Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач\~[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони зареєстрували шлюб 27.10.2012 року, 23.03.2013 року у сторін народився син [PERSON], та 06.12.2014 року донька\~ [PERSON]. Позивач вказує що шлюбні відносини між сторонами по справі фактично припинені оскільки сторони втратили почуття взаємної поваги та через відсутність взаєморозуміння в родині. Також вказує, що [PERSON] ухиляється добровільно сплачувати аліменти, чим не виконує обовязку щодо утриманням дітей. Відповідач працездатний та може утримувати дітей, інших дітей не має. За таких обставин позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку на утримання доньки та сина. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України встановлено,\~що дружина\~та чоловік\~мають право\~вживати заходів,\~які не\~заборонені законом\~і не\~суперечать моральним\~засадам суспільства,\~щодо підтримання\~шлюбних відносин. Кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 жовтня 2012 року, актовий запис №06, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії І-КГ № 072995 (а.с.5). 23 березня 2012 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №431225 від 10.04.2013 року, 06 грудня 2014 року народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ №190357 від 16.12.2014 року, батьком яких є [PERSON], матірю\~[PERSON] (а.с.6,7). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради №729 від 25.06.2018 року, діти [PERSON], [PERSON], проживають та зареєстровані разом з матірю (а.с.8). Причиною розпаду сімї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України\~передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~\~стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 ч.3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року\~\~№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов'язком як матері, так і батька. З матеріалів справи вбачається, що днем пред'явлення позову позивачем є 09.07.2018 року.\~ Врахувавши вимоги ст.ст.\~ 182,183\~СК України та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07. 2018 року і до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін.\~\~ Доводи позивача,\~що стан\~здоровя та\~матеріальне становище\~відповідача дозволяє\~сплачувати аліменти\~на утримувати\~їхніх дітей\~у розмірі\~1/2\~частини з\~усіх видів\~заробітку (доходу),\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму,\~встановленого для\~дитини відповідного\~вікує необґрунтованими, оскільки позивачем вказані обставини не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, а тому суд не бере їх до уваги та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у вищезазначеній частці. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи про розірвання шлюбу в розмірі 704,80 грн., судовий збір у розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач\~був звільнений від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» та ч.6 ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial