Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації, Туреччини та Єгипту, а також на в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї її неповнолітній донці [PERSON], [INFO], до досягнення нею 16 річного віку у її супроводі без згоди та супроводу батька . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м.Луганськ шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Дитина після розірвання шлюбу проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні, батько участі в її вихованні не приймає, фактично усунувся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків. Позивач має реальну можливість забезпечити повноцінний відпочинок дитині шляхом поїздок за кордон, зокрема, до Російської Федерації, Туреччини та Єгипту. Однак [PERSON] безпідставно не надає дозвіл на виїзд дитини. Тому єдиною можливістю для забезпечення інтересів доньки є звернення до суду із даною позовною заявою. Позивач у судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу за її відсутністю, про що зазначила у направленій до суду письмовій заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень на подану позовну заяву ним надано не було. про дату, місце та час судового засідання [PERSON] повідомлявся завчасно, належним чином. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач та відповідач по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до копії заочного рішення Жовтневого районного суду м.Луганськ від 06.11.2012 року, укладений між [PERSON] а [PERSON] шлюб було розірвано (а.с.9). Рішенням Жовтневого районного суду м.Луганська від 14.11.2012 року були задоволені позовні вимоги [PERSON], стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с.10). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивач турбуючись про виховання дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, з метою забезпечення повноцінного розвитку дитини, має бажання та можливість здійснити виїзд дитини за кордон. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині позивача за кордон без згоди батька до досягнення нею 16-річного віку у супроводі матері. Стосовно надання дозволу неповнолітній дитині на в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї суд виходить з того, що відповідно до п.3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Таким чином, судом в даному випадку не встановлені обмеження, що унеможливлюють в'їзд неповнолітньої [PERSON] на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї. У зв'язку з чим в даній частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить зі змісту ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією від 18.09.2018 року (а.с.1). Так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені нею судові витрати. На підставі викладеного, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved