Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [INFO], про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою, однак ніколи в ньому не проживав, не має з позивачем родинних зав'язків. Тобто, тривалий час [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] безперервно не проживає. Фактичне його місцезнаходження не відоме, в зв'язку з чим вирішити питання про зняття відповідача з реєстрації в добровільному порядку неможливе. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, що містить клопотання про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзив не подав, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в судове засіданн6я не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 19 листопада 2007 року належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.8), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 18.12.2077 року (а.с.9). Відповідно до акту - довідки № 231 від 24 січня 2019 року, складеного депутатом Михайлівської селищної ради [PERSON], було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: будинок [ADDRESS]. В результаті обстеження встановлено, що за цією адресою зареєстрований але не проживає і ніколи не проживав [PERSON], [INFO]. (а.с. 10). Згідно довідки № 0197 від 31 січня 2019 року, виданою виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS], значиться зареєстрованим проживав [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Ст. 317 ЦК України вказує, що право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому, відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України, захист права власності забезпечується державою. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial