Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила виселити відповідача з належної їй частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві посилалась на те, що за проханням відповідача в червні 2013 року вона дозволила [PERSON] проживати в належній їй квартирі за вказаною адресою. 12 червня 2013 року місце проживання відповідача за даною адресою зареєстровано. Але відповідач став приходити додому пізно вночі у стані алкогольного сп'яніння, грубо висловлювався на її адресу, погрожував. Між ними відбулася сварка, і позивач попросила відповідача піти та не проживати в її будинку, знятися з реєстрації. Після цього тривалий час відповідач не з'являвся, а в грудні 2013 року він прийшов до позивача, викрав документи на квартиру, пенсійне посвідчення та довідку про її ідентифікаційний номер. Після її звернення до Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з цього приводу документи він повернув. Тому, посилаючись на те, що відповідач більше семи місяців в належному їй житловому приміщенні фактично не проживає, за час проживання поводився з нею нахабно, не платив за комунальні послуги, заважав їй спокійно жити, [PERSON] просила суд виселити [PERSON] з належної їй частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати відповідні органи ДМС України зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Ухвалою суду від 22 липня 2014 року за клопотанням представника позивача позовна вимога про зобов'язання відповідних органів ДМС України зняти [PERSON] з реєстраційного обліку залишена без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, уповноваживши [PERSON] представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про виселення відповідача з належного позивачу житла підтримав в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи в порядку, встановленому ч.9 ст.74 ЦПК України повідомленим про час та місце розгляду справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 серпня 1965 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є власником ? частини жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.7-8). З червня 2013 року в даному будинку проживав відповідач [PERSON], місце проживання якого з 12 червня 2013 року зареєстровано за цією ж адресою (а.с.9). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на ту обставину, що [PERSON] з липня 2013 року в даному будинку не проживає, з'являвся один раз - у грудні 2013 року, коли викрав належні їй документи. В той же час позивач просить суд виселити відповідача. Поняття виселення надано в ч.4 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно даної норми виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Відповідно, якщо відповідач в липні 2013 року припинив проживати в спірному житлі, в цьому житлі він сам та його речі відсутні, він не може бути виселений. Тому суд встановив, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Зазначаючи, що вона є власником житла, та надаючи про це докази, позивач могла просити усунути їй перешкоди в користуванні належним їй житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування ним. Але представник позивача в судовому засіданні наполягав саме на позовній вимозі про виселення відповідача. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому дана справа розглядається судом в межах позовних вимог про виселення. Також суд звертає увагу, що позивач в даному позові та представник позивача в судовому засіданні, підтримуючи даний позов, безпідставно посилались на ст.ст.71, 72, 116 Житлового кодексу України, які на правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON], не поширюються. Дані правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства, що регулюють право власності. Зокрема, згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач же зазначає, що відповідач з липня 2013 року не проживає в належному їй житлі, яке залишив на її вимогу, тобто з поважних причин. На підставі викладеного в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити за його безпідставністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню їй не підлягають.

Outcome: dismissed