Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво. В позові вказала, що 09.12.2003 року згідно договору дарування їй було подаровано квартиру [ADDRESS] жилою площею 34,5 м.кв., загальною площею 62,3 м.кв. Оскільки подароване їй нерухоме майно потребувало додаткового приміщення, нею було проведено відповідні будівельні роботи та добудовано прибудову (літ.а3) нежитлову кімнату для облаштування ванни площею 6,1 м.кв. та подано декларацію про готовність обєкта в експлуатацію на погодження в ДАБІ у Полтавській області. Але у звязку з тим, що при оформленні декларації було допущено помилку, зокрема вказано будинок, а не квартиру, їй було відмовлено, а декларацію повернуто, що і змусило її звернутися до суду. 05.11.2015 року за №25 від відділу містобудування та архітектури Лубенської міської ради вона отримала висновок про технічний стан прибудови «а3» за адресою [ADDRESS] про те, що побудована прибудова відповідає будівельним нормам. Отже, не є аварійною та придатна для використання, побудована на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні. Згідно розписки, наданої її сусідами, вони не мають жодних претензій до збудованої нею прибудови до будинку. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] прохає суд визнати за нею право власності на самочинно збудовану вищевказану прибудову - ванну кімнату (літ. а3) у відповідності з технічним паспортом на обєкт нерухомого майна від 02.11.2015 року. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю (а.с.34) [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохає їх задовольнити. Представник - відповідача за довіреністю (а.с.40) [PERSON] проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач не зверталася до міської ради з вищевказаного приводу, тобто порушене питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, а отже в даному випадку відсутній спір про право. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. У відповідності ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до п.9 постанови № 6 Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України.) У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 09.12.2003 року належить на праві власності квартира №1, яка знаходиться в будинку за №6 по вул. Київській в м. Лубни Полтавської області (а.с.7). В подальшому, позивачем без дозволу на виконання будівельних робіт була здійснена прибудова до належної їй вищевказаної квартири, у вигляді нежитлової кімнати для облаштування ванни площею 6,1 м.кв. (а.с.11-15). Для узаконення вказаної прибудови позивач звернулася до ДАБІ у Полтавській області з декларацією про готовність обєкта до експлуатації (реконструкція житлового будинку)(а.с.19-23), на що отримала відповідь про її повернення в звязку з тим, що при оформленні декларації було допущено помилку, зокрема вказано будинок, а не квартиру (а.с.18). В судовому засіданні представник позивача підтвердила, що дійсно не зверталася до відповідача з приводу переобладнання та перепланування житла. Згідно ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що порушене позивачем питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дали б підстави вважати про наявність спору про право, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed