Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 24.12.2015 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання на повнолітнього, непрацездатного сина - інваліда з дитинства [PERSON] аліментив розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви і довічно; з відповідача на її користь на її утриманняаліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно на весь час проживання з дитиною-інвалідом [PERSON], починаючи з дня подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 05.05.1997 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.04.2006 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] 28 вересня 1997 р. н., який є інвалідом першої групи Б, інвалідність встановлена безстроково. Відповідач до досягнення дитиною повноліття сплачував аліменти, однак на теперішній час син знаходиться на її утриманні, вона змушена нести всі витрати на оздоровлення, лікування сина, добровільно матеріальну допомогу відповідач не надає, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] ( довіреність від 26.01.2016 р., дійсна до 26.01.2019 року) в судовому засіданні підтримала позовні вимоги обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] ( витяг з договору про надання юридичних послуг №19 від 05.03.2016 року) заперечувала проти позову, обґрутовуючи тим, що відповідач має нову сімю, син дружини продовжує навчання у ВНЗ, тому він несе витрати на його навчання та проживання в гуртожитку. Крім того, позивач не мешкає разом із сином , не утримує його та не доглядає, тому є неналежним позивачем у справі, у задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з урахуванням наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] (прізвище «Вовк» змінено після реєстрації шлюбу з [PERSON] 01.09.2007 р.) /а.с.5 / перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.04.2006 року /а.с.6/ . Від шлюбу з відповідачем має повнолітнього сина - [PERSON] 28 вересня 1997 р. н , в свідоцтві про народження якого, відповідача записано батьком дитини /а.с.7/. [PERSON] є інвалідом з дитинства, з 28 вересня 2015 року йому встановлено першу Б групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААА №067815 від 04.11.2015 року. Висновок про умови та характер праці: потребує стороннього нагляду, допомоги. Рекомендовано нагляд, лікування у невропатолога /а.с.9/. З індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 1\~142 від 04.11.2015 року вбачається, що [PERSON] потребує стаціонарного лікування згідно стандартів, відвідування спец.санаторію, диспансерного нагляду невропатолога (медична реабілітація); потребує стороннього нагляду та допомоги (професійна реабілітація); має потребу в технічних та інших засобах реабілітації: крісло-коляска, ходунки, милиці 2 шт., сидіння та сходи для вани, ортопедичне взуття (зимове та літнє) /а.с.11,11 зворот,12/. Відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитина має особа до досягнення нею повноліття. Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Отже, [PERSON] - є повнолітньою непрацездатною особою, тому вирішуючи питання про стягнення аліментів на його утримання суд керується Главою 16 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.201 СК України , до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми\~статей 187,\~189-192\~і\~194-197\~цього Кодексу. Відповідно до ст.198 СК України, \~батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~та\~ст. 199 СК України\~право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків з ким вона проживає. За змістом зазначених статей [PERSON], за умови проживання разом із сином, має право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього сина [PERSON]О, який має право брати участь у вказаній справі у якості позивача, а з огляду на те, що [PERSON] є дієздатним, оскільки матеріали справи не містять доказів недієздатності непрацездатного [PERSON], аліменти мали бути стягнуті на його користь, а не інших осіб, і тоді, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в його інтересах. Право на звернення до суду з позовом не наділяє таку особу, в даному випадку [PERSON], правом матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, в тому числі і щодо стягнення аліментів на свою користь. Сам [PERSON] не брав участі у розгляді справи як позивач. Крім того, суд вважає, що позивач [PERSON] не має права на звернення до суду з позовом, з урахуванням наступного. З акту депутатського обстеження від 09.02.2016 року, складеного депутатом Апостолівської міської ради [PERSON], вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [INFO] , а мешкає за адресою: м.Апостолове, вул.Ветеранів, 98 з 2004 року по теперішній час /а.с.34/. Позивач [PERSON] мешкає разом із сином за зазначеною вище адресою без реєстрації , що підтверджується довідкою та актом депутатського обстеження від 19.04.2016 року/а.с.51,52/. Однак, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що є сусідкою позивачки, [PERSON] мешкає разом із другим чоловіком та дитиною близько десяти років, до неї часто приїздить її син з м.Апостолово. Свідок [PERSON], мати позивачки, пояснила, що внук [PERSON] мешкає разом із нею в м.Апостолово, іноді їздить до матері у м. Кривий Ріг, дочка допомагає матеріально. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не мешкає разом із сином, а тому не має права звернутися з позовом до суду. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього іншою особою, з врахуванням того, що матеріали справи не містять доказів недієздатності непрацездатного [PERSON], тобто право звернення з позовом має також сам [PERSON] У звязку з встановленими судом обставинами, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання непрацездатного, повнолітнього сина. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання позивача на час проживання з дитиною-інвалідом суд виходить з наступного. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у звязку необхідністю догляду за повнолітнім сином змушена була звільнитися з місця роботи, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.13/. Право на утримання її відповідачем повязує з ст.88 СК України, якою передбачено, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. На момент звернення до суду позивача, [PERSON] набув повноліття і не є дитиною-інвалідом в розумінні ст.88 СК України, тому застосування даної норми є безпідставною. Крім того, як встановлено судом, позивач разом із сином не мешкає, тому з урахування встановлених судом обставин та наданих доказів, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181 СК України та

Outcome: dismissed