Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що їй та [PERSON] на праві спільної власності належить зазначена квартира. В ній зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]., з яким розірвано шлюб в 2011 році. Відповідач в квартирі з 2016 року не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті за комунальні послуги не приймає. Вона змушена сплачувати комунальні платежі за відповідача, який вже тривалий час не мешкає в квартирі, що порушує її права, за захистом яких вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони з будь-якими заявами до суду не звертались. Відповідач відзив на позов до суду не подав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.03.1996 року, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] (а.с.7). Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.19). В квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується копією його паспорту (а.с.17). Однак, останній, в квартирі з 2016 року не мешкає, що підтверджується відповідним актом не проживання особи від 09.07.2018 року (а.с.9). Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. До цих правовідносин належить застосовувати ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач є законною власницею квартири, а зареєстрований в квартирі відповідач тривалий час фактично в ній не проживає, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved