Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних нарахувань за договором позики, укладеним між ними 28 листопада 2012 року, згідно якого відповідач позичив у неї 5 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 27 червня 2013 року, про що надав письмову розписку. Однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань згідно укладеного між ними договору та позичених коштів не повернув. Із приводу цього, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 27 травня 2014 року було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з відповідача в користь [PERSON] 58 300,00 грн. заборгованості за договором грошової позики від 28 листопада 2012 року. Дане судове рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. Однак, із часу винесення судового рішення від 27 травня 2014 року, відповідачем добровільно заборгованість не погашається. Просить стягнути з [PERSON] в її користь 5 235,85 грн. - нарахованих 3% річних за період із 14.12.2015 року по 31.10.2018 року та 22 744,04 грн. - інфляційних втрат за період із 14.12.2015 року по 31.10.2018 року. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив 28 листопада 2012 року позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] 58 300,00 гривень, про що останнім була написана розписка. Вказані кошти [PERSON] зобов`язувався повернути в строк до 27 червня 2013 року. До обумовленої між сторонами дати, [PERSON] боргу за договором позики не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2014 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу згідно розписки, та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] позичені згідно розписки від 28.11.2012 року кошти, в гривневому еквіваленті, за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2014 року в сумі 58 300 грн., у решті позовних вимог відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України,зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 625 ЦК України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч.2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вказаних обставин, суд вважає, що позивач набув права на отримання від відповідача 3% річних, з моменту набрання рішенням Тернопільського міськрайонного суду законної сили, тобто з 05.08.2014 року по 31.10.2018 року. При цьому суд зазначає, що як вбачається із зазначеного судового рішення, «…позичені у позивачки кошти, згідно розписки від 28.11.2012 року, відповідач зобов`язувався повернути, однак не зазначив дату повернення. Доказів направлення [PERSON] вимоги від 31.12.2012 року про повернення позичених коштів, [PERSON] суду не надала, відтак неможливо встановити дату, з якої слід обраховувати суму трьох процентів річних, а тому дана вимога до задоволення не підлягає…». Таким чином, суд вважає, що позов в частині стягнення три відсотки річних від простроченої суми, тобто 58 300 грн., за період з 14.12.2015 року по 31.10.2018 року, як просить позивач підлягає до задоволення, а тому слід стягнути із відповідача 5 235,85 гривень три відсотки річних, як відповідальність передбачену ст..625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання. Також, Тернопільським міськрайонним судом у своєму рішенні від 27 травня 2014 року встановлено, що зобов`язання між сторонами були виражені в іноземній валюті, а саме у доларах США. Відповідно до ст.1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, висновки якої згідно з вимогою ч.4 ст.263 ЦПК України суд обов`язково враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення індексу інфляції не підлягають до задоволення, оскільки, як встановлено вказаним судовим рішенням, позику було надано в іноземній валюті, тобто у доларах США. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Визначення грошових зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних із знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Враховуючи наведене, мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 5 235,85 грн. трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання, за період з 14.12.2015 року по 31.10.2018 року за неналежне виконання укладеного між сторонами договору позики від 28 листопада 2012 року. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial