Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що в [INFO] померла її тітка [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) на території Красноколядинського старостинського округу згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 04.10.1996 року. На момент смерті [PERSON] проживала в с. Понори одна. Позивач, як єдина родичка, здійснювала догляд за [PERSON] , допомагала їй по господарству, а також здійснювала всі необхідні витрати на її поховання. Такими діями позивач фактично вступила у володіння та управління спадковим майном після смерті [PERSON] , але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай) не змогла оформити спадщину у встановлений законом строк. Проте документально встановити факт родинних відносин між позивачем та тіткою [PERSON] , вона не має можливості, так як відсутні документи на підтвердження родинних відносин, а саме відсутні свідоцтва про народження батька позивача [PERSON] та тітки позивача [PERSON] . З метою видачі актових записів про їх народження та про смерть позивач звернулась до Талалаївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, але їй було відмовлено. Встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем [PERSON] має юридичне значення, оскільки після встановлення даного факту позивач матиме можливість реалізувати свої спадкові права і встановити даний факт іншим шляхом неможливо. Через відсутність документів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем та документів на спадкове майно позивач пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини. Тому позивач [PERSON] просить в судовому порядку встановити юридичний факт, що [PERSON] , яка померла у [INFO] в с. Понори Талалаївського району є їй рідною тіткою; визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити цей строк; встановити факт прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] ; визнати за позивачем в порядку спадкуванням за законом право на земельну частку (пай) яка відповідно до сертифікату направо на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 04.10.1996 року належала померлій [PERSON] . Ухвалою від 20 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 17 жовтня 2019 року. Ухвалою підготовчого судового засідання було задоволено клопотання позивача та витребувано документи з Талалаївського районного відділу ДРАЦС та призначено судовий розгляд на 29 жовтня 2019 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] всі вимоги позовної заяви підтримала і просила задовольнити, поскільки [PERSON] була рідною сестрою її батька, але документів про це, а саме свідоцтва про народження, не збереглося, і тому вона не може підтвердити родинні відносини з рідною сестрою свого батька. [PERSON] проживала сама в с. Понори, дітей і чоловіка у неї не було, тому позивач їй у всьому допомагала по господарству, коли та хворіла вона доглядала її, організовувала похорон та поминальні обіди. За життя [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), який ніким не успадкований, тому позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай), що належала її рідній тітці. Представники відповідача - територіальної громади в особі Талалаївської селищної ради - в судове засідання не з`явився, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, розглянувши заяву представника відповідача, прийшов до висновку, що поскільки згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому розгляд справи було проведено без участі представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] у віці 87 років, що підтверджується копією актового запису про смерть № 8 від 23.04.1997 року (а.с.30). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] (російською мовою) (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] 07.08.1977 року уклала шлюб із [PERSON] і дружині після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 59 років (а.с.4). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 04.10.1996 року, згідно з яким [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Понори» розміром 5, 5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.7). Під час розгляду справи та оцінки доказів, суд прийшов до висновку про відхилення наступного доказу, який поданий позивачем разом з позовною заявою на підтвердження своїх позовних вимог. А саме - судом відхиляється як доказ копія повідомлення Талалаївського районного відділу ДРАЦС від 21.08.2019 року щодо видачі документів на ім`я [PERSON] (а.с. 8). Зазначена в листі особа не є учасником справи - позивачем, представником, відповідачем, представником; будь-яких документів на представництво зазначеної особи до матеріалів позовної заяви не додано, і тому судом даний доказ не може бути взятий до уваги, поскільки є недопустимим у відповідності до ст. 78 ЦПК України, як одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Розглядаючи вимогу заявника про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні норми права, які підлягають застосуванню при розгляді справи. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, йдеться про те, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Поскільки матеріалами справи та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних в судовому засіданні, підтверджується той факт, що померла [PERSON] була рідною сестрою батька позивача [PERSON] , тобто рідною тіткою позивача [PERSON] Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, так як можливо надасть їй в подальшому певні права, іншим шляхом це встановити неможливо, враховуючи визнання позову в цій частині відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин між нею на [PERSON] Розглядаючи вимогу позивача [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла у [INFO]. За ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час смерті спадкодавця був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що при вирішенні справи потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права, та підстави спадкування, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. За змістом пунктів 4 і 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто відносини спадкування регулюються його нормами, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, до таких відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Як встановлено в судовому засіданні, на час смерті спадкодавця у 1997 році був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 даного кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 529 цього ж кодексу - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Стаття 530 ЦК УРСР встановлює другу чергу спадкоємців за законом, які набувають права на спадщину при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, і до яких відносяться брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Інших черг спадкоємців діючий на момент виникнення спірних правовідносин цивільний кодекс не передбачав. Поскільки в ході судового розгляду судом було встановлено факт, що позивач [PERSON] була рідною племінницею спадкодавця [PERSON] , але зазначена категорія осіб не входила до кола спадкоємців на момент відкриття спадщини у 1997 році та дії ЦК УРСР в той час, тому позивач не є спадкоємцем після смерті [PERSON] і тому не може приймати спадщину після її смерті як така, що не набула права на її прийняття згідно норм діючого цивільного законодавства, тому у задоволенні позову в частині встановлення факту прийняття нею спадщини необхідно відмовити. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю [PERSON] , суд виходить з наступного. Даючи аналіз встановленим обставинам, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд. У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію - позивачу довести свої позовні вимоги, відповідачу - свої заперечення проти позову. Поскільки в ході судового розгляду позивачем [PERSON] всупереч вимогам статей 12,81 ЦПК України, не доведено обставин, які б підтверджували позовні вимоги, а саме - що вона являється спадкоємцем після смерті [PERSON] згідно вимог чинного на момент відкриття спадщини законодавства, поскільки, як було встановлено, вона не входить ні до першої ні до другої черги спадкоємців згідно норм ЦК УРСР, що діяв на момент смерті [PERSON] , і тому не має права на спадкування, в тому числі і на земельну частку (пай), що належала спадкодавцю, і яка є предметом позовних вимог, і тому підстави для задоволення позову в цій частині у суду відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, суд, розглядаючи визнання позову відповідачем - Талалаївською селищною радою - вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону, або порушує права свободи чи інтереси осіб суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову Талалаївською селищною радою суперечить закону, поскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] не відноситься до кола спадкоємців після смерті [PERSON] , таким чином законні підстави для прийняття судом визнання позову відповідачем та винесення рішення про задоволення позову відсутні, тому суд не приймає визнання відповідачем позову. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідача порушено його права, а тому пред`явлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial