Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до Харківської міської ради з вимогою визнати за нею право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року, в частці 14/100; в порядку спадкування за законом після смерті тітки [PERSON], яка померла [INFO] року, в частці 11/100; в порядку спадкування за законом після смерті тітки [PERSON], яка померла [INFO] року, в частці 33/100. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті усіх співвласників домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Але внаслідок того, що право власності за спадкодавцями не було за їх життя зареєстроване, вона не може отримати правовстановлюючий документ в нотаріальному порядку. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву з проханням продовжити та закінчити судовий розгляд без їх участі, позов підтримала та просили задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав письмові пояснення по справі, в яких просив суд розглянути справу без його участі. Виходячи з вищенаведеного, суд розглядає справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.12.2013 р та технічного паспорту станом на 12.12.2013 р, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 59,1 кв. м., загальною площею 91,0 кв. м., та надвірних будівель: сараїв літ. «Б», «В», душу літ. «Д», погребу літ. «Г», вбиральні літ. «Е», огорож №№ 1, 2, 4-7, колодязів №№ 8, вимощення І. Самочинно побудованих (перепланованих, переобладнаних) будівель та приміщень у складі домоволодіння немає. За відомостями КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 р зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за наступними особами: [PERSON] - відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у частці 42/100. Також не зареєстровані після перерозподілу ідеальних часток 42/100 ч. за [PERSON], 8/100 ч. за [PERSON], 8/100 ч. - за [PERSON]. Доказами по справі безперечно доведено наявність родинних відносин між позивачкою та зазначеними особами. Так, відповідно до виписки з метричної книги Іоанно-Предтеченської церкви в с. Основа Харківського уїзду, 09.08.1918 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що взяла прізвище чоловіка. Від зазначеного шлюбу народилось троє дітей: [PERSON], [INFO] (виписка з книги записів народження за 1921 рік підвідділу записів актів цивільного стану відділу управління Чугуївської ради робочих та селянських депутатів); [PERSON], [INFO] (виписка про народження, видана Сороковською сільрадою Харківського району Харківської округи); [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження (повторне), про що 2-м відділом міліції м. Харкова 03.12.1926 року зроблено запис за № 1838-240). Відповідно до договору про право забудування земельної дільниці від 09.05.1928 року [PERSON] було надано для забудови під житловий будинок з надвірними будівлями земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Після забудови земельної ділянки [PERSON] набув право власності на зазначене домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю, виданим житловим управлінням Жовтневого районного відділу комунального господарства від 24.12.1948 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (повторного) [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] право власності на ? частину спірного домоволодіння відповідно до свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя від 26.01.1950 р отримала його дружина [PERSON], а право власності на іншу ? частину домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.01.1950 р в рівних частинах отримали його дружина [PERSON] та діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 25.12.1952 року [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] уклав шлюб з [PERSON], що взяла його прізвище [PERSON]. 23.10.1957 року у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - позивачка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Таким чином, з наведених доказів видно, що [PERSON] є бабусею позивачки [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] - рідними сестрами її батька, тобто її тітками. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Рішенням Жовтневого районного народного суду м. Харкова від 12.12.1986 року у справі № 2-1707/86 р було перерозподілено частки у праві власності на спірне домоволодіння, а також з урахуванням спадкування за [PERSON] визнано за співвласниками право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS], в наступному розмірі: за [PERSON] - 42/100 частини; за [PERSON] - 8/100 частин; за [PERSON] - 8/100 частин; за [PERSON] - 42/100 частини. Зазначене рішення суду набуло законної сили. Право власності відповідно до цього рішення було зареєстровано на 42/100 частини, що належать [PERSON], в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 20.01.1987 р за реєстровим номером 3663. На час винесення судом зазначеного рішення цивільне законодавство не пов'язувало момент набуття права власності на житловий будинок в порядку спадкування або за рішенням суду, із його державною реєстрацією. За п.1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р, що діяла на час винесення рішення Жовтневого районного народного суду м. Харкова від 12.12.1986 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. За п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належним чином набули право власності на відповідні частини спірного домоволодіння за рішенням Жовтневого районного народного суду м. Харкова від 12.12.1986 року. Позивачка [PERSON] зареєстрована у спірному домоволодінні з 1974 року по час розгляду справи та постійно проживала в ньому з народження. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] р, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Після її смерті позивачка [PERSON] набула право власності на 42/100 спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.01.2014 р, виданим державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16209396 від 16.01.2014 року. Бабуся позивачки [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Заповіту вона не залишила. Як видно з будинкової книги до будинку [ADDRESS] та довідки № 352 ділянки № 4 комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова від 30.11.2013 р, [PERSON] проживала у спірному домоволодінні з 1925 року до смерті. На момент її смерті разом з нею однією сім'єю проживали її доньки [PERSON] та [PERSON], а також її онука - позивачка [PERSON]. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що був чинним на момент смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 Цивільного кодексу УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У зв'язку із викладеним позивачка [PERSON] успадкувала за бабусею [PERSON] частку, що належала б при спадкоємстві її батьку, сину спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року. За ст. 547-548 Цивільного кодексу УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємці [PERSON], [PERSON] та позивачка [PERSON] спільно та постійно проживали із спадкодавцем [PERSON] як члени однієї сім'ї як до її смерті, так і на момент смерті, а після смерті фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, утримували його, сплачували за нього належні платежі, що підтверджується, зокрема, квитанціями про оплату страхових платежів за землю у 1987-1990 роки, відомостями будинкової книги, довідкою № 352 ділянки № 4 комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова від 30.11.2013 р. Також зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON] Таким чином, 42/100 частини спірного домоволодіння, що за життя належали спадкодавцю [PERSON], після її смерті були успадковані в рівних частинах, а саме наступним чином: [PERSON] - 14/100 частин; [PERSON] - 14/100 частин; позивачкою [PERSON] - 14/100 частин. Інших спадкоємців не було. Зазначені спадкоємці не отримували свідоцтва про право на спадщину за законом та не реєстрували своє право власності, яке набули з моменту відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця [PERSON], що настала [INFO] року. Тітка позивачки [PERSON] померла [INFO] р, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Заповіту вона не залишила. Відповідно до ч.2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємці першої черги на момент смерті [PERSON] були відсутні. За ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За ч.3 ст.1266 Цивільного кодексу України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до цього позивачка [PERSON] успадкувала після смерті своєї тітки [PERSON] частку, що належала б при спадкоємстві її батьку, брату спадкодавця [PERSON]. За ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як видно з будинкової книги до будинку [ADDRESS] та довідки № 352 ділянки № 4 комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова від 30.11.2013 р, [PERSON] проживала у спірному домоволодінні з 1925 року до смерті. На момент її смерті разом з нею однією сім'єю проживали її сестра [PERSON], а також її племінниця - позивачка [PERSON], які і прийняли спадщину. Інших спадкоємців не було. За ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На момент смерті спадкодавця [PERSON] належала (але не була зареєстрована) частка 22/100 у спірному домоволодінні, що складалась з 8/100 частин відповідно до рішення Жовтневого районного народного суду м. Харкова від 12.12.1986 року та 14/100 частин, що були успадковані після смерті її матері [PERSON] Таким чином, 22/100 частини спірного домоволодіння, що за життя належали спадкодавцю [PERSON], після її смерті були успадковані порівну наступним чином: [PERSON] - 11/100 частин; позивачкою [PERSON] - 11/100 частин. За ст. 1296-1299 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадкоємці не отримували свідоцтва про право на спадщину за законом та не реєстрували своє право власності, яке набули з моменту відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця [PERSON], що настала [INFO] року. Тітка позивачки [PERSON] померла [INFO] р, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Заповіту вона не залишила. Відповідно до ч.2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємці першої черги на момент смерті [PERSON] були відсутні. За ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За ч.3 ст.1266 Цивільного кодексу України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до цього позивачка [PERSON] успадкувала після смерті своєї тітки [PERSON] частку, що належала б при спадкоємстві її батьку, брату спадкодавця [PERSON]. За ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як видно з будинкової книги до будинку [ADDRESS] та довідки № 352 ділянки № 4 комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова від 30.11.2013 р, [PERSON] проживала у спірному домоволодінні з 1925 року до смерті. На момент її смерті разом з нею однією сім'єю проживала її племінниця - позивачка [PERSON], яка і прийняла спадщину. Інших спадкоємців не було. За ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На момент смерті спадкодавця [PERSON] належала (але не була зареєстрована) частка 33/100 у спірному домоволодінні, що складалась з 8/100 частин відповідно до рішення Жовтневого районного народного суду м. Харкова від 12.12.1986 року; 14/100 частин, що були успадковані після смерті її матері [PERSON]; 11/100 частин, що були успадковані після смерті її сестри [PERSON] Таким чином, 33/100 частини спірного домоволодіння, що за життя належали спадкодавцю [PERSON], після її смерті були успадковані позивачкою [PERSON]. Позивачка не отримувала свідоцтва про право на спадщину за законом та не реєструвала своє право власності, яке набула з моменту відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця [PERSON], що настала [INFO] року. Як підтверджується відомостями із 5-ї харківської державної нотаріальної контори, отриманими судом за клопотанням позивача в порядку забезпечення доказів, спадкодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] заповіт за життя не складали; інші особи, окрім позивачки [PERSON], із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались; заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини за зазначеними особами спадкоємцями не подавались; свідоцтва про право на спадщину не видавались. Спадкові справи №№ 63/2014, 64/2014, 65/2014 відкрито нотаріусом за зверненням позивачки [PERSON], що підтверджується також витягами про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 12.02.2014 року. Виходячи з викладеного, позивачка є єдиним спадкоємцем та належним чином прийняла спадщину після смерті її бабусі [PERSON], що настала [INFO] року, в розмірі 14/100 частин; після смерті її тітки [PERSON], що настала [INFO] року, в розмірі 11/100 частин; після смерті її тітки [PERSON], що настала [INFO] року, в розмірі 33/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими в [ADDRESS]. Однак, оскільки зазначені спадкодавці за життя не зареєстрували своє право власності, позивачка не має можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті зазначених осіб. На цих підставах державний нотаріус 5-ї харківської державної нотаріальної контори відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що свідчать листи за вих. №№ 443/2014, 444/2014, 445/2014 від 15.02.2014 р. Суд погоджується з тим, що за таких обставин іншим шляхом, як в судовому порядку, визнати право власності на спірне домоволодіння неможливо. За ч.1 ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved