Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 105229,60 грн. та документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.08.2013 року нею (позивачем) було позичено [PERSON], на прохання останнього, на підставі досягнутої між ними усної домовленості, 8000 доларів США з умовою повернення вказаних коштів до 09.09.2014 року без нарахування відсотків, що підтверджується відповідною розпискою, наданою їй ([PERSON].) [PERSON], при цьому відками зазначеної угоди були: онука позивача - [PERSON] та її ([PERSON].) на той час чоловік, син відповідача - [PERSON] 15.01.2014 року [PERSON] повернув половину позичених коштів у сумі 4000 доларів США, про що власноруч зробив запис у розписці про те, що він повернув 4000 доларів США 15.01.2014 року та залишок станом на 15.01.2014 становить 4000 доларів США. В подальшому шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням суду від 09.11.2015 року. На її ([PERSON].) неодноразові звернення до [PERSON] з приводу повернення коштів, останній не реагує. Позивач також зазначила, що за її заявою було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 120161200020005207 від 21.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, однак згодом кримінальне провадження було закрито в зв'язку із наявністю ознак цивільно-правових відносин. Відповідно до її (позивача) розрахунку, на день звернення до суду з даним позовом сума заборгованості в розмірі 4000 доларів США у перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ (1 дол. США = 26,3074 грн.) становить 105229,60 грн. Ухвалою від 04.01.2016 року відкрито провадження у справі за вказаною вище позовною заявою та справа призначена до судового розгляду (а.с. 15). 20.03.2017 року та 10.04.2017 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заяви, зареєстровані в суді за вх. № 6069 та вх. № 8052 відповідно, в яких останній зазначив, що у 2013 році його ([PERSON].) син [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та під час їх відвідин, в квартирі, яку ті винаймали, він зустрів бабусю [PERSON] - позивача по справі [PERSON], яка, перебуваючи в пригніченому стані, розповіла йому, що вона ([PERSON].) зняла з банківської картки грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які належали її доньці [PERSON], котра перебувала в Італії на заробітках, та віддала ці гроші [PERSON] на зберігання. [PERSON], хвилюючись за те, що відсутність у неї зазначених коштів призведе до погіршення стосунків з донькою ([PERSON].) попросила його ([PERSON].) взяти на себе ([PERSON].) кредит, так як їй в зв'язку з похилим віком не дадуть, та передати їй ці кошти, щоб вона могла їх показати доньці коли та повернеться з Італії. Погодившись на пропозицію [PERSON] він ([PERSON].) взяв кредит у банку «ВТБ» на суму 36400 грн. та обмінявши ці кошти на 4000 доларів США в «Ексімербанк», а на іншу частину обумовлених коштів написав розписку. Донька [PERSON] - [PERSON], приїхавши до нього ([PERSON].) забрала 4000 доларів США та довідки про купівлю доларів, подивилась розписку та згодом поїхала до Італії. Коли прийшов час платити за кредитом він ([PERSON].) звернувся до [PERSON] з приводу повернення коштів, на що остання відмовилась їх повертати. Відповідач також зазначив, що до нього приходили працівники поліції щодо заяви відносно нього про вчинення шахрайства. В поліції, куди викликали його ([PERSON].) та [PERSON], остання повідомила, що це вона отримала гроші в сумі 8000 доларів США від [PERSON] та про те, що він ([PERSON].) непричетний до передачі вказаних коштів, а лише намагався захистити [PERSON] перед її донькою [PERSON] Посилаючись на зазначені обставини відповідач стверджує, що гроші у [PERSON] не позичав, а розписка та передача [PERSON] грошей в сумі 4000 доларів США були вчиненні ним з метою захисту [PERSON] від її ж доньки ([PERSON].) в зв'язку із введенням його [PERSON] в оману (а.с. 41-43). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], надав суду пояснення про те, що відповідач [PERSON] є його батьком, а позивач [PERSON] знайома йому, як бабуся його колишньої дружини, з [PERSON] у нього неприязні стосунки, які виникли на ґрунті колишніх сімейних відносин з часів проживання з [PERSON] однією сім'єю. По суті справи свідок пояснив, що [PERSON] не позичав грошей у [PERSON], гроші у неї взяли він (свідок) та [PERSON] Щодо грошових коштів в розмірі 8000 доларів США, свідок пояснив, що ці кошти їм ([PERSON] та [PERSON].) прислала з Італії [PERSON] Зазначені кошти, які були перераховані з Італії на ім'я [PERSON], вони знімали в банку втрьох він ([PERSON].) ([PERSON] та[PERSON].) приблизно два з половиною роки тому (2015 р.). Отримані кошти (в якій саме валюті були свідок не пам'ятає) [PERSON] одразу в приміщенні банку передала [PERSON], після чого [PERSON] пішла, а він разом з [PERSON] пішли з цими грошима. Згодом, з отриманих грошей вони ([PERSON] та [PERSON].) погасили кредити («А-Банк», «Дельта банк»), купували різні речі, з'їздили на відпочинок і таким чином витратили половину отриманих грошей (4000 дол. США), а решту коштів в розмірі 4000 доларів США [PERSON] поклала на відкритий на її ім'я рахунок в банку «А-банк». Свідок також пояснив, що перед тим як погасити борги за кредитами він спитав у [PERSON] чи не буде її мати ([PERSON].) проти цього, на що [PERSON] відповіла, що вона все владнає з матір'ю, крім того вони ([PERSON] та [PERSON].) сподівались, що на гроші, покладені в банк, будуть нараховані відсотки та вони якісь кошти відкладуть і таким чином збереться початкова сума у 8000 доларів США. Однак, [PERSON], раніше ніж вони ([PERSON] та [PERSON].) сподівались, повернулася з Італії та почала питати про кошти, але в зв'язку із скрутним матеріальним становищем, зокрема, необхідністю сплати за орендоване житло, так як вони ([PERSON] та [PERSON].) на той час винаймали квартиру, вони витратили, крім зазначеного й на інші потреби (як зазначив свідок «прогуляли») й ті кошти у розмірі 4000 доларів, які раніше поклали на рахунок в банк. Коли [PERSON] повідомила, що їй необхідні ті кошти (8000 дол. США) почалася «паніка», як свідку стало відомо згодом, [PERSON] пішла до його батька ([PERSON].), який, щоб, як він сказав, заспокоїти[PERSON], написав [PERSON] розписку та зателефонував їм ([PERSON] та [PERSON].) попрохавши прийти щось підписати. Приїхавши, вони ([PERSON] та [PERSON].), не читаючи, підписали якусь розписку написану від руки, при цьому [PERSON], посилаючись на те, що коли приїде її донька ([PERSON].) «вона повбиває всіх», умовляла [PERSON] дістати кошти, так як їй не дадуть, бо вона «стара», а також обіцяла, що буде потроху йому їх повертати. Згодом [PERSON] взяв кредит в банку та обмінявши ці кошти на 4000 доларів США віддав їх [PERSON], яка обіцяла повернути іншу половину - 4000 доларів США. Свідок додатково пояснив, що він не був безпосереднім свідком написання [PERSON] розписки [PERSON] та [PERSON] при ньому ([PERSON].) жодних грошей [PERSON] не передавала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та фактично проживає в Італії з 2001 року, надала суду пояснення про те, що позивач [PERSON] є її матір'ю, а відповідач [PERSON] є її колишнім сватом, неприязних стосунків з позивачем та відповідачем по справі немає. Також повідомила, що грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, з приводу яких виник даний спір, належать їй, вона ([PERSON].) висилала ці кошти з Італії своїй доньці [PERSON] на валютний рахунок, відкритий у 2007 році в банку «Аваль» на її ([PERSON].) ім'я для придбання квартири. На зазначений рахунок вона ([PERSON].) висилала кошти, які її донька [PERSON] та [PERSON], які на той були сім'єю, витрачали на власні потреби, сплачували за оренду квартири, комунальні платежі тощо. В розмові, зокрема, зі [PERSON], вони домовилися про спільне придбання квартири для [PERSON] та [PERSON] для чого нею ([PERSON].) на рахунок доньки восени 2011 року одним платежем були перераховані 8000 доларів США. Зазначені кошти були зняті з рахунку [PERSON] та [PERSON] для часткової сплати в рахунок придбання квартири, при домовленості, що якщо придбати квартиру не вийде, то [PERSON] покладе ці кошти на депозитний рахунок та отримані відсотки з якого буде витрачати на себе, дитину, тощо. Після зняття зазначених коштів [PERSON] повідомила її ([PERSON].), що всі кошти вона поклала в інший банк на депозитний рахунок, що неодноразово підтверджувала як [PERSON] так і [PERSON] в розмові з нею ([PERSON].). Коли в січні 2013 році вона ([PERSON].) повернулася в Україну, то від[PERSON] дізналася, що у його матері був «рак» та були потрібні кошти на її лікування, в зв'язку з чим її ([PERSON].) кошти в розмірі 8000 доларів США були витрачені на лікування матері [PERSON], який завіряв, що всі кошти будуть повернені. Згодом, як пояснила свідок, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, розповів їй, що насправді 8000 доларів США він ([PERSON].) програв. Після цього, донька ([PERSON].) їй розповіла, що [PERSON] примусив її зняти спочатку 4000 доларів США, а згодом і другу половину (4000 дол. США) та віддати ці кошти йому ([PERSON].). Після того як вона ([PERSON].) дізналася по відсутність коштів, то звернулась до батька [PERSON] - [PERSON], який написав на ці кошти розписку на ім'я[PERSON] та через два дні повернув 4000 доларів США про що вона ([PERSON].) зробила запис у зазначеній розписці, а також пообіцяв решту (4000 дол. США) повернути пізніше. Свідок [PERSON] підтвердила, що розписка, яка міститься в матеріалах справи, це саме та розписка щодо якої вона надає показання. