Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона 08 липня 2000 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], на даний час дитина знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Також спільне життя з відповідачем не склалось, таким чином сімейно шлюбні відносини припинились та шлюб розпався остаточно вони не проживають один з одним з лютого 2013 року. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття; судові витрати на правову допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, причини не явки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі з 08 липня 2000 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 285 (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Судом встановлено, що сторони по справі разом не проживають та не ведуть спільного господарства з лютого 2013 року. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Відповіднодост. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що на даний час дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. У звязку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640,00 грн., що документально підтверджено, та позивача було звільнено від сплати судових витрат про стягнення аліментів у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved