. Мирнограді, батько регулярно бачить його, навіть почав їздити до сина у дитячий садок. Їй відомо про конфліктні відносини чоловіка з його колишньою дружиною, але це не повинно стосуватися дитини. Суд вважає, що досліджені у справі докази не підтверджують позицію позивача щодо ухилення відповідачем від виконання обов'язків батька відносно малолітнього сина сторін. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу (далі - СК) України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до положень ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, як виходить зі змісту ст.165 СК України, надане, зокрема, іншому з батьків, з яким проживає дитина, тобто [PERSON] має таке право та реалізувала його. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В той самий час, в діях відповідача суд не вбачає ухилення від виконання ним батьківських обов'язків - він приділяє дитині увагу, систематично спілкується з сином, що не спростоване представником позивача в судовому засіданні, а також визнавалося самою позивачем під час засідання комісії органу опіки та піклування, що відображено у наданому судові висновку. Відповідач бере участь в утриманні дитини, припинення останнім часом такої участі шляхом сплати аліментів є виключно волею позивача, яка відкликала виконавчий лист, і не є волевиявленням відповідача. Будь-які об'єктивні дані щодо жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини з боку відповідача стороною позивача суду не надані. З пояснень та поведінки відповідача під час судових засідань суд вбачає, що він прагне брати участь у вихованні дитини, бути ближчим до сина, піклуватися про нього і виховувати його, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав належить відмовити. Під час судових засідань представник позивача неодноразово скаржилася на відсутність згоди відповідача на виїзд дитини за кордон у супроводі матері та просила суд вирішити це питання, як і питання встановлення порядку побачень батька з дитиною, якщо не будуть знайдені підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог. Разом з тим, інші вимоги, крім позбавлення батьківських прав, позивачем заявлені суду не були. З огляду на це підстав для вирішення поставлених [PERSON] в судовому засіданні питань немає, але суд вважає за необхідне роз'яснити позивачеві та її представнику право на звернення до суду із іншими позовними заявами із заявлених ними підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed