Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.42-44), просить суд: стягнути із відповідача - Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинної сировиною на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 4 732 гривні 49 копійок та грошову суму у розмірі 18 682 гривні 95 копійок як компенсацію за затримку по виплаті заробітної плати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 03 листопада 2014 року та по 26 квітня 2015 року пропрацювала на посаді фахівця Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України. З 26 квітня 2015 року по 17 липня 2015 року, вона пропрацювала на вищезазначеному підприємстві вже на посаді провідного фахівця. Від 09 червня 2015 року згідно наказу № 49-К була переведена на посаді провідного фахівця Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України. Пізніше, постановою КМ України від 22 листопада 2010 року за № 1074 Державна компанія з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України перейменована на Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинної сировини, а згідно наказу № 13 від 22 березня 2011 року КМУ «Київміськекокомресурси» перейменовано на Центральне територіальне управління регіонального розвитку та контролю Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинної сировини. Наказом від 15 липня 2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України її - провідного фахівця Центрального територіального управління регіонального розвитку та контролю Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, звільнено 17 липня 2015 року за угодою сторін, а відповідно до п. 2 даного Наказу, вирішено провести виплату грошової компенсації за невикористані 16 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 03 листопада 2014 року по 17 липня 2015 року. Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку: 66 - заборгованість перед нею становить 4 732 гривні 49 копійок. Відповідно до довідки про доходи, заборгованість підприємства перед нею станови на 31 липня 2015 року складає 4 732 гривні 49 копійок. На її усне прохання провести розрахунок заборгованості по заробітній платі, їй повідомлялось, що наразі не має можливості і постійно обіцяли що ось-ось має бути виплата. Вона вважає, що відмова в сплаті заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки є грубим порушенням її конституційних прав на працю. Згідно розпорядження № 97 від 14 листопада 2014 року, відповідно до укладеного між нею та відповідачем колективного договору, здійснювати виплату заробітної плати на підприємстві два рази на місяць у такі строки: за першу половину поточного місяця - 16 числа; остаточний розрахунок по виплаті місячної заробітної плати - 1 числа місяця, наступного за звітним. 17 липня 2015 року вона була звільнена наказом і станом на розгляд судової справи у суді, тобто в день розгляду 07 грудня 2015 року прострочення по виплаті відповідачем заробітної плати складає 143, а середньоденна її заробітна плата, згідно становить: 130 гривень 65 копійок, отже, обрахована сума до виплати як компенсація становитиме: 130,65 * 43 = 18 682 гривні 95 копійок. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про збільшення розміру позовних вимог, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що 17 липня 2015 року позивач була звільнена з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Проте, відповідачем не було виплачено заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку, аргументуючи відмову тим, що підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі. Станом на 07 грудня 2015 року прострочення із виплати заробітної плати становить 143 дні, при цьому середньоденна заробітна плата становить 130,65 гривень, а середній заробіток за час затримки розрахунку становить 18 682,95 гривень. Зазначив, що відповідач жодним чином не повідомляв позивача у письмовому вигляді в чому полягає затримка при виплаті заборгованості. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву та запереченнях на заяву про збільшення позовних вимог, долучених до матеріалів справи (а.с.33-35, 45-47). Пояснила суду, що підприємство нарахувало всі кошти для сплати позивачу та в травні 2015 року направило всі платіжні доручення для виплати, але вони виконані не були, у зв'язку з чим відповідач звертався із відповідним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва. Крім того, затримка з виплатою позивачу всіх нарахувань пов'язана з скрутним матеріальним становищем на підприємстві. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працювала з 03 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року в Центральному територіальному управлінні регіонального розвитку та контролю Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на посаді фахівця. В подальшому, з 27 квітня 2015 року остання займала посаду провідного фахівця на даному підприємстві. Наказом територіального управління «Центрекоресурси» Держаного підприємства «Центрекоресурси» № 51-к від 15 липня 2015 року, [PERSON], провідного фахівця Центрального територіального управління регіонального розвитку та контролю Державгного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною було звільнено з 17 липня 2015 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.6). Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки, виданої Територіальним управлінням «Центрекоресурси» Державного підприємства «Центрекоресурси», заборгованість із виплати заробітної плати [PERSON] станом на 31 липня 2015 року складає 4 732,49 гривень, з яких за травень 2014 року заробітна плата становить 1162,37 гривні, за червень - 1074,83 гривень, за липень 2015 року - 2495,29 гривень (а.с.4). Обґрунтовуючи причини невиплати позивачу заробітної плати, сторона відповідача посилалася на той факт, що платіжні доручення по виплаті коштів не були виконані, у зв'язку з чим вони зверталися із відповідним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва. Крім того, підприємство наразі перебуває у скрутному матеріальному становищі. Так, згідно постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві від 04 грудня 2015 року на підставі рішення Господарського суду м. Києва про стягнення заборгованості на кошти, що містяться на рахунках Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною було накладено арешт (а.с.70-71). Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, позов Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва щодо нездійснення оплати праці працівникам позивача у першочерговому порядку на підставі платіжних доручень, зобов'язано Управління Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва перерахувати грошові кошти згідно зазначених платіжних доручень. В іншій частині позовних вимог відмовлено(а.с.72-76). В той же час, вказані відомості не можуть бути розцінені судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності вини відповідача у не проведенні розрахунку при звільненні позивача та не можуть свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів, враховуючи той факт, що виплата всіх сум, належних працівникові до виплати при звільненні мала б бути виплачена у день звільнення. Крім того, як роз'яснено у п.п. 19, 20 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Вказані роз'яснення взаємоузгоджуються з правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі 6-195цс14 за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Текнос» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогул та відшкодування моральної шкоди. З огляду на вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь позивача заборгованість із заробітної плати у розмірі 4 732 гривні 49 копійок. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України. З огляду на викладене, враховуючи табелі обліку робочого часу за період з травня-червня 2015 року та порядок розрахунку середнього заробітку, враховуючи кількість робочих днів у травні 2015 року (14 робочих днів), червні 2015 року (11 робочих днів), а також загальний розмір заробітної плати позивача за період з травня-червня 2015 року (3266,33 гривень), середньоденна заробітна плата позивача становить 130,65 гривень (3266,33 гривень : 25 робочих днів). При цьому, період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з 20 липня 2015 року (наступний за днем звільнення, враховуючи, що 18 липня 2015 року, 19 липня 2015 року були вихідними днями) по 23 лютого 2016 року (включно) та становить: у липні-грудні 2015 року та січні-лютому 2016 року - 153 робочих днів (з яких за липень 2015 року - 10 робочих днів, серпень 2015 року - 20 робочих днів, за вересень 2015 року - 22 робочих днів, за жовтень 2015 року - 21 робочий день, за листопад 2015 року - 21 робочих дні, за грудень 2015 року - 23 робочих днів, за січень 2016 року - 19 робочих днів, за лютий 2016 року (по день винесення судового рішення) - 17 робочих днів. Таким чином, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки визначається шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки, що становить: 130,65 гривень х 153 робочих дні = 19 989,45 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заробітної плати, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved