Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.11.2005 приватним нотаріусом [PERSON] за № 4605, її батькові - [PERSON], на праві власності належала квартира з адресою: [ADDRESS]. Вартість квартири, згідно відомостей з Реєстру права власності на нерухоме майно складає 11475 грн. Також вказує, що 26.07.2013 [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із вказаної вище квартири. Заповіту [PERSON] не складав. Отже, право на спадкування одержали спадкоємці за законом. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги є позивач (дочка померлого). На час відкриття спадщини позивач була неповнолітньою, у зв'язку з чим вона вважається такою, що прийняла спадщину. Отже, вважає, що з 26.07.2013 позивачу належить квартира за вказаною адресою. В грудні 2016 року позивач вирішила оформити своє право власності на вказану квартиру. Однак, як зясувалося, право власності на цю квартиру вже оформлено відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 26.04.2014 Другою Черкаською державною нотаріальною конторою за № 1-522. Крім того, відповідач є братом померлого і, відповідно до ст. 1262 ЦК України, він є спадкоємцем другої черги. Одержати право на спадкування він міг лише у разі відсутності спадкоємців першої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Як вказано вище, позивач, яка є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину. У зв'язку з цим відповідач не набув права на спадкування. Отже, спірне свідоцтво про право на спадщину є недійсним. Таким чином, позивач вважає, що вона набула право власності на спірну квартиру з моменту відкриття спадщини (26.07.2013). Відповідач не визнає цього права позивача, що підтверджується оформленням ним свідоцтва про право на спадщину на себе. Таким чином, позивач просить суд, - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 26.04.2014 Другою Черкаською державною нотаріальною конторою за № 1 -522, а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру за адресою: [ADDRESS] і судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Також пояснив, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач (дочка померлого). На час відкриття спадщини позивач була неповнолітньою, у зв'язку з чим вона вважається такою, що прийняла спадщину. Але вона не подавала заяв до нотаріальної контори і не відмовлялася від спадщини. А брат померлого - [PERSON] оформив право власності на цю квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видане 26.04.2014 Другою Черкаською державною нотаріальною конторою за № 1-522, хоча він є спадкоємцем другої черги. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи рекомендованим листом, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.11.2005 приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 4605. 26.07.2013 [PERSON] помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть ([PERSON] І-СР № 293373). Також встановлено, що за життя [PERSON] заповіт не складав. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із квартири № 170, по вул. Героїв Дніпра, 69 у м.\~Черкаси. Таким чином, право на спадкування одержали спадкоємці за законом. З матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги є - [PERSON], [INFO] (дочка померлого). Між тим, на час відкриття спадщини [PERSON] була неповнолітньою, у звязку з чим, в силу норм ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того, відповідно до матеріалів, наданих державним нотаріусом [PERSON] за №240/01-16 від 17.02.2017, до Другої Черкаської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], звернувся 18.10.2013 брат померлого [PERSON], [INFO], із заявою про прийняття спадщини. На підставі вказаної заяви, державний нотаріус Другої Черкаської державної нотаріальної контори посвідчив, що на підставі ст. 1262 ЦК України, спадкоємцем майна, а саме: квартири № 170, що знаходиться в місті Черкаси, по вулиці Героїв Дніпра у будинку № 69, яка належала [PERSON], [INFO], який помер 26.07.2013, є його брат [PERSON], [INFO], про що було видано свідоцтво про право на спадщину від 26.04.2014 за № 1-522. Дані обставини також підтверджуються матеріалами, наявними у спадковій справі №\~652/13, що досліджувалися в судовому засіданні. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203\~ЦК України. Частиною 1 ст. 203 ЦК встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. [PERSON] є братом померлого [PERSON] і відповідно до ст.\~1262 ЦК України, він є спадкоємцем другої черги. Таким чином, одержати право на спадкування він міг лише у разі відсутності спадкоємців першої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Як встановлено в судовому засіданні, позивач, яка є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину 26.07.2013, оскільки на час відкриття спадщини вона була неповнолітньою, оскільки народилась 18 грудня 1997р., а тому вважається такою, що прийняла спадщину. У зв'язку із вказаним фактом, відповідач [PERSON] не набув права на спадкування. Виходячи з викладеного, свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.04.2013, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-522 є недійсним, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки не відповідає положенням ст.ст. 1258, 1261, 1262 ЦК України. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах- до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту обраним ним способом захисту. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які надані позивачем та дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та переконливість, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України Про судовий збір стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в сумі 1102грн. 40коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved