Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просить: визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 34 від 22.12.2016; внести відповідні зміни до актового запису №34 від 22.12.2016, зробленого виконкомом Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, про народження дитини [PERSON] , [INFO] , зазначивши в графі «батько» дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянина України: стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітнього доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . судовий збір у розмірі 840,80 грн., витрати на правничу допомогу, кінцевий розмір яких буде визначено при закінченні розгляду справи; а також витрати направлення судової молекулярно-генетичної експертизи у разі її проведення. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що з січня 2016 року по серпень 2016 року позивач та відповідач жили разом як однак сім`я, як чоловік та дружина в одній кімнаті в гуртожитку ХАІ-12 за адресою: [ADDRESS] . Потім з вересня 2016 по листопад 2016 року позивач та відповідач проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Фактично вони створили сім`ю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проте офіційно шлюб сторони не зареєстрували. Від сумісного проживання [INFO] у позивача та відповідача народилася спільна донька [PERSON] , однак відомості про батька дитини були записані в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки позивач та відповідач не перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі. Вказує, що при народженні дитини відповідач не зміг подати заяву до органу РАЦС про визнання батьківства, і все це відкладалось на потім. При цьому, відповідач зустрічав та забирав позивачку з пологового будинку, проводив час з донькою. Зазначила, що сторони жили разом по листопад 2016 року, потім відповідач поступово почав проживати окремо, і вже з квітня 2017 року відповідач взагалі пішов з сім`ї, донькою не цікавиться, не спілкується, матеріальну допомогу дитині не надає взагалі. Як вказує [PERSON] , донька проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні, однак їй самостійно важко утримувати дитину, а відповідач є здоровою працездатною особою, однак він ніколи не надав матеріальну допомогу на утримання доньки. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особа - відповідача у справі та отримано відповідну довідку. Ухвалою суду від 15.10.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 10.11.2020 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення розміру аліментів. При цьому позивач вказує, що у відзиві на позов відповідач визнав позовні вимоги про визнання батьківства відносно доньки [PERSON] , [INFO] та несення відповідних змін до актового запису, в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини відповідач визнав вимоги частково, а саме в розмірі 1500 грн. щомісячно, враховуючи, що він отримує заробітну плату у розмірі 5000 грн. Остаточно позивач просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. При цьому, інша частина позовних вимог залишилась незмінною (а.с.39-40). Ухвалою суду від 10.11.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 12.11.2020 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву (а.с.49-53). Щодо вимоги про визнання батьківства відповідач вказує, що зазначені факти, що викладені позивачем у позовній заяві, він повністю визнає та підтверджує. Підтверджує та визнає факт, що він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . При цьому посилається на те, що позивач жодним чином не довела порушення відповідачем її прав, що стало б підставою звернення позивача до суду з позовом про визнання батьківства. Позивач не надала жодних доказів того, що відповідач відмовляється внести до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про себе як про батька дитини. Відповідач не вжила жодних заходів з метою досудового врегулювання спірного на її думку питання про реєстрацію відповідача як батька дитини. Вказав, що одразу після народження дитини, позивачка поїхала до себе додому Донецька обл., Бахмуцький р-н, м. Світлодареьк та саме там отримана свідоцтво про народження їх з відповідачем спільної дитини - через шість днів після її народження, а відповідача не запросили для реєстрації народження дитини. З моменту народження доньки та до теперішнього часу позивач не пред`являла вимоги про офіційне визнання батьківства. Відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, адже він не заперечує, що є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , тому призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи є недоцільним, а також відсутні підстави для допиту свідків. У зв`язку з цим [PERSON] вказує, що він не оспорює своє батьківство та згоден внести до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про себе як про батька дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів то [PERSON] вважає заявлений позивачем розмір аліментів 3500 грн. жодним чином не обґрунтованим та великим. Посилається на те, що він нещодавно закінчив навчатися в університеті, до недавнього часу не був працевлаштованим та перебував у пошуках роботи, тому не мав стабільного доходу. Тільки з 01.11.2020 відповідач офіційно працевлаштувався до фізичної особи підприємця [PERSON] на посаду Адміністратора (господаря) залу та на даний час має офіційну мінімальну заробітну плату, тому вказує, що згоден щомісячно матеріально допомагати доньці, однак кожного місяця сплачувати суму аліментів в розмірі 3 500 грн. не може, адже сплата такої суми щомісяця буде ставити його в скрутне матеріальне становище. Тому відповідач вважає, що позовна заява [PERSON] не обґрунтована з частині визначення розміру аліментів, який має щомісяця стягуватися з відповідача на користь позивача, враховуючи своє матеріальне положення, вважає, що буде достатнім визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій сумі - 1 500 гривень, що навіть перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу наголошує на тому, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу та є підставою для стягнення з відповідача таких витрат, тому, вважає, що слід відмовити в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. У зв`язку з викладеним [PERSON] просить: позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити частково, визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису №34 від 22.12.2016, зробленого виконкомом Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, про народження дитини [PERSON] , [INFO] , зазначивши в графі «батько дитини» - [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 (тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу. 20.11.2020 та 09.12.2020 повторно до суду надійшли пояснення Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо позову (а.с.61-62, 63-64). Так, у поясненнях вказано, що, оскільки актовий запис про народження №34 від 22.12.2016 року, складений відносно [PERSON] , [INFO] , виконкомом Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, тому зобовязання щодо внесення змін може бути покладено лише на Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Тому Харківський міський відділ ДРАЦС СМУМЮ (м.Харків) просить суд залучити належну третю особу - Бахмутський районний відділ ДРАЦС СМУМЮ (м.Харків) та виключити Харківський міський відділ з кола учасників справи. 23.12.2020 представником відповідача - адвокатом Крижановським М.В. подано до суду пояснення до заяви про зменшення позовних вимог (а.с.67-69). Так, представник вказує про те, що позивачем з самого початку було заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3 500 грн. щомісяця, тобто позивач сама обрала спосіб стягнення аліментів - в твердій грошовій сумі, а у подальшому позивач подала заяву про зменшення розміру аліментів, у якій вже просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача. Представник відповідача вважає, що подана позивачем заява не є заявою про зменшення розміру аліментів, адже, у разі стягнення аліментів у частці від заробітку, розмір аліментів, що будуть стягуватися з відповідача, напряму буде залежати від заробітної плати відповідача, та може бути як меншим, так і більшим. Тому, заява, подана позивачем, є саме заявою про зміну способу стягнення аліментів, тобто з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, як вже вказувалося відповідачем у відзиві на позовну заяву, то відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання доньки щомісячно, однак не зможе сплачувати велику суму, адже відповідач нещодавно закінчив навчатися в університеті, тому до недавнього часу не був працевлаштованим та перебував у пошуках роботи, через що не мав стабільного доходу. Тільки з 01.11.2020 відповідач офіційно працевлаштувався, на даний час має офіційну мінімальну заробітну плату - 5 000 гривень, з якої має також оплачувати своє житло в місті Харкові та харчуватися. Жодного додаткового доходу відповідач не має. Як вказує представник відповідача, позивачем не обґрунтована вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 від всіх доходів відповідача, адже у відповідача немає достатнього доходу за його місцем працевлаштування та немає жодного додаткового доходу, тому у даному випадку буде достатнім визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини - 1/4 від усіх видів доходів відповідача, що на даний час, враховуючи наявний у відповідача дохід, буде становити - 1 250 грн., що навіть перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком до 6 років, тому повністю буде відповідати нормам чинного законодавства України, та буде таким, що не порушує інтереси дитини та не ставить у скрутне матеріальне становище відповідача (батька дитини). Ухвалою суду від 23.12.2020 залучено до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.73-74). 09.02.2021 до суду надійшла заява за підписом головного спеціаліста Бахмутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Корсун Л.В., відповідно до якої просить розглянути справу за її відсутності, щодо визнання батьківства відносно дитини [PERSON] , [INFO] , не заперечують, зауваження та пропозиції по даній справі відсутні (а.с.83). У судове засідання позивач та її представник не з`явились, 15.02.2021 представником позивача подано до суду заяву про проведення судового розгляду справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити в повному обсязі (а.с.86). Крім того, 15.02.2021 представником позивача подано до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, що подається до закінчення судових дебатів у справі, де зазначив про те, що між позивачем та адвокатом Полікановим А.М. укладено договір про правничої допомоги у цивільній справі. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Наразі представник позивача позбавлений можливості надати всі докази, які підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу, тому в силу ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача повідомляє, що надасть відповідні докази несення вказаних витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у цій справі (а.с.89). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, 15.02.2021 представником відповідача подано до суду заяву про проведення судового засідання у відсутність відповідача та його представника (а.с.88). Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлялись в установленому законом порядку. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п.1, 2 ч.2 ст.49 ЦПК України). Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах остаточних позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням часткового визнання выдповыдачем заявлених позовних вимог, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що 22.12.2016 складено відповідний актовий запис №34 у виконкомі Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.17). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з інформацією, що міститься у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00017745317 від 07.03.2017, відомості про батька дитини, [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст.52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. На реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України. Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України). За змістом ст. 126 СК України заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У ст. 128 СК України насамперед йдеться про «визнання», а не «встановлення» батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Outcome: partial