Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа [PERSON] , Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстровані відповідачі [PERSON] - її колишня невістка та [PERSON] - її онука. Її син [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 24.09.2015 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в зазначеній квартирі не проживають з червня 2014 року і відсутні без поважних причин, переїхали проживати до іншого місця проживання до Республіки Молдова. Вони виїхали з вказаної квартири, забравши свої речі. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушують її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, вона вважає, що вони втратили право користування вказаною квартирою. Просила визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що вона змушена нести додаткові грошові витрати на комунальні послуги через реєстрацію відповідачів [PERSON] та [PERSON] у належній їй квартирі. В червні 2014 року відповідачі переїхали на постійне проживання в Тараклійський район Республіки Молдова. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Додатково суду пояснив, що [PERSON] є його колишньою дружиною, від шлюбу з якою в них є донька [PERSON] Про розірвання шлюбу йому повідомила [PERSON] . Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області Курганов В.С. в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, в якій заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2010 року, виданого Сєвєродонецькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету №294 від 23.02.2010 року, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.02.2010 року №25429579, виданого Комунальним підприємством «Сєвєродонецько бюро технічної інвентаризації». Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.11.2018 року №38140, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 28.11.2018 року зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що з 29.01.2011 року по 24.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.01.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, та копією рішення суду Тараклія Республіки Молдови від 24.09.2015 року по справі №49-2-699-18082015, №2-229/2015. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 07.06.2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народилася [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] не проживають у спірній квартирі з червня 2014 року, оскільки переїхали до іншого місця проживання до Республіки Молдова, забравши при цьому свої речі. Зазначена обставина підтверджується поясненнями позивача [PERSON] і третьої особи [PERSON] та заявою [PERSON] . Згідно з заявою [PERSON] від 23.07.2019 року вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки від 07.08.2015 року №вих. 332, родина мешканки с. Мусаіт [PERSON] складається з доньки [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідачів [PERSON] та неповнолітній [PERSON] в спірній квартирі. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі і покинула її без поважних причин. До спірного житлового приміщення вона не ставиться як до свого постійного місця проживання. Судом встановлено, що відповідач має постійне місце проживання на території Республіки Молдова. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, неповнолітня [PERSON] , якій на момент реєстрації у спірній квартирі виповнилося менше одного місяця, набула право користування житлом за місцем проживання з матір`ю та батьком, з ким вона проживала. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі за місцем проживання матері [PERSON] та батька [PERSON] . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітньої [PERSON] на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права її матері та батька. Судом встановлено, що батько неповнолітньої дитини [PERSON] зареєстрований та проживає у спірній квартирі разом з позивачем. Таким чином, його дочка [PERSON] не втратила право користування цим житлом, оскільки має право ним користуватись нарівні з батьком відповідно до приписів ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства». При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 01.08.2019 року №4348 щодо недоцільності позбавлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , права користування житлом, у зв`язку з тим, що він є обґрунтованим та стосується забезпечення прав, свобод та інтересів дитини. Отже, позовна вимога щодо визнання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягає задоволенню. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації понад один рік і переїхала проживати до іншого місця проживання до Республіки Молдова, то, відповідно, вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймає участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратила інтерес до вказаного житлового приміщення. Разом з тим, суд враховує повне визнання позову відповідачем [PERSON] , яке в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: partial