Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Позивач та відповідач протягом тривалого часу з 2006 року проживали однією сім?єю без укладення шлюбу. [INFO] у сторін народилась спільна донька - [PERSON]. Починаючи з 2014 року, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов?язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак, до дитини ставиться непогано, спілкується з нею. З відомостей, що містяться в ЄДРПОУ , позивачу відомо про те, що відповідач є особою, що провадить підприємницьку діяльність і на даний час не перебуває в процесі припинення. Вид діяльності, відповідно до коду [NUMBER] - роздрібна торгівля в магазинах та поза магазинами. Оскільки місце роботи та розмір заробітної плати відповідача позивачу невідомі, остання просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій сумі в розмірі 2500 грн. В судове засідання позивач не з?явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, відповідно до змісту якої позовні вимоги підтримала та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з?явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак, конверти із судовими повістками повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, тому визнає причини її неявки неповажними та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Сторони по справі не перебували та не перебувають в зареєстрованому шлюбі між собою, але з 2006 року по 2014 рік проживали однією сім?єю. Відповідно до копії свідоцтва про народження, сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка проживає разом з матір?ю - позивачем по справі, відповідно до копії довідки №03-08-709, виданої КК «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва. Згідно з даних роздруківки результатів безкоштовного запиту на веб-порталі ЄДРПОУ, відповідач [PERSON] зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та не перебуває у стані припинення (а.с. 9). Відповідно до довідки №1 від 09.03.2017 року, виданої Мистецьким закладом «Дебют», [PERSON] відвідує заняття з фаху «Хореографія» з вересня 2016 року. Розмір щомісячної плати за навчання в 2016-2017 навчальному році становить 300 грн. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з приписами ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2017 року становить - 1689 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 20 лютого 2017 року. Враховуючи стан здоров?я дитини, матеріальний стан відповідача, а саме те, що він є працездатною особою, є фізичною особою-підприємцем, має нерегулярний, мінливий дохід, інших дітей та зобов?язань по сплаті аліментів не має, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі положень Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved