Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання її членом сім'ї [PERSON], що проживав за адресою [ADDRESS] та визнання за нею права користування цією квартирою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що приблизно у 2004р. познайомилась з [PERSON] Останній був одинокою людиною та з плином часу їхні стосунки тіснішали. У 2010р., за пропозицією [PERSON] переїхала на постійне проживання квартиру [INFO], в якій [PERSON] був зареєстрований з 1976р., однак фактично проживав з 1945р. Після переселення їхні відносини фактично переросли у шлюбні. Вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та разом вирішували побутові питання. Брала участь у витратах щодо утримання квартири. За спільні кошти провели в такій квартирі ремонт сантехнічного обладнання, частково оновили кухонне приладдя, меблі та предмети обстановки. Незважаючи на неодноразові пропозиції [PERSON] зареєструвати шлюб, тривалий час таке питання залишалось відкритим, оскільки вважала його другорядним, а сім'я і так фактично існувала. [INFO]. [PERSON] помер, після чого вона продовжує фактично проживати в кватирі [ADDRESS] Письмової згоди на вселення [PERSON] не підписував, однак надав таку згоду усно. Вважає, в такому випадку набула права користування квартирою, яке просить визнати в судовому порядку, як члена сім'ї наймача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представник відповідача згідно належної довіреності від 17.01.2017р. [PERSON] у вирішенні позовної вимоги про визнання членом сім'ї наймача покладається на розсуд суду. З приводу вимоги про визнання права користування на житло заперечив, оскільки це порушує права територіальної громади. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 20.09.2016р. (а.с.8), [PERSON], який помер [INFO]., був основним наймачем квартири [ADDRESS] Вказана квартира належить місцевим Радам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України). Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 сформулював правову позицію від 11.07.2012р., згідно з якою роз'яснив, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Одночасно, в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано про те, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Згідно положень ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Із зазначеного слідує висновок про те, що відсутність реєстрації особи в житловому приміщенні саме-по-собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання права користування цим житловим приміщенням, а визначальним в такому випадку є факт проживання цієї особи в цьому приміщенні, характер проживання - як член сім'ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання. Реєстрація місця проживання, виходячи з визначення, наведеного в ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за своєю юридичною природою є фактом визнання державою фактичного місця проживання або перебування особи за відповідною адресою. Її наявність чи відсутність не може стояти в залежності від права особи на користування житловим приміщенням. Згідно даних паспорта [PERSON] (а.с.11), відомості про сімейний стан в такому відсутні. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно вимог ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Аналізуючи положення даної статті слід дійти висновку про те, що подружжям є лише особи, які перебувають у шлюбі та, відповідно, іменуються чоловіком та дружиною. Однак особи, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, за змістом СК України вважаються сім'єю. Згідно акту від 20.09.2016р., складеного комісією ЛКП «503» (а.с.7), позивач фактично без реєстрації проживає за адресою [ADDRESS]. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON], яка є знайомою позивача в судовому засіданні пояснила, що приблизно у 2010р. позивач переселилась в квартиру [ADDRESS] Після цього, неодноразово перебувала в гостях у останньої. Разом з позивачем проживав [PERSON] Відносинам між ними були характерні ознаки сімейних відносин. Після смерті [PERSON] позивач залишилась проживати в квартирі [ADDRESS] Свідок [PERSON], який був знайомим [PERSON] і після цього познайомився з позивачем, а також який близько двох років назад орендував квартиру в будинку [ADDRESS] також підтвердив, що будучи в гостях у [PERSON], разом з ним як сім'я проживала позивач. Між ними були встановлені взаємні права та обов'язки. З самим [PERSON] познайомився за характером своєї роботи, яка пов'язана з будівництвом. [PERSON] був архітектором. Вказані обставини в сукупності свідчать про те, що квартира за адресою [ADDRESS] була постійним місцем проживання позивача, яка проживала за цією адресою як член сім'ї [PERSON], з яким вела спільне господарство та була пов'язана спільним побутом. Також, суд вважає доведеною ту обставину, що остання проживала за цією адресою приблизно з 2010р., оскільки це випливає з логічних та послідовних пояснень свідків, які перебувають в об'єктивному взаємозв'язку та не є суперечливими між собою. Враховуючи наведене, за положеннями СК України позивач, а також [PERSON] вважались сім'єю. Слід вважати встановленим, що позивач вселилась в згадану квартиру як член сім'ї наймача, внаслідок чого вимоги про визнання членом сім'ї та про визнання права користування є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved