Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позовній заяві зазначила, що з 12.10.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 30.12.2013 року, та від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яки проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. З 2016 року відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, у звязку із чим, просила стягнути з відповідача на її корить аліменти на тримання неповнолітніх дітей у розмірі ? частини його заробітку, доходу на кожну дитину. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16.12.2013 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії 1-НО № 150782, виданого 17.03.2000 року та серії 1-НО № 394614, виданого [INFO] відповідно. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем, що сторонами не заперечувалось. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 31, ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, подавши відповідну заяву. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved