Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] та [PERSON], про визнання останніх такими, що втратили право користування житлом, що розташоване за адресою вул.Горішня №32 м.Монастириська Тернопільської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що житловий будинок по вул.Горішня №32 м.Монастириська Тернопільської області належить їй згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. В даному будинку крім неї зареєстровані невістка [PERSON], [INFO] та внук [PERSON], [INFO]. Більше пяти років відповідачі не проживають у вказаному житловому приміщенні. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, представник позивача суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча судом вживались заходи щодо належного їх повідомлення за останнім відомим місцем їх проживання (реєстрації) про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заперечення проти позову та клопотання про відкладення справи чи розгляду справи у їх відсутності суду не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права\~\~власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод\~\~у здійсненні ним права користування та розпорядження\~\~своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Горішня №32 м.Монастириська Тернопільської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 20514703 сформований 15.04.2014 року, згідно якого власником вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями є [PERSON] Згідно наданої суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області вбачається, що в вищевказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відповідачі по справі. Відповідно до рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 31.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - відповідачем по справі, розірвано. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Підставою звернення [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON] та [PERSON] права на користування житлом є їх відсутність протягом року за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації, вул.Горішня №32 м.Монастириська Тернопільської області, підтверджується [PERSON] обстеження будинковолодіння від 09.10.2017 року, затвердженого міським головою [PERSON] і згідно якого комісією в складі голови комісії, заступника міського голови [PERSON], секретаря виконкому (керуючого справами) [PERSON], головного спеціаліста-юристконсульта міської ради [PERSON], при проведенні обстеження місця реєстрації [PERSON] та [PERSON] по вул.Горішня №32 м.Монастириська Тернопільської області, встановлено, що останні на даний час у вказаному житловому будинку не проживають. Також в даному акті зазначено, що сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за вищевказаною адресою протягом останніх пяти років (про що надали розписки). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. А тому аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі протягом останніх пяти років не користуються житловим приміщенням (будинком), що по вул.Горішня №32 м.Монастириська Тернопільської області, який належить на праві власності позивачу, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Outcome: approved