Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 23.08.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №1342. Від даного шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачем склалось невдало. Вони виявили невідповідність спільних поглядів на сімейне життя та обов'язки подружжя, відповідач не приділяв належної уваги та турботи позивачці та спільній доньці, не займався її вихованням та не допомагав у веденні спільного господарства, через що між сторонами виникали непорозуміння та конфлікти. Зазначає, що все вищевказане призвело до того, що вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, без яких неможливе спільне проживання та нормальні сімейні стосунки. Вказує, що з цих причин вони припинили подружні стосунки в жовтні 2018 року, з того часу проживають окремо в різних квартирах та не ведуть спільне господарство. На думку позивачки, сім'я існує лише формально. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам дитини та можливості примиритись між сторонами немає. Також, позивач вказує, що їх спільна з відповідачем донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з нею у одній квартирі та перебуває на утриманні позивачки. При цьому, відповідач по справі періодично приймає участь в утриманні доньки, однак у добровільному порядку достатню суму коштів на утримання дитини не надає. Сама позивач не в змозі забезпечити дитину всім необхідним (взуттям, одягом, продуктами харчування). При цьому, стверджує, що відповідач здоровий, інвалідом не являється, в лікувальних закладах на диспансерному обліку не перебуває. А тому вважає, що останній повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісяця. На основі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень з подальшою індексацією; після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «Аль-Ісса» та малолітню [PERSON] залишити проживати разом з нею. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі. Вказала, що вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, примирення між ними неможливе. Підтвердила, що сторони разом не проживають з жовтня 2018 року. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу між сторонами та стягнення з нього заявленого позивачкою розміру аліментів, які він спроможний сплачувати. Підтвердив, що сторони дійсно не проживають разом, проти надання терміну на примирення заперечує. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у підготовчому судовому засіданні відповідач по справі визнав позов у повному об'ємі, тому у даному випадку за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що 23 серпня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №1342, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Як вбачається з наданої позивачем довідки КЖРЕП 6 за №8114 від 28.02.2019 року (а.с.10), малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], чого в судовому засіданні не заперечував відповідач. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з жовтня 2018 року. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Стосовно позовних вимог з приводу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON], як батько неповнолітньої [PERSON], зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів частково, суд також виходить з того, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім'ї у відповідача на утриманні не перебуває. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько неповнолітньої [PERSON], зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з 05.03.2019 року до настання повноліття дитини,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому, згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. При таких обставинах, позивачка після розірвання шлюбу може іменуватися прізвищем «Чернікова» або відновити своє дошлюбне прізвище «Аль-Ісса» після набрання рішенням суду законної сили, тому позовні вимоги у частині залишення після розірвання шлюбу дівочого прізвища «Аль-Ісса» задоволенню не підлягають у зв'язку з їх передчасністю та відсутністю спору з даного приводу. Крім цього, суд вважає, що вимога позивача з приводу визначення місця проживання дитини разом з нею, є передчасною та задоволенню не підлягає; позивачем не доведено наявність спору між сторонами з даного приводу, а також, не надано суду відповідного висновку органу опіки та піклування, який згідно вимог ст.19 Сімейного кодексу України є обов'язковим при розгляді вказаної категорії справ. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial