Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. Позов мотивований тим, що сторони по справі з 25.11.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Наразі рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2017 року шлюб розірвано, рішення набрало законної сили. За час шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] [INFO] . На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку матеріальну можливість. Оскільки відповідач є здоровою, працездатною людиною, не має інших утриманців, позивач вважає, що він має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, які потребують матеріальної допомоги батька. Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 16.02.2021 року у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 09.03.2021 року відповідач [PERSON] до суду подав заяву про визнання позовних вимог пред`явлених до нього позивачем. Відповідач клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.178,279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.11.2007 року, який в подальшому рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2017 року було розірвано (а.с. 5). За час шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до довідки № 391 від 04.02.2021 року виданої Стрижавською селищною радою, що [PERSON] та її донька [PERSON] 2011 р.н., зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Позивач потребує матеріальної допомоги батька своїх дітей - [PERSON] на її утримання. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно з ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положеньст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положеньст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Як встановлено судом неповнолітня дитина сторін по справі проживає разом з матір`ю, перебувають на її повному утриманні, а тому позивач потребує допомоги відповідача в утриманні спільних дітей. Право позивача на отримання аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Положеннямист.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні суми стягнення аліментів суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, враховуючи вікову категорію неповнолітніх дітей та звичайні потреби дітей, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється здоровою, молодою людиною працездатного віку, який інших утриманців, окрім спільних з позивачем дітей, не має (іншого судом не встановлено), а тому вважає за необхідне стягувати з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, який не є меншим мінімального розміру, передбаченого ч.2ст.182 СК України. Саме вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідатиме принципам розумності та співмірності, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають до стягнення 908,00 грн. судового збору, від сплати якого позивача звільнено. На підставі викладеного та

Outcome: approved