Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення дії, яка порушує право, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . При зверненні позивача до нотаріальної контори стосовно відчуження квартири, їй стало відомо, що на квартиру накладено арешт в 2009 році та 2014. Звернувшись до відповідача із заявою щодо роз`яснення причин накладення арешту, 10.08.2020 позивачу надано відповідь, що виконавчі провадження де вона боржником на виконанні не перебувають. В зв`язку з даними обставинами позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2020 року дана справа призначена до підготовчого судового засідання. Сторони в підготовче засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду письмові заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позивач вимоги позову підтримала, відповідач позов визнали. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 31 січня 2007 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання прийняла у дар квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Даний договір був зареєстрований у Фастівському МБТІ 06.02.2007 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про зміну імені позивач [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Фастові Київської області, 11 червня 2016 року змінила прізвище на [PERSON] (а.с.6). Згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою ВДВС Фастівського МРУЮ накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №386715, власник майна [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 10962558 (а.с.10). Також, згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 серпня 2020 року, постановою ВДВС Фастівського МРУЮ накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер ВП №44369269, виданий 04.09.2014, видавник: Відділ державної виконавчої служби Фастівського МРУЮ, власник майна [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 6972274 (спеціальний розділ) (а.с.9). При зверненні позивача [PERSON] до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з питання зняття арешту з нерухомого майна, листом від 10.08.2020 за №11896-5 надано відповідь, що згідно пошукових даних АСВП, ВП- Спецпідрозділ, Електронний Архів, відкриті виконавчі провадження де боржник [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають (а.с.11). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved