Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача такою, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що в будинку, який належить їй на праві приватної власності, зареєстрована відповідач [PERSON], однак, остання там не проживає вже з серпня 2013 року, її речей в помешканні немає, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю на підставах викладених у позові, просили суд їх задовольнити, та окрім того зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомляється у встановленому законом порядку. За згодою позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи думку позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення позивача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.01.2014 року (а.с.4). З довідки виданої Підлужненською сільською радою від 02.06.2015 року за № 760 вбачається, що у будинку позивача зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно . Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] будучи зареєстрованою у житловому будинку позивача перешкоджає користуванню належним останній майном через необхідність нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих чоловік. У відповідності до вимог ст.71 ЖК України наймач жилого приміщення або члени його сім'ї можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням в разі не проживання в цьому жилому приміщенні без поважних на це причин більше шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Факт тривалого не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні та невиконання ним обов'язків по оплаті та утриманню житла знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а її формальна реєстрація у спірному будинку перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися і розпоряджатися Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований по [ADDRESS]. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад шість місяців у спірному будинку. Таким чином в судовому засіданні повністю доведено обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved