Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, однак протягом 13 років не проживає в квартирі, оскільки його речі та майно відсутні, він не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача, змушує позивача сплачувати за нього кошти, в той час, коли він не користується та не проживає в даному житлі. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому та просила його задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕО № 470086 від 24.05.2007, посвідченого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 3-2215, належить на праві приватної спільної часткової власності 1/7 частка квартири [ADDRESS] , про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16998054 від 11.12.2007, виданий ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль). Крім цього, із технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , складеного ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що позивачу [PERSON] належить 3/7 частки власності, іншими співвласниками є [PERSON] - 1/7 частки, [PERSON] - 1/7 частки, [PERSON] - 1/7 частки та [PERSON] - 1/7 частки. Згідно довідки ТОВ «КомЕнерго - Тернопіль - 3» від 11.05.2021 № 272 вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані: [PERSON] - онука, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка та відповідач [PERSON] - онук. Згідно акту, складеного комісією ТОВ «КомЕнерго - Тернопіль - 3» від 05.05.2021 вбачається, що при проведенні обстеження квартири [ADDRESS] , виявлено, що [PERSON] за даною адресою зареєстрований, але не проживає, про що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] , не проживає та не користується даним житлом, його особисті речі відсутні у даному житлі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає більше десяти років та не користується даним житлом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . , оскільки остання не проживала у вказаному житлі більше року і проживає за іншою адресою. На підставі наведеного,

Outcome: approved