Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] в місті Києві. Як зазначає позивач, квартира [ADDRESS] в місті Києві належить їй на праві власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2013 року відповідач, шлюб з яким розірвано, за місцем реєстрації, тобто у вказаній квартирі, не проживає добровільно, без поважних причин, має інше місце проживання, забрав із квартири всі свої речі, витрат з утримання квартири не несе, не сплачує за житлово-комунальні послуги, квартирою не цікавиться, а тому втратив право користування жилим приміщенням вказаної квартири. Вказує на те, що відповідач добровільно виписатися з квартири не бажає, чим навмисно ставить її та дитину у скрутне становище, оскільки, крім того, що не сплачує аліменти на утримання дитини, не оплачує й житлово-комунальні послуги. Позивач вважає, що [PERSON] створює перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру [ADDRESS] в місті Києві, втратив право користування жилим приміщенням цієї квартири, яким користувався як член її сім'ї, та просить суд визнати його таким. Позивач в судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. У поданій суду заяві про визнання позову визнав факт свого не проживання у квартирі за адресою своєї реєстрації понад 2 роки та зазначив про відсутність наміру виписатися з квартири за відсутності відповідного судового рішення. Вислухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, 05.09.2009 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.35). 24.12.2009 року [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] в місті Києві (а.с.30). [PERSON] є власником указаної квартири, що підтверджується довідкою за ф.3 від 27.01.2015 року №19, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Експлуатуюча організація «Голосієво», договорами про надання житлово-комунальних послуг (а.с.49-53). Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 29.10.2013 року шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з актами від 12.12.2014 року, 12.01.2015 року, 12.02.2015 року, 16.03.2015 року, 14.04.2015 року, складеними представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатуюча організація «Голосієво», [PERSON] в квартирі [ADDRESS] в місті Києві під час перевірок відсутній. Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є порушення її права власності на квартиру, яке вона просить захистити на підставі ст.391 ЦК України. Згідно з ч.1-2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК країни право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.33 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Позивач вказує на те, що з червня 2013 року відповідач у спірній квартирі не проживає. Зазначений факт не оспорюється відповідачем та підтверджений показами допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], актами, складеними представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатуюча організація «Голосієво» Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не проживає у в квартирі [ADDRESS] в місті Києві, не є власником цієї квартири або членом сім'ї її власника, а його реєстрація за вказаною адресою перешкоджає позивачеві вільно реалізувати своє право користуватися і розпоряджатися жилим приміщенням. Отже, на підставі вищезазначених приписів чинного законодавства, беручи до уваги досліджені судом докази у справі, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Outcome: approved