Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.06.1992 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2017 року № 105645524. У вказаному будинку зареєстрований відповідач по справі, яка є сином позивача, що не проживає у квартирі з лютого 2020 року. Своїми діями відповідач порушує права позивача як власника будинку на вільне користування та розпорядження житловим приміщенням, впливає на оформлення соціальної допомоги з боку держави (отримання субсидії) Крім того, відповідач має фінансові зобов`язання перед банківськими установами, у зв`язку з чим постійно надходять листи та телефонують невідомі особи, які погрожують забрати квартиру за борги. У зв`язку з викладеним вище, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.10.2020. Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не направила. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.06.1992 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2017 року № 105645524 [PERSON] є власником квартирою [ADDRESS] . Відповідно до довідки голови квартального комітету за вих. № 195 від 18.08.2020, [PERSON] , 1975 року народження, зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але з 2002 року не проживає за вказаною вище адресою. Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормами ст.,ст. 9, 156 ЖК України визначено,\~що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексі. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою\~ст.\~383\~ЦК України та\~статтею 150 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу,\~а саме\~подружжя,\~їх діти\~і батьки.\~Членами сім`ї\~власника може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~ним і\~ведуть спільне\~господарство. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до \~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається із заяв громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 02.08.2020 року, які є сусідами позивача, відповідач [PERSON] , 1975 року народження, є сином [PERSON] та не проживає у вищезазначеній квартирі з початку лютого 2020 року. Отже, у судовому засіданні встановлено, що відповідач є членом сім`ї власника та не проживає у квартирі на час подачі позову до суду близько семи місяців. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed