Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, [PERSON], посилаючись на ст. 112 СК України. Ухвалою Ленінського районного суду від 20.02.2018 року було відкрито провадження за позовом та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.04.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 21 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2202, про що свідчить свідоцтво про одруження. Від шлюбу малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. На протязі останніх років спільного проживання між сторонами було відсутнє взаєморозуміння, виникали суперечки з різних питань, шлюбно-сімейні відносини протягом останніх декількох років не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Оскільки позивач не бажає зберегти шлюб та у судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповіднодо ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірванняшлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Підстав для надання строку сторонам для примирення суд не вбачає.

Outcome: approved