Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «ОМЕГА БАНК», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про визнання зобов`язань за договором поруки припиненими, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідача ПАТ «ОМЕГА БАНК», та третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] був укладений кредитний договір №0101/0608/88-157, у відповідності до якого позичальник мав отримати грошові кошти в іноземній валюті (кредит) в сумі 45 000 дол. США. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором 28.02.2011 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Сведбанк» було укладено договір поруки №0101/0608/88-157-Р-01, за яким позивач зобов`язалась відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань перед ВАТ «Сведбанк»по кредитному договору №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, а в подальшому 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу про відступлення права грошових вимог, в тому числі відносно позичальника [PERSON] Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором з серпня 2013 року у позичальника виникла заборгованість по сплаті чергових платежів на погашення кредиту. Враховуючи, що строк дострокового виконання основного зобов`язання настав в серпні 2013 року відповідачі в будь-якому випадку мали право звернутись з позовом до позивача на протязі шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України. А, оскільки, відповідачі в передбачений законом строк таких дій не вчинили, позивач вважає, що зобов`язання, що виникло з договору поруки, є припиненим в силу ч.4 ст.559 ЦК України. Окрім того, позивач зазначає, що їй стало відомо, що 28.02.2011 року між позичальником та банком було укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року та договір про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року, про існування яких позивачу нічого не було відомо. Жодних додаткових угод до договору поруки банк із позивачем не укладав. А тому, позивач вважає, що банк змінив зобов`язання за кредитним договором без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, а тому в силу ч.1 ст.559 ЦК України порука є припиненою. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кулешір С.О. до судового засідання не з`явились, однак від останніх надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.2-4) та відповіді на відзив (а.с.118-119). Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвокат Панченко Д.В. до судового засідання не з`явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні останніх відмовити, своїм правом на подання відзиву на позов скористався (а.с.83-89). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідачів ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «ОМЕГА БАНК», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] до судового засідання не з`явились із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 26.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідача ПАТ «ОМЕГА БАНК», та третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , був укладений кредитний договір №0101/0608/88-157, у відповідності до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 45 000 доларів США, на строк з 26.06.2008 року по 25.06.2018 року та на умовах передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (а.с.91-95, 96-97). В послідуючому 28.02.2011 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідача ПАТ «ОМЕГА БАНК», та третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року, відповідно до п.1 якого сторони домовились, що на дату укладання цього договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 33 000 дол. США, розмір простроченої заборгованості за кредитним договором - 5 536,64 дол. США (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом складає 4 401,00 дол. США та прострочена заборгованість за відсотками - 1 135,64 дол. США). Також сторони домовились викласти кредитний договір у новій редакції (а.с.97 зворот - 102). Також, 28.02.2011 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідача ПАТ «ОМЕГА БАНК», та третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року, відповідно до умов якого сторони визначили, що на дату укладення цього договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 33 000 дол. США. Розмір простроченої заборгованості за кредитом на дату укладення цього договору складає 4 401,00 дол. США. Розмір простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором на дату укладання цього договору складає 1 135,64 дол. США. Розмір строкової заборгованості по процентах за кредитним договором на дату укладання цього договору складає 297,11 дол. США. Відповідно до п.3 додаткової угоди №2 сторони домовились, що розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображена на позичковому рахунку позичальника, складає 38 536,64 дол. США. Також, ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] у п.3.1 додаткової угоди №2 встановили строк користування кредитом по 25.06.2023 року. Також, сторони визначили, що починаючи з 10.04.2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, шляхом здійснення фінансових платежів у сумі 497,68 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору (а.с.103). В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.02.2011 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідача ПАТ «ОМЕГА БАНК», третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки №0101/0608/88-157-Р-01, за яким позивач зобов`язалась відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань перед ВАТ «Сведбанк»по кредитному договору №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року у сумі 38 536,64 дол. США строком до 25.06.2023 року з процентною ставкою 11,9% річних за їх використання (а.с.5-6). Разом з тим, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, а в подальшому 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу про відступлення права грошових вимог, в тому числі відносно позичальника [PERSON] Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, внаслідок укладення договорів факторингу відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року, позичальником за яким є [PERSON] , що сторонами не заперечується. Як вбачається з матеріалів справи банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та у повному обсязі. Однак, позичальником умови кредитного договору не виконувались, порушувались строки повернення кредиту та сплати процентів. Неналежне виконання [PERSON] взятих за кредитним договором зобов`язань призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 10.07.2014 року становила 46 499,10 доларів США (гривневий еквівалент - 543 841,43 грн.), що достеменно підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.90), та згідно якого вбачається, що [PERSON] останній платіж по кредитному договору здійснив 27.06.2013 року, а наступний термін платежу за договором був визначений 10.07.2013 року (включно), який не був сплачений, а тому з 11.07.2013 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Враховуючи наявний розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, у кредитора виникло право вимоги дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у позичальника - обов`язок дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, що стало підставою для звернення 30.09.2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №127/20975/14-ц), що підтверджується інформацією з веб-портату «Судова влада України». Згідно ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції Закону від 16.05.2013 року, яка діє з 09.06.2013 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами - виникнення у позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Стаття 251 ЦК України визначає, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, що має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 ЦК України та ч.2 ст.252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в останньому не встановлено строку після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, про що й неодноразово звертав Верховний Суд, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх роз`ясненнях. Так, у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, з часу прострочення несплаченої заборгованості, тобто з 11.07.2013 року, у відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» виникло право на дострокове виконання позичальником зобов`язань, однак останній звернувся до суду позовом до позичальника, поручителя лише 30.09.2014 року, а тому у зв`язку з пропуском шестимісячного строку від дня настання строку дострокового виконання основного зобов`язання, порука вважається припиненою в силу ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин). Що ж стосується посилання представника відповідача на положення частини 4 статті 559 ЦК України в редакції Законів України від 14.06.2016 року №1414-VIII, від 03.07.2018 року №2478-VIII, які діють з 04.02.2019 року, яка гласить, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання, то суд звертає увагу, що при вирішенні даного спору суд керується саме нормами частини 4 статті 559 ЦК України в редакції Закону від 16.05.2013 року, яка діє з 09.06.2013 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами - виникнення у позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором, зважаючи на те, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч.1 ст.5 ЦК України). Що ж стосується посилань позивача та представника позивача про припинення зобов`язання за договором поруки також на підставі ч.1 ст.559 ЦК України (в редакції Закону від 16.05.2013 року, яка діє з 09.06.2013 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами - виникнення у позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором), яка гласить, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, то суд вважає дані посилання та твердження безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу з наступних міркувань. Так, з матеріалів справи достеменно встановлено, що позивачу з 28.02.2011 року було відомо про існування додаткових угод до кредитного договору, оскільки, зокрема, на додатковій угоді №2 міститься згода позивача як подружжя на укладення позичальником додаткової угоди №2 (а.с.103 зворот). Окрім того, додаткові угоди були укладені між банком та позичальником в один і той же день, що і договір поруки - 28.02.2011 року, що свідчить про обізнаність з ними поручителя. Більше того, проаналізувавши зміст кредитного договору, додаткових угод до них, а також договору поруки, вбачається, що останній був укладений з урахуванням договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору №0101/0608/88-157 від 20.06.2008 року та договору про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року та повністю узгоджується з ними, а тому у даному випадку відсутнє збільшення обсягу відповідальності позивача у зв`язку з укладенням додаткових угод до кредитного договору між банком та позичальником. Проте, вищезазначені обставини не спростовують висновки суду про визнання зобов`язання за договором поруки №0101/0608/88-157-Р-01 від 28.02.2011 року між позивачем та ПАТ «Сведбанк» припиненими на підставі ч.4 ст.559 ЦК України в редакції Закону від 16.05.2013 року, яка діє з 09.06.2013 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають до задоволення. Крім того в силу ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесений судовий збір у розмірі 704,80 грн., згідно квитанції про сплату №45553 від 21.01.2019 року (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved