Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області 31 липня 2008 року, актовий запис № 147. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що сумісне життя між ними не склалось, почуття кохання та поваги втрачено, відсутнє взаємопорозуміння, сімейні відносини припинились, подружні стосунки не підтримують, на примирення позивач не згодна, наполягає на розірванні шлюбу. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності та шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте до суду надійшов протокол його допиту з Макіївської виправної колонії № 32, згідно до якого він позивні вимоги визнав, не заперечує проти розгляду справи за його відсутністю. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 147, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. З позову вбачається, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальшого спільного життя не вбачає. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ч. 2 п. 3 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними остаточно припинені з липня 2013 року. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що сім'я розпалась і шлюб існує формально. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті і майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 114 гривень 70 копійок, сплату якого підтверджено матеріалами справи. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved