Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] . В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що йому [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] . Даний житловий будинок він 08 серпня 2018 року обміняв на належну йому на праві власності квартиру у громадянина [PERSON] , що підтверджується копією договору міни квартири на житловий будинок з надвірними будівлями. Право власності на зазначений житловий будинок було набуто ним з цього часу на підставі даного договору, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2018 року. В даному будинку зареєстрований відповідач, [PERSON] , 1981 року народження, який там був зареєстрований ще до укладення ним договору міни квартири на житловий будинок попереднім власником будинку в 2008 році, він був членом його сім`ї. Оскільки він є єдиним повноправним власником житлового будинку [ADDRESS] , то реєстрація в будинку відповідача, порушує його права на користування та розпорядження будинком. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пославшись на доводи викладені в ньому. Відповідач позов не визнав та пояснив, що право власності на даний будинок є спірним, оскільки він також претендує на частину спів власності даного будинку, т.я. він також вкладав свої особисті кошти в будівництво будинку. В зв`язку з тим що він звернувся до суду з відповідним позовом про визнання права спільної сумісної власності на даний будинок, то неодноразово просив відкласти розгляд справи про визнання його втратившим права користування будинком до прийняття остаточного рішення про визнання права власності на будинок. Однак після прийняття рішення апеляційною інстанцією з цього приводу, в судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис(а.с.61). Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи 10.03.2020 року, до суду не надходило. Перевіривши письмові докази по справі та заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що відповідно\~до договору\~міни квартири\~на житловий\~будинок від\~08.08.2018\~року, позивач\~ [PERSON] \~є власником\~житлового будинку\~з надвірними\~будівлями та\~земельної ділянки,\~що розташовані\~в[ADDRESS] (а.с.7-8). Право власності на зазначений житловий будинок було набуто ним з цього часу на підставі даного договору, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2018 року(а.с.9). За обліковими даними Піщанської сільської ради Красноградського району в даному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] , 1981 року народження(а.с.10). Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на даний будинок, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку в квартирі, власником якого вона не є та щодо якого не має права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачці у користуванні її власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні будинку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. При цьому посилання відповідача про те, що він також має право власності на частину даного будинку, є безпідставним. Так,\~дійсно 20.09.2019\~року відповідач\~ [PERSON] \~звернувся до\~Красноградського районного\~суду з\~позовною заявою\~про визнання\~права спільної\~сумісної власності\~на даний\~будинок за адресою: [ADDRESS] . Однак,\~рішенням Красноградського\~районного суду\~від 19.11.2019\~року взадоволенні цивільного позову [PERSON] до [PERSON] з третіми особами, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та визнання права спільної сумісної власності було відмовлено. Постановою Харківського\~апеляційного суду\~від 03.03.2020\~року апеляційна\~скарга [PERSON] \~була залишена\~без задоволення,\~а рішення Красноградського районного суду від 19.11.2019 року залишено без змін. Таким чином відповідно до положень ст.384 ЦПК України, 03.03.2020 року рішення Красноградського районного суду від 19.11.2019 року - набрало чинності. Таким чином єдиним законним власником будинку за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON] . В зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду ніяких доказів в підтвердження своїх доводів, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] права користування будинком за адресою: за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved