Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 листопада 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист для примусового виконання рішення суду по справі № 161/19430/14-ц за позовом ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] 08 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження № 50070869 та винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить на праві власності боржника. Крім того зазначає, що 24 червня 2016 року вказаний виконавчий лист повернутий стягувачеві в звязку з відсутністю у [PERSON] майна, на яке можливо звернути стягнення. Згодом ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року замінено стягувача у даному виконавчому провадженні і правонаступником стягувача став [PERSON], проте повертаючи виконавчий документ первісному стягувачеві, який повторно не предявлявся, державним виконавцем не було знято арешт на майно та заборони на його відчуження, Просить суд зняти арешт та заборону на відчуження усього належного їй майна, накладені 08 лютого 2016 державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 50070869. До початку судового засідання позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовну заяву підтримує повністю, просить її задовольнити проти заочного розгляду справи не заеперчує (а.с. 26). Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать судові виклики та поштові підтвердження про їх вручення , що містяться у матеріалах справи (а.с. 23-24). Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з»явився. надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 17). За таких обставин, зі згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 23.01.2015 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/19430/14-ц задоволено позовну заяву ПАТ «Банк Форум» до [PERSON], на підставі чого 19 листопада 2015 року видано виконавчі листи для примусового виконання вказаного рішення суду. 08 лютого 2012 року постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] відкрито виконавче провадження та винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності позивача (а.с. 6, 7). Із матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2016 року головним державним виконавцем Денисюк В.С. винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві, підставою для цього, як зазначено, було відсутність майна у боржника, окрім іпотечного, на яке відповідно до Закону можливо звернути стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 8). Крім того, ухвалою Луцького міськрайонного суду 16 листопада 2017 року у виконавчому провадженні № 50070869 замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника [PERSON] (а.с. 9). Суд зазначає, що у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на час вчинення вказаних виконавчих дій, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно з ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що слід зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності позивачу, на яке, згідно постанови головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] від 08 лютого 2016 року було накладено арешт в рамках примусового виконання рішення у справі № 161/19430/14-ц. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved