Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2005 по 05.09.2008 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу відповідач постійно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, його навчання. [PERSON] не забезпечує необхідного харчування сина, його лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання ним освіти. Відповідач взагалі після розірвання шлюбу ніколи не бачився із сином, не виявляє інтересу цього робити, тобто самоусунувся від виховання дитини. Після розірвання шлюбу син проживає з позивачем. Вона намагалась сприяти спілкуванню батька із дитиною, однак у нього таке бажання відсутнє. Зокрема, він безпідставно не надавав дозвіл на вивіз дитини за кордон для здійснення туристичних подорожей з метою відпочинку та організації дозвілля дитини, внаслідок чого позивач змушена була звернутись за наданням дозволу до суду. З 02.06.2012 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який допомагає їй вирішувати всі питання з приводу виховання та утримання сина. У зв'язку з тим, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В судове засідання сторони та представник третьої особи не з'явились. Представник позивача надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі та без участі позивача. Причини неявки відповідача [PERSON] та представника органу опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області суду невідомі. Про дату, місце та час судових засідань вони повідомлялись неодноразово, завчасно, належним чином. Відзиву на позов відповідач не надав. Третьою особою також не було надано пояснень з приводу поданого позову. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 06.08.2005 року, Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 06.08.2005 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 23.11.2006 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 11.09.2008 року, Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 02.06.2012 року, внаслідок укладення шлюбу [PERSON] набула прізвище «[PERSON]»(а.с.5). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11.05.2018 року, [PERSON] проживає у м.Вишгород за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми: [PERSON] та [PERSON]. Батько [PERSON] [PERSON], зі слів матері та свідків, не відвідує свого сина, не приймає участі в його утриманні та вихованні (а.с.10). Відповідно до копії Довідки Вишгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 від 29.05.2018 року, [PERSON], [INFO], є учнем 5-а класу з 01.09.2017 року. Вихованням дитини займається мати [PERSON], яка відвідує батьківські збори, контролює успішність дитини, бере участь у класних справах. Хлопчик охайний, доглянутий, має все необхідне для навчання. Батько учня протягом 2017/2018 навчального року жодного разу не з'являвся до навчального закладу, не відвідував батьківські збори, не цікавився дитиною взагалі та не приймав участі у виховному процесі (а.с.11). Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 06.07.2018 року були задоволені позовні вимоги [PERSON], наданий тимчасовий дозвіл на виїзд [PERSON] за кордон у супроводі матері без згоди та супроводу батька з метою відпочинку (а.с.12) Як вбачається з Рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 21.06.2018 №171 «Про доцільність позбавлення батьківських прав», виконавчий комітет ухвалив рішення клопотати перед судом про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини (а.с.9). Суд, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України . За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільної дитини [PERSON], так як останній злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов'язки відносно малолітньої дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з сином, не з'явився в судове засідання для вирішення питання стосовно позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». Із наданих суду доказів встановлено, що дитина матеріально забезпечена, має належні побутові умови проживання, проживає разом з матір'ю, яка турбується про його розвиток та забезпечує всім необхідним. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають в повному обсязі. За положеннями ч.2 ст. 165 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ст .141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №0.0.1156000374.1 від 11.10.2018 року при подачі позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. За таких обставин, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved