Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, [PERSON] обласної ради, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до розпорядження №184 [PERSON] обласної лікарні ім. М.І. Пирогова від 04.07.2011 року позивач була поселена у кімнату №203 гуртожитку по вул. Р. Скалецького, 31 у м. Вінниця. Актом, складеним [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтверджується факт постійного проживання позивача за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31, кім.203 з 04.07.2011 року по даний час. На імя позивача відкритий особовий рахунок на кімнату 203 у будинку №31 по вул. Р. Скалецького в м. Вінниці, Крім того, позивач зазначає, що фактом, що підтверджує її постійне проживання у вищезазначеній кімнаті гуртожитку є договір про користування електричною енергією, укладений між позивачем та ПАТ «Вінницяобленерго», на постачання електроенергією кімнати відповідно; квитанції про сплату комунальних послуг; довідка про склад сім`ї, тощо. Будівля гуртожитку, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31, знаходиться у власності [PERSON] обласної ради та перебуває на балансі [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова. Рішенням [PERSON] обласної ради від 20.06.2013 року №569, а саме п.3, ВОКЛ ім. М.І. Пирогова зобовязано передати у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці дану будівлю гуртожитку із інженерними комунікаціями та технічними пристроями. А тому, з 2010 року ведеться робота по підготовці гуртожитку до передачі його в комунальну власність міста з подальшою приватизацією займаних кімнат. Проте, однією з умов передачі гуртожитку в комунальну власність міста є і реєстрація місця проживання мешканців відповідно до займаних кімнат. Але мешканці гуртожитку зареєстровані не до займаних кімнат, а тільки до будинку, тобто в адресі реєстрації місця проживання позивачів вказано лише «м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 31, гуртожиток». Позивач зазначає, що вона особисто зверталась до головного лікаря ВОКЛ ім. М.І. Пирогова з проханням провести її перереєстрацію відповідно до займаної кімнати, але отримала відмову, оскільки перереєстрація громадян не входить до компетенції ВОКЛ ім. М.І. Пирогова. В подальшому, на звернення інших мешканців гуртожитку до Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури [PERSON] державної адміністрації отримано відповідь про те, що дане питання розглядається виключно в судовому порядку. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача адвокат [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] обласної ради за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] міської ради за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до розпорядження №184 [PERSON] обласної лікарні ім. М.І. Пирогова від 04.07.2011 року позивач була поселена у кімнату №203 гуртожитку по вул. Р. Скалецького, 31 у м. Вінниця, оскільки позивач працювала рентген лаборантом [PERSON] обласної лікарні ім. М.І. Пирогова, про що свідчить ордер №184 від 04.07.2011 року (а.с.8). Відповідно до змісту довідок [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова від 08.06.2016 року №01-1-23/1479, від 08.06.2016 року №01-1-23/1479, від 08.06.2016 року №01-1-23/1479 [PERSON] проживає у кімнаті №203 гуртожитку по вул. Р. Скалецького, 31 в м. Вінниці, особовий рахунок відкрито на її імя, станом на 08.06.2016 року заборгованості по оплаті за гуртожиток та комунальні послуги не має (а.с.9-11). Отже, позивач проживає у даному гуртожитку з 2011 року по даний час і відповідно сплачує всі комунальні платежі своєчасно та в повному обсязі. Факт постійного проживання позивача за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31, кім. №203 з 2011 року і по даний час підтверджується актом, складеним [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Також, підтвердженням факту постійного проживання позивача у згаданій кімнаті гуртожитку є договір про користування електричною енергією №040130607, укладений між ПАТ «Вінницяобленерго» та позивачем 24.05.2013 року, саме на постачання електроенергією кімнати №203, розрахункові листи за проживання в гуртожитку. Окрім того, судом встановлено, що будівля гуртожитку, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31, знаходиться у власності [PERSON] обласної ради та перебуває на балансі [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова. Рішенням [PERSON] обласної ради від 20.06.2013 року №569 [PERSON] обласну клінічну лікарню ім. М.І. Пирогова зобовязано передати у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці дану будівлю гуртожитку із інженерними комунікаціями та технічними пристроями (а.с.18-21). Згідно зі ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Відповідно до п.п.6, 14 ст.18 вказаного Закону органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208. Відповідно до ст.130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно ч.1 ст.9 ЖК УРСР громадами мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. У відповідності до ч.3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст.16 ЖК УРСР до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст.47 ЖК УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Згідно зі ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Відповідно до ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частиною 1 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки користування позивачем кімнатою №203 в гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31, повністю підтвержено матеріалами справи, таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved