Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 06.11.1988 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON] За час перебування в шлюбі подружжя набуло у власність квартиру [ADDRESS] та автомобіль. Вказане майно було зареєстроване за [PERSON] Зі змісту заяви вбачається, що з 01.11.2016 року подружжя [PERSON] не проживають однією сім'єю, мають окремі бюджети, а тому [PERSON], уточнивши свої позовні вимоги, просила суд встановити факт фактичного припинення, з 01.11.2016 року, шлюбних відносин з [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за собою право приватної (одноособової) власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] подав суду зустрічний позов, мотивуючи тим, що з 06.11.1988 року по 01.03.2018 року він перебував в шлюбі з [PERSON], вели спільно господарство, мали спільний бюджет та були об'єднані спільним побутом і, лише, з 01.03.2018 року фактично було припинено шлюбін відносини. За час перебування в шлюбі подружжя набуло квартиру [ADDRESS] та 10.11.2016 року придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Обидві квартири були придбані за спільні кошти подружжя, а тому позивач за зустрічним позовом просить суд поділити спільне майно, визнавши за [PERSON] право власності на 1\\2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги за первісним позовом та заперечили зустрічний позов. Відповідач та його представник первісний позов визнали частково, не заперечили щодо визнання за [PERSON] права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]. Зустрічний позов підтримали. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, звукозапис приватної розмови сторін, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, та зустрічний позов підлягає до повного задоволення. Так, по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.11.1988 року по 02.11.2018 року. Наведене підтверджено матеріалами справи та визнано сторонами по справі. Встановлено, що в період шлюбу, згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2001 року, сторони, як подружжя набули у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Судом встановлено, що право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON], який в судовому засіданні визнав квартиру[ADDRESS] спільним майном подружжя, не заперечив щодо поділу даного майна з визнанням за [PERSON] права власності на 1\\2 частину цього майна, про що зазначив письмово, а тому, в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України вказані обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Встановлено, що 10.11.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджено Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 04.11.2016 року за № 115\\04\\11 (а.с.14-24) Встановленим є те, що [PERSON] на час розгляду судом даної справи залишається зареєстрованою в одному помешканні з [PERSON], за адресою : [ADDRESS]. Встановленим є те, що між сторонами жодних договорів щодо їхнього майна не укладалося, шлюбний контракт відсутній. Позивач за первісним позовом [PERSON] просила суд встановити факт припинення шлюбних відносин з [PERSON], починаючи з 01.11.2016 року, обґрунтовуючи тим, що саме з 01.11.2016 року вона з [PERSON] проживала окремо, не підтримувала шлюбних відносин, мала окремий бюджет, оскільки [PERSON] зловживав алкогольними напоями, мав стосунки з іншою жінкою. В підтвердження зазначених обставин, [PERSON] послалася на покази свідків та зафіксований нею звукозапис приватної розмови з [PERSON] Відповідно, з встановленням факту припинених шлюбних відносин, [PERSON] пов'язує одноосібне набуття нею квартири [ADDRESS], зазначаючи, що дана квартира є її особистою власністю, оскільки була придбана за позичені нею кошти та за допомогою матеріальної підтримки сестри, яка подарувала їй 12 000 доларів США. Зазначені пояснення [PERSON] ствердила в судовому засіданні, допитана за її ж клопотанням, як свідок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що знайома зі сторонами близько 8 років. Свідок проводила ремонтні роботи в квартирі сторін по [ADDRESS], а також, проводила ремонтні роботи в квартирі по [ADDRESS]. Для ремонту житла в однокімнатній квартирі по [ADDRESS] наймала її [PERSON]. яка і проводила всі розрахунки за роботу. Свідок [PERSON] суду показала, що з 2005 року знайома з [PERSON], разом працюють. В кінці 2016 року [PERSON] придбала собі квартиру. Свідок була в її новій квартирі в 2017 році, але [PERSON] ще там не проживала, бо робила ремонт. В жовтні 2016 року [PERSON] просила в борг кошти для придбання собі житла окремо від чоловіка. Свідок позичила їй 3500 доларів США. В листопаді 2016 року [PERSON] приходила до свідка на свято без чоловіка. Свідку відомо, що [PERSON] розірвала шлюб з чоловіком в листопаді 2018 року. Свідок [PERSON] суду показала, що близько двох років товаришує з [PERSON], бувала в неї дома в квартирі по [ADDRESS]. Свідку відомо, що в 2017 році [PERSON] проживала з чоловіком [PERSON], але він бував в запоях, погрожував їй, ображав, а тому [PERSON] іноді ночувала дома у свідка, на роботі залишалася. [PERSON] тяжко заробляла собі кошти на власне житло і на момент придбання цієї квартири, [PERSON] не проживала разом з чоловіком. Свідок [PERSON], суду показав, що з 2012 року він перебував в ділових стосунках з [PERSON], співпрацювали. [PERSON] в жовтні 2016 року звернулася до свідка за позикою. Свідок позичив їй 120 000 грн., що тоді було еквівалентно 5 тис. доларів США. Свідку відомо, що в [PERSON] були особисті проблеми в сім'ї, вона потребувала власне житло. Договір позики було складено пізніше для подачі до суду. [PERSON] особисто повернула вже борг. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показав, що працює майстром в ЖЕК та 19.03.2017 року його викликали в квартиру [ADDRESS], оскільки відбулося затоплення цього житла. Свідок склав Акт про спричинені збитки та при цьому були присутні [PERSON] і його дружина [PERSON], свідок зрозумів, що вони подружжя. Свідок [PERSON], знайома з [PERSON] близько 20 років, а пізніше познайомилася з його дружиною [PERSON] Свідок суду показала, що подружжя [PERSON] замовляли в її кафе святкування весілля їхньої доньки, а також, в лютому 2018 року подружжя [PERSON] були разом на святкуванні ювілею [PERSON] Свідок працює в кафе, бачила разом сторони, які вели себе як подружжя. За клопотанням сторони позивача за первісним позовом було приєднано до матеріалів справи електронний доказ - звукозапис розмови [PERSON] з [PERSON] (а.с.181). [PERSON] не поставив під сумнів даний доказ, не заперечив достовірність розмови, зазначивши, що розмова була записана без його відома. [PERSON] не заперечив прослуховування в судовому засіданні звукозапису розмови та вказав, що даний доказ є підтвердженням саме його позовних вимог за зустрічним позовом. Так, прослуханий запис розмови сторін підтверджує бажання [PERSON] мирно врегулювати спір з [PERSON], відновити шлюбні відносини, або ж добровільно й самостійно поділити спільне майно. [PERSON] бажала компенсацію за свою частку в квартирі по [ADDRESS] в 30 000 дол. США. [PERSON] назвав трикімнатну квартиру по [ADDRESS] своєю, а квартиру по [ADDRESS] назвав [PERSON]. Також, вказував, що обидві квартири і авто є їх спільним майном, неодноразово пропонував, умовляв оцінити обидві квартири і реально визначити різницю у вартості для компенсації [PERSON] При вирішенні даного позову, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ст.65 цього Кодексу, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу /статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК/, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Отже, встановленими обставинами та наведеними вище доказами підтверджується факт перебування сторін в зареєстрованому шлюбі з 06.11.1988 року по 02.11.2018 року. Також, встановлено, що в зазначений період було придбано дві квартири, одна з яких зареєстрована за [PERSON], а інша за [PERSON] Безперечних та належних доказів фактичного припинення шлюбних відносин сторін з 01.11.2016 року суду не надано. Крім того, свідки сторони позивача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] суду ствердили, що [PERSON] просила позику для придбання квартири по [ADDRESS] в жовтні 2016 року. Договори грошової позики, які містяться в матеріалах справи, були складені після фактичної передачі коштів в борг, тобто, спеціально, як доказ в підтвердження вимог позивача за первісним позовом. Суд звертає увагу, що лише, особисті трактування та пояснення [PERSON] слугують спростуванням факту перебування [PERSON] разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] 20.03.2017 року під час складання Акту про затоплення цієї квартири, а також, - факту перебування [PERSON] на ювілеї її чоловіка в лютому 2018 року. Так, матеріали справи містять фотографії не, лише, святкувань ювілею (а.с.133), а й підтверджують теплі відносини сторін, хоча [PERSON] в суді заперечувала щирість тих стосунків, вказує, що вимушена була піти на день народження [PERSON], на прохання їхньої доньки. Покази свідків не доводять факт припинення шлюбних відносин подружжя [PERSON] з 01.11.2016 року, оскільки допитані свідки були обізнані щодо особистих відносин сторін з їх же слів. [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, лише, у вересні 2018 р. Електронний доказ (звукозапис розмови) від 09.05.2018 року ніяким чином не доводить факт припинення шлюбних відносин сторін з 01.11.2016 року. Натомість, вбачається, що [PERSON] в травні 2018 року намагався відновити подружні відносини, просив мирно й самостійно поділити спільне майно, включаючи в поділ обидві квартири, погоджувався компенсувати різницю більшої вартості квартири, яка зареєстрована на його ім'я. Письмовий доказ в матеріалах справи - кредитний договір на придбання автомобіля, жодним чином не стосується предмету спору, оскільки кредитні цільові кошти надавалися [PERSON] в період з 10.09.2007р. по 10.09.2014 р., але подружжя [PERSON] не ділить майно у вигляді транспортних засобів. Таким чином, стороною позивача за первісним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про встановлення факту припинення з 01.11.2016 року шлюбних відносин з [PERSON] А отже, похідною є відмова суду в задоволенні вимоги про визнання за [PERSON] права приватної (одноособової) власності на квартиру [ADDRESS]. З урахуванням наведених правових норм ст.60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦКУкраїни, суд приходить до висновку, що підлягає до задоволення вимога за первісним позовом про визнання за [PERSON] права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] та, з цих же правових підстав підлягає до задоволення зустрічний позов про визнання за [PERSON] права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]. На підставі положень ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за сторонами.

Outcome: partial