Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є громадянкою України, відповідач [PERSON] є громадянином [PERSON]. Сторони уклали шлюб, зареєстрований 02 березня 2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №184, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-БК №217429 виданого 02 березня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Від подружнього життя з відповідачем є дитина, син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія І-ЕЛ №136971 виданого 06 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області. Сімейне життя з відповідачем не склалося. В період подружнього життя між сторонами почались сварки та суперечки, які виникали з будь-яких не значних питань і закінчувались довготривалими сімейними конфліктами. Позивач вважає, що причиною сварок та конфліктів є несумісність характерів. Позивач з відповідачем неодноразово намагалися налагодити нормальне сімейне життя, домовлялись не сваритися, знаходити компроміси по спірним питанням, поступатися один одному під час вияснення стосунків. Але такі спроби давали результат тільки на незначний час. Деякий час відносини в сімї були нормальні, але потім сварки та суперечки виникали знову. Отже, неодноразові спроби обох налагодити нормальні стосунки в сімї, закінчувались постійно безрезультатно. Від розірвання шлюбу утримувало наявність малолітньої дитини. В кінці 2014 року стосунки між сторонами загострились, сварки виникали все частіше, спроби обох налагодити нормальні стосунки в сімї вже не давали результату навіть на незначний час. За таких обставин сторони впевнилися, що подальше подружнє життя не є можливим, як не є можливим і подальше збереження сімї. У жовтні місяці 2014 року відповідач залишив позивача з дитиною, зібрав речі та поїхав. Таким чином, з жовтня місяця 2014 року сторони разом не проживають, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відновлювати розірвані відносини позивач не збирається, позивач з відповідачем не спілкується. Позивач вважає, що сімя розпалася з вини обох остаточно і відновлена бути не може, тому вимушена розірвати шлюб. Відповідно до ч.10 ст. 110 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть предявлятися за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Остатнє відоме місце перебування відповідача в Україні є така адреса: м. Київ, вул.. Олени Теліги, 21-а/28, де позивач з відповідачем винаймали квартиру. На даний час адреса місцезнаходження відповідача позивачу не відома, вона не знає в якій країні він зараз перебуває. Так як позивач і відповідач є громадянами різних країн, тому, для розірвання шлюбу в судовому порядку, вона вимушена звернутися з позовною заявою про розірвання шлюбу до суду свого місця проживання. Подання такого позову по місцю проживання відповідача не є можливим, бо місце перебування відповідача позивачу не відоме, за свого майнового стану та фінансових проблем позивач не може звернутися з таким позовом в країну, громадянином якої є відповідач, крім того, на утриманні позивача є малолітня дитина. Відповідач проживав в Україні, розуміє українську мову, але до позовної заяви позивач додала копії позовної заяви російською мовою. Після розірвання шлюбу позивач бажає мати прізвище «Байран». Позивачка в судове засідання не з»явилась, подала письмову заяву про слухання справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала та просить суд розірвати шлюб, строк на примирення не потрібен. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити прізвище «Байран». Судові витрати сплачені нею при подачі позову до суду просить суд залишити за нею, на даний час вона не є вагітною та не має дітей до 1 року.Не заперечує щоб справу було розглянуто заочно, без участі відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, зареєстрований за адресою зазначеною в позові, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а саме через засоби масової інформації газету «Урядовий Кур»єр» №97 від 25 травня 2016 року, заперечень на позов не надав. В звязку з неявкою до суду сторін фіксація судового процесу відповідно до ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити за наступних підстав. По справі встановлено, що позивач [PERSON] є громадянкою України, відповідач [PERSON] є громадянином [PERSON]. Сторони уклали шлюб, зареєстрований 02 березня 2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №184, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-БК №217429 виданого 02 березня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Від подружнього життя з відповідачем є дитина, син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія І-ЕЛ №136971 виданого 06 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області. Сімейне життя з відповідачем не склалося. В період подружнього життя між сторонами почались сварки та суперечки, які виникали з будь-яких не значних питань і закінчувались довготривалими сімейними конфліктами. Позивач вважає, що причиною сварок та конфліктів є несумісність характерів. Позивач з відповідачем неодноразово намагалися налагодити нормальне сімейне життя, домовлялись не сваритися, знаходити компроміси по спірним питанням, поступатися один одному під час вияснення стосунків. Але такі спроби давали результат тільки на незначний час. Деякий час відносини в сімї були нормальні, але потім сварки та суперечки виникали знову. Отже, неодноразові спроби обох налагодити нормальні стосунки в сімї, закінчувались постійно безрезультатно. Від розірвання шлюбу утримувало наявність малолітньої дитини. В кінці 2014 року стосунки між сторонами загострились, сварки виникали все частіше, спроби обох налагодити нормальні стосунки в сімї вже не давали результату навіть на незначний час. За таких обставин сторони впевнилися, що подальше подружнє життя не є можливим, як не є можливим і подальше збереження сімї. У жовтні місяці 2014 року відповідач залишив позивача з дитиною, зібрав речі та поїхав. Таким чином, з жовтня місяця 2014 року сторони разом не проживають, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відновлювати розірвані відносини позивач не збирається, позивач з відповідачем не спілкується. Позивач вважає, що сімя розпалася з вини обох остаточно і відновлена бути не може, тому вимушена розірвати шлюб. Відповідно до ч.10 ст. 110 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть предявлятися за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Остатнє відоме місце перебування відповідача в Україні є така адреса: м. Київ, вул.. Олени Теліги, 21-а/28, де позивач з відповідачем винаймали квартиру. На даний час адреса місцезнаходження відповідача позивачу не відома, вона не знає в якій країні він зараз перебуває. Так як позивач і відповідач є громадянами різних країн, тому, для розірвання шлюбу в судовому порядку, вона вимушена звернутися з позовною заявою про розірвання шлюбу до суду свого місця проживання. Подання такого позову по місцю проживання відповідача не є можливим, бо місце перебування відповідача позивачу не відоме, за свого майнового стану та фінансових проблем позивач не може звернутися з таким позовом в країну, громадянином якої є відповідач, крім того, на утриманні позивача є малолітня дитина. Відповідач проживав в Україні, розуміє українську мову, але до позовної заяви позивач додала копії позовної заяви російською мовою. Після розірвання шлюбу позивач бажає мати прізвище «Байран». Відповідно до чинного сімейного законодавства шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище «Байран». За таких обставин шлюб сторін носить формальний характер і його слід розірвати. Позивач судові витрати по сплаті судового збору залишає за собою, тому слід судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду, а саме судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок залишити за позивачем [PERSON].

Outcome: approved