Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання права власності та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є спадкоємцем за заповітом після померлого 07 травня 2012 року чоловіка [PERSON], який до дня смерті проживав разом з позивачем у с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області. Спадкове майно померлого складається із 1/2 частини домоволодіння, що розташоване в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області по вул. Садова, 11. Станом на 01 липня 1990 року вказаний будинок відносився до колгоспного двору, членами якого були спадкодавець та позивач. Прийнявши спадщину померлого, для одержання відповідного свідоцтва на частину спадкового будинку його спадкоємець (позивач) звернулась до Шишацької державної нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлого. В звязку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив визнати за нею право власності на 1/2 частину. спірного житлового будинку та прав власності , в порядку спадкування за заповітом на іншу 1/2 частину вказаного будинку. Позивач в судове засідання не зявилась. Особливою умовою угоди № 01 від 22 січня 2016 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] є участь представника у судових засіданнях без участі позивача. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її та позивача участі. Представник відповідача Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. 10 травня 2012 року в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ № 216869, виданим 14 травня 2012 року Ковердинобалківською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 4 (а.с.6). Померлий залишив заповіт, посвідчений 07 травня 2012 року секретарем виконкому Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON], згідно якого все своє майно заповідав [PERSON] (а.с.7). Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження ЯР № 751391, виданим 30.03.1959 року Михайликівською сільською радою Гоголівського району Полтавської області (а.с.8). З рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 17 червня 2013 року № 551/694/13-ц, яке 02 липня 2013 року набрало законної сили, а отже встановлені ним обставини силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка та звернулась для її оформлення до нотаріуса. Вищевказаним судовим рішенням за позивачем було визнано право власності, в порядку спадкування за заповітом, на частину спадкового майна померлого у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,13га, а також земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,85га (а.с.9, 11). З постанови державного нотаріуса [PERSON] від 25.12.2015 № 532 вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON], інші спадкоємці, які прийняли спадщину або претендують на неї відсутні (а.с.19). Спадковий будинок на який претендує позивач згідно технічного паспорту ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 39928) від 02 жовтня 2015 року розташований по вул. Садова, 11 в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1950 року побудови загальною площею (з урахуванням літніх приміщень) 52,4 кв.м., жилою площею 24,1 кв.м. (літ. А-1), літньої кухні (літ. Б, б), сараїв (літ. В,Д) (а.с. 12-16). Згідно довідки виконкому Ковердинобалківської сільської ради Полтавської області від 23.10.2015 № 671 домоволодіння, яке розташовано по вул. Садова, 11 в с. Ковердина Балка згідно погосподарської книги № 7, особовий рахунок № 550, станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на 01.07.1990 є: голова двору [PERSON], дружина [PERSON] (а.с.17). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1950 по 1970 роки, суд розглядаючи спірні правовідносини керується й тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обовязок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 5, особовий рахунок № 550, Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 17 ) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Садова, 11 у с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1950 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю та спадкоємцю ніким не оспорюєтся. Постановою в.о. завідувача Шишацькою державною нотаріальною конторою [PERSON] від 25 грудня 2015 року № 532/02-14 спадкоємцю [PERSON] відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Ковердина Балка, вул. Садова, 11 через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця [PERSON] (а.с.19). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину. Виходячи з вищевикладеного, врахувавши рівність часток кожного з членів колгоспного двору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем права на 1/2 частину у спірному житловому будинку. Таким чином інша 1/2 частина будинку належала померлому [PERSON] Успадкувавши після смерті чоловіка належну останньому частку вищевказаного житлового будинку, спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлена можливості оформити на своє імя належний їй в цілому будинок (з врахуванням прийнятої спадщини) через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця, що є перешкодою для реалізації нею права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved