Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS] . Право власності [PERSON] підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.08.1997 року. 19.11.2013 року позивач на правах найму зареєструвала місце проживання відповідача, який у 2014 році покинув вказану квартиру. місце перебування відповідача невідомо, протягом останніх 6 років не проживає у сказаній квартирі без поважних причин. Комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, не ставиться до квартири як до постійного єдиного свого місця проживання, особисті речі відповідача відсутні. У користуванні квартирою відповідачу ніхто не перешкоджає. Формальна реєстрація Відповідача призводить до унеможливлення реалізувати своє право на розпорядження квартирою. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м Києва від 10.06.2020 року відкрито провадження в справі та призначене підготовче судове засідання (а.с. 21). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.28-29). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи та здійснено публікацію оголошення на веб - порталі судової влади України Причини неявки суду невідомі. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з наступного. Судом встановлено, що 14.08.1997 року на підставі договору купівлі-продажу, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.10) З письмових матеріалів справи вбачається, що вулицю Маршала Жукова перейменовано на вулицю Кубанська Україна. Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.26). Факт непроживання відповідача [PERSON] підтверджений сусідами, мешканцями квартир № 275 [PERSON] та № 276 [PERSON] в буд. [ADDRESS] , які склали відповідні Акти від 20.12.2018 року, 13.06.2019, 19.12.2019 року, засвідчені головою ЖБК «Чайка» (а.с 13, 14, 17). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинить, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Передбачених ч. 2 ст. 71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім`ї наймача понад шість місяців, у судовому засіданні не встановлено. Суду не було надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Таким чином, аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, а тому задовольняє позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved