Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 березня 2012 року вона з відповідачем розірвала шлюб за рішенням суду. Під час шлюбу у нас народилися двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2013 року у справі № 607/5212/13-ц вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 25.03.2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. З метою виконання судового рішення були видані виконавчі листи, які пред`явлені у виконавчу службу. На запит позивача Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 16.03.2018 року надано розрахунок заборгованості по аліментах, з якого вбачається, що за період з березня 2013 року по лютий місяць 2018 року проведено нарахування аліментів в сумі 41 408,50 грн. і сплата за весь період складає «0» грн. 19.10.2018 року Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області направлено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 39527919. 16.01.2020 р. Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ надано розрахунок заборгованості по аліментах за яким визначено, що у 2013 році за період з березня по жовтень місяць підлягало сплаті по аліментах 4 990,32 грн. Виходячи з викладеного, позивач вважає порушеними її права щодо отримання аліментів на утримання молодшого сина [PERSON] [INFO] з 2013 року. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання [PERSON] [INFO] , з 29.10.2013 р. до досягнення дитиною повноліття в розмірі прожиткового мінімуму. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2012 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 07.07.2005 р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1286. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2013 року у справі № 607/5212/13-ц вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 25.03.2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. З метою примусового виконання даного рішення суду, 10.06.2013 р. Тернопільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 607/5212/13-ц та направлено у відділ ДВС. На запит позивача про надання інформації щодо стягнення аліментів, 16.03.2018 р. Тернопільським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, останній було надіслано розрахунок заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа № 607/5212/13-ц, виданого 10.06.2013 р. Тернопільським міськрайонним судом, з якого вбачається, що станом на 01.03.2018 р. за [PERSON] числиться заборгованість в розмірі 41 408,50 грн. В подальшому, головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Харченком Д.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.10.2018 р., оскільки старший син [PERSON] , [INFO] , досягнув повноліття 28.10.2013 р. Відповідно державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості по аліментах від 16.01.2020 р. № 11003, згідно якого за боржником [PERSON] станом на 28.10.2013 р. числиться заборгованість в розмірі 4 990,32 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. З наданих доказів суд встановив, що позивач з метою одержання аліментів з відповідача, звертався до відділу ДВС для надання їй інформації щодо одержання даних аліментів, однак не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Крім цього, головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Харченком Д.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.10.2018 р., оскільки старший син [PERSON] , [INFO] , досягнув повноліття 28.10.2013 р. Відповідно державним виконавцем з 28.10.2013 р. було проведено новий розрахунок заборгованості по аліментах. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що після досягнення старшим сином повноліття, аліменти продовжувались нараховуватися, однак в подальшому державним виконавцем було здійснено перерахунок даних аліментів, у зв`язку із чим їх розмір суттєво було зменшено, однак, враховуючи ті обставини, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, і вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.191 СК України, дають підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів за минулий час за період з 29 жовтня 2013 року по 02 червня 2020 року на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 27 650,00 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано доказів щодо достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а тому, вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 02 червня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial