Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. В позовній заві посилалась на те, що з жовтня 2016 року по січень 2017 року вона проживала з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання [PERSON] неодноразово висловлював намір мати спільних дітей, проте, коли дізнався, що вона вагітна, забрав свої речі, залишив її вагітну та почав проживати окремо. Від стосунків з [PERSON] у неї народився син - [PERSON] , [INFO] . На момент народження дитини сторони проживали окремо, в шлюбі не перебували, тому відомості до актового запису про народження дитини були внесені в порядку, передбаченому ст.135 Сімейного кодексу України («зі слів матері»). З моменту народження сина [PERSON] жодної допомоги сину та позивачу не надавав, сина жодного разу не відвідав, хоча достовірно знає, що є біологічним батьком [PERSON] . Позивач неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] як особисто, так і в телефонному режимі з проханням надати матеріальну допомогу сину, проте відповідач визнати своє батьківство у добровільному порядку відмовляється. З моменту народження сина позивач самостійно його забезпечує, доглядає та виховує. Відповідач від виконання обов`язку щодо утримання дитини ухиляється. Тому позивач просила суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 2000 грн. щомісячно з урахуванням індексації до досягнення повноліття дитини, але не менше, ніж 15 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною віку трьох років. В межах суми платежу за один місяць просила допустити рішення до негайного виконання. Судові витрати просила покласти на відповідача. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 19 липня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. За клопотанням позивача [PERSON] та її представника [PERSON] ухвалою суду від 19 вересня 2016 року у справі призначено судову молекулярну генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.65). На вирішення експертів поставлено питання: 1.Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Зобов`язано [PERSON] з`явитися разом з малолітнім [PERSON] , [INFO] , за викликом експерта для проведення експертних досліджень. Зобов`язано [PERSON] з`явитися за викликом експерта для проведення експертних досліджень. Обов`язок по оплаті експертизи покладено на [PERSON] . На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та її представника про виклик в судове засідання та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 31 січня 2019 року відновлено провадження у справі у зв`язку з поверненням справи експертною установою до суду (а.с.110). Оскільки експертне дослідження у справі проведено не було, ухвалою суду від 26 лютого 2019 року справу №552/3844/18 знову направлено для проведення судової молекулярної генетичної експертизи до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України відповідно до ухвали Київського районного суду м.Полтави від 19 вересня 2018 року. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено (а.с.139). 29 травня 2019 року ухвалою суду відновлено провадження у справі, яку призначено до розгляду. Відповідач 13 вересня 2018 року надав суду заяву про перенесення судового засідання, у якій категорично не визнавав позовні вимоги та просив у разі призначення експертизи доручити її експертним установам не в Україні, оскільки позивач є медичним працівником, а її подруга (медичний працівник та завідуюча аптекою) має батька на посаді головного лікаря та власника приватного медичного закладу, тобто має зв`язки з медичними установами, та вони можуть підробити висновок стосовно ДНК. Українським медичним установам він не довіряє. Також просив суд надіслати йому справу на ознайомлення у м. Москву (а.с. 56 -57). Інші клопотання та заяви по суті справи сторонами суду не подавалися. Відповідач відзиву на позов не подав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. При цьому посилались на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи [PERSON] був повідомлений у встановленому законом порядку. Достовірно знаючи про розгляд судом справи за позовом [PERSON] до нього про встановлення батьківства та стягнення аліментів, відповідач судові повістки, які направлялися йому судом, не отримував, на телефонні дзвінки перестав відповідати ( а.с. 160-162, 181-183, 186-188). У зв`язку з цим за відсутності іншої можливості повідомити відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд був вимушений викликати його в судове засідання у порядку. передбаченому ч. 11 ст.128 ЦПК України, а саме через оголошення на сайті Судової влади (а.с. 156, 169, 180). Оскільки відзиву на позов відповідач не подав, в судове засідання не з`являвся, його позиція по справі вбачається зі змісту заяви про перенесення судового засідання від 10 вересня 2018 року, у якій він зазначив, що свою причетність категорично заперечує та батьківство не визнає. Стверджує, що з позивачем стосунків він не мав (а.с. 56). Третя особа - Київський районний у м.Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання свого представника не направила, звернувшись до суду з клопотаннями про розгляд справи за відсутності її представника. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що Київським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зроблено актовий запис №1085 від 02 вересня 2017 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір`ю зазначеної дитини є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с.10). Відомості про батька дитини до актового запису внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується даними відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 02 вересня 2017 року №00018620777 (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто прізвище дитини вказано за прізвищем матері, а ім`я та по батькові - за її вказівкою. Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Як передбачено ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Факт походження малолітнього [PERSON] , [INFO] від [PERSON] підтверджується дослідженими в судовому засідання доказами, в тому числі: показаннями свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що вони з позивачем разом навчалися, потім почали разом працювати в аптеці. Ще будучи одруженим, [PERSON] проявляв увагу до [PERSON] , а в кінці 2016 року почав наполегливо ходити до неї. Відповідач зустрічався з [PERSON] . Він по неї приїздив, приносив їй парасольку, обіди, забирав з роботи майже кожен день, починаючи з осені 2016 року до січня 2017 року. Вони ходили за руку, цілувалися, що свідок сама бачила. Вдома у них свідок не була, але у той період постійно їх бачила разом. Свідок [PERSON] сама повідомила [PERSON] , що у нього народився син, з чим вона його привітала. Він на це не заперечив своє батьківство, а лише запитав як себе почуває [PERSON] . Відповідач живе навпроти аптеки, свідок бачить його майже кожного дня, вчора (показання свідок давала 02 липня 2019 року) також бачила; показаннями свідка [PERSON] , яка суду повідомила, що працює з позивачем в одній аптеці «Тотус Фарм». Відносини у [PERSON] з [PERSON] розпочалися з жовтня 2016 року та тривали до січня - лютого 2017 року. Коли [PERSON] хворіла, за ліками для неї ввечері прийшов [PERSON] . Він сам розрахувався зі ліки. Вони проживали разом. Про це розповідала [PERSON] . Коли [PERSON] зустрічалася з [PERSON] , ні з ким іншим вона не зустрічалася; показаннями свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що [PERSON] з жовтня 2016 року почала зустрічатися з [PERSON] . Він проживав у неї, залишався на ніч. Вона періодично бачила [PERSON] Колись він розказував, що не розлучений, але з дружиною не живе, оскільки вона не хоче дітей, а він хоче. Свідок бачила [PERSON] та [PERSON] разом. По них було видно, що у них відносини як у пари. Він піклувався про [PERSON] , приносив їй обіди, купував ліки. Спілкування [PERSON] та [PERSON] припинили з січня 2017 року. В той час як у [PERSON] були відносини з відповідачем, вона з іншими чоловіками не зустрічалася; показаннями свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що є матір`ю позивача [PERSON] . Від дочки вона знає, що батьком її малолітнього сина [PERSON] є [PERSON] . Вони з [PERSON] з кінця 2016 року до початку 2017 року проживали разом, мали спільний побут. Свідок в цей період не мала можливості приїздити до дочки, але майже щодня вони спілкувалися телефоном. І [PERSON] розповідала, що проживає зі [PERSON] . Він піклувався про [PERSON] , їздив на базар, питав, що треба купити. Як вже зазначав суд, з метою встановлення наявності або відсутності кровної спорідненості [PERSON] з малолітнім [PERSON] ухвалою суду від 19 вересня 2018 року у справі було призначено судову молекулярну генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експертів судом поставлено питання: Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Цією ж ухвалою [PERSON] та [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] зобов`язано з`явитися за викликом експерта для проведення експертних досліджень. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відібрання зразків для експертного дослідження експертом було призначено на 23 січня з 10 до 11 години, про що сторони були повідомлені судом. Їм також було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі (а.с. 101, 102). У призначений експертом час сторони для відібрання зразків не з`явились. При цьому позивач звернулась до суду з заявою, у якій зазначила, що у зв`язку з погодними умовами не може здійснити виїзд 23 січня 2019 року з малолітньою дитиною до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення судової молекулярної генетичної експертизи. Тому просила перенести проведення експертизи на іншу дату, про що її повідомити (а.с. 104). Відповідач [PERSON] про причини неявки для проведення експертного дослідження суду не повідомив та зайняв таку позицію, за якою судові повістки не отримував, справою не цікавився, за викликом суду не з`являвся. 24 квітня 2019 року [PERSON] з`явилася до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з малолітнім [PERSON] . [PERSON] 24 квітня 2019 року до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не з`явився. Вказану процесуальну поведінку відповідача, а саме неявку до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для експертного дослідження 23 січня 2019 року та не повідомлення ним про причини неявки суд розцінює як ухилення відповідача від участі в експертизі. Оскільки згідно ст. 147 ЦПК України застосування примусового приводу можливе лише до свідка, цією та іншими нормами не передбачено можливості застосування примусового приводу відповідача для участі у експертизі, суд вважає за необхідне застосувати наслідки ухилення відповідача від участі у експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України. Так, згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно роз`яснень, наданих в підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зокрема про те, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. Проте, на даний час ст.109 ЦПК України, яка передбачає наслідки ухилення від участі в експертизі, на відміну від ст. 146 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, не передбачає права суду застосувати примусовий привід відповідача для участі у проведенні експертизи. Враховуючи, що відповідач достовірно знав про дату, час та місце, куди йому необхідно було з`явитися для відібрання зразків з метою проведення судової молекулярної генетичної експертизи, для участі в експертизі він не з`явився, не повідомивши про причини неявки,

Outcome: partial