Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради, про надання дозволу про виїзд за кордон дитини без згоди батька та дозволу на оформлення документів, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з Відповідачем з 09.02.2002 року по 13.10.2006 рік. Від шлюбу має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач по справі, матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Місце місцезнаходження колишнього чоловіка позивачу не відомо. [PERSON] займається в дитячо - юнацькій спортивній школі із зимових видів спорту на відділені хокею з шайбою в команді «Дніпро - 5». Позивач має намір разом з дитиною в період з 01.10.2016 року по 01.10.2017 року тимчасово виїзжати за кордон, а саме до Словаччини, Білорусіі, Чехіі, Літви, Естоніі, Польщі, Російськоі Федераціі, Болгаріі, Ізраілю для прийняття участі в змаганнях по хокею з шайбою. В зв'язку з відсутністю інформації про місце знаходження [PERSON], батька [PERSON], Позивач не має змоги отримати у передбачений законодавством України порядок дозвіл на виїзд малолітньої дитини разом з мамою або з тренером за кордон для участі у змаганнях. Виїзд дитини разом з Позивачем за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається зимовим видом спорту на відділені хокею з шайбою, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню язиків, розширить її кругозір. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON], у період з 01.10.2016 року по 01.10.2017 року та дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України у період з 01.10.2016 року по 01.10.2017 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення, надавала пояснення з приводу заявленого позову, аналогічні тим, що викладені у поданій позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, через оголошення у газету «Наддніпрянська правда» у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, заперечень з приводу поданого позову не надав. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні у питанні щодо задоволення позовних не заперечувала. В матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав: У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Судом встановлено і підтверджується доданими до позовної заяви копією свідоцтва про одруження [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 09.02.2002 року, актовий запис №34, який було розірвано 18.10.2006 року, актовий запис №253. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 11.01.2016 року №64вих [PERSON], [INFO] займається в дитячо-юнацькій спортивній школі із зимових видів спорту на відділенні хокею з шайбою в команді «Дніпро-5». Згідно довідки про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 22.10.2014 року, Позивач та її син, [PERSON], з жовтня 2014 року мешкають за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки від 15.12.2015 року [PERSON], [INFO] в період з листопада 2014 року втратила зв'язок зі своїм колишнім чоловіком [PERSON], [INFO] та його місцезнаходження на теперішній не встановлено. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Відповідно до пункту 2 частини 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 18 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч.ч. 7-8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в їх сукупності, суд не виходячи за межі заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved