Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди та просила суд розірвати договір купівлі-продажу меблевої продукції № ФР-01/06 від 01.06.2017 року, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача сплачені грошові кошти за договором купівлі-продажу меблевої продукції в сумі 55220 грн., 0,1% пені за кожен день прострочення за договором в сумі 4180 грн., 3 % річних за договором в сумі 344 грн., моральну шкоду в сумі 8000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу меблів, відповідно до якого позивач купує, а відповідач виготовляє (та монтує) продукцію. Відповідно до умов договору позивачем було сплачено передоплату за меблі в сумі 47070 грн. та в сумі 8150 грн. Однак, відповідачем належним чином зобов»язання за договором виконані не були і продукція і до цього часу не поставлена. З огляду на невиконання умов договору відповідачем, позивач не могла повноцінно користуватися своєю квартирою, оскільки ремонт в квартирі через те, що не була взагалі поставлена відповідачем продукція затягнувся, а тому неправомірними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Одночасно пояснив, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу. На виконання договірних зобов'язань, позивачем виплачено відповідачу аванс на загальну суму 55220 грн., однак в межах визначених договорами строків, відповідач не відвантажив позивачу замовлену продукцію та не передав позивачу замовлений товар. Вирішити спірні питання в досудовому порядку не виявилось за можливе. Вважав пощовні вимоги доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Одночасно вказали, що відповідач здійснив доставку товару у строки, передбачені договором, однак, в зв»язку з відсутністю позивача вдома, доставку та монтування товару здійснити не вдалося. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України). Положеннями ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Судом встановлено, що 01.06.2017 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі - «Продавець») і [PERSON] (далі - «Покупець») уклали договір № ФР-01/06 про те, що Продавець виготовляє (та монтує), а Покупець купує таку продукцію: кухню згідно креслень, шафу згідно креслень. Комплектінсть продукції повинна відповідати робочим кресленням, затвердженим підписом Покупця, які є невід»ємною частиною договору. Продукція відвантажується Покупцеві через 37 робочих днів з дня надходження оплати за продукцію та при виконанні пункту 3.3.2 договору, відповідно до якого залишок в розмірі 20 % від вартості товару, що становить 10030 грн. Покупець сплачує в касу Продавця за 5 робочих днів до доставки та монтажу (зборки) продукції. Відповідно до пункту 3.2 договору, загальна вартість товару з урахуванням вартості доставки та монтажу у м. Києві становить 57100 грн. Покупець має сплатити варість товару в наступні терміни - аванс в розмірі 80 % від вартості товару, що становить 47070 грн. сплачується в касу Продавця при підписанні даного договору (а.с.9-13). Відповідно до п. 4.1 вказаного договору, за порушення умов поставки Продавець виплачує пеню в розмірі 0,1 % від вартості замовлення за кожен день прострочення, але ен більше 10 % від загальної вартості товару обумовленої даним договором. Пунктом 6.2 вказаного договору передбачено, що він вступає в силу з моменту підписання і діє до повного його виконання, включаючи терміни погашення невиконаних умов. 06.09.2017 року сторони уклали додаткову угоду до договору № ФР-01/06 від 01.06.2017 року про те, що внесення доплати згідно п. 3.3.2 та п. 4.1 № ФР-01/06 складає 8150 грн. та термін поставки товару за договором ФР-01/06 складає 6 робочих днів з дня надходження доплати (а.с.14). Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини на підставі Договору купівлі-продажу № ФР-01/06 від 01.06.2017 року, предметом договірних зобов'язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, поставки та встановленню кухні та шафи. Матеріальними об'єктами договірних зобов'язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору. Відповідно до квитанції - прибуткового касового ордера до дог. № ФР-01/06 від 01.06.2017 року від [PERSON] ФОП [PERSON] прийнято передплату за меблі в розмірі 47070 грн., а також відповідно до квитанції - прибуткового касового ордера до дог. № ФР-01/06 від 01.06.2017 року від [PERSON] прийнято доплату за меблі в розмірі 8150 грн. (а.с. 8). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Судом з»ясовано та підтверджується наявними у справі доказами, що позивач виконав свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу № ФР-01/06 від 01.06.2017 року, здійснивши оплату в загальному розмірі 55220 грн., що відповідає умовам договору та умовам додаткової угоди. Однак, відповідач, в порушення умов укладеного договору, після надходження грошових коштів, свої зобов»язання щодо виконання обсягу робіт, визначених договорами, не виконав. В ході розгляду справи встановлено, що меблі за договором поставлені не були, та грошові кошти позивачу, в зв»язку з невиконанням умов договору, відповідачем повернуті не були З матеріалів справи не вбачається, та відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про повне або часткове виконання умов договору. Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів того, що позивач ухилявся від отримання товару або вчиняв дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору, зокрема, в частині поставки та монтажу товару. Відповідно до частин 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України якщо Підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимогу до відповідача про розірвання Договору купівлі-продажу № ФР-01/06 від 01.06.2017 року, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов'язань в частині термінів виготовлення, поставки, встановлення меблів, та ці обставини не спростовано відповідачем, яким не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов'язань. Виходячи з наведенного, суд вбачає передбачені ст.ст. 611, 651 ЦК України підстави для розірвання Договору купівлі-продажу № ФР-01/06 від 01.06.2017 року, стягнення з відповідача сплаченої позивачем за договором передоплати на загальну суму 55220 грн. (47070 грн. + 8150 грн.), а також передбаченої умовами договору (п. 4.1) пені в розмірі 0,1% від вартості замовлення за кожен день прострочення, в межах позовних вимог - за період з 14.09.2017 року по 28.11.2017 року, як про це заявлено у позові, що становить суму в розмірі 4180 грн., а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Крім того, в позові заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення з 14.09.2017 року по 28.11.2017 року, на підставі ст. 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Проте, зобов'язання, яке є предметом даного спору - Договір купівлі-продажу № ФР-01/06 від 01.06.2017 року, має двосторонній, або синалагматичний характер, оскільки у кожного учасника зобов'язання є і права і обов'язки. При цьому боржником за цим договором в частині грошового зобов'язання є позивач по даній справі, а не відповідач, а тому на відповідача в даних правовідносинах не може поширюватися відповідальність, як на боржника за грошовим зобов'язанням, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню, як безпідставний та такий, що не ґрунтується на вимогах закону. В частині вимоги позову про стягнення моральної шкоди, суд також не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного. Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як на підставу стягнення на свою користь моральної шкоди позивач посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що у разі задоволення вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В той же час, стаття 4 зазначеного Закону передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, в тому числі, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, стягнення моральної шкоди на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» можливо лише у вказаному випадку. Закон не містить підстав для стягнення моральної шкоди у разі несвоєчасного виконання або не виконання зобов'язання, а тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, як безпідставна та така, що ґрунтується на вимозі закону. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. - за вимогою немайнового характеру про розірвання договору, а за вимогою майнового характеру та витрати на правничу допомогу, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню сума в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial