Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та за минулий час, посилаючись на те, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач працює, має нерегулярний дохід, проте повноцінно не надає матеріальної допомоги, не приймає участі в утриманні та вихованні дитини з лютого 2015 року, тому вона бажає отримувати аліменти у твердій грошовій сумі офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 12 червня 2014 року (а.с.3), позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правовї допомоги від 04 серпня 2014 року (а.с.15), в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважаючи що відповідач має сплачувати аліменти в частці від його заробітку/доходу, як працююча особа. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2009 року, який рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року розірвано (а.с.5); від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідач частково приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює, та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, його стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, крім сина [PERSON] інших дітей/утриманців не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на його утримання. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 5 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення ним повноліття. Ставлячи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошові сумі, позивач не довела підставу такої вимоги як усними доводами, так і документально - не надано доказів про те, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід або одержує частину доходу в натурі, й може надавати допомогу у такому розмірі, а також інші обставини, що мають істотне значення, а тому підстави для застосування частини першої статті 184 СК України відсутні. При цьому, відповідач спростував підставу таких вимог, довів той факт, що він працює, має щомісячний заробіток/дохід (а.с.18). Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків у його утриманні, підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 25% від його заробітку (доходу) щомісячно й до його повноліття, оскільки судом встановлено, що відповідач працює, має можливість сплачувати аліменти на його утримання у визначеному судом розмірі, що є достататніми, співмірним й можливими як для стягувача, так й отримувача аліментів. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 19 березня 2015 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи й вимоги про стягнення аліментів за минулий час за відсутності доказів. Суд, надавши правову оцінку позовним вимогам в цій частині вимог, вважає їх необґрунтованими, оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надані докази того, що вона зверталася до відповідача про стягнення аліментів за вказаний період часу (листи, їх отримання відповідачем тощо). Вимоги позивача про стягння аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів - вимоги є необгрунтованими. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial