Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30 серпня 2016 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON], 07 лютого 2017 року, яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, у звязку із чим, уточнивши позовні вимоги просила стягнути з відповідача на її корить аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини та судові витрати на послуги адвоката у розмірі 1000 грн. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У звязку з цим, указана цивільна справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07 вересня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду на 27 грудня 2017 року. Позивач у судовому засіданні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився надав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні частково заперечував проти вимог позивачки, зазначив, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. є безпідставними та необґрунтованими. [PERSON] має статус тимчасово переміщеної особи, мешкає у чужому місті, зазнає труднощі не з своє вини, йому важко знайти роботу, має тимчасові заробітки, має труднощі з оплати житла. Також при народженні дитини позивачка отримала допомогу при народженні дитини у розмірі 41280 грн., з яких 10320,00 грн. позивач отримала одразу, решта суми виплачується протягом 36 місяців по 860,00 грн. щомісячно, протягом трьох років. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно зі свідоцтвом про народження серії І-НО №741008, виданим Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 15 лютого 2017 року, [PERSON] народися 07 лютого 2017 року, батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON], актовий запис №252. Згідно з договором оренди житлового приміщення, укладеного 09 вересня 2016 року, [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS], строком на 6 місяців, розмір орендної плати складає 2500 грн., щомісячна оплата по лічильникам голодної води, гарячої води, електропостачання, газопостачання, опалення 50 %. Згідно з довідкою №13347 від 01 листопада 2017 року, виданою [PERSON] загальна сума допомоги при народженні дитини, на підставі ЗУ «Про ДСД сімям з дітьми» за період з 01 березня 2017 року по 01 грудня 2017 року складає 19728,39 грн. Згідно з довідкою від 02 листопада 2017 року, виданою УСЗН Центрального району міста Маріуполя Донецької області [PERSON] за період з квітня 2015 року по листопада 2017 року отримала допомогу переміщеним особами на проживання у розмірі 19751,23 грн. Згідно з довідкою від 03 січня 2018 року вих.№1, виданою директором ТОВ «Дівайс І К» [PERSON] працює у ТОВ «Дівайс І К» на посаді водія вантажника з 22 грудня 2017 року по теперішній час, заробітна плата щомісячно становить 3200,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Визначення аліментів в твердій грошовій сумі, за обставин справи, узгоджується з приписами ст. 184 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум станом на 1 січня 2018 року, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить 1492,00 гривень. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище платника аліментів, що відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати, не обтяжений турботами щодо, утримання інших дітей або непрацездатних батьків і будучи батьком [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати його до повноліття. Також приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги та матеріальне становище відповідача, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно на дитину і до повноліття дитини. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі по 1000 грн. на користь позивача, суд виходить із наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, питання про розподіл судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, суд віришує, враховуючи розмір задоволення позовних вимог, та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400,00 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до положень ч. 9 ст. 10, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ці витрати підлягають стягненню з відповідача у дохід держави. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за один місяць згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі ст.ст. 180, 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial