Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м.\~Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.\~Києві 11 червня 2010 року; стягнути з [PERSON] аліменти на користь неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на врівні 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 червня 2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Різниця у поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до припинення відносин та фактичного припинення шлюбних стосунків. Позивач одноособово позбавлена можливості забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового та духовного, морального і соціального розвитку дітей. Відповідач є працездатною особою та може сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів його заробітку, оскільки є військовослужбовцем ЗСУ в/ч [NUMBER] . Розірвання шлюбу між батьками та проживання відповідача окремо від дітей не звільняє його від обов`язку щодо утримання дітей. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.\~Києва Астахової\~О.О. від 31 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, визначено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання на 10 червня 2020 року. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №233 від 20 травня 2020 року, відповідно до пункту 19 розділу VІІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 7.54 розділу VІІ Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. від 25 травня 2020 року зазначена цивільна справи прийнята до свого провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження, до підготовчого судового засідання. У своїй заяві від 08 липня 2020 року позивач просить залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей залишена без розгляду. Цього ж дня ухвалою суду було закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача до суду надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, суд про причини неявки не повідомили. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача та третьої особи, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного. Згідно з положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.\~Києві 11 червня 2010 року, про що складено відповідний актовий запис №\~832. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 17). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , разом із позивачем та перебувають на її утриманні (а.с.\~4, 5, 20, 21). Малолітня дитина [PERSON] навчається у 3-Б класі спеціалізованої школи 3\~265 Дніпровського району м.\~Києва (а.с. 35). Малолітня дитина [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад №\~438 з 02.09.2018\~р. по теперішній час (а.с. 34). У відповідності до положень ч.\~2 ст.\~36 та ст.\~51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч.\~2 ст.\~104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а тому позов [PERSON] в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітніх дітей, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст.\~7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За вимог ст.\~181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року у розмірі 2\~218 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивач проживає разом з малолітніми дітьми, доньками [PERSON] та [PERSON] , які перебувають на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст.\~182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги те, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачем до суду надано не було, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та відповідатиме принципам розумності та справедливості. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 17 січня 2020 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У порядку ст.\~141 Цивільного процесуального кодексу України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн, що був сплачений позивача за подання позову у частині позовних вимог про розірвання шлюбу. Оскільки в силу п.\~3 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову в частині стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст.\~4 Закону України «Про судовий збір», ст.\~7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved