Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Свердловського міського суду Луганської області з позовом про стягнення боргу за договором позики, в якому уточнивши свої позовні вимоги просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у розмірі 17400,00 грн. та судовий збір в розмірі 243.60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що 10 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 17400 грн. 00 коп. На підтвердження укладення договору позики, було оформлено розписку. Відповідно до умов укладеного договору позики, відповідач зобов'язалася повернути отримані грошові кошти протягом шести місяців,рівними частками щомісячно та з остаточним розрахунком до 10 березня 2014 року. З часу укладення договору позики, відповідач не дотримується узятого на себе зобов'язання по щомісячному поверненню позики. Крім того, на час остаточного спливу строку розрахунку, відповідачем отриману позику не погашено. Позивач в судовому засіданні просила задовольнити уточнені вимоги. Відповідач в судовому засіданні уточнені вимоги позивача визнала в повному обсязі. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В правовій позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13) зазначено, що: Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Як вбачається з розписки на а.с.8, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 17400,00 грн., строком на 6 місяців з щомісячною сплатою по можливості, але до 10.03.2014 року. Відповідачем зазначено, що суму 17400,00 грн. до 10.03.2014 року поверну повністю. На звороті розписки зроблено особистий підпис відповідача та розписка датована 10.09.2013 року. Судом встановлено, що 10 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 17400,00 грн. На підтвердження укладення договору позики, було оформлено розписку. Відповідно до умов укладеного договору позики, відповідач зобов'язалася повернути отримані грошові кошти протягом шести місяців, рівними частками щомісячно та з остаточним розрахунком до 10 березня 2014 року. З часу укладення договору позики, відповідач не дотримується взятого на себе зобов'язання по щомісячному поверненню позики. Крім того, на час остаточного спливу строку розрахунку, відповідачем отриману позику не погашено. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами, відповідачка 10.03.2014 року суму позики не повернула. Згідно з вимогами ст.526 ЦК україни зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконала взятих на себе зобов'язань за договором позики від 10.09.2013 року щодо повернення грошових коштів у розмірі 17400 (сімнадцять тисяч чотириста гривень) грн. 00 коп., суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, як обґрунтовані. Згідно приписів частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved