Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, просила суд визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS]; визнати за сторонами в порядку поділу майна подружжя право власності в рівних частках (по ? частці) на спірну квартиру; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на розгляд справи, посилаючись на те, що з 08 серпня 1992 року по 26 червня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Під час шлюбу відповідачем за спільні кошти придбано квартиру [ADDRESS]. Вирішити питання про розподіл спільного майна у добровільному порядку відповідач відмовляється, тому позивач змушена звернутися до суду з цією позовною заявою. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за їх відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених письмових доказів. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1992 року по 26 червня 2009 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД №079066 від 26 червня 2009 року, запис № 240 та копія паспорту громадянина України серії КЕ № 281325, виданого Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 14 червня 1996 року. В період шлюбу 27 вересня 2002 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], що складається з: 2, 3 - з двох житлових кімнат житловою площею 27,8 кв. м., а також 1 - коридору, 4 - кухні, 5 - туалету, 6 ванної, загальною площею 49,9 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії ВАВ № 114872 від 27 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстр за №6415. Право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] під №127-стр. 136-кн. 455 пр. від 01 жовтня 2002 року. Судом встановлено, що спільним майном [PERSON] та [PERSON] є квартира під № 106 у будинку № 26 по вулиці Гайдара у м. Одесі, оскільки відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором; у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved