Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем укладено 28.08.1993 року. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, не бере участі у вихованні дитини. Зазначає, що дитина потребує продуктів харчування, одягу, взуття, лікування, у зв'язку із чим і просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття дитиною. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що несплата аліментів в добровільному порядку була зумовлена відсутністю фінансових можливостей, у зв'язку з мінливим доходом. На підтвердження своїх слів, надав довідку про доходи, згідно з якою, загальна сума доходу за період з червня 2015 року по травень 2016 року склала 19 453, 56 грн. Зазначив, що він зобов'язується сплачувати по 500 грн щомісячно, або 30 % від своєї заробітної плати. При цьому, зобов'язався сплачувати більшу суму, у разі, якщо він буде мати більші фінансові можливості. Позивач зазначила, що враховуючи дані про наданий рівень доходу відповідача, а також, з урахуванні відсутності інших доказів, що підтверджували би інший дохід відповідача, погоджується на аліменти в розмірі 500 грн, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до такого висновку. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з стягнення аліментів. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб 07 лютого 2012 року. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 грн, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитини повноліття, тобто до [INFO] року, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 гривня 21 копійка - на користь держави.

Outcome: partial