Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить постановити судове рішення яким змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з останнього на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.05.2012 року на утримання спільної малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми у розмірі 300 грн. на ј частину заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 20.05.2011 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 20.02.2019 року на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було розірвано. Під час шлюбних відносин народився син [PERSON] [INFO] , батьком якого є відповідач. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.05.2012 року з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн., щомісячно до повноліття дитини. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість станом на 01.08.2019 року у розмірі 27649,50 грн. Відповідач [PERSON] на даний час в Україні не працює, але на думку позивача останній працює за кордоном, оскільки згідно запитів державного виконавця Жовтоводського МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, періодично перетинає кордон України. В зв`язку із чим вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Крім того позивач посилається на те, що малолітній син [PERSON] мешкає разом з нею, навчається в 3-му класі Криворізької загальноосвітньої школи та потребує значних фінансових затрат на навчання та розвитку дитини. Розмір аліментних платежів, які на теперішній час стягується з відповідача в твердій грошовій сумі 300 грн. є нижчим ніж встановлений законом мінімум та не є достатнім для повноцінного забезпечення належного розвитку та життя дитини, в зв`язку із чим була змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження від 16.01.2020 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, за місцем реєстрації та місцем останнього відомого місця проживання, були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Згідно розписки відповідач отримав судову кореспонденцію під особистий підпис. Таким чином, відповідачу направлені документи відповідно до вимог ЦПК України, заперечень від відповідача не надійшло, відзив відповідач не подав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідив матеріали справи, надані в ній сторонами докази на обґрунтування і спростування вимог, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Як підтверджується матеріалами справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жовтоводського міського суду від 20.02.2019 року було розірвано (а. с. 7,9) У судовому засіданні доведені і підтверджені доказами факти, що відповідач [PERSON] дійсно є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження сумісного сина серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі актового запису № 190 від 24.06.2011 року (а.с. 8). Згідно рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.05.2012 року з відповідача на користь [PERSON] на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно до повноліття дитини (справа № 0414/976/2012) (а.с.48) Станом на 01.08.2019 року відповідач [PERSON] має заборгованість по виконавчому листу № 0414/976/2012 у розмірі 27649 грн. 50 коп., що підтверджується відповідним розрахунком наданим Жовтоводським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.14) Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ст.ст.141, 180 СК України батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 181 СК України Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або)натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Як вбачається, позивач [PERSON] не згодна з визначеним способом стягнення аліментів за судовим рішенням від 17.05.2012 року, а саме щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, а тому просить змінити спосіб стягнення аліментів та в подальшому здійснювати стягнення аліментів в частці заробітку (доходу) відповідача, та зазначає, що це буде в першу чергу відповідати інтересам дитини. Однак при цьому суд наголошує, що долучені до матеріалів позовної заяви відомості про неодноразовий перетин відповідачем [PERSON] кордону України не вказують та не підтверджують обставин того, що останній перебуваючи на території тої чи іншої країни офіційно був працевлаштований, що між ним та роботодавцем виникли певні трудові відносини, чи за контрактом, чи за трудовим договором, чи інше, та при цьому [PERSON] отримував та на теперішній час отримує стабільний, постійний заробіток чи дохід. Оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не зазначено та не доведено, що у відповідача змінився матеріальний стан у бік покращення, що на теперішній час [PERSON] має не мінливий, а стабільний постійний дохід чи заробіток, тому у суду немає законних підстав для задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів. Оцінюючи у сукупності доводи позивачки, що на теперішній час з відповідача первісно стягуються аліменти у недостатньому розмірі на утримання малолітнього сина, що не відповідає прожитковому мінімуму на дитини відповідного віку, ці доводи суд вважає доречними та слушними. Однак при цьому суд зазначає, що позивачка згідно заявлених вимог просить не збільшити розмір аліментів, які не теперішній час вже стягуються на її користь за рішенням суду, саме в твердій грошовій сумі, а просить змінити спосіб їх стягнення з твердої грошової суми на частку зробітку (доходу) відповідача. Суд роз`яснює, що вимоги щодо стягнення з відповідача аліментних платежів у більшому розмірі, саме в твердій грошовій сумі, згідно спражнього позову не заявлені, виходять за межі розгляду даної позовної заяви та можуть слугувати підставою для звернення до суду з цими вимогами в самостійному порядку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є таким, що задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені під час розгляду даної справи, суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed