Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд поділити майно, що придбане у шлюбі з відповідачем, визнати за позивачем право власності на 30/100 часток квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що їй на підставі договору купівлі-продажу №\~2538 від 26.05.2003 на праві особистої приватної власності належить 30/100 часток квартири [ADDRESS] . Власність позивача складається з однієї кімнати посімейного заселення житловою площею 14,5\~кв.\~м. Дата укладення договору купівлі-продажу квартири співпадає з періодом перебування позивача в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який в подальшому було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м.\~Харкова від 19.10.2015 по справі №\~646/8823/15-ц. Гроші на придбання спірної квартири позивач збирала самостійно, фактично вселилася в спірну та сплатила за неї повну суму до реєстрації шлюбу з відповідачем та до моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Позивач стверджу, що фактичне придбання нею спірної квартири відбулося за її особисті кошти, відповідач у створенні спільної власності участі не приймав, у зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на спірну квартиру. 14.07.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м.\~Харкова відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05.10.2020 до суду надійшла заява представника позивача про перехід у розгляд справи з повідомленням сторін. 15.10.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м.\~Харкова здійснено з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в розгляд справи з повідомленням сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про хід судової справи. Відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв чи повідомлень від відповідача до суду не надходило. Зважаючи на вказане суд ухвалив про заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивачку з 1973 року, разом працювали на заводі з 70?х років, з того часу і дружать. [PERSON] знає як чоловіка позивачки. Свідку відомо, що позивач [PERSON] збирала кошти, щоб придбати собі житло, так як проживала у доньки. [PERSON] зайняла у позивача грошові кошти з розрахунком на те, що продасть позивачці житло. Грошові кошти передавалися у неї вдома, це були її особисті кошти, на той час [PERSON] не була одружена з [PERSON] , познайомилась з ним вже після того, як надала гроші в борг. Коли [PERSON] фактично заїхала в спірну квартиру, де свідок допомагала їх клеїти шпалери, [PERSON] ще була одна. Ці кошти в сумі 1\~800\~дол.\~США пішли в рахунок придбання квартири. Після того як [PERSON] прописала [PERSON] , він почав вживати алкоголь, ніде не працював, став проживати за рахунок [PERSON] , став вчиняти крадіжки майна сусідів на загальній кухні, виносив речі з квартири, продавав, придбавав алкоголь. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що 26.05.2003між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу 30/100 часток комунальної квартири з відповідною частиною місць спільного користування [ADDRESS] , що складається з 1 (однієї) житлової кімнати, житловою площею 14,5\~кв.\~м., загальною площею 19,7\~кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Губською\~В.\~А., зареєстрований в реєстрі за №\~2538, що підтверджується копією вищевказаного договору купівлі-продажу та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №935631 від 07.07.2003, технічного паспорта від11.03.2003, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №194861215 від 26.12.2019. Відповідно до п.\~4 договору купівлі-продажу спірної квартири, продаж здійснено за 3127\~грн; всю суму продавці одержали від покупця в рівних частках кожний до підписання цього договору. Зі змісту копії заочного рішення Червонозаводського районного суду м.\~Харкова від 19.10.2015 по справі №\~646/8823/15-ц вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 20.09.2002 перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м.\~Харкова, актовий запис №\~328, який було розірвано вказаним рішенням суду. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до п.\~3 ч.\~1 ст.\~57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.01.2020 по справі №\~711/2302/18 конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З копії наявної в матеріалах справи розписки, виданої [PERSON] [PERSON] 07.06.2002\~року в присутності свідків, вбачається, що [PERSON] дійсно отримував від позивача грошові кошти у сумі, еквівалентній 1800\~дол.\~США в рахунок оплати за квартиру [ADDRESS] . Суд не досліджує правову природу наданих позивачем розписок, та правову природу правовідносин позивача з [PERSON] . Однак, суд приймає дані докази як підтвердження того, що у позивача дійсно були особисті кошти у відповідній сумі ще до вступу у шлюб з відповідачем та того, на які цілі були витрачені ці дошлюбні гроші позивачки. Тобто, позивач мала дошлюбні грошові заощадження у розмірі, достатньому для придбання нерухомого майна і спрямувала їх на його придбання. Таким чином, зі змісту наданих позивачем доказів вбачається, що вона вступала у правовідносини та мала певні домовленості з продавцем спірної квартири, передала грошові кошти останньому ще до моменту вступу у шлюб з відповідачем (до\~20.09.2002). Зі змісту розписки вбачається, що грошові кошти надані позивачем попередньому власнику спірної квартири були спрямовані саме на придбання цієї квартири. Суд також враховує, що договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено 26.05.2003, сторони зареєстрували шлюб до 20.09.2002. В матеріалах справи відсутні докази, що трохи більше як за пів року фактичного перебування у шлюбі подружжя мало відповідний дохід в розмірі, достатньому для придбання спірної квартири за спільні кошти. Отже, позивачем надані докази на вкладення особистих коштів у купівлю спірної квартири. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира була придбана позивачем повністю за її особисті гроші, з огляду на що частка позивача\~в такому\~майні відповідно\~до розміру\~внеску є\~її власністю. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат в порядку ст.\~141 ЦПК України.

Outcome: approved