Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2012 року у справі № 2-113/12 укладений між ними шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю, а після закінчення навчання у загальноосвітній школі по місцю проживання в Україні їх син виявив бажання розвиватися, продовжувати своє навчання та отримання вищої освіти у Республіці Польща, а тому позивач просить стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 33 752,86 грн. та витрат на надання послуг з правничої допомоги в сумі 2 130,00 грн. Відомостями, що містяться у Реєстрі територіальної громади міста Києва, підтверджено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], як вбачається з відповіді на запит суду, отриманої 21 серпня 2018 року. Ухвалою судді від 01 вересня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, їм роз'яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи (а.с. 62), а ухвалою судді від 29 жовтня 2018 року за клопотанням відповідача призначено здійснювати розгляд справи з викликом сторін. У строк визначений ухвалою судді відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому зазначив що обставини викладені у позовній заяві є необґрунтованими та з огляду на його пенсійний вік та стан здоров'я просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. З відповіді на відзив вбачається, що обставини, викладені в відзиві відповідача не відповідають дійсності, а у запереченнях щодо відповіді на відзив відповідач зазначив, що не маючи стабільного доходу щомісячно допомагав дитині фінансово, про що свідчить відсутність рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Вислухавши представника позивача, яка в судовому засіданні вимоги позову підтримала просила його задовольнити у повному обсязі та заслухавши відповідача, який заперечував проти задоволення позову, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який у встановленому законом порядку було розірвано відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2012 року у справі № 757/2-113/12. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується записами у свідоцтві про народження - [NUMBER], виданим 15 лютого 2001 року Окружним уповноваженим міста Лімассол Міністерства закордонних справ Республіки Кіпр. Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 27 січня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON], [INFO] змінив 27 січня 2017 року своє прізвище на [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 7. Вбачається, що син сторін зареєстрований та проживає за зареєстрованим місцем проживання матері. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону№ 2402-ІІІ, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Встановлено, що сторонами досягнуто домовленості у спорі щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON], що вбачається із доводів сторін. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вказано у ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частина 1 ст. 81 ЦПК України покладає обов'язок доведення на кожну сторону тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження вимог позову, позивачем до позовної заяви додано копії наступних документів: копії листа Вищої Школи Банкової у Вроцлаві від 25.06.2018 з перекладом на українську мову, квитанції про купівлю іноземної валюти [PERSON] від 23.05.2018 та платіжного доручення в іноземній валюті від 23.05.2018 на перерахунок 1 000 польських злотих [PERSON] до Вищої школи банківської справи з перекладом на українську мову; копії договору медичного страхування подорожуючих за кордон № [NUMBER] від 14.06.2018 [PERSON] та квитанції від 14.06.2018; копія квитанції від 25.06.2018 про сплату послуг за оформлення реєстраційної візи [PERSON]; копії рахунку за проживання від 08.06.2018, квитанції про купівлю іноземної валюти [PERSON] від 12.06.2018 та платіжного доручення в іноземній валюті від 12.06.2018 на перерахунок 3 985,5 польських злотих [PERSON] за проживання [PERSON] у Польщі з перекладом на українську мову; копії листа Вищої Школи Банкової у Вроцлаві від 25.06.2018, квитанції про купівлю іноземної валюти [PERSON] від 16.04.2018 та платіжного доручення в іноземній валюті від 16.04.2018 на перерахунок 2 950 польських злотих [PERSON] до Вищої школи банківської справи у Вроцлаві з перекладом на українську мову. Оцінюючи надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази на предмет їх допустимості та повноти, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, адже, є доведеним належними засобами доказування понесення позивачем додаткових витрат на утримання дитини, що узгоджується зі ст.ст. 141, 180, 185 СК України. В той же час, відповідач заперечуючи проти задоволення позову у повному обсязі, не надав суду, будь-яких доказів на спростування тверджень позивача. Стосовно вимог позивача щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 384,20 грн., оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат і розподіляються між сторонами на загальних підставах в силу ст.ст. 137, 141 ЦПК України. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, що передбачає п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин, відсутність належних документів щодо детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги унеможливлює вирішення питання про відшкодування витрат на надання послуг з правничої допомоги на користь позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: partial