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжив розгляд даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи їх аналогічно викладеному в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні 16.05.2017 року позивач [PERSON] суду додатково пояснила, що її донька [PERSON] вислала з Італії на її ([PERSON].) ім'я грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, які призначалися для купівлі квартири. Позивач також пояснила, що вона разом з [PERSON] та [PERSON] разом пішли до банку «Укрсоц» де вона [PERSON] зняла зазначені кошти та передала їх [PERSON], яка поклала їх на рахунок в банк на своє ім'я. Згодом, як пояснила позивач, [PERSON] під тиском з боку [PERSON] знімала вказані кошти, а [PERSON] витрачав їх, сплачуючи заборгованість за кредитами та «граючи» у лотереї. Коли [PERSON] стала цікавитися де кошти, то стало відомо від [PERSON], що грошей немає, тоді [PERSON] сказав їй ([PERSON].), щоб вона не турбувалася та він візьме все «на себе» та написав розписку. Коли приїхала [PERSON] [PERSON] взяв в банку гроші та віддав [PERSON] 4000 доларів США, а іншу половину сказав, що теж поверне. Позивач [PERSON] в судовому засіданні також висловила думку про те, що грошові кошти, витрачені [PERSON] зобов'язаний повернути його батько [PERSON] Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], будучи присутнім в попередньому судовому засіданні, підтримав позицію свого довірителя щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, викладену у позові, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеній у письмових заявах, поданих ним до суду 20.03.2017 року та 10.04.2017 року. В судовому засіданні 27.10.2017 року відповідач [PERSON] уточнив, що 4000 доларів США він передав [PERSON] лише для того, щоб остання впевнилась, що вони (гроші) є та сподівався, що коли [PERSON] поїде, то [PERSON] поверне йому його кошти. Відповідач також підтвердив, що досліджену в судовому засіданні розписку від 03.08.2013 року він писав та підписував власноручно. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача [PERSON], яка підтримала пред'явлений позов, обґрунтовуючи позовні вимоги аналогічно викладеному у позовній заяві, пояснення відповідача [PERSON], який заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти позову, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] 03.08.2013 року було власноруч написано боргове зобов'язання (розписку), за змістом якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] за взаємною згодою 8000 доларів США для операції та лікування раку, а також [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути 8000 доларів США 09.09.2014 року. Зазначене письмове боргове зобов'язання (розписка) містить підписи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з посиланням на те, що вказане письмове боргове зобов'язання (розписку) було укладено в присутності зазначених осіб за взаємної їх згоди. Боргове зобов'язання (розписка) також містить запис, датований 15.01.2014 року, за змістом якого [PERSON] повернув 4000 доларів США та залишок за борговим зобов'язанням (розпискою) складає 4000 доларів США із зазначенням підписантів, а саме [PERSON] та [PERSON] (а.с. 66). Позивач [PERSON] посилається на боргове зобов'язання (розписку)власноруч написане [PERSON] 03.08.2013 року, як на доказ, що підтверджує укладення між нею (позивачем) та відповідачем [PERSON] договору позики, при цьому факт написання вищевказаної розписки [PERSON] не заперечується та підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], однак позиції сторін по справі різняться в частині природи походження зазначеного документу, а також підстав та мети його складання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Беручи до уваги вищевказані положення закону, які регулюють відносини позики, суд зауважує, що хоча боргове зобов'язання (розписка) від 03.08.2013 року, надане [PERSON] [PERSON] за своїми формою та змістом відповідає формі та змісту договору позики, однак за відсутності підтвердження факту передання грошей такий договір є неукладеним. Так, факт передання [PERSON], як можливим позикодавцем, грошей в розмірі 8000 доларів США [PERSON], як можливому позичальнику, останнім заперечується та спростовується як показаннями свідків[PERSON] та [PERSON] так і поясненнями самої [PERSON], наданими останньою в судовому засіданні 16.05.2017 року. З наведених обставинборгове зобов'язання (розписка) від 03.08.2013 року, яке хоча формальнопосвідчує передання [PERSON] [PERSON] визначеної грошової суми, не може вважатися підтвердженнямукладення договору позики за наявності спростування фактичного передання визначеної грошової суми. На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що встановлений факт неотримання [PERSON] від [PERSON] грошей беззаперечно свідчить про те, що договір позики у формі боргового зобов'язання (розписки) від 03.08.2013 року є неукладеним, а отже не породжує обов'язку [PERSON] повернути[PERSON] зазначену у розписці грошову суму. Надаючи оцінку позиції позивача [PERSON], висловленої в судовому засіданні 16.05.2017 року щодо зобов'язання [PERSON], як батька [PERSON], повернути витрачені, як на думку позивача, [PERSON] грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, суд зауважує, що позивачем [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] не пред'являлись та останнього позивачем не було зазначено в позові як відповідача, тому заявлені при розгляді даної справи [PERSON] претензії та вимоги до [PERSON] судом до уваги не беруться, та щодо вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] по виконанню останнім зобов'язання за [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями ст. 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу). Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, з яких у [PERSON] виникло зобов'язання перед [PERSON] щодо сплати останній грошей в розмірі 8000 доларів США, тому враховуючи не доведення позивачем [PERSON] наявності такого зобов'язання у [PERSON] перед нею твердження останньої про переведення боргу зі [PERSON] на [PERSON] є необґрунтованим. Щодо вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] по виконанню останнім зобов'язання за [PERSON], саме як батьком за сина, суд зауважує, що [PERSON] є повнолітньою дієздатною особою, який самостійно реалізовує цивільні права, виконує цивільні обов'язки та несе цивільну відповідальність за їх невиконання, тому такі вимоги [PERSON] є безпідставними. Надаючи оцінку діям відповідача [PERSON] по поверненню 4000 доларів США, суд виходить з того, що зазначені дії не є доказом виконання (часткового виконання) зобов'язання за розпискою від 03.08.2013 року, яка з підстав зазначених вище, є неукладеним договором позики, та такі дії [PERSON] не вказують на заміну ним боржника([PERSON].) (переведення боргу) у зобов'язанні за недоведеності наявності такого зобов'язання у [PERSON] Дії [PERSON] по поверненню 4000 доларів США розцінюються судом як вільне волевиявлення останнього, яке відповідає його внутрішній волі та не є підставою виникнення для нього жодних цивільних обов'язків. В межах розгляду даної справи ухвалою від 27.10.2017 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів та витребувано у Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120161200020005207 від 21.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 71). З матеріалів зазначеного кримінального провадження вбачається, що 21.04.2016 року[PERSON] звернулась до Кіровоградського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області з заявою, в якій просила притягнути до відповідальності [PERSON], який 03.08.2013 року взяв у неї ([PERSON].) у борг 8000 доларів США, після чого повернув 4000 доларів США, а ще 4000 доларів США в період з 15.01.2014 року по 21.04.2016 року повертати відмовляється. Відповідно до доданої позивачем [PERSON] до матеріалів позовної заяви постанови про закриття кримінального провадження від 10.10.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120161200020005207 від 21.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 8). Вищевказані матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120161200020005207 від 21.04.2016 року, та постанова про закриття вказаного кримінального провадження за своїм змістом безпосередньо відносяться до суті спору, однак стосуються тих обставин, які були встановлені судом безпосередньо в процесуальному порядку, тому з урахуванням не обґрунтування сторонами належності зазначених доказів для підтвердження їхніх вимог та заперечень суд їх до уваги не приймає. Щодо письмових пояснень [PERSON], викладених у клопотанні від 26.12.2017 року, зареєстрованому в суді 27.12.2017 року за вх. № 31883, судом відзначається, що за відсутності об'єктивної можливості попередити [PERSON] як свідка під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведення її до присяги в зв'язку із неодноразовою неявкою останньої в судове засідання, письмові пояснення [PERSON] судом до уваги не беруться, як такі, що не отримані судом безпосередньо. На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього на її (позивача) користь грошових коштів в сумі 105229,60 грн. за борговим зобов'язанням (розпискою) від 03.08.2013 року є необґрунтованими, на підставі чого у задоволенні таких вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 1052,29 грн., понесені позивачем [PERSON] по справі, залишити по фактично понесеним останньою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed