Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщення, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на власності на житло № 55 від 10.06.2013 року. В вищевказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON], який за вказаною адресою з 2013 року не проживає без поважних причин. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.06.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 55 від 10.06.2013 року, виконавчим комітетом Авдіївської міської ради посвідчено, що квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], загальною площею квартири 36,2 кв.м.. Відповідно до довідки № 07-29 д/1034 від 12.03.2018 року, виданої центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту від 07.03.2018 року, складеного начальником КП «Служба єдиного замовника» Клименко О.В., в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], за вищевказаною адресою [PERSON] не мешкає з 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст.405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. У зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved