Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON] стосовно дитини - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 06 серпня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого [INFO] народився син -[PERSON]. 29 квітня 2010 року шлюб між ними розірвано, з моменту розірвання шлюбу син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач брав дитину до себе, але після цього дитина розповідала що батько водив його не на дитячий майданчик а брав з собою в компанію дорослих чоловіків, де вживався алкоголь. Крім того син розповідав що батько давав йому пробувати пиво. Проте і ці випадки такого «спілкування» припинилися. Весь цей час відповідач не цікавиться життям сина, не телефонує та не спілкується з дитиною, участі в вихованні та утриманні сина не бере. У нього виникла заборгованість зі сплати аліментів. З 10 вересня 2014 року вона перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, з яким у її сина склалися доброзичливі відносини, якого він називає батьком. Службою у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача, підтримавши позовні вимоги, просила позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судових засідань повідомлений судом належним чином - відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, в т.ч. і письмових заперечень, до суду не направив. Представник третьої особи -Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просили прийняти рішення в інтересах малолітньої дитини. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та допитавши у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши висновок Органу опіки та піклування, вислухавши думку [PERSON],[INFO] дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини як щодо всіх своїх дітей, так і щодо когось з них. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.141 СК України, той із батьків, хто проживає окремо, зобов'язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, прізвище після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної РАЦС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 10 вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с. 11). Згідно довідки-розрахунку від 05.02.2015 року № 8/10 виданої ВДВС Васильківського МРУЮ заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів за період з 06.05.2010 року по 31.01.2015 року складає 28338,70 грн (а.с.20) Згідно висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація на яку покладені повноваження органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] - на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 9 від 21.05.2015р. (а.с. 21-22). Свідки в судовому засіданні підтвердили те, що відповідач не цікавиться дитиною, не турбується про її фізичний розвиток та виховання, не приймає участі у матеріальному утриманні дитини, ухиляється від спілкування. Опитаний у судовому засідання в присутності педагога [PERSON], якому виповнилося 9 років, пояснив, що не спілкується з рідним батьком, останній раз він його бачив коли ходив до садочку, він йому не телефонує, вони не спілкуються, дарунки на свята він не дарить, батьком він називає другого чоловіка мами -[PERSON]. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів на спростування викладених позивачем обставин, які, натомість позивач довела належними і допустимими доказами, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав щодо задоволення позову.

Outcome: approved