Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача та третьої особи. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розпорядженням Президента України від 14.04.2020 року її призначено головою Талалаївської районної державної адміністрації. Постановою Талалаївської селищної територіальної виборчої комісії Прилуцького району Чернігівської області № 6 від 21.09.2020 року «Про реєстрацію кандидатів на посаду Талалаївського селищного голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року» її зареєстровано кандидатом на посаду Талалаївського селищного голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та видано посвідчення кандидата на голову.\~ 24 вересня 2020 року\~ в Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба» № 39 (9457) було опубліковано статтю «А влада під ручку з криміналом…», в якій поширено відомості, які є недостовірними та такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача. А саме «відверто товариські стосунки [PERSON] з одіозним [PERSON] , проти якого відкрито ряд кримінальних проваджень, прийнято низку судових ухвал: Бахмацьким районним судом, Зарічним районним судом міста Суми, Роменським міськрайонним судом Сумської області, Новозаводським районним судом м. Чернігова. Працівниками поліції проводяться заходи по виявленню причетності [PERSON] та пов`язаних з ним осіб до вчинення кримінальних правопорушень щодо мешканців селища Талалаївка та району. Зокрема, за фактами умисного підпалу автомобіля ВАЗ-2110 [PERSON] , підпалу гаража [PERSON] , підпалу автомобілів, які належать [PERSON] , [PERSON] з Талалаївки та багато інших кримінальних злочинів. Це лише дещо з того, що інкримінується [PERSON] ». «Незважаючи на все це [PERSON] чи не щоденний завсідник у кабінеті голови райдержадміністрації [PERSON] Не заради ж чаювання він відвідує першу посадову особу району з такою настирною систематичністю. І ніяк не віриться, що керівник району нічогісінько не знає про кримінальний бік життя свого візаві. І які,\~\~ цікаво, проблеми може вирішувати керівник району в ході системних зустрічей із кримінальних справ майстром?» «Підприємці обурювались тим, що [PERSON] \~ будучи впевненим, що він зі своїм оточенням проведе на посаду голови ОТГ [PERSON] , вже визначає, хто і на який посадах буде працювати, а кому доведеться залишитись без роботи». «Та які б виправдання своїм стосункам з [PERSON] не наводила б [PERSON] , очевидним залишається факт: районна влада в особі голови РДА залишається під ручку з криміналом. А\~ такий конгломерат завжди стає злочинним, що особливо небезпечно для будь-якого соціуму, в тому числі і для об`єднаної територіальної громади. І дуже буде прикро, коли розбудовав самоврядних структур, новоутворених громад у черговий раз спотикнеться об гримучу суміш влади і криміналу». Для задоволення позовних вимог позивача про спростування недостовірної інформації достатньо доведення факту поширення недостовірної, неправдивої або перекрученої інформації, яка може завдати шкоду\~ особистим немайновим правам позивача. [PERSON] є другом дитинства позивача, з яким вона по даний час підтримує товариські стосунки. [PERSON] є директором ТОВ «ТАЛАГРОКАР», яке знаходиться по вул. Комунальна, 10 в смт. Талалаївка та займається вирощуванням сільськогосподарських культур на території Талалаївського району. Дійсно, з дня призначення позивача на посаду голови РДА,\~ [PERSON] декілька разів заходив до неї в кабінет. Твердження відповідача про те, що проти [PERSON] відкрито ряд кримінальних проваджень, прийнято низку судових ухвал, а також те, що працівниками поліції\~ проводяться заходи по виявленню його причетності та пов`язаних з ним осіб до вчинення кримінальних правопорушень\~ щодо мешканців селища та району, не відповідають дійсності. Як не відповідає дійсності, що [PERSON] чи не щоденний завсідник у\~ кабінеті позивача, як голови райдержадміністрації, з яким вона систематично зустрічається та залишається під ручку з криміналом. Поширена відповідачем інформація не є оціночним судженням, суб`єктивною думкою, критикою діяльності, тощо, навпаки, недостовірна інформація викладається як факт, що не передбачає двозначного тлумачення. Тобто обставина тісних зав`язків позивача з криміналом і такий конгломерат завжди стає злочинним, що особливо небезпечно для будь-якого соціуму, в тому числі і для територіальної громади, повідомляється чітко, точно та є констатацією факту. Поширена відповідачем інформація порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, право на повагу до гідності та честі, ділову репутацію та недоторканість. Вказаним твердженням відповідач фактично висвітлює нібито незаконну діяльність позивача, як голови райдержадміністрації, та формує відповідну негативну думку у громади, органу місцевого самоврядування, що є неприпустимим. Також поширена відповідачем інформація підриває авторитет позивача та ділову репутацію у селищі та районі, оскільки її висвітлено як таку, що тісно пов`язана з криміналом, і обрання її селищним головою приведе до утворення злочинного конгломерату і новоутворена громада у черговий раз спотикнеться об гримучу суміш влади і криміналу. Поширена інформація формує думку серед громади, що позивач має тісні зв`язки з криміналом і займається незаконною діяльністю.\~ В статті міститься інформація, що носить стверджувальний характер, в ній йдеться про встановлені факти, така інформація є негативною і завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки дискредитує її як голову райдержадміністрації та кандидата на посаду селищного голови. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує її честь та гідність, ділову репутацію, поширену ТОВ «Трибуна плюс» в\~ Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба»\~ № 39 (9457) від 24.09.2020 року у статті під назвою « [INFO] »; зобов`язати\~ відповідача не пізніше п`яти днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування тексту резолютивної частину суду у цій справі. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду за поширення інформації, що не відповідає дійсності й принижує її честь та гідність, ділову репутацію у сумі 500 000 грн. Згідно наданого відповідачем відзиву на позовну заяву позовні вимоги директор ТОВ «Трибуна плюс» [PERSON] \~ не визнає в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими і не доведеними. Заперечення представника відповідача обґрунтовується наступним. 10.12.2019 року протоколом загальних зборів ТОВ «Трибуна плюс» № 5 було погоджено та затверджено «Порядок використання авторських матеріалів у Талалаївській\~ районній газеті «Трибуна хлібороба». Відповідно до п.2 та п. 5 Порядку автор гарантує, що дійсно є автором надісланого матеріалу та (або) не порушує прав інших осіб, надаючи матеріал Товариству. Товариство не несе жодної відповідальності\~ перед третіми особами за зміст авторських матеріалів. Всі збитки товариства, завдані у зв`язку з неправомірністю авторських матеріалів, мають бути відшкодовані автором відповідного матеріалу. 03.09.2020 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Трибуна плюс» з заявою про розміщення авторського відкритого листа. 24.09.2020 року відповідач, діючи в рамках своєї статутної діяльності, розмістив в газеті «Трибуна хлібороба» № 39 ( [NUMBER] ) статтю «А влада під ручку з криміналом». В статті відсутні будь-які прямі обвинувачення [PERSON] , вона містить запитальний характер, а також особисті та громадські судження публічних подій, на яких був присутній автор особисто. Предметом статті [PERSON] є оціночні судження, які не підлягають спростуванню або визнанню їх недостовірними. Автор виразив свої судження та роздуми щодо обставин, які мали місце під час зустрічі голови РДА [PERSON] з виборцями, а саме щодо ігнорування звернень потерпілих від підпалів. Талалаївська районна газета «Трибуна хлібороба» є єдиним друкованим виданням Талалаївського району, яке незалежно та об`єктивно\~ висвітлює події громади, дає можливість її мешканцям незалежно від політичних переконань та критики влади бути почутими. Позивач не сприйняла критики громади своєї діяльності. Також представник відповідача зазначає, що в своїй статті [PERSON] згадує персонажа [PERSON] , однак жодного разу мова не йшла про [PERSON] . Але позивач в позовній заяві самостійно вказує на [PERSON] , який очолює ТОВ «ТАЛАГРОКАР», є її другом дитинства, з яким вона і на даний час підтримує товариські стосунки, а також що з моменту її призначення на посаду голови РДА він дійсно декілька разів заходив до її кабінету. Але при узгодженні матеріалу, що буде друкуватись в номері газети, редактором було сприйнято ім`я та прізвище персонажу статі виключно як умовний образ для алегоричного змісту. Незрозумілою залишається позиція позивача щодо здійснення захисту репутації та відстоювання непричетності її друга дитинства [PERSON] до злочинної діяльності, адже в статті [PERSON] відсутні згадки про [PERSON] . Як зазначено в статті під час зустрічі [PERSON] зі своїми виборцями деякі підприємці та інші присутні цікавились, що її поєднує з [PERSON] , чому він чи не щоденний завсідник у її кабінеті і чи розуміє вона що ці стосунки компрометують її як посадову особу, адже деякі з підприємців підозрюють [PERSON] у знищені їхнього майна. З позову видно, що позивачка підтверджує існування дружніх стосунків та зустрічей з [PERSON] та аргументує щодо відсутності доказів причетності до протиправних вчинків свого друга. Але позивачем не взято до уваги та не надано оцінку частині статті, де автор передає інформацію щодо реальних подій під час зустрічі з виборцями, які задавали ці питання позивачу. Таким чином [PERSON] виражав не особисту думку в статі, а навів цитати виборців та питання людей, які позивачка сприйняла як особисту образу та порушення її честі та гідності. Тому представник відповідача\~ просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наведених у відзиві\~ підстав та у зв`язку з недоведеністю заподіяної відповідачем моральної шкоди та в чому саме вона виразилась. Згідно наданої представником позивача відповіді на відзив, згідно якої відповідач в повній мірі несе відповідальність за недостовірну інформацію, яка поширена на сторінках газети, оскільки у ній висвітлюється ніби-то незаконна діяльність позивача як голови РДА, що пов`язана з криміналом, і яка не підтверджена жодними доказами. Недостовірна інформація викладається відповідачем як факт, що не передбачає двозначного тлумачення. Обставина тісних зв`язків позивача з криміналом повідомляється чітко, точно та є констатацією факту.\~ Внаслідок поширення відповідачем такої неперевіреної недостовірної інформації позивач перебуває у пригніченому стані, що негативно впливає на стан здоров`я і викликає необхідність у лікуванні. У наданому представником відповідача запереченні на відповідь на відзив зазначається, що відповідачем здійснюється господарська діяльність в межах визначених статутом та Законами України, де передбачено, що особи, які виявили бажання опублікувати в газеті свій матеріал,\~ заздалегідь надають його текст до редакції для перевірки. При виявленні в змісті наданого матеріалу прямого умислу на\~ порушення ст. 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» заборони то особі відмовляється в публікації такого матеріалу. ТОВ «ТРИБУНА ПЛЮС» не могла використовувати сама себе з метою заподіяння шкоди честі і гідності позивача. [PERSON] було надано матеріал під його авторством у формі відкритого листа для публікації. При ознайомленні з наданим текстом не було виявлено\~ образливих слів чи порівнянь, текст статті мав виключно особисті оціночні судження та міркування автора щодо діяльності, відношення та сприйняття позивачкою, як посадовою особою, суспільно важливих подій, які були викликані в результаті неодноразових умисних підпалів майна людей. Крім того, позивачкою не надано жодного доказу заподіяння шкоди її честі і гідності чи діловій репутації, та в чому вони\~ виразились. Також у запереченні на відповідь на відзив зазначається, що позивачка просить суд спростувати інформацію, яка до неї не відноситься, а відноситься, на її думку, до друга дитинства [PERSON] , хоча в статті [PERSON] відсутні будь-які згадки саме про [PERSON] .\~ Згідно письмових пояснень третьої особи 03 вересня 2020 року він звернувся до ТОВ «Трибуна плюс» із заявою про розміщення авторського відкритого листа. У цей же день його ознайомлено з порядком використання авторських матеріалів у Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба».\~ 24 вересня 2020 року ТОВ «Трибуна плюс»\~ розмістила його статтю «А влада під ручку з криміналом». В своїй статті жодних обвинувачень відносно [PERSON] автор не виразив. Він лише намагався привернути увагу голови Талалаївської РДА та кандидата на голову ОТГ [PERSON] на проблеми, які існують в селищі і які набули широкого резонансу, оскільки неодноразові звернення постраждалих від підпалу людей, серед яких і автор статті,\~ з приводу бездіяльності влади,\~ залишаються проігнорованими або непочутими.\~ Тому автор і прийняв рішення написати своєрідний твір-роздум на цю тематику із запитальним змістом, з викладенням громадських суджень, почутих на мітингах та зібраннях, які виражали критичне відношення до роботи позивача на посаді голови РДА. Своєю статтею автор не мав на меті звинуватити або образити [PERSON] , лише здійснив опис почутого в деякій сатиричній тематиці. В судових засіданнях по справі представник позивача адвокат Маляр М.В. позов підтримав і просив\~ задовольнити, поскільки вся інформація, викладена в статті [PERSON] , яку опублікували в газеті, не відповідає дійсності, а представник відповідача, як журналіст, повинна перевіряти інформацію, яку вони друкують на сторінках газети. Представник позивача не заперечує ту обставину, що [PERSON] є другом дитинства позивача, на даний час він є директором ТОВ «ТАЛАГРОКАР», і кілька разів приходив в кабінет [PERSON] . Але жодних кримінальних проваджень відносно [PERSON] на даний час немає, як про це зазначено в статті, тобто подана неперевірена інформація, на підтвердження цьому у сторони позивача є довідка МВС. Жодних кримінальних проваджень у судах, які зазначені в статті, відносно [PERSON] немає також, тобто ще одна неперевірена інформація надрукована, що підтверджується долученими до позовної заяви витягами із сайтів судів. Також є неправдивою інформація про те, що [PERSON] є завсідником у кабінеті [PERSON] , оскільки жодних доказів цьому автор у статті не надає, а представники редакції не перевірили. В статті подається інформація, як факти, носить стверджувальний характер, не є оціночним судженням автора статті, а факти потрібно перевіряти перед тим, як публікувати. Відповідачем при публікації статті порушено вимоги ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію». Опублікуванням статті на сторінках районної газети «Трибуна хлібороба» порушується честь і гідність позивача, підриває її авторитет, як голови РДА, оскільки в статті описується ніби-то незаконна діяльність [PERSON] , її зв`язок з криміналом, який жодним чином не підтверджений автором та не перевірений відповідачем. Але опублікована стаття 24 вересня 2020 року перед виборами сформувала громадську думку, зокрема,\~ у виборців, так як [PERSON] не була обрана на посаду голови ОТГ можливо і в результаті публікації статті, і позивач перенесла моральні страждання і переживання, погіршився стан її здоров`я, діями відповідача публікацією неперевіреної недостовірної інформації\~ позивачу завдана моральна шкода, яку позивач оцінила в 500 000 грн і яку просить суд стягнути з відповідача. Посилання ж сторони відповідача на те, що в статті не йдеться мова про друга [PERSON] - [PERSON] , а просто про якусь особу [PERSON] , не відповідає дійсності, оскільки у селищі Талалаївка із таким ім`ям та прізвищем є тільки одна особа, яка користується білим автомобілем Рендж Ровер та чорним Мерседесом, і на яку прямо зазначає автор статті і який фігурує в телевізійних роликах, які є в мережі інтернет. Представник відповідача адвокат Лисенко В.С. в судових засіданнях позов не визнав, оскільки відповідач здійснює господарську діяльність на підставі Статуту, який не передбачає, що при публікації інформації необхідно проводити її перевірку, всю відповідальність за подану інформацію несе автор.\~ Автор статті звернувся в редакцію з проханням опублікувати його відкритий лист із власними роздумами з приводу ситуації в селищі. Текст даного листа не містив\~ будь-яких негативних висловлювань,\~ образ чи критики особисто [PERSON] , у ньому викладені думки з приводу подій, учасником яких був автор статті, і виклав свою позицію по цьому питанню та частково відтворив думки інших людей, які були учасниками, зокрема, зустрічей [PERSON] із виборцями.\~\~ Крім того, у статті прямо не зазначено, що особа [PERSON] , є другом дитинства [PERSON] [PERSON] , на захист якого направлений позов. У статті автор створив збірний образ людини, яку підприємці підозрюють в підпалах та вимаганнях, про що автор почув на масових зібраннях, дані випадки були в селищі ще до призначення [PERSON] головою РДА. Також у своїй статті автор роздумує про те, що на посаді голови ОТГ хотілося би бачити порядну людину, стаття не має відношення особисто до персони позивачки, жодним чином автор не хотів її образити чи принизити, не висловлював особистої критики в її адресу, а виразив тільки занепокоєння ситуацією, що склалась. Районна газета, як єдиний друкований орган в районі, безсторонньо висвітлює події, що відбуваються в районі, і доносить читачам інформацію, діючи в рамках своєї господарської діяльності. Позивачкою\~ позові не доведено розмір моральної шкоди, що заявлений до стягнення з відповідача, чим підтверджується спричинена моральна шкода діями відповідача.\~\~\~\~ У судових засідання по справі представник відповідача директор ТОВ «Трибуна плюс» Гостра О.О. - позов не визнала, так як [PERSON] 03 вересня 2020 року\~ звернувся до редакції газети з авторським листом, у якому були його роздуми з приводу ситуації в районі, яка склалася, і просив опублікувати цей лист. Згідно законодавства та Статуту ТОВ за зміст публікації відповідальність несе автор, редакція тільки перевіряє зміст наданих на публікацію матеріалів на наявність будь-яких грубих, образливих чи неприйнятних літературно слів. Відкритий лист [PERSON] не містив таких слів, ніякого редагування з боку редакції не було, і стаття вийшла в авторській редакції\~ в газеті «Трибуна хлібороба» за 24 вересня 2020 року в рубриці «Я так думаю», де публікуються роздуми читачів з будь-якого приводу. Жодного негативу в адресу позивачки стаття не містить, головна думка статті - щоб в районі не більше не відбувались ті негативні події, які тягнуться з 2018 року, газета дала можливість автору висловити свою думку з приводу проблеми злочинності, що існує в районі, та бездіяльності влади при вирішенні цієї проблеми, адже він сам безпосередньо є потерпілим від підпалу, і винних до цього часу правоохоронні органи не знайшли. У редакції газети немає вимоги вимагати від авторів публікацій будь-яких доказів на підтвердження викладеної інформації, це не передбачено законодавством, в кожному номері газети міститься застереження про те, що редакція не завжди поділяє погляди авторів публікації та про те, що відповідальність за достовірність інформації несе автор.\~ Після публікації статті [PERSON] особисто не зверталась до редакції з приводу спростування інформації, викладеній в статті [PERSON] ,\~ чи надання пояснень, а звернувся з цим представник політичної партії «Рідний дім», і через номер було опубліковано статтю на\~ спростування\~ та пояснення від імені [PERSON] щодо інформації, викладеної в статті [PERSON] , тобто правом на відповідь позивачка скористалась.\~ Також у наступних номерах газета публікувала різні думки читачів з приводу статті [PERSON] , багато з яких були і на захист [PERSON] . Тому представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Третя особа [PERSON] в судових засіданнях з приводу заявленого позову показав, що стаття ним написана після передвиборчих зустрічей [PERSON] , у яких він брав участь, та під впливом акцій протесту проти\~ бездіяльності влади, які відбувалися в селищі ще з 2018 року, і у цих мітингах брав участь і відповідач, як потерпілий, так як у червні 2019 року було підпалено будинок, згоріла машина та музична апаратура, яка є його джерелом існування, так як він заробляє тим, що надає музичні послуги. На цих мітингах він від інших постраждалих дізнався, що до всіх підпалів можливо причетний [PERSON] , але хто це саме, не знає особисто. На одному такому зібранні всі учасники ходили до клубу «Пітон», керівником якого є якийсь [PERSON] , можливо це та особа, на захист якої позивач подала позов, там нікого не зустріли. На передвиборчих\~ зустрічах [PERSON] , як кандидата наголову ОТГ,\~ також піднімались питання бездіяльності влади у невирішенні питань розкриття злочинів за заявами потерпілих від підпалів та вимагань,\~ на цих зустрічах також піднімалось питання про те, що якийсь [PERSON] , якого підприємці підозрюють в причетності до вчинених відносно їх злочинів, часто буває в кабінет і голови РДА [PERSON] , і прямо запитували у неї про це. Про це саме і написано у відкритому листі, там ніхто конкретно не звинувачується, автору невідомо, хто в якій машині\~ їздить, вся інформація у нього взята на зустрічах, де він дізнався, що відносно якогось [PERSON] відкриті кримінальні провадження,\~ із особами, які підозрюють [PERSON] , він спілкувався, і від них це також чув. У своїй статті [PERSON] не мав на меті образити якимось чином особисто [PERSON] як жінку чи посадову особу, там йдеться про владу в районі в цілому, хто би не був головою, він би написав про це, це його своєрідний крик душі. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, і зазначений висновок\~ суду ґрунтується на доказах досліджених в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Президента України від 14 квітня 2020 року [PERSON] призначено головою Талалаївської районної державної адміністрації та видано посвідчення голови РДА (а.с.12-13). Постановою Талалаївської селищної територіальної виборчої комісії від 21 вересня 2020 року № 6 [PERSON] зареєстровано кандидатом на посаду Талалаївського селищного голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та видано посвідчення кандидата (а.с.14-15). У Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба» за 24 вересня 2020 року № 39 (9457) розміщена стаття [PERSON] «А влада під ручку з криміналом….», яка стала підставою для звернення [PERSON] до суду із зазначеним позовом і деякі положення якої, на думку позивача, порушують її честь, гідність і ділову репутацію - «відверто товариські стосунки [PERSON] з одіозним [PERSON] , проти якого відкрито ряд кримінальних проваджень, прийнято низку судових ухвал: Бахмацьким районним судом, Зарічним районним судом міста Суми, Роменським міськрайонним судом Сумської області, Новозаводським районним судом м. Чернігова. Працівниками поліції проводяться заходи по виявленню причетності [PERSON] та пов`язаних з ним осіб до вчинення кримінальних правопорушень щодо мешканців селища Талалаївка та району. Зокрема, за фактами умисного підпалу автомобіля ВАЗ-2110 [PERSON] , підпалу гаража [PERSON] , підпалу автомобілів, які належать [PERSON] , [PERSON] з Талалаївки та багато інших кримінальних злочинів. Це лише дещо з того, що інкримінується [PERSON] ». «Незважаючи на все це [PERSON] чи не щоденний завсідник у кабінеті голови райдержадміністрації [PERSON] Не заради ж чаювання він відвідує першу посадову особу району з такою настирною систематичністю. І ніяк не віриться, що керівник району нічогісінько не знає про кримінальний бік життя свого візаві. І які цікаво проблеми може вирішувати керівник району в ході системних зустрічей із кримінальних справ майстром?» «Підприємці обурювались тим, що [PERSON] \~ будучи впевненим, що він зі своїм оточенням проведе на посаду голови ОТГ [PERSON] , вже визначає, хто і на який посадах буде працювати, а кому доведеться залишитись без роботи…». «Та які б виправдання своїм стосункам з [PERSON] не наводила б [PERSON] , очевидним залишається факт: районна влада в особі голови РДА залишається під ручку з криміналом. А\~ такий конгломерат завжди стає злочинним, що особливо небезпечно для будь-якого соціуму, в тому числі і для об`єднаної територіальної громади. І дуже буде прикро, коли розбудова самоврядних структур, новоутворених громад у черговий раз спотикнеться об гримучу суміш влади і криміналу» (а.с.16-17). Згідно інформацій щодо стадій розгляду цивільних справ\~ та звітів про автоматизований розподіл, доступних з 01 вересня 2015 року по Новозаводському районному суду м. Чернігова, Бахмацькому районному суду Чернігівської області, Зарічному районному суду м. Суми, Роменському міськрайонному суду Сумської області відсутні кримінальні провадження, де стороною є [PERSON] (а.с. 18-21). Згідно інформації ДП «Національні інформаційні системи» щодо ТОВ «ТАЛАГРОКАР», місцезнаходження якої вул. Комунальна, 10 смт Талалаївка Чернігівської області,\~ керівником даної юридичної особи є [PERSON] , державна реєстрація проведена 19.06.2019 року (а.с.22). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно юридичної особи ТОВ «Трибуна плюс», місцезнаходження вул. Центральна, 3 смт. Талалаївка Чернігівської області,\~ керівником даної юридичної особи є [PERSON] , дата державної реєстрації 24.03.2017 року (а.с.23). Згідно копії протоколу № 5 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Трибуна плюс» від 10 грудня 2019 року затверджено порядок друку авторських матеріалів у Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба» (а.с.55-56). Порядком використання\~ авторських матеріалів у Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба» передбачено, що авторськими матеріалами вважаються текстові, графічні, фото та інші подібні об`єкти авторського права, які надіслані на адресу ТОВ «Трибуна плюс» або надані в друкованому вигляді. Автор гарантує, що дійсно є автором надісланого матеріалу та не порушує прав інших осіб, надаючи матеріал Товариству. Автор гарантує, що надані ним авторські матеріали\~ не публікувалися раніше, а також не перебувають на розгляді для публікації в інших друкованих ЗМІ та в мережі Інтернет. Товариство після проведення відбору авторських матеріалів залишає за собою право відмовити автору публікації авторських матеріалів без пояснення причин.\~ Товариство не несе жодної відповідальності перед третіми особами за зміст авторських матеріалів. Всі збитки Товариства, завдані у звязку із неправомірністю авторських матеріалів, мають бути відшкодовані автором відповідного матеріалу. Товариство має право на редагування авторських матеріалів (формування тексту, включення приміток, пояснень, та інші подібні зміни), не спотворюючи при цьому авторських матеріалів (а.с.57). 03 вересня 2020 року на ім`я директора ТОВ «Трибуна плюс» Гострої О.О. надійшла заява [PERSON] , у якій він просив розмістити його відкритий лист щодо його особистого відношення до діяльності та бездіяльності голови Талалаївської РДА [PERSON] . Автор гарантує, що зазначене в його листі є його авторським та особистим сприйманням роботи даної посадової особи і не публікувалося раніше, а також не перебуває на розгляді для публікації в інших газетах, на інформаційних ресурсах в мережі Інтернет (а.с.58). Також\~ 03 вересня 2020 року датований відкритий лист [PERSON] , у якому він просить директора ТОВ «Трибуна плюс» надати йому\~ можливість скористатися правом громадянина України згідно ст. 34 Конституції України, якою гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань та надрукувати в одному з номерів районної газети «Трибуна хлібороба» його авторську статтю щодо діяльності посадової особи, та безпосередньо надано текст\~ статті «А влада під ручку з криміналом…» (а.с.59-60). Згідно витягу із Статуту ТОВ «Трибуна плюс», а саме розділу 6 «Права і обов`язки учасників товариства» - учасник товариства має право від свого імені укладати договори (контракти), в тому числі договори доручення, виступати позивачем та відповідачем в суді та господарському суді. (а.с.61). Згідно довідки МВС серії ІІА № 1926739 за обліками МВС [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 15.10.2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.81). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно громадської організації «Спортивний клуб «Пітон» дана юридична особа знаходиться по вул. Комунальна, 10 в смт. Талалаївка, керівник даної організації\~ - [PERSON] , дата реєстрації 16.03.2017 року (а.с.184-184 зв.) Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.02.2008 р відділом реєстрації актів Сумського\~ міського управління юстиції\~ 15.02.2008 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.185). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] на транспортний засіб LAND ROVER білого кольору зареєстроване право власності за [PERSON] з 29.12.2018 р. (а.с.185). Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу захисту честі, гідності та ділової репутації, які регулюються як загальними нормами Цивільного кодексу України, так і спеціальними нормами Законів України «Про інформацію» та «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Зазначений висновок суду ґрунтується на системному аналізі\~ законодавства. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Положеннями частини першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію», суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.\~\~\~\~\~\~\~\~ При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судом фактичних обставин справи.\~\~\~\~ Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.\~ Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес. Факти та оціночні судження і критика повинні поєднуватися з дотриманням розумних меж цих суджень, адже наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Стаття 36 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачає, що редакція зобов`язана використовувати авторські матеріали, твори літератури, науки і мистецтва з дотриманням законодавства з питань інтелектуальної власності.\~ Ніхто не має права зобов`язати редакцію опублікувати відхилений нею твір, лист, інший матеріал або повідомлення, якщо інше не передбачено цим Законом або статутом редакції. Лист, адресований редакції, може бути використаний у повідомленнях і матеріалах, якщо при цьому не змінюється зміст листа і не порушуються положення цього Закону. У відповідності до положень ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо ці відомості, зокрема, є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання публікації відкритого листа [PERSON] відповідач діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до Статуту товариства та вимог профільного Закону, які ним були дотримані.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Що стосується самого змісту поширеної відповідачем інформації у статті [PERSON] яка на думку позивачки є недостовірною та не відповідає дійсності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до ч. 1 ст.277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація, оскільки відповідно до цієї частини фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Здійснюючи наглядову функцію, суд повинен розглядати втручання у світлі справи у цілому, включаючи зміст зауважень, висловлених проти позивачів, та контекст, в якому їх було зроблено. Зокрема, суд має визначити, чи було втручання «пропорційним легітимним цілям, що переслідувалися» та чи були причини, наведені національними органами для виправдання такого втручання, «відповідними та достатніми» (рішення у справі «Барфорд проти Данії» від 22 лютого 1989 року). При цьому суд має переконатися, що національні органи застосували стандарти, що відповідали принципам статті 10 Конвенції, і, крім того, що вони засновували свої рішення на прийнятній оцінці відповідних фактів (рішення у справі «Джерсільд проти Данії» від 23 вересня 1994 року). Втручання у право особи на свободу вираження поглядів становитиме порушення статті 10 Конвенції, якщо воно не підпадатиме під одне з виключень, встановлених пунктом 2 статті 10 Конвенції. Відповідно суди мали по черзі розглянути, чи було втручання у цій справі «встановлено законом», чи переслідувало воно ціль (цілі), яка (які) є легітимними відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, та чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення зазначеної мети (рішення у справі «Санді Таймс проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Звертаючись до суду з позовними вимогами до відповідача, позивач зазначає, що поширена відповідачем інформація є неперевіреною інформацією, не підтверджена жодними доказами як з боку автора статті, так і з боку відповідача при опублікуванні, є недостовірною, тому підлягає спростуванню у спосіб, в який її було поширено. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджував, що викладена у статті інформація є оціночним судженням автора, його думками з приводу ситуації, що склалася, ним передається почуте безпосередньо на зустрічах, у статті не міститься принизливих чи образливих висловлювань в бік позивачки.\~ Даючи аналіз встановленим в судовому засіданні обставинам, суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На думку ЄСПЛ, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення ЄСПЛ у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції»). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ «Патурель проти Франції» від 22 грудня 2005 року).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного суд приходить до висновку, що як назва статті та інформація, викладена в ній, не містить стверджувальних суджень, викладена у формі роздуму та дає читачеві можливість самостійно зробити висновки і дати оцінку її змісту. Указана стаття не містить недостовірної фактичної інформації про позивача, а є викладенням подій, які відбувалися за участю автора статті, що відповідно до норм матеріального права не підлягає спростуванню. Судження у цій статті\~ є коментарями у контексті публічної діяльності позивача на посаді голови РДА, а також стосуються питань, які становлять суспільний інтерес в Талалаївському районі вже не один рік. З огляду на зазначену природу оскаржуваних тверджень суд приходить до висновку, що вони мають розглядатися у контексті оскаржуваної статті у цілому як оціночні судження, а не чисті твердження щодо фактів, викладених в ній. Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів автора статті не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).Поняття критики існує у законодавстві України і зазвичай визначається як сукупність висловлених приватно або публічно оцінок негативних фактів дій (бездіяльності) посадових, службових, публічних осіб, установ, організацій, інших юридичних осіб. Держава декларує право на критику та захист цього права. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тому можна стверджувати, що і законодавством, і судовою практикою опосередковано визнана «непідсудність» оціночних суджень, які можуть бути висловлені і публічно. Так, згідно зі ст. 47-1Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях (справа «Хендісайд проти Сполученого Королівства», справа «Кастелс проти Іспанії», справа «Торгейр Торгейрсон проти Ісладнії»), що преса має право і повинна поширювати інформацію, яка становить суспільний інтерес, для того, щоб громадськість мала повне уявлення про спектр думок, ідей, позицій на політичному або громадському обрії. При цьому підкреслюється, що висловлювання окремих осіб і навіть чутки можуть використовуватися як належне джерело інформації.\~ Щодо рішення від 29 березня 2005 року у справі «Українська Прес-Група» проти України», то Європейський суд з прав людини зазначив, що публікації містили критику двох політиків, яка була викладена жорсткою, полемічною, саркастичною мовою. І що для позивачів вони були образливими і навіть шокуючими. Проте, обираючи свою професію, вони залишили себе відкритими для судової критики і пильного нагляду, це той тягар, який політики мають прийняти в демократичному суспільстві.\~\~\~\~\~\~\~\~ Наведені рішення ЄСПЛ кореспондуються з роз`ясненнями, викладеними в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах захисту гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» видно, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім того, стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика. За пунктом 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів пов`язана з «обов`язками та відповідальністю», які застосовуються до засобів масової інформації навіть щодо питань великого суспільного значення. Більше того, ці «обов`язки та відповідальність» мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення «прав інших осіб» (рішення у справі «Ліндон, Очаковський-Лоуренс і Джулай проти Франції», «Педерсен і Баадсгаард проти Данії»). При цьому відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Трибуна плюс» - не вийшло за межі журналістської свободи та своїх повноважень, передбачених Статутом та законом,\~ висловлювання в статті, які є предметом розгляду у даній справі, не є твердженнями про вчинення позивачем конкретних діянь, а сам характер таких висловлювань та контекст, в якому вони були здійснені, призводить до їх сприйняття саме як висловлення оцінки, а не твердження. Тому будь-які протиправні чи неправомірні дії відповідача по відношенню до позивача у даному випадку виключаються, тому суд не знаходить підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).\~ Частиною 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про\~ розподіл судових витрат. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України. Стаття141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачає, що\~ судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові на позивача. Поскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у відповідності до положень п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України. Що стосується відшкодування витрат\~ на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні позиції викладені в постанові ВСУ від 02.07.2019 року в справі за № 810/795/18. У відзиві на позов відповідач директор ТОВ «Трибуна плюс» Гостра О.О. просила суд стягнути з позивачки понесені\~ судові витрати як фактично оплачені, так і заборгованість за послуги адвоката, які утворились у звязку з розглядом даної справи. На підтвердження зазначеного клопотання відповідачем надано довіреність від 06.10.2020 року, якою ТОВ «Трибуна плюс» доручило адвокату Лисенку В.С. представляти інтереси Товариства в судових органах (а.с.62), договір про надання правової допомоги № 61\~ від 06 жовтня 2020 року (а.с.63-66), тарифи вартості послуги (а.с.67-68), попередній (орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, згідно якого всього зазначено судових витрат на суму 37 8700 грн (а.с.69-70),\~ акт прийому-передачі наданих послуг до договору про правову допомогу від 06.10.2020 року на суму 14 176 грн (а.с.71), копія платіжного доручення від 19.10.2020 року про сплату ТОВ «Трибуна плюс» 7088 грн адвокату Лисенку В.С. по договору № 61 від 06.10.2020 (а.с.72), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Лисенка В.С. (а.с.73), ордер (а.с.74). З врахуванням наведених норм законодавства щодо відшкодування судових витрат суд приходить до висновку про часткове задоволення понесених судових витрат, які документально підтверджені на суму 7088 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed