Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона проживає у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, що у смт.Гримайлів по [ADDRESS] разом із своїм чоловіком та двома дітьми. Однак у вказаному будинку зареєстрований її рідний брат - [PERSON], який більше 20 років не проживає, добровільно пішов з дому, до теперішнього часу не намагався вселитися в домоволодіння, не приходив, не користувався ним, в поліцію та суд з приводу вселення не звертався. Тому позивач просить суд визнати [PERSON],[INFO] таким, що втратив право на користування житлом, а саме: житловим будинком, що у смт.Гримайлів [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася попередньо подала письмову заяву, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, та справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про визнання позову, та розгляд справи у його відсутності. На підставі вимог ст.ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31.07.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112832376 від 05.02.2018 року [PERSON] являється власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в смт.Гримайлів [ADDRESS](а.с.5,6). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08.02.2008 року, №6 від 26.01.2018 року, №8 від 08.02.2018 року, відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований, але не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS](а.с.7,8,9). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку за адресою: смт. Гримайлів, вул.Наливайка, 40, Гусятинського району, Тернопільської області з 1998 року. Ці обставини визнані відповідачем згідно заяви про визнання позову від 13.03.2018 року. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, обставини в справі сторонами визнаються та не потребують доказуванню і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що за адресою: [ADDRESS] На підставі наведеного та

Outcome: approved