Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON], померлій [INFO], Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 27 грудня 2004 року на підставі розпорядження Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 15.10.2004 №591, та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 22.01.1997 та зареєстрованого 15.03.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №979; визнати за нею, [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла [INFO], право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 5,7099 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області (за межами населеного пункту), кадастровий номер [NUMBER], та право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого 22.01.1997 та зареєстрованого 15.03.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №979. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки [NUMBER] площею 5,7099 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області, за межами населеного пункту, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 грудня 2004 року, та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 22.01.1997 та зареєстрвоаного 15.03.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №979. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, як донька померлої, інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині або за заповітом не має. Звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] прізвище спадкодавця було помилково вказане як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]», при видачі сертифіката на земельну частку (пай) також було допущено помилку та зазначено прізвище матері позивача -«[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». Тому нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач, [PERSON], та представник позивача, [PERSON], в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів. Вивчивши письмові докази, матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 30 липня 2013 року Відділом ДРАЦС Краснолуцького МУЮ Луганської області [PERSON] померла [INFO], про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис №796 (а.с. 8). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області 27 грудня 2004 року, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], була надана земельна ділянка у розмірі 5,7099 га на території Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], на підставі розпорядження голови Новопсковської райдержадміністрації Луганської області від 15.10.2004 №591 (а.с.14). Відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області 22 січня 1997 року, [PERSON], яка проживає в с. Новобіла Новопсковського району Луганської області, отримала право на земельну частку (пай) розміром 7,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки із земель колгоспу імені Леніна, с. Новобіла, на підставі рішення Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області №645/1 від 19.12.1996 (а.с.15). Позивач, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], яка померла [INFO], що встановлено рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12 травня 2016 року у справі ЄУ №420/895/16-ц за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа -Новобілянська сільська рада Новопсковського району Луганської області (а.с. 13). В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом, але не може цього зробити, з наступних підстав. Як спадкоємець першої черги за законом після [PERSON], у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №58721177 від 17.03.2016, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №44908220 від 30.08.2016. Постановою приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. від 15.07.2016 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що нотаріусу не були надані документи, які б підтвердили належність спадкового майна померлій (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що заповітів та спадкових договорів [PERSON] за життя не склала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №44908189 від 30.08.2016. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 06.06.1987 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області, 02.10.1947 «[PERSON]» (російською мовою) уклала шлюб з «[PERSON]» (російською мовою) та змінила прізвище на «[PERSON]» (російською мовою) (а.с. 16). Як вбачається з паспорту серії [NUMBER], виданого Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 30.09.2008, він був виданий на ім'я «[PERSON], [INFO]», а російською мовою -«[PERSON]» (а.с. 17). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] був виданий Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області 27 грудня 2004 року на ім'я «[PERSON]», а сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області 22 січня 1997 року, на ім'я «[PERSON]» (а.с. 14-15), тоді як за паспортом вона - «[PERSON]». Судом встановлено, що [PERSON] було укладено договір оренди землі з приватним підприємством «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агро», згідно якого вона отримала в оренду земельну ділянку загальною площею 5,7099 га на території Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області (а.с.19-20), що підтверджується актом прийому -передачі земельної ділянки від 08.04.2005 (а.с. 21) та актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.22). Як вбачається з листа Відділу Держгеокадастру у Новопсковському районі Луганської області №19-28-99.4-337/15-16 від 26.07.2016 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27.12.2004 за реєстраційним №829, виданий на земельну ділянку [NUMBER] (рілля) загальною площею 5,7099 га (а.с.23). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ст.256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, в тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються в порядку позовного провадження. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту, пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Дослідивши матеріали справи оцінивши всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання факту належності правовстановлюючих документів померлій [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені наявними в справі письмовими доказами. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно ст. 3 Земельного Кодексу України й п. 3 Указу Президента України від 10.11.1994, право на земельну частку (пай) також може бути передане в спадщину, тому позивач, як спадкоємець за законом має право на земельну частку (пай), що залишилася після смерті її матері -[PERSON] в порядку спадкування за законом. Як вбачається з п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно положень ч.3 ст.1296 ЦК України. Аналізуючи наведені правові норми, правовідносини та обставини справи, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, обґрунтованими є твердження позивача, [PERSON], що вона є спадкоємцем першої черги після померлої [INFO] спадкодавця [PERSON] Інших спадкоємців, які б у встановлений строк звернулись із заявами про прийняття спадщини чи прийняли її шляхом фактичного вступу у володіння не встановлено. Позивач прийняла спадщину, так як подала заяву до нотаріальної контори, але отримала нотаріальну відмову в оформленні спадкових прав у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували наявність у спадкодавця права на спадкове майно. Належність спадкодавцю права на відповідну земельну частку (пай) та земельну ділянку підтверджується наявними у справі доказами та підлягають включенню до спадкової маси. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги наявність у позивача права на вирішення спору щодо отримання права на спадкування у судовому порядку, факт неможливості доведення належності правовстановлюючих документів у позасудовому порядку, наявність відповідної відмови у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнання права на земельну частку (пай) та на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved