Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ПАТ « Енергобанк» в особі відділення № 1 ПАТ «Енергобанк» у м.Черкаси про повернення вкладу та стягнення відсотків річних відповідно до умов договору. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 22 січня 2015 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та нею, [PERSON], було укладено Договір №ДФ- 122389-2301 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку. У відповідності із пункту 1.1. Договору, Банк приймає від Клієнта на зберігання грошові кошти 50 000,00 грн. на строк 20 днів, з 22 січня 2015р. по 11 лютого 2015р. зі сплатою: 17,00% відсотків річних»., що підтверджується копією квитанції №1350771 від 22.01.2015р. Після спливу строку розміщення Вкладу, Позивач звернулася до Відділення №1 ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» у м. Черкаси для отримання суми Вкладу та нарахованих відсотків, однак в видач: Вкладу та нарахованих відсотків було відмовлено, в зв'язку з відсутністю коштів в касі відповідача. В подальшому позивач неодноразово усно зверталася до відповідача з вимогою про отримання вкладу те відсотків, однак, ні нарахованих відсотків, ні суми вкладу не було виплачено. 30.01.2015 року позивачем було подано письмову заяву про повернення депозиту, проте відповіді на дану заяву не надходило та станом на дату подачі позову вказана заява про повернення коштів залишена без задоволення з невідомих причин. Як стало відомо пізніше, причиною неповернення суми вкладу та відсотків за вкладом стало те, що постановою Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 було прийнято рішення про віднесення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних та з 13.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», а тому під час дії тимчасової адміністрації виплати вкладникам не здійснюються. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача також просив рішення допустити до негайного виконання, оскільки затримка його виконання може значно зашкодити інтересам довірителя, та повністю зруйнувати його бізнес. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився. Був належним чином повідомлений. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду бан зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблени юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Так, згідно з п. 1 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредитори банку. Проте, в той же час, згідно з п.1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється не зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк який закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедурі виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Судом встановлено, що по закінченню строку дії договору, позивач звернувся до банку із заявою про повернення банківських вкладів та сплати процентів, чим засвідчив свій намір припинити дію договорів. Проте Відповідач не повернув кошти позивачу, чим порушив свої грошові зобов'язання. За умовами пункту 1. укладеного між сторонами договору банківського вкладу строк дії вкладу складав 20 днів від дати внесення вкладів на відповідний рахунок, тобто до 11 лютого 2015 року. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору 11 лютого 2015 року. Враховуючи вищевикладені норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізични; осіб» ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» не мав жодних правових підстав відмовити позивачу в видачі коштів за Договором, строк якого закінчився 11.02.2015 року, тобто ще до введення в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» тимчасової адміністрації. Згідно виписки про рух коштів по рахунку № 2638153860809, який був відкритий для обліку нарахованих відсотків, на даному рахунку станом на 12.02.2015р. обліковується сума коштів в розмірі 36,56 грн. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому задовольняє їх в повному обсязі, тому з Банку на користь позивача необхідно стягнути суму вкладу 50 000, 00 грн. та нараховані проценти за вкладом - 489,05 грн. Відповідно частини другої пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Згідно пункту 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов 'язані з порушенням їх прав. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, то судовий збір у сумі 504 грн.89 коп. згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи, що затримка виконання рішення може значною мірою зашкодити інтересам позивача, то суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved