Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.10.2016 р., укладеного між нею та [PERSON] , вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , що у Подільському районі м.Києва, у зв`язку з чим вона є власником зазначеної квартири. Відповідач є колишнім чоловіком попередньої власниці квартири - [PERSON] . Відповідач у зазначеній квартирі не проживає, не користується квартирою, у квартирі відсутні його особисті речі. Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Ляшенко І.І. до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав письмові заперечення (відзив на позовну заяву), в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, на адресу суду представник третьої особи надіслала клопотання в якому просила розглядати справу за їхньої відсутності та ухвалити відповідне рішення. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом установлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.10.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач є власником квартири [ADDRESS] . За умовами договору купівлі-продажу квартири (п. 12 Договору) продавець прийняв на себе обов`язок зняти з реєстрації місця проживання себе та членів своєї родини та звільнити квартиру від речей домашнього вжитку у строк до 18.11.2016 року. Проте, відповідач [PERSON] з реєстрації не знявся та на час подачі позовної заяви зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Комунального Концерну «Центр Комунального Сервісу» № 07/06/825 від 23.12.2016 року про перелік зареєстрованих осіб. Як вбачається з вищевказаної довідки, відповідач [PERSON] , , [INFO] , зареєстрований як чоловік власника квартири. За змістом ст.156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Тим самим, право користування вищевказаною квартирою відповідачем є похідним від права власності на цю квартиру попереднього власника - [PERSON] . Отже, в зв`язку з припиненням права власності на вищевказану квартиру [PERSON] припинилось і право користування нею і відповідача [PERSON] . Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 05 листопада 2014 року та від 16 листопада 2016 року. Так, зокрема в постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року, зазначено, що за порівняльним аналізом статей 383, 391,405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. А відтак, дане рішення є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved