Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.12.2016р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Під час шлюбу ними був придбаний житловий будинок, житловою площею 41.3 кв.м., надвірні будівлі: сарай літ. «Б», льох літ. «В», огорожа №1,2, розташовані за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. Право власності на спірний будинок зареєстровано на ім'я відповідача на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 07.12.1999р., посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. та зареєстровано в комунальному підприємстві «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації» . Просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 41.3 кв.м., надвірні будівлі: сарай літ. «Б», льох літ. «В», огорожу №1,2, розташовані за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. в порядку спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні представник позивача- адвокат Оніщенко Н.О. позов підтримала повністю, надала пояснення аналогічні тим, що містить позов. Представник позивача [PERSON] підтримала пояснення, надані представником позивача Оніщенко Н.О. Доповнила, що твердження відповідача, свідка [PERSON] про те, що кошти на придбання спірного жилого будинку надавала мати відповідача, не знайшли об'єктивного підтвердження. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що на придбання спірного житлового будинку кошти йому дала його мати [PERSON], тобто ці кошти не є спільними з колишньою дружиною. Свідок [PERSON], пояснила, що кошти на придбання житлового будинку вона подарувала своєму сину [PERSON], так як в той час вона продала свій будинок. Заслухавши представників позивача Оніщенко Н.О., [PERSON], відповідача, свідка [PERSON], суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що 06.05.1989 р. виконкомом Малоданилівської селищної Ради Дергачівського району Харківської обл. було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 32. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.12.2016р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 07.12.1999р., посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В., [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Пленум Верховного Суду України в п.23 своєї постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз»яснив судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що кошти для придбання житлового будинку належали йому особисто, так як йому їх дала його мати [PERSON], поскільки дане твердження відповідачем не доведено та має об'єктивного підтвердження. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний за час шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved