Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд: стягнути на її користь з [PERSON] суму основного боргу у розмірі - 834 793,20 гривень, суму інфляційних втрат та три відсотки річних - 427 768,26 гривень, всього - 1 262256,19 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 грудня 2009 року [PERSON] надала [PERSON] письмову розписку про те, що взяла у неї у борг - 46 586 доларів США і зобов'язується повернути зазначені кошти не пізніше як в липні місяці 2010 року. В строк до 30 липня 2010 року, відповідачка по справі [PERSON], взяті у борг грошові кошти не повернула. 08 жовтня 2010 року, між [PERSON] та нею був укладений договір уступки права вимоги, згідно якого [PERSON], як первісний кредитор, уступає право вимоги на отримання грошових коштів за борговою розпискою від 31 грудня 2009 року від відповідачки [PERSON], у повному обсязі з врахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Станом на 28 вересня 2016 року відповідачка по справі - [PERSON], свої грошові зобов'язання по борговій розписці не виконала. Згідно виконаного нею розрахунку з відповідачки [PERSON], підлягає до стягнення - 362 553,89 гривень, інфляційних втрат та три відсотки річних в сумі - 65 214,37 гривень, всього - 427 768,26 гривень. Станом на день подання даного позову до суду, 28 вересня 2016 року, курс одного долара США до гривні становить - 25,8294 гривень. Відповідно з відповідачки [PERSON], підлягає до стягнення, згідно курсу іноземної валюти, долара США до гривні - 1203288,43 гривень. Підлягає зменшенню сума до стягнення з врахуванням попереднього рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2011 року, про стягнення 368 495,26 гривень. Відповідно підлягає до стягнення курсова різниця в розмірі - 834 793,20 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, 31 грудня 2009 року [PERSON] отримала борг від [PERSON] грошову суму у розмірі 46 586,00 доларів США та зобов'язувалася повернути вказану суму коштів до липня 2010 року. 08 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про уступку вимоги, за умовами якого первісний позикодавець [PERSON] передала, а новий позикодавець [PERSON] прийняла на себе право витребування першого в частині суми боргу валютних цінностей в розмірі 46 086,00 доларів США і стає кредитором - позикодавцем в зазначеній частині боргу за розпискою, складеною та підписаною позичальником - гр. [PERSON], за яким позичальник залишився боржником з повернення валютних цінностей в розмірі 46 086,00 доларів США. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. В подальшому, у зв'язку з неповерненням суми грошових коштів за розпискою від 31 грудня 2009 року, [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2011 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 368 495,26 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду 120,00 гривень, а всього стягнути 368 615,26 гривень. За нормою частини третьої ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 17 березня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню зазначеного рішення Дніпровського районного суду м. Києва. Як встановлено судом, на сьогодні рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2011 року не виконано, заборгованість не погашена, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання. Так, позивачем за прострочення виконання грошового зобов'язання з боку відповідача, було нараховано суму 3% річних у розмірі 65 214,37 гривень за період прострочення виконання зобов'язання щ 01 листопада 2010 року по 22 вересня 2016 року (368 495,26 * 3%/365 * 2153) = 30,29 * 2153). Крім того, позивачем також нараховано до сплати суму інфляційних втрат у розмірі 362 553,89 гривень (368 495,26 * (1,003*1,008*1,046/0,998*1,005*1,249*1,433*1,045)- 368 495,26 = 368 495,26 * 1,984 - 368 495, 26). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 113 цс 14 від 01 жовтня 2014 року. З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи, що стягнення грошового зобов'язання за рішенням суду від 08 лютого 2011 року було здійснено з перерахуванням на грошову одинцю України, при цьому сума боргу була надана у доларах США, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 834 793,20 гривень, що становить курсову різницю між стягненою сумою заборгованості за рішенням суду та сумою заборгованості у розмірі 1203288,43 гривень згідно курсу іноземної валюти станом на день подання позову, то вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сума боргу за розпискою вже була стягнута за рішенням судом, при цьому чинним законодавством України не передбачено стягнення курсової різниці за даною категорією правовідносин. Посилання ж позивача на вимоги ст. 533 Цивільного кодексу України щодо сплати за зобов'язанням у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, то вказана норма закону була застосована під час ухвалення рішення суду від 08 лютого 2011 року та відповідно заборгованість стягнута з урахуванням обмінного курсу валют. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, враховуючи оцінені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 4 277, 68 гривень сплаченого судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial