Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь: - 41 938,90 грн. - заборгованість по заробітній платі, що виникла за період з 01.11.2018р. по 18.12.2018р.; - 135 631,12 грн. - середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, у період з 13.03.2017р. по 17.12.2018р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 17.12.2018р. її було звільнено з займаної посади, та, у день звільнення не проведено повний розрахунок по заробітній платі, який за період з 01.11.2018р. по 18.12.2018р. складав 41 938,90 грн. Оскільки відповідач у день її звільнення не виплатив належну їй при звільненні суму у розмірі 41 938,90 грн., просить суд, на підставі ст.117 КЗпП України, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум у розмірі 135 631,12 грн., який розрахований позивачкою наступним чином: 892,31 грн. х 152 дня (період з 18.12.2018р. по 17.04.2019р.). В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила про те, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності; відзив на позов суду не надав. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно запису у трудовій книжці позивачки, остання, у період з 15.09.2017р. по 17.12.2018р. працювала на підприємстві відповідача на посаді начальника Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Зеленбуд». Згідно розпорядження міського голови № 243 від 17.12.2018р., 17.12.2018р. позивачку звільнено із займаної посади за угодою сторін. Як зазначено у довідці №1/11 від 17.12.2018р., наданої Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Зеленбуд», позивач працює на посаді начальника вказаного підприємства; її дохід за період з 01.11.2018р. по 18.12.2018р. склав 33 763,82 грн. Посилаючись на те, що, при звільненні відповідач не виплатив належну позивачці суму у розмірі 41 938,90 грн., остання просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, та, на підставі ст.117 КЗпП України, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум у розмірі 135 631,12 грн., розрахований позивачкою наступним чином: 892,31 грн. х 152 дня (період з 18.12.2018р. по 17.04.2019р.). Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ст.49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно роз`яснень, наданих у п.20 Постанови Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. З вищенаведених норм чинного законодавства випливає те, що, підставою стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум є встановлення судом в ході розгляду справи факту не виплати вказаних сум працівникові у день звільнення останнього. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження не виплати належних звільненому позивачу сум, остання надала суду довідку №1/11 від 18.12.2018р., видану Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Зеленбуд», у якій зазначено про те, що, позивач дійсно працювала та займала посаду начальника вказаного підприємства; та, її дохід за період з 01.11.2018р. по 18.12.2018р. склав 33763,82 грн. При цьому, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, зокрема: довідки про наявність заборгованості із заробітної плати позивача та її розмір; витягу з банківського рахунку позивача, або іншого) наявність якого давала б підстави суду встановити факт не виплати відповідачем при звільненні позивача належних останній сум, та розмір вказаної заборгованості. Оскільки обов`язок довести суду обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень чинним законодавством покладено на сторони по справі, суд, приймаючи до уваги те, що, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, дійшов висновку про те, що, даний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що, заявлені позивачем позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed