Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , та в якому зареєстрований відповідач [PERSON] . Однак, в зазначеному будинку відповідач не проживає з 03 вересня 2013 року. Позивач зазначає, що внаслідок реєстрації відповідача у належному їй будинку, порушено її право на володіння та розпорядження своїм майном, а також [PERSON] вважає, що відповідачем втрачено право на користування будинком, оскільки він відсутній за цією адресою понад шість місяців без поважних причин, у зв`язку із чим позивач і вимушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі пояснень позивача та її представника, а також письмових матеріалів справи, одночасно враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Вислухавши думку позивача [PERSON] та її представника [PERSON] , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 03 вересня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем М.В., та зареєстрованого в реєстрі за номером 1692, та договору дарування, посвідченого 15 липня 2016 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., та зареєстрованого в реєстрі за номером 1914, належить на праві приватної власності домоволодіння з господарськими будівлями [ADDRESS] . Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З матеріалів справи, а саме із повідомлення Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №8068/01-27 від 30 жовтня 2019 року, вбачається, що за адресою: будинок [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за зазначеною вище адресою не проживає з 2013 року. Свідок [PERSON] пояснила, що вона разом зі своїм сином проживає в будинку [ADDRESS] з 12 червня 2019 року на підставі договору оренди, особа [PERSON] їй невідома, вона його ніколи за цією адресою не бачила, інші особи за даною адресою не проживають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона проживає в будинку [ADDRESS] з 1989 року, із [PERSON] вона не знайома та ніколи не спілкувалась, та підтвердила, що будинку №6-8 по цій [ADDRESS] зазначена особа не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона являється попереднім власником будинку [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] доводиться їй колишнім чоловіком, та який за зазначеною адресою був зареєстрований, однак ніколи не проживав. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власником якого є позивач, порушено право останньої на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON] , будучи зареєстрованим у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує її права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад шість років. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 163\~Житлового кодексу\~УРСР,\~у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу\~УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. \~ \~ \~ \~Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] , власником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному будинку більше шести місяців. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку більш як шість місяців без поважних причин, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними йому правами в зазначеному будинку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Оскільки позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору при\~подачі позову\~до суду\~на підставі\~ухвали від\~15\~листопада 2019\~року з\~ підстав,\~передбачених статтею\~8\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), та з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved