Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб із відповідачем не склався із-за різних поглядів на життя, постійних непорозумінь, конфліктів та втрати взаємоповаги. Сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують та не спілкуються між собою. В судовому засіданні позивач уточнивши заявлені вимоги, просить розірвати шлюб та відновити дошлюбне прізвище, і пояснила, що фактично їх шлюб розпався, оскільки подальше спільне проживання у шлюбі було неможливим. По вині відповідача між ними постійно виникали сварки та не порозуміння, відповідач застосував фізичну силу до неї, принижував її честь, що негативно відображається на здоровї її та дитини. Всі ці обставини стали причиною припинення подружнього життя, а тому з 13 грудня 2015 року вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство і спроби неодноразового примирення не дали позитивних результатів. Після розірвання шлюбу позивач просить відновити дошлюбне прізвище, змінивши її прізвище [PERSON] на Павлюк. Відповідач позовні вимоги не визнав і не згідний розірвати шлюб, ствердивши те, що він бажає зберегти сім`ю в інтересах дитини. Заперечив щодо пояснень позивача, зазначивши що вони є неправдивими. Хоч він і бажає зберегти сімю, однак за весь цей тривалий час судового розгляду справи примиритися із дружиною не зміг, а тому вони проживають окремо, подружні стосунки не підтримують і спільне господарство не ведуть. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підставна і підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 жовтня 2014 року у Великовікнинській сільській раді Збаразького району Тернопільської області, актовий запис № 17. Від цього шлюбу подружжя має дитину [PERSON], [INFO]. Відносини між подружжям свідчать про те, що сім`я розпалася. Сторони тривалий час проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, і позивач миритися із відповідачем не бажає, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, що привело до неможливого подальшого спільного проживання у шлюбі. Проаналізувавши докази представлені сторонами, суд вважає, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, і позивач стверджує, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим, тому відновлювати подружні стосунки із відповідачем вона не бажає, що суперечить інтересам позивача і має істотне значення, а тому є законні підстави для розірвання даного шлюбу та відновлення позивачу дошлюбного прізвища.

Outcome: approved