Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за невиконаним зобов'язанням від 24.07.2014 по купівлі - продажу будинку за адресою: [ADDRESS], у розмірі 208160 грн., що відповідає 8000 доларів США. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 12.12.2017 клопотання представника позивача задоволено та замінено первісного відповідача у даній справі [PERSON] на належного відповідача - [PERSON]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 24.07.2014 [PERSON] і [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], з другої сторони, було укладено домовленість про те, що відповідачі отримали грошові кошти у вигляді завдатку від продажу будинку за адресою: [ADDRESS], в сумі 93463,20 грн., що еквівалентно 8000 доларів США згідно валютного курсу НБУ станом на 24.07.2014. Також відповідачі зобов'язалися повернути отримані грошові кошти в еквівалентному співвідношенні курсу гривні до долара США на час повернення за першою вимогою у випадку, якщо угода по купівлі - продажу зазначеного будинку не відбудеться по незалежним від сторін причинам. [INFO] [PERSON] помер, а позивач тяжко захворіла з червня 2014 року. Так як вона проживала в зоні проведення антитерористичної операції, що перешкоджало належному лікуванню, то на початку травня 2017 року вона змушена була виїхати в інше місце проживання та 16 травня 2017 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа і тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] чином вона не змогла виконати угоду від 24.07.2014 по купівлі - продажу будинку за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з настанням незалежних від неї обставин. Вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою повернути завдаток за купівлю будинку, але [PERSON] та [PERSON] відмовили їй у поверненні отриманих коштів без будь - яких пояснень. Станом на 10.07.2017 валютний курс НБУ становить 26,02 грн. до одного долара, тому сума, яка підлягає поверненню, становить 208160 грн., що відповідає 8000 доларів США. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково пояснив, що стягувана сума була передана [PERSON] відповідачам для погашення їх боргу перед банком та скасування арешту чи закладу зазначеного будинку в банківській установі з метою оформлення в подальшому договору купівлі-продажу, тому він заявив клопотання про витребування від ПАТ КБ «Приватбанк» та ЛОУ АТ «Ощадбанк» інформації чи знаходився в закладі чи під арештом будинок, який належить відповідачам у справі, розташований за адресою: [ADDRESS] Також зазначив, що набута відповідачами сума є безпідставно набутою, а тому її слід повернути на підставі ст. 1212 ЦК України. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09.01.2018 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Згідно письмових пояснень відповідачів від 12.12.2017 вимоги позивача вони не визнають, вважають їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають обраному позивачем належному способу захисту своїх прав. Відповідачі зазначили, що 24.07.2014 між ними та [PERSON], [PERSON] була досягнута домовленість про продаж будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належить на праві приватної власності [PERSON] На виконання зазначеної домовленості сторонами було укладено попередній договір, який також є і договором застави. [PERSON] було передано в якості застави [PERSON] кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США у рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів, тоді як загальна вартість будинку була обумовлена сторонами в розмірі 22000 доларів США. Про отримання коштів в якості застави та на підтвердження згоди в будь-який момент (строк був не визначений датою) укласти та оформити договір купівлі-продажу зазначеного будинку, відповідачем було складено відповідну розписку, яка була підписана обома сторонами та їх подружжям. На підтвердження укладення попереднього договору - правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання продажу будинку, відповідачами було заздалегідь звільнений зазначений житловий будинок, позивачу та її чоловіку передані ключі від будинку, книжки на оплату комунальних послуг тощо. А останні, в свою чергу, негайно заселилися в спірний будинок, перевезли свої речі та почали облаштовувати свій побут. Наприкінці серпня 2014 року [PERSON] та позивач повідомили, що відмовляються від укладення договору купівлі-продажу будинку за власними сімейними обставинами та виїжджають з будинку та Новопсковського району взагалі, при цьому були повернуті ключі, комунальні книжки та забрані їх речі. Таким чином, [PERSON] та позивач відмовилися від договору, чим порушили своє зобов'язання придбати будинок, забезпечене заставою. Відповідачі вважають, що позивач обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, так як звернулася до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідачів безпідставно набутих грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України, а дана норма не може бути застосована, оскільки вона не регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами та договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. (Правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №6-122цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-100цс15). Оскільки між сторонами у цій справі було укладено попередній договір, який також є і договором застави у простій письмовій формі, то ці кошти набуті за наявності правової підстави і не можуть бути витребувані відповідно до положень ст.1212 ЦК України, як безпідставне збагачення. Так як [PERSON], який передавав в якості застави кошти в рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів, помер [INFO], а будь-яких доказів прийняття та оформлення спадщини за законом або за заповітом після померлого [PERSON] позивачем суду не надавалось, тому не доведено, що зобов'язання не припинене. Крім того, на думку відповідачів, до теперішнього часу позивач не позбавлена можливості, а відповідачі не заперечують проти укладення основного договору купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на тих саме умовах, на яких була досягнута домовленість при укладенні попереднього договору та передачі в якості застави коштів. Таким чином, ухилення сторони попереднього договору - відповідачів у справі від укладення основного договору не має місця. Також відповідачі зазначили, що навіть якщо передані [PERSON] кошти були спільною сумісною власністю подружжя, то, принаймні безпідставною та необґрунтованою є вимога позивача щодо стягнення всієї суми. Жодних доказів успадкування позивачем права на звернення на предмет застави (завдатку, авансу тощо) після померлого 12 вересня 2014 року [PERSON] не надано. Відповідачі вважають, що позивач, звертаючись до суду із даним позовом, посилається на ст. 1212, ч. 1 ст. 607, ч. 3 ст. 571 ЦК України, однак дані норми не можуть бути застосовані, оскільки вони не регулюють правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами. Вивчивши письмові докази, матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 24.07.2014 склали розписку, згідно якої вони отримали грошові кошти у сумі 8000 доларів США від [PERSON] та [PERSON] в якості сплати завдатку при купівлі будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] У випадку не укладення договору купівлі - продажу по незалежним від них причинам, [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися сплатити зазначену суму за першою вимогою. Зазначена розписка підписана всіма сторонами та факт її укладення не оспорюється. Правовідносини сторін виникли з договірних відносин. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Як вбачається з розписки сума 8000 доларів США була надана відповідачам для здійснення купівлі-продажу будинку по [ADDRESS]. У розписці зазначено, що у разі не укладення договору купівлі-продажу з причин, що не залежать від них, відповідачі зобов'язались виплатити цю суму за першою вимогою. Отже, фактично отримана сума коштів є завдатком. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Стаття 571 ЦК України передбачає, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Позивач у позові посилається на те, що вона по незалежним від неї причинам не змогла виконати угоду, оскільки вона хворіла, а її чоловік помер. На доведеність вказаних обставин позивач надала копію свідоцтва про смерть [PERSON], померлого [INFO], серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, виписні епікризи [PERSON] Оцінюючи вказані докази суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається зі ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Стаття 95 ЦПК України визначає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Як вбачається з матеріалів справи виписні епікризи [PERSON] подані останньою у копіях, які жодним чином не завірені. З вказаних копій не можливо встановити, якою лікарською установою вони видані, відсутні печатки лікарської установи та лікарів. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що у нього відсутні оригінали вказаних документів, а тому він їх подати не може, відповідних клопотань представник позивача не заявив. За таких обставин, вказані докази не є допустимими, а тому не можуть бути прийняті судом. А отже позивач не довела суду обставин, які б свідчили про те, що вона з незалежних від неї причин не змогла укласти договір. Наявність факту смерті чоловіка позивача у вересні 2014 року також не є тією достатньою незалежною причиною, за якою договір не міг бути укладений. Суд також не приймає до уваги доводи позивача про те, що вона неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою про повернення коштів, оскільки надана представником позивача копія претензії - вимоги від 15.03.2017 не містить доказів її надіслання відповідачам, як того вимагає ст. 530 ЦК України, відповідно до приписів якої якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд також зазначає, що вказана претензія датована 15.03.2017, доказів щодо звернення з претензією до відповідачів у період з 24.07.2014 до подання позову, як зазначено про це у позові, суду не надано. Суд також не приймає доводи представника позивача про те, що надана відповідачам сума грошових коштів є безпідставно набутою, а тому підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як зазначено вище, правовідносини сторін мають зобов'язальний характер. Зазначена сума грошей була передана в рахунок укладення договору купівлі-продажу. Вказане також вбачаться з претензії - вимоги від 15.03.2017, згідно якої позивач зазначає про наявність укладеного сторонами у справі договору позики та необхідність повернення заборгованості, що за своєю правовою природою не може бути безпідставно набутим майном відповідно до ст. 1212 ЦК України. Суд також зазначає, що заслуговують на увагу доводи відповідачів про те, що позивачем не надано доказів того, що позивач є спадкоємцем померлого чоловіка, а тому як спадкоємець має право на вимогу вказаних коштів у зазначеній сумі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, вислухавши сторони, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності та окремо кожному, суд вважає, що позивач не довела факту не укладення нею договору з об'єктивних причин, а під час розгляду справи не встановлено зволікань щодо укладення договору купівлі-продажу з боку відповідачів, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed