Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 221.12.2015 року вона працювала на посаді фахівця ( з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Довгинцівського районного відділу кримінально-виконавчої служби. 31.12.2016 року вона була переведена до Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерстерства юстиції. 03.01.2017 року вона призначена на посаду фахівця Центрального міського відділу м. Кривого Рогу уповноваженого органу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Відповідно до Наказу Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції № 199/ ОС -18 від 26.06.2018 року її звільнено з посади на підставі п.1.ч.1. ст. 40 КЗпП України - у зв`язку із скороченням штату. 27.06.2018 року їй була видана трудова книжка. Запис до трудової книжки про її звільнення внесений 27.06.2018 р. Своє звільнення вважає протиправним та таким, що проведено з грубим порушенням вимог законодавства, за наступних підстав. Вона була звільнена з ініціативи роботодавця, тому їй повинна бути вручена копія наказу про звільнення. Проте копія наказу не видавалась. Звернення до відповідача з метою отримання копії наказу про звільнення були проігноровані. Також, вона є членом Дніпропетровської обласної об`єднаної організації всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби. Однак, її звільнення не погоджувалось з профспілковою організацією, що підтверджується довідкою Дніпропетровської обласної об`єднаної організації всеукраїнської профспілки органів та установ пенітенціарної служби. Крім того, вона не була належним чином попереджена про наступне звільнення, оскільки їй приблизно в січні 2018 року було надано для підпису відомості, в яки було зазначено, що в майбутньому можливі зміни в штаті, але не було інформації про майбутнє звільнення. Відповідач взагалі не порівняв кваліфікацію та продуктивність праці працівників при її звільненні, що є грубим порушенням її трудових прав. Вона має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим має переважне право на залишення на роботі. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існують на підприємстві, не залежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював. Оскільки, обов`язок по працевлаштуванню працівників покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади ( інша робота), які з`являлися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на момент звільнення. Вона також зазначає, що відповідач ознайомив її зі в червні 2018 року зі списком декількох вакантних посад в органах, які вірогідно територіально знаходились в м. Дніпро, проте їй не було роз`яснено, для чого вона знайомиться зі списком. Крім того, їй відомо про існування вакантних посад, на які вона могла претендувати з урахування її досвіду та кваліфікації в тому числі в м. Кривому Розі за її місцем проживання. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог за таких підстав. [PERSON] працювала на посаді фахівця ( з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрально міськрайонного відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації з 03.01.2017 року. Посада фахівця ( з питань роботи із суб`єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації входила до штату уповноважених органів з питань пробації Міжрегіонального управління, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2016 року № 5182/к. Центральний міськрайонний відділ м. Кривий Ріг входив в структуру Міжрегіонального управління. Потім цей відділ увійшов в структуру відокремленого підрозділу - Філії Міжрегіонального управління - уповноваженого органу з питань пробації. Про це зазначено в позиції 19 Структури Міжрегіонального управління, затвердженої в.о. Міністра юстиції України Н.І. Севастьяновою 19.08.2017 року. Відповідно до розпорядження КМУ від 13.09.2017 року № 655-р була утворена ДУ «Центр пробації». Функції пробації були передані від Міжрегіонального управління до цього Центру пробації. Структуру Міжрегіонального управління змінено 18.01.2018 року, відповідно змінено і Положення Міжрегіонального управління за наказом Міністерства юстиції від 16.02.2018 року за яким з підпорядкування Міжрегіонального управління виключено уповноважені органи з питань пробації та функції пробації. За наказом міністерства юстиції України від 10.01.2018 року № 10.01.2018 року № 50/к затвердженого структуру та штат Центру пробації та визначено таким, що втратив чинність наказ міністерства юстиції України від 11.11.2016 року № 5182/к « Про затвердження штату уповноважених органів з питань пробації Південно-Східного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацї Міністерства юстиції». Саме через скорочення штату уповноважених органів з питань пробації, і втому числі і посади, яку займала позивач, 24.01.2018 її було попереджено саме про можливе майбутнє звільнення відповідно до норм п. 1 ст. 40 КЗпП України, а не про майбутні зміни в штаті, як це зазначає позивачка в своїй позовній заяві. Про ознайомлення з таким попередженням позивач поставила особистий підпис на такому повідомленні та поставила дату. Позивача заздалегідь була попереджена про майбутнє звільнення. Позивачці не пропонувались інші посади так, як з 31 січня по 11 червня 2018 року була вакантна лише одна посада інженера програміста, яка не відповідала її освіті, досвіду роботи та іншим кваліфікаційним вимогам. Вакантні посади державних службовців позивачу не пропонувались, бо відповідно до норм Закону України «Про державну службу» призначення на такі посади здійснюється за результатами конкурсу і процедура проведення передбачена тільки в рамках несення державної служби. Позивачку 27.06.2018 року ( в день звільнення) було ознайомлено з наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.06.2018 року № 199/ОС-18 на підставі якого її було звільнено (у зв`язку із скороченням), про що в листі доведення стоїть підпис позивачки. Також зазначає, що Дніпровська обласна об`єднана організація Всеукраїнської профспілки персоналу та установа пенітенціарної служби не є первинною профспілковою організацією Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарано та пробації. Крім, того від відповідачем на адресу суду було надано пояснення, в яких зазначено, що штат Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та окремо штат уповноважених органів з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ( тобто як два окремі штати) були затверджені окремими наказами Міністерства юстиції України так, як уповноважений орган з питань пробації був відокремленим підрозділом без права юридичної особи, що безпосередньо підпорядковувався міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. Та вказує, що позивачу пропонувались вакантні посади, із списком яких вона ознайомлена особисто. Тому, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити впоєному обсязі. Представник позивача до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача також надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві. У відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст.ст.2, 5-1 КЗпП України право громадян на працю забезпечується державою. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу та незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] , 15.02.1978 року була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України ( за скороченням штату) (Т.1., а.с.16-16 зворот). Згідно довідки виданої головою ДООО ВПП ОУПтС [PERSON] . [PERSON] являється членом первинно профспілкової організації уповноважених органів з питань пробації у Дніпропетровській області. В зв`язку з ліквідацією Управління пробації у Дніпропетровській області Південно-східного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України і утворення філії Дніпропетровської області «Державної установи центр пробації» було проведене скорочення штатної чисельності співробітників, яке з первинною та з обласною всеукраїнською профспілковою організацією не погоджувалось ( Т.1., а.с. 17). Заробітна плата [PERSON] за період з липня 2017 року по червень 2018 року становить 77067,41 грн. (Т.1, а.с.18). Відповідно до наказу міністерства юстиції України від 16.02.2018 року № 393/5 затверджено Положення про Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції; Також. Визнано такими, що втратили чинність, наказ Міністерства юстиції України від 11 грудня 2017 року № 3978/5 «Про затвердження Положення про Підвенно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» ( Т.1, а.с. 67-710. 24.01.2018 року [PERSON] під підпис була ознайомлена про можливе наступне звільнення із займаної посади з п п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через два місяці після ознайомлення з цим попередженням або відмови від призначення на одну із пропонованих їй посад ( Т.1, а.с.73). Згідно наказу МЮУ від 10.01.2018 року № 50/к затверджено структуру та штат Центру пробації та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції Укрвїни від 11.11.2016 року № 5182/к «Про затвердження штату уповноважених органів з питань пробації Південно-східного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» ( Т.1., а.с.74). З наказом про звільнення [PERSON] ознайомлена особисто, 27.06.2018 року ( Т.1., а.с. 78), та цього ж дня отримала трудову книжку ( Т.1, а.с.80-80 зворот). В період з 31.01.2018 року по 11.06.2018 року в Південно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з вільним майном була вакантна одна посада інженер-програміст ІІ категорії ( Т.1, а.с. 86). 26 червня 2018 року [PERSON] , фахівця ( з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міського відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено ( у зв`язку із скороченням штату) із виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати ст. 44 КЗпП України . Підстави: попередження [PERSON] , подання [PERSON] , наказ Міністерства юстиції від 10.01.2018 року № 50/к ( Т.1, а.с. 77). Відповідно до довідки виданої головою ДООО ВПП ОУ ПтС [PERSON] профспілковий комітет Дніпропетровської обласної об`єднаної організації Всеукраїнської профспілки персоналу органів тв. Установ пенітенціарної служби не вбачає підстав для прийняття рішення про відмову і наданні згоди на розірвання трудового договору між Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з фахівцем ( з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міського відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації та [PERSON] , у зв`язку зі скороченням штату, з 27 червня 2018 року ( Т.1, а.с.110). 12.06.2018 року [PERSON] звернулась з заявою до начальника Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції полковника внутрішньої служби Невєрова К.В. про надання їй для ознайомлення перелік посад, на які можливо здійснити її переведення з кваліфікаційними вимогами до них та вказати розмір заробітної плати та місце знаходження робочого місця по кожній з цих посад ( т.1, а.с.138). З листа відповіді від 27.06.2018 року № 5/1-793-18/г-689 , вбачається, що в Управлінні на даний час не має вакантних посад, на які б можна було призначити [PERSON] за кваліфікаційними вимогами ( Т.1, а.с.139). 11.06.2018 року [PERSON] була ознайомлена зі списком вакантних посад в уповноважених органах з питань пробації у Дніпропетровській області ( філії) ( Т.1, а.с.135). Відповідно до листа ДУ «Центр Пробації» Міністерства юстиції України [PERSON] , [PERSON] з приводу свого працевлаштування безпосередньо до керівництва Державної установи «Центр пробації» не зверталась, пропозиції їй для можливого призначення на одну з вакантних посад у підрозділах пробації керівництвом згаданої установи не надавались (Т.1, а.с.45). Так, в судовому засіданні встановлено, що 21.12.2015 року позивач працювала на посаду фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації. Відповідно до наказу відповідача № 199/ОС-18 від 26 червня 2018 року, відповідач звільнена із займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності та штату працівників, з 27 червня 2018 року. Звільнення позивача відбулося через те, що 10 січня 2018 року Міністерством юстиції України було прийнято наказ № 50/к, відповідно до якого було затверджено структури державної установи «Центр пробації», яка не є правонаступником відповідача, та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України № 5183/к від 11 листопада 2016 року «Про затвердження штату уповноважених органів з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції», яким було передбачено посаду позивача у Південно-Східному міжрегіонального управління з питань пробації. Про майбутнє вивільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України позивача було повідомлено особисто під підпис ще 24 січня 2018 року, що підтверджується відповідним попередженням, здійсненим відповідно до наказу відповідача № 50/к від 10 січня 2018 року. Позивачці не пропонувались інші посади так, як з 31 січня по 11 червня 2018 року була вакантна лише одна посада інженер-програміст ІІ категорії, яка не відповідала її освіті, досвіду роботи та іншим кваліфікаційним вимогам. Вакантні посади державних службовців позивачці не пропонувались, відповідно до норм Закону України «Про державну службу» призначення на такі посади здійснюється за результатами конкурсу і процедура переведення передбачена тільки в рамках несення державної служби. Вакантні посади, які заміщуються, особами рядового і начальницького складу, також позивачці не пропонувались так, як для переведення на таку посаду необхідно мати спеціальне звання та мати відповідні медичні висновки, яких позивачка не має. Позивачку 27.06.2018 (в день звільнення) було ознайомлено з наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.06.2018 №199/ОС-18 на підставі якого її було звільнено (у зв`язку із скороченням), про що в листі доведення стоїть підпис позивачки. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частина 2 зазначеної статті передбачає, що звільнення з підстав, зазначених в п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У п.19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Твердження позивача, що відповідач не отримав згоду на її звільнення у первинній профспілковій організації не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в своїй позовній заяві позивач стверджувала, що вона є членом саме Дніпропетровської обласної об`єднаної організації всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби, з якою її звільнення не погоджувалося. На підтвердження цього вона надавала довідку вищевказаної організації. Проте в даній довідці зазначається, що позивач є членом іншої організації, а саме - первинної профспілкової організації уповноважених органів з питань пробації у Дніпропетровській області. У довідці також зазначається, що скорочення штату Управління пробації у Дніпропетровській області відбулось без погодження з первинною організацією та без погодження з Дніпропетровською обласною об`єднаною організацією всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітанціарної служби. Дніпропетровська обласна об`єднана організація всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби не є первинною профспілковою організацією відповідача. Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору проводиться за згодою саме первинної профспілкової організації, а позивач на підтвердження свого членства у первинній профспілковій організації надає суду довідку організації, до повноважень якої вищезазначене питання не належить. За заявою позивача від 20.02.2017 року, відрахування профспілкових внесків здійснювалось на користь Дніпропетровської обласної об`єднаної організації Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби, яка не є первинною профспілковою організацією, що діє у відповідача. Ст.43-1 КЗпП України передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Крім того, відповідно до довідки від 05.09.2018 року № 15/ДООО-019, Профспілковий комітет Дніпропетровської обласної об`єднаної організації Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби не вбачає підстав для прийняття рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з фахівцем (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації та [PERSON] , у зв`язку із скороченням штату, з 27 червня 2018 року (том 1, а.с.110). Доводи позивача, викладені в позовній заяві, про те, що їй була дана не повна інформація щодо наявних вакантних посад, судом до уваги не приймається, оскільки відповідно до Структури Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції затвердженої Міністром юстиції України 18.01.2018 уповноважені органи з питань пробації були виключені із структури Міжрегіонального управління, тобто дана обставина передбачала скорочення абсолютно всього персоналу уповноваженого органу з пробації Міжрегіонального управління, до того ж, в період з 24.01.2018 року по 27.06.2018 рік в Міжрегіональному управлінні не було вакантних посад, які б відповідали освіті, досвіду роботи позивачки. Посилання позивача, що їй не було роз`яснено для чого її ознайомлюють зі списком вакантних посад, спростовується матеріалами справи. Суд приймає до уваги твердження відповідача, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося через скасування Міністерством Юстиції України штатного розпису, який передбачав наявність посади останньої, в зв`язку із затвердженням структури нової юридичної особи - державна установа «Центр пробації». Позивач була своєчасно попереджена про майбутнє вивільнення, однак на момент вивільнення в Міжрегіональному управлінні не було вакантних посад, які б відповідали освіті, досвіду роботи позивачки. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги обставини встановлені в судовому засіданні, суд вважає що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі. Оскільки, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, то вони також не підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Outcome: dismissed