Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, а саме грошові кошти в розмірі 3 700 грн., 39, 53 грн. - 3% річних простроченої суми за договором позики, 138, 73 грн. - інфляційні нарахування за час прострочення. Позовні вимоги мотивує тією обставиною, що 02 листопада 2018 року між сторонами спору було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого відповідач позичив у позивача 3 700 гривень та зобов`язався повернути їх до 30 грудня 2018 року. Станом на дату подачі позову, відповідач грошові кошти не повернув. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою. Умови договору відповідач не виконав і гроші у повному обсязі не повернув, а тому позивач просить суд захистити його цивільне право і стягнути з відповідача суму основного боргу, а саме 3 700 грн., 39, 53 грн. - 3% річних простроченої суми за договором позики, 138, 73 грн. - інфляційні нарахування за час прострочення. У судове засідання представник позивача - Качунь І.Д. не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про причини неявки та відзиву щодо позову суду не подав, тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення Всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини. Обставини справи. 02 листопада 2018 року між сторонами спору було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу 3 700 гривень. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою. Відповідач зобов`язався повернути позивачу позику у такій самій сумі в строк до 30 грудня 2018 року. У встановлений договором строк відповідач борг не повернув. Висновки Суду щодо повернення тіла позики Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики від 02 листопада 2018 року, позивач представив суду розписку від 02 листопада 2018 року, яка свідчить про передачу [PERSON] у позику грошових коштів на суму 3 700 гривень. За нормами ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Висновки Суду щодо стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та інфляційних нарахувань. Позивач заявила окрему вимогу до відповідача про стягнення в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, трьох процентів річних від простроченої суми, а також інфляційних нарахувань за весь час прострочення. Позивачем в обґрунтування заявлених вимог долучено до позовної заяви розрахунки заборгованості, проте Суд зауважує, що дані розрахунки проведені з порушенням вимог норм Цивільного кодексу України, оскільки відповідальність за порушення грошового зобов`язання у боржника настає, у разі прострочення виконання такого зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Тому, беручи до уваги те, що умовами договору був передбачений строк його виконання, тобто строк повернення грошових коштів, а саме 30 грудня 2018 року, то початком прострочення виконання такого зобов`язання слід вважати 31 грудня 2018 року. З цих підстав, Суд не приймає до уваги розрахунки зроблені позивачем та долучені до матеріалів справи. Таким чином, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання за договором позики від 02.11.2018 року, виникла заборгованість на суму 3 700 гривень. Три проценти річних від простроченої суми за період з 31.12.2018 року по 12.03.2019 року становить, згідно розрахунку зробленого Судом - 21, 90 гривень. Інфляційні нарахування за весь час прострочення, а саме з 31.12.2018 року по 12.03.2019 року становить, згідно розрахунку зробленого Судом - 85, 84 гривень. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Висновки суду по суті заявлених вимог. [PERSON] згідно умов договору позики від 02 листопада 2018 року, суму боргу не повернув, чим порушив права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача суми боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних нарахувань за час прострочення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 02 листопада 2018 року в сумі 3 700 грн.; 21, 90 грн. - 3% річних простроченої суми за договором позики, 85,84 грн. - інфляційні нарахування за час прострочення. Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Outcome: partial