Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом до [PERSON] міської ради, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради. Посилалася на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.1998 року належить на праві власності земельна ділянка №222, що розташована в м. Чернівці, урочище Калічанка, садівниче товариство «Сонячний». На вказаній земельній ділянці попереднім власником самочинно в 1995 році було збудовано однокімнатний садовий будинок. У 2010 році нею було здійснено прибудову до вказаного будинку та навіс. 20.09.2016 року було виготовлено технічний паспорт на самочинно побудований садовий (дачний) будинок, загальною площею 117,6 кв.м., розташований в м.Чернівці, урочище Калічанка, садівниче товариство «Сонячний», ділянка №222. 01.08.2017 року вона звернулася з заявою до Інспекції ДАБК про прийняття в експлуатацію зазначеного вище будинку. За наслідками розгляду поданої заяви, Інспекція листом від 14.08.2017 року повідомила, що на даний час механізму та умов прийняття в експлуатацію обєктів збудованих самочинно чинним законодавством не передбачено та розяснено їй право на звернення до суду з позовом. На підставі ст. 376 ЦК України просила визнати за нею право власності на самочинно збудований садовий (дачний) будинок літ.А, загальною площею 117,6 кв.м., розташований в м.Чернівці, урочище Калічанка, садівниче товариство «Сонячний», ділянка №222. Ухвалою суду від 14.12.2017 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 04.05.2018 року провадження у справі було поновлено. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, в якій з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради у судове засідання також не зявився. У поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності, вирішення спору по суті відніс на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі приходить до наступного. Так, за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як було встановлено судом, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії ААН №903420 набула у власність земельну ділянку, площею 0,0647 га, що розташована в м.Чернівці урочище «Калічанка», садівниче товариство «Сонячний» №222. На підставі зазначеного договору 18.06.2007 року на імя позивача було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №122929, з якого вбачається, що цільове призначення земельної ділянки: «для ведення садівництва»; кадастровий номер: 7310136600:30:003:0139 (а.с.5). На вказаній земельній ділянці позивачем було побудовано двоповерховий садовий будинок, загальною площею 117,60 кв.м., ІІІ групи капітальності. Зазначені обставини підтверджуються технічним паспортом на садовий будинок, виготовленим 20.09.2016 року (а.с.8-13). Як вбачається з поданої до суду заяви, будівництво спірного садового будинку було завершено у 2010 році. Зазначена обставина була також підтверджена представником позивача під час судового розгляду. Відносини повязані з набуттям права власності на новостворений (збудований) обєкт нерухомого майна регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема статтею 331, законодавством у сфері містобудування, а також Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята). Аналіз норм ч. 5 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що в даному випадку основною підставою для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості є наявність у забудовника права користування земельною ділянкою, а також встановлення факту не порушення прав інших осіб. Окрім того, суд враховує розяснення надані у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, відповідно до яких звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні висновку судової будівельно-технічної експертизи №17108 від 19.02.2018 року, самочинно збудований будинок, що розташований в м.Чернівці, урочище Калічанка, садівниче товариство «Сонячний», ділянка №222 відповідає вимогам будівельних, санітарно-епідеміологічних, протипожежних норм і правил та придатний для надійної та безпечної експлуатації. (а.с.114-132). Таким чином, суд вважає, що здійснене будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає діючим архітектурно-будівельним, санітарним і протипожежним нормам, а тому, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved