Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем, [PERSON] вона уклала юридичний шлюб, який було зареєстровано 24 вересня 1989 року, Відділом ЗАГС м. Красноармійсьа Донецької області, актовий запис № 461. Під час цього шлюбу у них народилася дитина: [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Сімейне життя з відповідачем по справі не склалося, у зв'язку з чим шлюб між ними було розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER]. Під час шлюбу ними було придбано житлову квартиру [ADDRESS], на придбання квартири було залучено кредитні кошти в сумі 94687,50 грн.. які вони отримали від ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору про іпотечний кредит від 14.09.2007 року, де позивачка є поручителем, а сам кредит оформлений на відповідача. Право власності на дану квартиру оформлено на відповідача [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 14.09.2007 року по реєстру №7755, та зареєстрованого в БТІ м. Красноармійська 17.09.2007 року за реєстраційним номером 19552258. У зв'язку з чим, просить поділити спільно нажите нерухоме майно, наступним чином: виділивши сторонам право власності на частики спірної квартири. Визнати за нею 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Виділивши відповідачу також 1/2 частину зазначеної квартири. В судовому засідання позивач підтримала заявлені позовні вимоги просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON], в судовому засіданні підтримала заявлений позов, наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав просив відмовити у його задоволенні. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами 24 вересня 1989 року, Відділом ЗАГС м. Красноармійсьа Донецької області, актовий запис № 461 було зареєстровано шлюб (а.с. 9). Під час цього шлюбу у них народилася донька: [PERSON], [INFO], яка проживає разом з батьками (а.с. 5, 10). Під час шлюбу ними було придбано житлову квартиру [ADDRESS], на придбання квартири було залучено кредитні кошти в сумі 94687,50 грн.. які вони отримали від ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору про іпотечний кредит від 14.09.2007 року, де позивачка є поручителем, а сам кредит оформлений на відповідача (а.с. 13-25). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, тощо… Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю , але не перебувають у шлюбі між собою або в іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі викладеного,

Outcome: approved