Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що позивач знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2017 року. Від спільного життя мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спочатку сімейне життя складалося добре, проте з 2018 року подружжя разом не проживає, шлюбні відносини фактично припинено, оскільки відсутнє взаєморозуміння, любов та повага. За вказаних обставин, на думку позивача, подальше формальне збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилась. Про дату, час і місце судового засідання булаповідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Суду надала заяву з проханням справу розглядати без її участі, наполягає на задоволені позовних вимог, та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] (а.с.47). Відповідач [PERSON] в судове засідання, про дату, час і місце якого повідомлений своєчасно та в установленому законом порядку, про що в матеріалах справи мається розпискав отриманні судової повістки(а.с.46), не з`явився. Незважаючи на отримання повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідач до суду не з`явився по невідомим причинам, відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило. З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Суд, дослідивши та оцінивши надані у справі докази, у їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Нормами ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Наведеним конституційним принципам кореспондує положення ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, яким також визначено добровільність шлюбу та те, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.1,3 ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користуються рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно системного аналізу наведених норм права, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно свідоцтва про шлюбсерії [NUMBER] сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2017 року, актовий запис №116(а.с.3). Від спільного життя подружжя має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.07.2017 року(а.с.9). Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання може бути пред?явлений одним із подружжя(ч.1 ст.110 СК України). Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що подружжя спільно не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає подальше спільне подружнє життя з відповідачем неможливим, так як це суперечить її інтересам. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, заяв про відкладення розгляду справи або надання часу для примирення від нього не надходило. На підставі наявних у справі доказів, судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сім`я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони протягом тривалого періоду часу шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги, що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам позивача. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 768,40грн..

Outcome: approved