Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] ([INFO]), у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо від неї. Дитина проживає разом з нею. Їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід. Інших дітей відповідач не має. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що їхній син проживає з нею, проте на вихідні інколи син проживає з відповідачем. Також, відповідач декілька разів сплачував кошти за харчування сина у дитячому садочку. Зазначила, що незважаючи на те, що відповідач забирає дитину на вихідні, проте вона годує, одягає, лікує дитину та ще сплачує кошти за оренду квартири, при цьому в середньому отримуючи дохід у розмірі 4500 гривень щомісячно. Вважає, що аліменти у розмірі 1/3 частини доходів відповідача є достатнім розміром аліментів. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що їхній син не постійно проживає з позивачем. Коли дитина хворіє або позивачу необхідно піти у справах, дитина проживає з ним. Майже весь одяг для дитини купував він або його батьки. Коли він з позивачем розлучилися, він їздив із сином на море. Гроші в руки позивача він дійсно не надає, проте це не означає, що він не піклується та не утримує дитину. Зазначив, що погоджується сплачувати аліменти у розмірі 2500 гривень щомісячно, оскільки працює не регулярно. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2009 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач проживає разом з малолітнім сином за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає окремо від дитини, за адресою: [ADDRESS]. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] офіційно не працює, є особою працездатного віку, інших утриманців немає. При цьому, відповідач не відмовляється від утримання та виховання власного сина, приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлено у 2016 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини, суд з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача, так і матеріальне становище відповідача, який офіційно не працює, а також враховуючи рівність обов'язку батьків в утриманні дітей, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 2500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст.. 88 ЦПК України від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: partial