Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за нею право власності на ј частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: Ѕ частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі права власності. Окрім позивача спадкоємцем цієї спадщини є її брат [PERSON] , якому належить інша Ѕ частки вказаної квартири. Після смерті матері, у строки, визначені чинним законодавством, позивач звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої, однак відповідною постановою від 24.11.2018 у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, оскільки у матеріалах спадкової справи відсутній документ, що посвідчує право власності матері позивача - [PERSON] на зазначене спадкове майно. Позивач зазначає, що свідоцтво про право власності на Ѕ квартири, що належить померлій, наявне у відповідача, який відмовився надати копію цього документу для оформлення спадщини, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, справа призначена до підготовчого судового засідання, за правилами загального позовного провадження, учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи (а.с.30). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів, а саме витребувано належним чином засвідчені копій матеріалів спадкової справи № 584/2018, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . (а.с.41). 02 травня 2019 року на виконання ухвали суду від 29 березня 2019 року про витребування доказів від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи (а.с. 53-68). В підготовче судове засідання сторони не з`явились. 16 липня 2019 року до суду надійшла заява позивача, в якій остання просить суд розглядати справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, просить у відповідності до ст. 142 ЦПК України повернути їй 50% сплаченого судового збору та не стягувати з відповідача іншу частину судових витрат. 16 липня 2019 року відповідачем подано до суду заяву, в якій останній позов визнає повністю та просить судові витрати із нього не стягувати, а у відповідності до ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням ним позову до початку розгляду справи по суті, повернути позивачу 50% сплаченого судового збору, розглядати справу у його відсутність. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] у м. Києві народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис №1477 від 06 липня 1971 року та підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Подільським бюро РАЦС 06 липня 1971 року (а.с.9). 01 серпня 1993 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 01 серпня 1993 року Кузьминецькою сільською радою Гайсинського району Вінницької області (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] , є рідним братом позивача [PERSON] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дарницьким бюро РАЦС 04 липня 1973 року (а.с.65). [PERSON] , мати позивача та відповідача, померла [INFO] у м. Києві у віці 68 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 16 червня 2018 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] в період з 11.05.1982 по 05.04.2018, що підтверджується даними довідки Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про реєстрацію місця проживання особи № 31521706 від 04.07.2018 (а.с. 14). За даними Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 17.03.2018 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13). Згідно із даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» кв. 85 в буд. 2-А по вул. Курнатовського на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 22.07.1997 (розпорядження № 33-397), та зареєстрованого в Бюро 15.08.1997 реєстрова книга д.80-14 за реєстровим № 1608/1606, що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2018 № 24645 від 27.06.2018 (а.с. 15). Із висновку про вартість майна, що складений суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «РМ Консалтинг», убачається, що ринкова вартість нерухомого майна - трикімнатної квартири [ADDRESS] , власниками якої є [PERSON] та [PERSON] , без урахування податку на додану вартість, станом на 14 січня 2019 року, становить 1 266 701,00 грн (а.с. 27). Позивач [PERSON] 16 червня 2018 року звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.54). За даними Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52312093 від 16.06.2018, що виданий Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 16 червня 2018 року заведено спадкову справу, № 62581404 у Спадковому реєстрі, № 584/2018 у нотаріуса (а.с. 12). 24 листопада 2018 року [PERSON] , державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою гр. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавиці гр. [PERSON] на зазначене спадкове майно (а.с. 16). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] , оскільки остання є їх матір`ю, що підтверджується матеріалами справи. За приписами ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). За ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Пунктом 1.4 наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» визначалося, що державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна. Таким чином, з викладеного вбачається, що до позивача [PERSON] після смерті її матері [PERSON] перейшли права на ј частину квартири [ADDRESS] , які вона не має змоги оформити відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з відсутністю у неї документу, що посвідчує право власності [PERSON] на зазначене спадкове майно, що позбавляє позивача можливості набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості у позасудовому порядку. В той же час право власності [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , підтверджується матеріалами справи. Зазначене узгоджується із правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України у п. 23 вказаної вище, де роз`яснюється, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті подано до суду заяву про визнання позову, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1 583,38 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved