Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, внаслідок розповсюдження недостовірної інформації, що порочить честь, гідність і професійну репутацію, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працює в Холминському селищному комунальному ДНЗ «Колосок» загального типу з вересня 1980 року. 7-го березня 2019 року вона проводила в старшій групі ДНЗ «Колосок» ранок з приводу святкування 8-го березня. До даної групи ходить дівчинка [PERSON] , донька [PERSON] . Перед виходом в залу, де планувалось проведення ранку, позивачка хотіла переставити [PERSON] в шеренгу за «співочими здібностями», бо дівчинка гарно співає, взявши її за руку. [PERSON] висмикнула свою руку і заплакала, бо хотіла стояти зі своїм другом, тому позивачка залишила стояти її з хлопчиком, з яким вона хотіла. На цьому контакт зі [PERSON] 7-го березня 2019 року закінчився. 12-го березня 2019 року Відповідач-1 прийшла до завідуючої ДНЗ «Колосок» зі скаргою на позивачку про те, що вона просто знущається над її донькою [PERSON] : б`є дитину, штовхає, не дає гратися іграшками, що дитина її боїться, і [PERSON] хоче, щоб позивачку перевели працювати в іншу групу. 13-го березня 2019 року [PERSON] написала заяву у поліцію про побиття позивачкою її доньки [PERSON] . Також заяву про побиття позивачкою своєї дитини, яка виховувалася в ДНЗ «Колосок» чотири роки тому, написала [PERSON] . Того ж дня інспектор з ювенальної превенції Корюківського району [PERSON] приїхала з розслідуванням до ДНЗ «Колосок». Були опитані завідуюча, вихователі, помічники вихователів, а також діти про поведінку і професійну діяльність позивачки на роботі у процесі виховання дітей, позивачка та працівники садочка надали пояснення з цього приводу. 14-го березня 2019 року в ДНЗ «Колосок» о 17.00 годині відбулися загальні збори батьків дітей всіх груп ДНЗ «Колосок». На цих зборах були присутні батьки та родичі дітей. На зборах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] почали публічно, перед всіма присутніми батьками дітей, ображати позивачку, говорити, що вона б`є їхніх дітей, кричали на неї. Після зборів вдома позивачці стало зле через недостовірну інформацію відносно неї, яка була озвучена привселюдно, довелось того ж вечора викликати невідкладну швидку допомогу. Через кілька днів стан її здоров`я не покращувався, тому вона звернулася до районного лікаря-невролога, який також призначив своє лікування. В результаті загального лікування, вже 25-го березня 2019 року позивачка змогла вийти на роботу до дитячого садочку. За її ініціативи було проведено загальне анкетування батьків дітей, яких вона виховує в садочку, щодо її професійної діяльності, скарги щодо побиття дітей були знову тільки в анкетах відповідачів. 8-го квітня 2019 року [PERSON] отримала від завідуючої ДНЗ «Колосок» повідомлення про результат внутрішнього розслідування в дитячому садочку, де факти побиття та інші протиправні дії щодо дитини [PERSON] , не виявлені. Позивачка вважає, що ситуація, яка склалася, потребує від неї вжиття як моральних, так і матеріальних зусиль для організації свого життя, оскільки тепер постійно потрібно контролювати стан свого здоров`я, бо вона не може нормально працювати і відпочивати, що завдає їй моральних страждань. За таких обставин позивачка змушена звернутись до суду з даною заявою, просить суд стягнути прямо пропорційно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду за її лікування у розмірі 1153,86 грн., тобто по 384,62 грн. з кожного відповідача, внаслідок публічного ображення її професійної діяльності, що призвело до погіршення стану її здоров`я. Стягнути з [PERSON] моральну (немайнову) шкоду на її користь у розмірі 15000,00 гривень, внаслідок розповсюдження неправдивої інформації, що паплюжить її честь, гідність та професійну діяльність, а також стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивачки не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [PERSON] (далі - Позивач), працює вихователем в Холминському селищному комунальному ДНЗ «Колосок» загального типу з вересня 1980 року (копія довідки з роботи а.с.8). 12-го березня 2019 року відповідачка [PERSON] прийшла до завідуючої ДНЗ «Колосок» зі скаргою на позивачку про те що, вона знущається над її донькою [PERSON] , б?є дитину, штовхає, не дає гратися іграшками, що дитина боїться позивачку, і [PERSON] хоче, щоб дитину перевели працювати в іншу групу (копія скарги а.с.9-11). 13-го березня 2019 року відповідачка [PERSON] написала заяву у поліцію про побиття позивачкою її доньки [PERSON] . Того ж дня інспектор з ювенальної превенції Корюківського району приїхала з метою проведення перевірки до ДНЗ «Колосок». Були опитані завідуюча, вихователі, помічники вихователів, а також діти про поведінку позивачки і професійну діяльність на роботі у процесі виховання дітей. Позивачка надала письмові пояснення завідуючій дитячого закладу з цього приводу ( а.с. 12-13). Також пояснювальні були написані працівниками садочка. Поліцією було проведено розслідування, відкрито справу №452 від 13.03.2019. 14-го березня 2019 року проводилася виробнича нарада ДНЗ «Колосок» для обговорення ситуації щодо скарги Відповідача-1. Персоналом ДНЗ «Колосок» також були написані пояснювальні щодо роботи позивачки (копія протоколу наради та копії пояснювальних працівників а.с.14-34). Того ж дня в ДНЗ «Колосок» о 17.00 годині відбулися загальні збори батьків дітей всіх груп ДНЗ «Колосок» (копія протоколу зборів а.с.35-42). В кінці зборів завідуюча викликала позивачку. На цих зборах були присутні батьки та родичі дітей. На зборах відповідачі публічно, висловлювали невдоволення роботою позивачки, звинувачуючи останню і побитті своїх дітей. 15-го березня 2019 року відбулося засідання комісії з розгляду булінгу в ДНЗ «Колосок», а саме: питання щодо скарги [PERSON] .. Відповідно до протоколу комісії факти побиття вихователем ДНЗ «Колосок» [PERSON] не виявлені (протокол засідання комісії а.с.47). 08-го квітня 2019 року [PERSON] отримала від завідуючої ДНЗ «Колосок» повідомлення про результат внутрішнього розслідування в дитячому садочку, де факти побиття та інші протиправні дії щодо дитини [PERSON] , не виявлені (копія повідомлення а.с.74). Також, листом заступника начальника Корюківського відділу поліції [PERSON]. повідомлено про закриття кримінального провадження за її заявою на дії [PERSON] у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення. Доказів звернення до поліції відповідачки [PERSON] з заявою на дії [PERSON] сторонами не надано. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до п. 16 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції , а не поширення недостовірної інформації. Отже, відповідачка [PERSON] звинувачуючи позивачку у вчиненні ряду неправомірних дій відносно своєї дитини реалізувала своє право на звернення зі скаргами до безпосереднього керівника позивачки та до правоохоронних органів, які у свою чергу за результатами проведених перевірок протиправних дій щодо дитини [PERSON] не виявили. Відповідно до п. 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009№ 1 (далі - Постанова) при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України, аконів України, «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про інформацію», «Про телебачення і радіомовлення», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Так, відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частина друга та третя статті 34 Конституції України, визначаючи за кожним право на свободу вираження поглядів, водночас містять застереження про те, що здійснення цього права може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. При цьому, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 ЦК України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 308/2695/15-ц. Тому, перевіривши надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог та прийнявши до уваги заперечення відповідачів, суд виходить із того, що висловлювання відповідачів відображені в протоколі №1 засідання загальних батьківських зборів Холминського ДНЗ «Колосок» (а.с.35) є суб`єктивною думкою останніх, яка не містить фактичних даних та є оціночними судженнями, а тому така інформація не підлягає спростуванню. Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed