Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у якому просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO] із матір'ю - [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 20 червня 2014 року позивач перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.05.2017 р. - розірвано. У даному шлюбі у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. До розірвання шлюбу з червня 2016 р. і по сьогоднішній день дочка проживає з матір'ю. 06 липня 2017 р. відповідач [PERSON] самовільно забрав дитину з дитячого садка і насильно утримував її впродовж 2-х тижнів у домі своєї матері, з погрозами не повернути та вивезти дитину і не дати можливості бачити її. За даним фактом [PERSON] звернулася з відповідною заявою в Головне Управління Національної поліції в Тернопільській області. Із колишнім чоловіком та його родиною позивачка не контактує, тому дійти згоди щодо визначення місця проживання дочки неможливо. [PERSON] не погоджується з тим, щоб їхня дочка проживала із відповідачем. [PERSON] офіційно працевлаштована, її робочий день триває з 9-00 год. до 17-00 год., тому вона має час відводити дитину в дитячий садок, займатися її вихованням та піклуватися про неї. Позивачка має стабільний самостійний дохід та взмозі матеріально забезпечити свою дитину. Окрім того, [PERSON] проживає разом зі своїми батьками, які можуть доглядати за дитиною, в разі її відсутності. [PERSON] ніде офіційно не працевлаштований, не має стабільного заробітку, власного житла, має шкідливі звички та схильний до неадекватних вчинків. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з'явився, та про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] із 20 червня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища серії [NUMBER] від 11.07.2017 р.). [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 15.07.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції). Малолітня [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], згідно акту обстеження від 12.07.2017 р., складеного комісією ПП «Люкс». Згідно інформації Тернопільського ДНЗ №22 від 02.11.2017р., малолітню [PERSON] в заклад приводить мама, з садочку дитину забирає мати. Розвитком та успішністю [PERSON] цікавиться мати. У виховних заходах, батьківських зборах бере участь основному мати, батько був присутній один раз. Оплату за садочок вносить мати. Дитина прихильна до обох батьків, як до матері так і до батька. Відповідно до Довідки про доходи від 17.09.2017р. №01170017 встановлено, що мати дитини [PERSON] до 08.07.2017р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Із липня 2017 року [PERSON] займає посаду менеджера в ПП « Світ-кераміки» загальна сума доходу за період з липня 2017 р. по вересень 2017 р. становить 9033,81 грн. 23.10.2017 р. працівниками Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В ході обстеження встановлено, що за даною адресою зареєстровані: [PERSON]- прадідусь дитини (власник квартири) не проживає, [PERSON] - мати дитини, [PERSON]- бабуся дитини, [PERSON] - дідусь дитини, [PERSON], 2009 р.н. - рідна сестра дитини, малолітня [PERSON] - проживає без реєстрації. Трикімнатна квартира знаходиться на 4 поверсі 5-й поверхового будинку з усіма комунальними зручностями, загальною площею 59,2 кв.м. Дитина має місце для сну та відпочинку, сезонний одяг та взуття, іграшки, дитячі меблі. Умови, проживання дитини належні. Власник квартири [PERSON] подав заяву від 20.11.2017 р. про те, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої правнучки [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно Висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №4 від 10.01.2018 р., беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування рекомендує визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір'ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved