Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати автомобіль ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за відповідачем, об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаного автомобіля; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилається на те, що з відповідачем вона вступила до шлюбу 17 жовтня 1994 року. У період шлюбу та на сумісні кошти вони придбали автомобіль ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем. У 2013 році шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин вищезазначений автомобіль залишився у користуванні та розпорядженні відповідача. Відповідач відмовляється в позасудовому порядку добровільно поділити спірний автомобіль. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та на їх задоволенні наполягала, пояснила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, в 2013 року шлюб між ними розірвано. За час спільного життя вона з відповідачем придбали за спільні кошти автомобіль ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER] . Після розірвання шлюбу, відповідач одноособово користується автомобілем і відмовляється добровільно поділити вказаний автомобіль. Представник позивача [PERSON] - адвокат Медвідь Є.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав, пояснив, що сторони по справі з 1994 року по 2013 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільно проживання за спільні кошти подружжя придбало автомобіль ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER] . Після розірвання шлюбу, відповідач одноособово користується автомобілем і відмовляється добровільно поділити вказаний автомобіль. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просить застосувати строки позовної давності, оскільки він особисто користується автомобілем з 2013 року після розірвання шлюбу. А позивачка з даним позов звернулася лише в 2020 році. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Строкань Є.В. в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, пояснив, що позивачкою пропущено строк позовної давності три роки, оскільки шлюб між сторонами розірвано в 2013 році, а з позов про поділ майна подружжя позивачка звернулася лише в 2020 році. Просить в задоволенні позову відмовити, застосувавши строки позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до частини 3 ст. 12 та частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленим цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 жовтня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного м. Мелітополя реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, за номером актового запису 1144. За період шлюбу, 05 липня 2002 року сторонами по справі було придбано майно, а саме автомобіль ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER] , 1993 року випуску, який було зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 837 від 05 липня 2002 року, що підтверджується інформацією, наданої начальником ТСЦ № 2343 РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій 28 січня 2013 року заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення суду/а.с.5/. Вказаним рішенням встановлено, що сторони з липня 2011 року шлюбні відносини припинили, вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Після розірвання шлюбу спірний автомобіль ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER] залишився у користуванні та розпорядженні відповідача [PERSON] та що визнано сторонами по даній справі. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. 30 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. За правилами, встановленими частиною першою статті 261 ЦК, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач [PERSON] в даній позовній заяві вказує, що після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] 28 січня 2013 року, відповідач одноособово користується автомобілем ЗАЗ 1102, д/н [NUMBER] та відмовляється добровільно його поділити, доступу до даного автомобіля позивач не має. Отже, за спірними правовідносинами позовна давність закінчилася, оскільки почалася 29 січня 2013 року і закінчилася відповідно 29 січня 2016 року. Факт перешкоджання позивачеві [PERSON] у реалізації права власності на спірне майно з 2013 року підтверджується змістом позовної заяви про поділ майна подружжя, поданої 30 грудня 2019 року, в якій позивач [PERSON] особисто вказує про порушення свого права, та наданими поясненнями сторонами в судовому засіданні. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Строкань Є.В. звернулися до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач [PERSON] подала позовну заяву з пропуском строку позовної давності, суд,

Outcome: dismissed