Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], такою що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В позовній\~заяві в\~підтвердження позовних\~вимог позивач\~зазначив,\~що відповідно\~до договору\~купівлі-продажу\~від 12.04.2013\~року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві власності. За обліковими даними Красноградської міської ради Харківської області в дані квартирі також зареєстрована гр.[PERSON], [INFO], яка фактично тривалий час не проживає. За час реєстрації в квартирі відповідач по справі будь-яких оплат за користування житлом не здійснювала, спільне господарство нами не велося, взаємних прав та обовязків вони не мали. Будь-яких цивільно-правових угод з відповідачем щодо права користування будинком, не укладалося. Позивач в судове засідання не зявився, від неї 08.01.2019 року до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої вона підтримує свій позов та просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечуює. Так, як відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що відповідно\~до договору\~купівлі-продажу\~від 12.04.2013\~року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві власності(а.с.7). За обліковими даними Красноградської міської ради Харківської області в дані квартирі також зареєстрована гр.[PERSON], [INFO], яка фактично тривалий час не проживає(а.с.8). За час реєстрації в квартирі відповідач по справі будь-яких оплат за користування житлом не здійснювала, спільне господарство нами не велося, взаємних прав та обовязків вони не мали. Будь-яких цивільно-правових угод з відповідачем щодо права користування будинком, не укладалося. Згідно довідки депутата Красноградської міської ради, гр.[PERSON] дійсно зареєстрована в квартирі позивача, однак жодного дня з моменту її реєстрації більше одного року, фактично не проживала і не проживає в ній. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Відповідно дост.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.72 ЖК Української PCP визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням наведеного та надаючи оцінку всім доказам в їх сукупності, враховуючи що відповідач понад рік не користується вищезазначеним будинком, суд вважає за доцільне визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, ст.72 ЖК України та

Outcome: approved