Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до Відповідача [PERSON] , вказавши в ньому, що 27.11.2006 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №122. Зазначає, що за час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що суперечки, які виникали між сторонами на побутовому підґрунті, набули систематичного характеру. Це пов`язано в тим, що у сторін принципово різне відношення до вирішення спірних питань, кожен з сторін вважає свою точку зору єдино вірною. Це призвело до втрати почуттів, в тому числі і почуття поваги один до одного. Подружні стосунки між сторонами припинені, неодноразові спроби налагодити відносини позитивного результату не дали. Позивач вважає, що подальше спільне життя та перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим, в зв`язку з чим позивач прийшла до висновку, що фактично їх шлюб припинив існування і не може бути поновлений. Спір про поділ майна та з приводу місця проживання дітей - відсутній. На підставі зазначеного просить суд розірвати шлюб між сторонами, що був зареєстрований 27.11.2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №122. Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, про що наявне підтвердження в матеріалах справи, разом з тим позивача надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить розірвати шлюб між сторонами, а відповідач надав заяву відповідно до якої позовні вимоги визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.11.2006 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №122, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с. 8) Зазначає, що за час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с. 9, 10) Судом також встановлено, що одруження сторін виявилося невдалим, сімейне життя не склалося із-за різних поглядів на сімейне життя. Сторони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри, без чого сімейне життя є неможливим. Шлюбні відносини сторони не підтримують. Спільного господарства сторони не ведуть, спільний бюджет у них відсутній. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження їх сім`ї неможливе. Спір про поділ майна та з приводу місця проживання дітей - відсутній. Частиною 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В силу вимог ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги вище викладене, враховуючи те, що позивач твердо вирішила розірвати шлюб з відповідачем, а відповідач позов визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем, а також те, що шлюб між сторонами існує лише формально, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітніх дітей, а тому, шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 105, 110, 112-115 СК України,

Outcome: approved