Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання угоди недійсною, стягнення коштів та моральної шкоди. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали із мотивів, викладених у позові, додаткових доводах та міркувань, та суду пояснили, що з метою придбання автомобіля марки «ВАЗ 210994» 7 лютого 2012 року [PERSON] з ТзОВ «АВТО ПРОСТО» уклала угоду № 378311, згідно з умовами якої останнє зобов»язалось надати їй у власність вказаний автомобіль, а вона повинна була сплачувати щомісячні внески в оплату послуг товариства за надання їй права на отримання автомобіля. Зазначили, що вказана угода містить положення, що вказують на нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману, зокрема таку, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, є односторонньою, оскільки передбачає лише права відповідача без будь-яких його обов»язків, а відповідальність за невиконання договору несе виключно учасник програми, права якого носять декларативний характер. Крім того, вказали, що відповідачем порушено Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, в частині формування і витрачання коштів фонду групи та ін. Просять визнати вказану угоду недійсною, як таку, що укладена внаслідок нечесної підприємницької діяльності з боку відповідача та вводить позивача в оману стосовно істотних умов договору, стягнути в її користь 20302.08 грн. внесків, сплачених нею за угодою, та 3000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» в судове засідання не з»явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позову просить відмовити із підстав, викладених у письмових запереченнях, оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив 7 лютого 2012 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» укладено угоду № 378311 із додатками № 1 та № 2, відповідно до умов якої відповідач зобов»язався надати позивачу послуги через систему придбання автомобіля марки «ВАЗ 210994» у групах «Авто Так». Таку угоду та додатки №№ 1,2 позивач підписала добровільно, про що свідчить її підпис в угоді та додатках. Підписання позивачем угоди та додатків до неї вказує на те, що вона погодилась із усіма визначеннями, умовами та змістом угоди і додатків до неї. Згідно з ст.2,3 вказаної угоди ТзОВ ««АВТО ПРОСТО»» гарантує учаснику системи права на отримання автомобіля за умови виконання учасником усіх зобов»язань, передбачених угодою. Виконуючи свої зобов»язання, позивач сплатила щомісячні платежі та вступний внесок на загальну суму 20302.08 грн. 25 квітня 2012 року відповідач повідомив позивача про припинення імпортування із Росії в Україну автомобілів марки «ВАЗ 210994», у зв»язку із чим позивачу було запропоновано змінити умови угоди щодо предмета договору, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 210994» замінити на автомобіль марки «ЗАЗ Sens», що повністю узгоджується із п.9.1 додатку № 2 до угоди. Суд не приймає до уваги твердження представників позивача про недійсність оспорюваної угоди з підстав використання нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зі змісту положень, передбачених ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» випливає, що забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналіз п.7 ч.3 ст.19 вказаного Закону дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов»язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Відсутність зазначених ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України, оскільки пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Судом встановлено, що предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «Авто Так», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля, що регулюється положеннями Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, суд вважає, що діяльність ТзОВ «Авто Просто» за угодою від 7 лютого 2012 року № 378311 не є функціонуванням «пірамідальної схеми» у зв»язку із відсутністю головних ознак такої схеми - безтоварності та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об»єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами -учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов»язань. За таких підстав для визнання угоди від 7 лютого 2012 року № 378311 недійсною з підстав використання нечесної практики, немає. Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п.11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону фінансові установи зобов»язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. 12 листопада 2012 року набуло чинності розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1676 від 9 жовтня 2012 року, яким затверджено Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (надалі Ліцензійні умови). ТзОВ «АВТО ПРОСТО» включено до реєстру фінансових установ, що підтверджується виданим йому свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 19 січня 2012 року серії ФК № 313. Згідно з Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТзОВ «АВТО ПРОСТО» отримало ліцензію на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах від 15 січня 2013 року № 198421 (із терміном дії ліцензії до 15 січня 2018 року), яку йому видала Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Доказів про те, що вказану ліцензію тимчасово зупинено або анульовано, а також про невиконання відповідачем (ліцензіатом) вимог Ліцензійних умов, виявлених спеціально уповноваженим на це державним органом Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, сторонами до суду не подано. Твердження представників позивача про те, що відповідач не дотримується Ліцензійних умов, які викладені у додаткових доводах та міркуваннях позивача від 6 серпня 2014 року, зокрема, при формуванні фонду групи, резервного капіталу, їх використанню, незазначенні усіх положень, які передбачені у п.6.7 Ліцензійних умов, в угоді від 7 лютого 2012 року та ін., не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджені, а сам зміст оспорюваної угоди визначався сторонами ще до набрання чинності Ліцензійними умовами та в цілому не суперечить вимогам п.6.7 вказаних умов. Крім того, суд не погоджується із поясненнями представників позивача викладеними у додаткових доводах та міркуваннях позивача від 6 серпня 2014 року, про те, що умови угоди в частині гарантування учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов»язань, передбачених угодою (стаття 2 угоди), передачі автомобіля (стаття 8 додатку № 2 до угоди), незазначення в угоді обов»язку відповідача надати копії квитанцій про оплату ним щомісячних страхових платежів страховій компанії, є непрозорими та несправедливими, не відповідають Ліцензійним умовам, містять істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків сторін на шкоду [PERSON], що в свою чергу вказує на недійсність угоди на підставі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, на думку суду, умови оспорюваної угоди не є несправедливими у розумінні положень частини третьої статті 18 вказаного Закону, вони не суперечать актам цивільного законодавства, а зазначені пояснення представників позивача є їх припущеннями та самостійним трактуванням умов угоди. Жодних доказів, які б вказували на те, що умови угоди від 7 лютого 2012 року № 378311 порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін, завдають шкоди позивачеві, позивачем суду не надано. Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що підстав для визнання недійсною угоди від 7 лютого 2012 року № 378311, укладеної між позивачем [PERSON] та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», немає, права позивача, як споживача, відповідачем не порушені, а тому у задоволенні її позовних вимог про визнання угоди недійсною, стягнення коштів та моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed