Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 19.01.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Впродовж останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На протязі останнього часу спільною сім'єю сторони не проживають. Через не сумісність характерів і різні погляди на життя та родинні стосунки, між ними постійно виникали сварки. Кожен з них по - різному оцінює критерії сім'ї, тому збереження сумісного життя вважає, що є не можливим (а.с. 3-5). В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримала, повідомила, що у них з відповідачем шлюб існує формально і він вважає подальше сумісне життя є неможливим. Зазначив, що з відповідачем не проживає спільно. Строку на примирення просила не надавати, прізвище просила залишити «[PERSON]», від відшкодування збору відмовилась. Відповідач в судовому засіданні 11.04.2017 року зазначив про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, строку на примирення просив не надавати, подальший розгляд справи просив здійснювати у його відсутність. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 19 січня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 42, Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.01.2013 (а.с. 7). В шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 2013 року (а.с. 8). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін та дитини. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved