Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу . Вказала, що з 10.09.2011 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Сім'я розпалася по причині відсутності взаєморозуміння, тривалий час проживають окремо, тому просила шлюб розірвати. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якій зазначив, що [PERSON] свого житла не має, за місцем реєстрації не проживає з 1990 року, дитина зареєстрована за місцем проживання його батьків: [ADDRESS], де є всі умови для належного виховання та розвитку дитини. В червні 2013 року через систематичні сварки, аморальну поведінку [PERSON], неповажне ставлення до сім'ї та дитини сімейно-шлюбні відносини були припинені. [PERSON] без його згоди забрала дитину і переїхала, не повідомивши йому адресу, з того часу він не має можливості бачитись з своєю дитиною. 23.07.2013 року позивач по зустрічному позову дізнався, що [PERSON] разом з їх сином [PERSON] проживає в [ADDRESS], в будинку, який належить невідомо кому. Даний будинок не газифікований, частина вікон заклеєна клейонкою, невідомо чи є вода у дворі, тобто умови для проживання там малолітньої дитини не створені. Вважає, що в умовах проживання з матір'ю існує реальна небезпека для фізичного та психічного здоров'я дитини. Просив визначити місце проживання сина [PERSON] з ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила шлюб розірвати. Одночасно не визнала зустрічний позов про встановлення місця проживання дитини з батьком, пояснила, що на цей час вона перебуває у декретній відпустці, мешкає у [ADDRESS], що належить її матері. На зимовий час вона поїхала жити до своєї матері, яка мешкає у м.Первомайськ Луганської області . Заперечила твердження відповідача про відсутність умов для проживання дитини. Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] погодився з розірванням шлюбу. Просив визначити місце проживання сина з ним, так як він тривалий час позбавлений можливості бачитися з дитиною, [PERSON] не може забезпечити синові належне виховання та умови проживання, невідомо де проживає, не має належної освіти. Він мешкає разом з своєю матір'ю у будинку , має роботу, отримує заробітну плату, з сином може займатися його мати та бабуся дитини. Представник третьої особи служби у справах дітей Кременчуцької райдержадміністрації пояснила, що були проведені обстеження умов проживання дитини, та зроблено висновок про те, що доцільно встановити місце проживання дитини з батьком. Зважаючи на наявність у батька умов для проживання дитини, та відсутність таких умов у матері. Судом залучено до участі по справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Первомайської міської ради в м.Первомайськ Луганської області . Згідно висновку даного органу від 30.12.2013 року за адресою [ADDRESS] мешкає [PERSON], мати [PERSON] , разом з чоловіком [PERSON], у квартирі створені належні умови для проживання дитини. На момент проведення обстеження [PERSON] була відсутня у місті, батько мешкає в іншому місті, у зв'язку з чим не змогли надати висновок про доцільність проживання дитини з будь з ким з батьків. Заслухавши думку учасників судового розгляду, пояснення свідків , дослідивши висновки органів опіки та піклування та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 10 вересня 2011 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 392 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] , який на даний час мешкає разом з матір'ю. Шлюбно-сімейні відносини у подружжя припинені через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя, в тому числі на виховання дитини. Заходи , що вживалися судом для збереження родини , зокрема строк для примирення , результатів не надали, родина [PERSON] розпалася остаточно і її відновлення, на думку суду, неможливо. Кожен з подружжя впевнений в необхідності розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, суд вважає збереження сім`ї неможливим, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Одночасно суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову щодо встановлення місця проживання дитини з батьком , зважаючи на наступне. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.Відповідно до ст..160, ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом ; місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків..Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В засіданні встановлено, що батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] мають майже рівні умови проживання, при цьому кожен з них проживає у житловому приміщенні, яке належить їх батькам. Так, [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] в будинку, що належить його матері. В даному будинку створені належні умови для проживання дитини, що вбачається з висновків органу опіки та піклування, наданих фотографій та пояснень самого [PERSON]. Одночасно [PERSON] також мешкає у житловому будинку, який належить її матері [PERSON] в [ADDRESS], де згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 31.01.2014 року , проведеним на вимогу суду органом опіки та піклування , створені умови для проживання дитини . [PERSON] періодично навідує свою мати у м.Первомайськ Луганської області, де також, згідно висновку органу опіки та піклування Первомайської міської ради Луганської області від 30.12.2013 р. створені умови для проживання дитини в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] позитивно характеризуються, кожен з них належним чином виконував свої батьківські обов'язки. Твердження сторін про аморальну поведінку як позивача, так і відповідача не знайшли свого підтвердження в суді доказами та свідчить лише про негативне відношення один до одного. Таким чином суд дійшов до висновку, що як мати, так і батько мають рівні умови для належного виховання та проживання дитини. Одночасно, враховуючи вік дитини - два роки, той факт, що позивачка [PERSON] перебуває у декретній відпустці та доглядає за сином ,який з самого народження з нею не розлучався , [PERSON] працює, та фактично вихованням дитини мала б займатися його мати та бабуся [PERSON], суд вважає, що відсутні підстави для розлучення дитини з матір'ю. Той факт, що [PERSON] періодично змінює місце свого проживання та мешкає в іншому місті у своєї матері не може бути підставою для розлучення малолітньої дитини з матір'ю та встановлення місця проживання дитини з батьком, так як [PERSON] не має обмежень щодо пересування, а [PERSON] має такі ж самі права на спілкування з дитиною, як і мати, та в випадку відсутності згоди між батьками про це вони можуть вирішити це питання в органі опіки та піклування або в суді, що і було роз'яснено сторонам. За таких обставин суд дійшов до висновку про необхідність встановлення місця проживання [PERSON] з матір'ю.

Outcome: approved