Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вищезазначеним позовом до [PERSON], який мотивує тим, що у 2013 році вона з відповідачем уклала договір позики, у відповідності до якого передала [PERSON] товар на суму 17 500 грн. та які остання зобовязалася повернути до 01 січня 2014 року. Вказані обставини підтверджуються власноруч написаною розпискою [PERSON] Однак до теперішнього часу грошові кошти відповідачем не повернено. Оскільки, [PERSON] допустила порушення умов позики, а саме не повернула у встановлений розпискою строк позичені нею грошові кошти, тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу у розмірі 17 500 грн., три відсотки річних у розмірі 917,67 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 7 249,45 грн., а також суму інфляційного збільшення боргу в розмірі 13 391 грн. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] змінили позовні вимоги та просили стягнути на користь позивача суму основного боргу у розмірі 15 000 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні змінений позов визнала. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що змінений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено, що у 2013 році відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] товар на суму 17 500 гривень, про що надала останній відповідну розписку (а. с.3). Також встановлено, що згідно вказаної розписки [PERSON] зобовязалася повернути суму грошових коштів до нового 2014 року, однак на час розгляду справи судом відповідач перед позивачем свого зобовязання не виконала, суму боргу не повернула. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором. Оскільки, на підтвердження своїх вимог позивач надала суду розписку [PERSON] про одержання нею товару на суму 17 500 грн., а відповідач в судовому засіданні належними та допустимими доказами не довела протилежного, тому суд вважає доведеним, що між сторонами був укладений договір позики з обумовленням строку її повернення, але відповідач позику позивачеві не повернула, що підтверджується тим, що оригінал розписки на час звернення до суду знаходився у позивача. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, як встановлено судом, у вказані наведеним договором позики строки відповідач позивачу борг не повернула, а саме не сплатила 17 500 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики, укладеним у 2013 році в сумі 15 000 грн. Також з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved