Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2012 року. Від шлюбу вони мають неповнолітніх та малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось, вони втратили почуття любові та поваги, мін ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, виховання дітей, у них різні моральні та сімейні цінності. Крім того, на думку позивача, збереження шлюбу є недоцільним через численні зради та обман з боку відповідача. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 802,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 48 380,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 12.03.2020 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи в її відсутність за участі її представника. Протокольною ухвалою суду від 12.03.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 21.05.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача Сулейманової А.М. про остаточний розрахунок судових витрат. 02.06.2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача Губін О.Т. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу між сторонами, при цьому підтримала клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 0,00 грн. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 вересня 2012 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 938. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх та малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також, в судовому засіданні встановлено, і даний факт визнано сторонами, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться з вересня 2019 року, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе. Згідно із ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги заяви сторін та те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, сім`я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, а тому позовну заяву про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., що відповідає розмірам, встановленим ЗУ «Про судовий збір» станом на 2019 рік. З клопотанням про повернення надлишково сплаченого судового збору позивач у передбаченому вказаному ЗУ порядку не зверталась. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним зазначити наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2019 року між позивачем та Адвокатським Об`єднанням «Ей.Джи.Ей та партнери» було укладено договір про надання правової допомоги № 21-11/2019, на підставі якого адвокатами Сулеймановою А.М. , Губіним О.Т. здійснювалось представництво інтересів позивача у суді. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: - договір про надання правової допомоги від 21.11.2019 року; - додаткову угоду № 1до договору про надання правової допомоги від 21.11.2019 року; - рахунок № 25/11/2019 від 25.11.2019 року на суму 48380,00 грн.; - акт приймання передачі № 21/21-11/2019 наданих юридичних послуг та правової допомоги; - дублікат квитанції та меморіальний ордер про сплату позивачем вказаної суми. Представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 0,00 грн. з посиланням на необґрунтованість та безпідставність вказаної суми, а також на відсутність необхідності в отриманні правової допомоги, оскільки сама позивач є адвокатом. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час (загальний час усіх судових засідань - 1 год. 20 хв.), визнання стороною відповідача позовних вимог. Відповідно до наданих позивачем документів, вартість послуг з надання правової допомоги становить 250,00 доларів за годину. З додаткової угоди вбачається, що обсяг правової допомоги, погоджений сторонами, охоплює наступні послуги: -підготовка проекту позовної заяви про розірвання шлюбу, участь у судових засіданнях у Деснянському районному суді м.Києва - 6 годин загальною вартістю 1500,00 доларів США; -допомога у підготовці супровідних документів та додатків до позовної заяви - 1 година вартістю 250,00 доларів США; -подання позовної заяви до Деснянського районного суду м.Києва, включаючи сплату судового збору - 1 година вартістю 250,00 доларів США. Оскільки справи про розірвання шлюбу не відносяться до категорії складних справ, а також враховуючи те, що загальний час судових засідань склав 1 год. 20 хв., суд вважає зазначений час на надання цих послуг 6 годин, що становить вартість 1500,00 доларів США, необґрунтованим та зменшує його до 2 год. 20 хв. ( складання проекту позовної заяви - 1 год., участь в судових засіданнях - 1 год. 20 хв.). Так само, суд вважає необґрунтованим визначення часу на надання допомоги у підготовці супровідних документів та додатків до позову, враховуючи їх обсяг, та час на подання позову до суду, загалом 2 год. вартістю 500,00 доларів США, та зменшує його до 1 год. Таким чином, загальний час надання правової допомоги суд визначає в 3 год.20 хв. Відтак, з урахуванням умов договору про надання правової допомоги, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 19 331,36 грн. (3 год. 20 хв. х 250 доларів США за курсом НБУ на час сплати позивачем витрат 24, 1642 грн. за 1 долар США = 19 331,36 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial