Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, в якому просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] , шляхом стягнення з нього на її користь на утримання сина [PERSON] , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно, до повноліття дитини. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 2007 року по 2009 рік, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . В 2008 році шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинились, а у жовтні 2009 року шлюб було розірвано. З 2016 року вона немає відомостей про місцезнаходження [PERSON] , який з 2015 року служив у ЗСУ в зоні проведення антитерористичної операції. За даними інформаційного сайту України про осіб, що переховуються від влади [PERSON] з 17.02.2017 року переховується від органів досудового розслідування, будучи підозрюваним за ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3 КК України у кримінальній справі, що розслідується Старобільським ВП ГУНП у Луганській області, що підтверджується інформаційною довідкою. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.05.2013 року, з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі ј частки усіх видів його заробітку, але аліменти на утримання сина [PERSON] не сплачує. Відповідач більше 5 років ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина, не спілкується з ним, не піклується про нього, не турбується про його долю. 21.02.2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] , від якого також має сина [INFO] . Її чоловік виховує її сина як рідного, бажає його всиновити, син називає його батьком і дуже хоче мати спільне прізвище зі своїм меншим братиком. На підставі чого, вимушена звернутися до суду з данною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021 року дану справу розподілено судді Пантелєєву Д.Г. З метою уточнення місця мешкання відповідача 29.06.2021 року зроблено запит до відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради. 28.08.2021 року на запит суду надійшла відповідь, з якої вбачається, що інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] відсутня. Ухвалою судді від 20.09.2021 року прийнято до провадження цивільну справу та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.11.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 17.11.2021 року на адресу суду з органу опіки та піклування виконавчого комітету ММР надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету ММР від 17.11.2021 року за №01.1-23-247. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просила позов задовольнити, взяти до уваги пояснення свідків та розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, своїм правом на подачу відзиву не скористався. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи викладене, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, та витребувані судом у порядку ч. 5 ст. 19 СК України, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що батьками\~ [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.10.2009 року, виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області , 30.10.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу встановлено прізвище [PERSON] , як « [PERSON] ». (а.с.7). Згідно з рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20.05.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , [INFO] , у розмірі ј частки зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 20.02.2013 року і до повноліття дитини. (а.с.11). За даними інформаційного сайту України про осіб, що переховуються від влади [PERSON] з 17.02.2017 року переховується від органів досудового розслідування, будучи підозрюваним за ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3 КК України. (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.02.2015 року, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 21.02.2015 року шлюб, про що складено відповідний актовий запис №71. (а.с.8). У довідці від 27.04.2021 року за №78, виданої директором КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №15» ММР Донецької області зазначено, що батько учня 7-а класу [PERSON] , [INFO] [PERSON] , за період навчання 2019 2021 року: батьківські збори в навчальному закладі не відвідував; успішністю сина не цікавився: не підтримував контакт з класним керівником щодо навчання та виховання [PERSON] . (а.с.12). В письмових поясненнях свідка [PERSON] зазначено, що остання з 2009 року проживає по сусідству з родиною [PERSON] , в родині проживає хлопчик син [PERSON] від першого шлюбу, рідного батька дитини вона ніколи в житті не бачила і знає, що ніякої допомоги він дитині не надає. Вихованням [PERSON] займається чоловік [PERSON] , якого хлопчик називає батьком і останній вважає хлопчика своїм сином, хоче всиновити його(а.с.43). З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона товаришує з родиною [PERSON] протягом 13 років, часто бувають однин у одного в гостях, знає що в родині проживає дитина [PERSON] від першого шлюбу, батька якого вона ніколи не бачила, він не займався вихованням, не надавав матеріальної допомоги, не цікавився здоров`ям та успіхами хлопчика, дитина його зовсім незнає. Вихованням та утриманням дитини займається чоловік [PERSON] , якого хлопчик називає батьком. (а.с.45). У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету ММР від 17.11.2021 року за №01.1-23-247 зазначено, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 02.11.2021 року, вважали доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.31-32). За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Проводячи оцінку досліджених доказів, суд вважає, що вони відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін. Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною. В обсязі, необхідного для її самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно з ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його життям, не приймає участі в його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не відвідує та не спілкується з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету ММР про доцільність позбавлення батьківських прав, необхідно дійти висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам дитини, та з урахуванням відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків, необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За частиною третьої згаданої статті, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до висновку ВС України щодо застосування ст.ст. 181-183, 192 СК України, викладеного у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що фактично є зміною розміру, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Як вже вказано вище, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Проаналізувавши викладене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 2000 грн. щомісячно, до повноліття дитини. При визначенні нового розміру аліментів суд погоджується з твердженням позивачки про обов`язок обох батьків утримувати дитину, оскільки законом встановлені рівні обов`язки батьків перед дитиною на її утримання. Також суд враховує матеріальний стан сторін, вік дитини, яка потребує додаткового розвитку, відсутність інших утриманців у відповідача, який є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини. Дитина мешкає з матір`ю, що не заперечує відповідач, та що зумовлює її додаткові постійні витрати на її утримання. Таким чином суд приходе до висновку, про можливу зміну розміру аліментів, та вважає за необхідне змінити розмір стягуваних аліментів з ј частки зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно на 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та малолітньої дитини, тому суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, а останній потребує утримання. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подані позовної заяви було сплачено судовий збір, однак нею не ставиться питання про стягнення судового збору з відповідача на її користь, а тому судові витрати слід віднести на її рахунок.

Outcome: approved