Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з цивільним позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить визнати за нею право власності на домоволодіння розташовано по вул. Кучани,1 с. Глуховичі, Пустомитівського району Львівської області, до складу якого входить А-1 житловий будинок, 1948 року побудови, загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні та а ганку, що підтверджено технічним паспортом від 20.05.2016 року, виготовленим ФОП [PERSON]; на земельну частку (пай) площею 0,79 га, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН №465132 від 14.02.2006 року; на земельну частку (пай) площею 1,86 га, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН №465131 від 14.02.2006 року. Свої вимоги мотивує тим, що 01.01.2001 року помер її батько [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 179924, виданим [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 02.01.2001 року. До спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло право власності на вказане домоволодіння та земельну частку (пай). Своїм майном на випадок смерті [PERSON] не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом. До кола спадкоємців першої черги, увійшла матір позивача, дружина спадкодавця [PERSON], а також та мій брат [PERSON]. Позивач стверджує, що як вбачається з п. 32 Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №234 від 17.07.2000 року (що діяла на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), житлові будинки (квартири) державного житлового фонду та житлового фонду комунальної власності, приватизовані або придбані населенням, ураховуються в погосподарській книзі як такі, що є у приватній власності громадян. Так, згідно довідки №369 від 07.06.2016 року, виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, житловий будинок №1, 1948 року побудови, розташований по вул. Кучани, с. Глуховичі Пустомитівського району Львівської області, згідно відомостей по господарського обліку, рахується за спадкодавцем [PERSON]. У вказаному вище будинку на момент смерті спадкодавця разом з ним спільно проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], яка доглядала за ним до дня смерті, та продовжувала вести господарство після його смерті. Таким чином, оскільки [PERSON] постійно проживали разом із своїм чоловіком на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляла, вона фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, зокрема вказаними вище житловим будинком та земельною частку (пай). 07.07.2003 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 307012, виданим [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 07.07.2003 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу, якої домоволодіння розташовано по вул. Кучани,1 с. Глуховичі, Пустомитівського району Львівської області, до складу якого входить А-1 житловий будинок, 1948 року побудови, загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні та а ганку, що підтверджено технічним паспортом від 20.05.2016 року, виготовленим ФОП [PERSON].Також до складу спадщини увійшло право на земельну частку (пай) площею 0,79 га, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН №465132 від 14.03.2002 року. Документи на право власності на вказаний житловий будинок спадкодавцем належним чином оформлено не було, незважаючи на те, що цей процес було розпочато. [PERSON] за життя не встигла належним чином оформити право власності на належний їй житловий будинок, що унеможливлює реалізацію нашого права на спадкування через нотаріальну контору. До кола спадкоємців першої черги, у відповідності до положень Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), увійшла позивач, та її брат [PERSON]. Однак, 23 листопада 2004 року [PERSON] написав заяву, посвідчену секретарем Чижиківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON], де зазначив, що після смерті [PERSON] 07.07. 2016 року, спадщину в установлені строки не прийняв, а також, як спадкоємець першої черги на неї не претендує та в судовому порядку оспорювати свої спадкових прав не буде. На момент смерті спадкодавця, [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] по вул.. Шевченка, 20/9 в с. Чижиків Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується довідкою №413від 30.06.2016 року виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, окрім цього до дня смерті матері вони вели спільне господарство, позивач доглядала за її будинком, а також продовжую доглядати після її смерті. Таким чином з вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що [PERSON], фактично прийняла спадщину за своєю матірю [PERSON] та вступила в управління і розпорядження спадковим майном. У судове засідання позивач не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав до суду заяву у якій зазначив, що щодо задоволення позовних вимог сільська рада не заперечує, розгляд справи просить здійснювати у їх відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав до суду заяву у якій зазначив, що щодо задоволення позовних вимог не заперечує, розгляд справи просить здійснювати у його відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.01.2001 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 179924, виданим [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 02.01.2001 року. До спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло право власності на домоволодіння розташовано по вул. Кучани,1 с. Глуховичі, Пустомитівського району Львівської області, до складу якого входить А-1 житловий будинок, 1948 року побудови, загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні та а ганку, що підтверджено технічним паспортом від 20.05.2016 року, виготовленим ФОП [PERSON].Також до складу спадщини увійшло право на земельну частку (пай) площею 0,79 га, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН №465132 від 14.02.2006 року. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом. До кола спадкоємців першої черги, увійшла матір позивача, дружина спадкодавця [PERSON], а також [PERSON], брат позивача. [PERSON] стверджує, що як вбачається з п. 32 Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №234 від 17.07.2000 року (що діяла на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), житлові будинки (квартири) державного житлового фонду та житлового фонду комунальної власності, приватизовані або придбані населенням, ураховуються в погосподарській книзі як такі, що є у приватній власності громадян. Так, згідно довідки №369 від 07.06.2016 року, виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, житловий будинок №1, 1948 року побудови, розташований по вул. Кучани, с. Глуховичі Пустомитівського району Львівської області, згідно відомостей по господарського обліку, рахується за спадкодавцем, [PERSON]. У вказаному вище будинку на момент смерті спадкодавця разом з ним спільно проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], яка доглядала за ним до дня смерті, та продовжувала вести господарство після його смерті. Таким чином, оскільки [PERSON] постійно проживала разом із своїм чоловіком на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляла, вона фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, зокрема вказаними вище житловим будинком та земельною частку (пай). 07.07.2003 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 307012, виданим [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 07.07.2003 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу, якої домоволодіння розташовано по вул. Кучани,1 с. Глуховичі, Пустомитівського району Львівської області, до складу якого входить А-1 житловий будинок, 1948 року побудови, загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні та а ганку, що підтверджено технічним паспортом від 20.05.2016 року, виготовленим ФОП [PERSON].Також до складу спадщини увійшло право на земельну частку (пай) площею 0,79 га, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН №465132 від 14.02.2006 року; на земельну частку (пай) площею 1,86 га, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН №465131 від 14.02.2006 року, оригінали яких були втрачені. Документи на право власності на вказаний житловий будинок спадкодавцем належним чином оформлено не було, незважаючи на те, що цей процес було розпочато. [PERSON] за життя не встигла належним чином оформити право власності на належний їй житловий будинок, що унеможливлює реалізацію нашого права на спадкування через нотаріальну контору. До кола спадкоємців першої черги, у відповідності до положень Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), увійшла позивач, та [PERSON]. Однак, 23 листопада 2004 року [PERSON] написав заяву, посвідчену секретарем Чижиківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON], де зазначив, що після смерті [PERSON] 07.07. 2016 року, спадщину в установлені строки не прийняв, а також, як спадкоємець першої черги на неї не претендує та в судовому порядку оспорювати свої спадкових прав не буде. На момент смерті спадкодавця, [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] по вул.. Шевченка, 20/9 в с. Чижиків Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується довідкою №413від 30.06.2016 року виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, окрім цього до дня смерті матері вони вели спільне господарство, позивач доглядала за її будинком, а також продовжую доглядати після її смерті. Таким чином з вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті за своєї матері [PERSON] та вступила в управління і розпорядження спадковим майном. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Враховуючи зазначене вище можна зробити висновок про те, що саме такі дії були мною вчинені. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, паї існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку с. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному литсі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року №Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Outcome: approved