Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2014 року з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у шлюбі з відповідачем в них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано. З моменту народження і по час подання позовної заяви позивач самостійно піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток їхнього сина. Відповідач не цікавиться життям сина, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, зовсім не приймає участі у його вихованні. Неповнолітній син сторін потребує значно більшого матеріального забезпечення, аніж те, яке стягнуте судовим наказом. Позивач не може самостійно повноцінно забезпечити та задовольнити потреби для належного рівня сина у зв'язку з важким матеріальним становищем, оскільки є інвалідом третьої групи та має на утриманні ще одну неповнолітню дитину-інваліда. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування в особі служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду листа, в якому просить справу розглядати без їхньої присутності. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №257 від 04 квітня 2018 року підтримують. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що його батько [PERSON] не спілкується з ним, не цікавиться його життям, не допомагає йму матеріально та психологічно і не приймає участь у його вихованні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] не цікавиться життям сина [PERSON] не телефонує до нього, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, зовсім не приймає участі у його вихованні. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. В шлюбі у них народвися син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22 вересня 2000 року, видане Явловецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18 липня 2003 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, 18 липня 2003 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Прізвища після розірвання шлюбу: громадянина - [PERSON]; громадянки - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 січня 2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, в позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON]. Як вбачається із листа Жизномирської ЗОШ І-ІІІ ст. Відділу освіти, молоді та спору Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області №147 віл 23 жовтня 2017 року, [PERSON], [INFO], здобув повну загальну середню у вказаній школі. Надати інформацію про участь у вихованні та у навчальному процесі [PERSON] його батька [PERSON] не має змоги, так як він у школі за час навчання сина не з'являється. Згідно інформації №298 від 09 листопада 2017 року, наданої директором Язловецької ЗОШ І-ІІІ ст. Відділу освіти, молоді та спору Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, [PERSON] навчався з 11 вересня 2014 року по 05 лютого 2016 року у Язловецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів. За словами класного керівника [PERSON] [PERSON] батько [PERSON] ([PERSON] - відбулася зміна прізвища, ім'я, по батькові) не приймав участі у вихованні та навчальному процесі сина. З інформації Язловецької сільської ради Бучацького району Тернопільської області №2-09/315 від 31 жовтня 2017 року слідує, що [PERSON] проживав у бабусі [PERSON] в с. Броварі Бучацького району Тернопільської області, відвідував Язловецьку ЗОШ І-ІІІ ст. За інформацією сільської ради за час проживання [PERSON] на території сільської ради батько [PERSON] участі у вихованні сина не брав. Як вбачається із довідки №236 від 19 жовтня 2017 року, наданої ОСББ «Явір - 1», син сторін [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Судовим наказом від 12 червня 2014 року (справа №607/9213/14-ц) наказано стягнути з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від 06 червня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01 листопада 2017 року, підготовленого головним державним виконавцем відділу Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ Тернопільської області, слідує, що при примусовому виконанні судового наказу від 12 червня 2014 року про стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від 06 червня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, станом на 01 листопада 2017 року існує заборгованість в сумі 7553,70 грн. Відповідно до інформації №Р-197 від 15 листопада 2017 року, наданої на запит адвоката [PERSON] Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за період з 01 січня 2011 року по 15 листопада 2017 року на розгляді в суді перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015210180000534 від 17 жовтня 2015 року щодо [PERSON], [INFO], обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покращання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк три роки. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №257 від 04 квітня 2018 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], на засіданні комісії неповнолітній [PERSON] повідомив, що батько з народження не піклується про нього, не допомагає йому, дитина батька не пам'ятає, жодних спогадів про батька не має. Батько дитини [PERSON] на засідання комісії жодного разу не з'явився та не повідомив причини своєї відсутності. Також не звертався в службу у справах неповнолітніх та дітей щодо участі у вихованні сина шляхом встановлення графіку побачень з неповнолітнім [PERSON]. Зазначені факти свідчать, що [PERSON] не виконує обов'язки щодо виховання та утримання сина. свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Захищаючи інтереси дитини, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] ([PERSON]) стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Враховуючи викладені обставини, захищаючи інтереси дитини, зважаючи на те, що відповідач тривалий період не виявляє відносно сина батьківського піклування, не цікавився його життям, не займається його вихованням та ухиляється від надання матеріальної допомоги на його утримання, суд вважає, що з метою захисту прав дитини, слід позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, враховуючи визнання відповідачем позову, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а тому слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в доход держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав в загальній сумі 1 409,60 грн.

Outcome: approved