Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування після своєї матері , посилаючись на те, що 18 квітня 2002 року рішенням Лунківської сільської ради народних депутатів було передано у приватну власність батькові [PERSON], земельну ділянку площею 0,5995 га, розташовану в с. Лунка Герцаївського району Чернівецької області, а 09 грудня 2002 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на дану землю, зареєстрований у Книзі записів на право приватної власності на землю за №71. Також 09 липня 2003 року розпорядженням Герцаївської районної державної адміністрації було передано батькові [PERSON] земельну ділянку площею 1,11 га, розташовану в с. Лунка Герцаївського району Чернівецької області та 09 липня 2003 року отримав державний акт на право власності на відповідну земельну ділянку. Батько перебував у шлюб з матір'ю [PERSON], а [INFO] року батько [PERSON] помер. Останній за життя заповіту не складав, а отже спадкування проводилося за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті останнього є: дружина - [PERSON], донька - [PERSON], донька - [PERSON], син [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON], та донька - [PERSON], а спадщину прийняли лише дружина -[PERSON] та донька - [PERSON] [INFO] року померла мати, [PERSON], яка 18.11.2009 року на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку площею 1,70 га своєму онуку [PERSON], а все решта майно їй - позивачу по справі, яка у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини , тобто вчасно прийняла спадщину. Після смерті [PERSON], залишилась наступна спадщина: земельна ділянка загальною площею 1,11 га, кадастровий номер 7320783000:01:003:0004, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельна ділянка загальною площею 0,5995 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Лунка, Герцаївського району, Чернівецької області, та належали [PERSON], померлого [INFO] року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права. Оскільки [PERSON] набув право власності на земельні ділянки площею 0,5995 га 09 грудня 2002, та площею 1,11 га 09 липня 2003 року за період перебування у зареєстрованому шлюбі з матір'ю [PERSON], відповідні земельні ділянки належали обом на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме по 1/2 частці. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, а саме на 1/2 частки вищезазначених земельних ділянок. За період життя [PERSON] не оформила право власності на вказане спадкове майно. При звернені до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів які підтверджують право власності матері на спадкове майно, у зв'язку з чим змушена звернутись в суд за захистом своїх порушених прав, для визнання за нею право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування. Під час судового засідання позивач змінила свої позовні вимоги та просила визнавати право власності на ? частини зазначених земельних ділянок , з яких 1/4 частина - це успадкована частка її матір'ю, а 1/2 частина - це частка в спільному майні подружжя . Також на 1/4 частину має право і відповідач [PERSON], яка успадкувала після батька разом з матір'ю. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Представник Лунківської сільської ради в судовому засіданні не з'явився, але подав заяву про те, що позов визнає та просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що дійсно після смерті батька [PERSON], який не залишив заповіт, спадщину прийняли в рівних частках дружина останнього [PERSON] та його довірительниця [PERSON] Остання спадщину ще не оформила через те, що довго не знаходили оригінали державних актів. Але земельні ділянки були особистою власністю батька сторін а не спільною сумісною власністю, тому частка [PERSON] складає 1/2 , а не 1/4 , тому просить суд відмовити частково в позові та з урахуванням цього відшкодувати останній 1000 грн., яку та витратила на правову допомогу. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає лише частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] належали на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 1,11 га, кадастровий номер 7320783000:01:003:0004, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка загальною площею 0,5995 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Лунка, Герцаївського району, Чернівецької області, що вбачається з копій державних актів. [INFO] року [PERSON] помер та відкрилась спадщина на зазначені земельні ділянки, за життя заповіту останній не складав, а отже спадкування проводилося за законом, спадщину прийняли лише дружина -[PERSON] та донька - [PERSON] але свідоцтво про право власності не отримали, що підтверджується копією спадкової справи. [PERSON] 18 листопада 2009 року на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку площею 1,70 га своєму онуку [PERSON], а все решта майно позивачу по справі [PERSON], що підтверджується копією заповіту. [INFO] року заповідач [PERSON] померла та відкрилась спадщина на її долю у спірних земельних ділянок в розмірі 1/2 частини, у встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але через те що у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на належність частки земельних ділянок спадкодавцю, у видачі свідоцтва про право власності на земельні ділянки позивачу було відмовлено. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи на ім'я [PERSON] Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином суд вважає, що у визнанні права власності на 1/2 частки кожної земельної ділянки, що належали за життя батькові позивача позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання права спільної сумісної власністю на спірні земельні ділянки батьків сторін та відповідно збільшення частки позивача, суд вважає що вони не є обґрунтовані та не підлягають задоволенню виходячи з наступного . Позовні вимоги стосуються земельних ділянок отриманих внаслідок приватизації, а відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Виходячи з положень ст. ст. 116, 121 Земельного кодексу України кожен громадянин має право на отримання земельної ділянки у визначених розмірах безоплатно у власність. При цьому це право є персоніфікованим і не може відноситися до спільної сумісної власності незалежно від того, коли відбувалася приватизація земельної ділянки. Така сама правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» : згідно статей 81, 116 Земельного кодексу України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Також, зважаючи на те, що основним відповідачем у справі, який претендує на спадщину є [PERSON], то в задоволенні вимог до Лунківської сільської ради слід відмовити. Таким чином суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із розподілом судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.1217, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, 81, 116, 121 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ,

Outcome: partial