Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Позов обґрунтований тим, що 25 жовтня 1999 року вона купила у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Право продавця на даний житловий будинок підтверджувалось свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданий на підставі рішення виконкому Сохачівскьої сільської ради № 37 від 15.09.1999 року. Договір купівлі-продажу був оформлений Українською універсальною біржею та зареєстрований Новгород-Сіверським МБТІ. Однак відповідно ст. 3 Закону України «Про товарну біржу» товарні біржі не мають повноважень укладати та реєструвати такі угоди. З часу купівлі вказаного домоволодіння, тобто з 25.10.1999 року, вона відкрито та безперервно ним володіє, а отже набула права власності на домоволодіння за набувалою власністю. А тому позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що будинок по [ADDRESS] відповідно договору купівлі-продажу, укладеному між сторонами через брокерську контору 007 Української універсальної біржи належав позивачу [PERSON], яка на даний час в ньому і проживає. Заслухавши пояснення позивачки, свідка та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Володіння за давністю має бути добросовісним, а саме володілець не знає і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, видане виконкомом Сохачівської сільської ради Коропського району Чернігівської області, мала на праві особистої власності будинок в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] купила будинок у [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу № Н НС-21 від 25.10.1998 року в Українській універсальній біржі. Отже позивач заволоділа не чужим майном, і їй було відомо, що будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS], належить відповідачу [PERSON]. Отже для визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок та надвірні будівлі і споруди, що розташовані по [ADDRESS] відсутні законні підстави. Ухвалою від 17 лютого 2005 року NQ 14-у/2005 року Конституційний Суд України роз'яснив, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу житлових будинків, у тому числі здійснених на біржових торгах, є обов'язковим. А виходячи з вимог ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР такі договори підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно з статтею 47 ЦК Української РСР тягне недійсність договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed