Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2018 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось, відповідач під час спільного проживання поводив себе агресивно, а 14.11.2018 року застосував до неї фізичне насильство, після чого пішов з дому. В подальшому під час спілкування щодо сина відповідач також застосував фізичне насильство, внаслідок чого вона звернулась до правоохоронних органів та було розпочато кримінальне провадження. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, вважаючи неможливим подальше збереження шлюбу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 12.12.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач не заперечує проти вимог позивача про розірвання шлюбу. Проте, відповідач заперечує проти наведених позивачем обставин, які вона зазначила в якості підстав позову, вважаючи, що позивачем порушено порядок звернення до суду. Також, відповідач вказав на те, що відсутні докази його протиправної поведінки відносно позивача. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Протокольною ухвалою суду від 13.12.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] . в судовому засіданні не заперечували проти розірвання шлюбу між сторонами, не визнавши підстави розірвання шлюбу, вказані позивачем. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 червня 2018 року в Печерському районному у м.Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1322 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Також, в судовому засіданні встановлено, і даний факт визнано сторонами, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться з листопада 2018 року, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе. Згідно із ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги заяви сторін та те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, сім`я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому позовну заяву про розірвання шлюбу необхідно задовольнити, присвоївши позивачу при розірванні шлюбу дошлюбне прізвище. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved