Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю та визнання недійсним права власності. У своєму позові, з урахуванням уточнень до позовних вимог, позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною даністю на ? частину квартири, що належить [PERSON], яка розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним за [PERSON] право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що її син [PERSON] проживав та був зареєстрований у м.Дніпродзержинську за адресою: [ADDRESS] 28.11.1987 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON], яка народилась в листопаді 1988 року. Починаючи з 25.01.1988 року по 01.08.1989 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, а після народження доньки - разом із донькою [PERSON] у с.Мусієвка Нікопольського району Дніпропетровської області. З 06.10.1997 року [PERSON] остаточно проживав однією сім'єю із своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], переїхавши знову до м.Дніпродзержинська, де набув статусу безробітного з 06.10.1997 року по 25.05.1998 року у Дніпропетровському міському центрі зайнятості. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний за рішенням суду у Нікопольському районному відділу РАЦС. [INFO] [PERSON] помер у лікарні у комунальному закладі м.Дніпродзержинську, лікарні швидкою медичної Дніпропетровської обласної ради. Внаслідок того, що [PERSON] періодично не проживав у квартирі [ADDRESS], не маючи грошових коштів сплачувати комунальні послуги, внаслідок свого довготривалого безробіття, з квітня 1996 року по теперішній час вона постійно проживала у зазначеній квартирі, користувалася нею, сплачуючи комунальні послуги за цю квартиру. 27 червня 1997 року квартира [ADDRESS] була приватизована на [PERSON] та його доньку [PERSON] та з квітня 2003 року [PERSON] не проживав у зазначеній квартирі. Відповідачка [PERSON] також не проживала у зазначеній квартирі. А з 2005 року була знята з реєстраційного обліку, проживаючи у с.Мусієвка Нікопольського району Дніпродзержинської області. Відповідач ніколи не користувалася квартирою, не пред'являла своїх прав на квартиру, не сплачувала комунальні послуги, не робила ремонтів. Вважає, що починаючи з 1996 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою [ADDRESS], утримувала її, підтримувала в належному стані, роблячи поточні ремонти, фактично проживає у ній, то з 01 січня 2001 року по теперішній час вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою вже більше 13,5 років. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилався на обставини викладені в позові, прохав суд визнати за позивачем право власності за набувальною даністю на ? частину квартири, що належить [PERSON], яка розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним за [PERSON] право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги позивача, про що надала суду заяву у якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ТОВ «Стелла», у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу у відсутність їх представника. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином позивачу [PERSON], що вбачається з наданого суду свідоцтва про народження, яке видане Дніпродзержинським міським РАГС від 24 жовтня 1960 року, актовий запис № 1499. Син позивача [PERSON] проживав та був зареєстрований у м.Дніпродзержинську за адресою: [ADDRESS] 28.11.1987 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який 09 лютого 2000 року був розірваний, що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу від 28 листопада 1987 року та зі свідоцтва про розірвання шлюбу, який виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Нікопольського районного управління юстиції Дніпропетровської області 06 липня 2005 року, актовий запис № 11. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], яка народилась в листопаді 1988 року, що вбачається зі свідоцтва про народження. Судом встановлено, що починаючи з 25.01.1988 року по 01.08.1989 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, а після народження доньки - разом із донькою [PERSON] у с.Мусієвка Нікопольського району Дніпропетровської області. З 06.10.1997 року [PERSON] остаточно проживав однією сім'єю із своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], переїхавши знову до м.Дніпродзержинська, де набув статусу безробітного з 06.10.1997 року по 25.05.1998 року у дніпропетровському міському центрі зайнятості. Зазначені факти в судовому засіданні не заперечувалися відповідачем. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1997 року, видане відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому згідно з розпорядженням № 8610 від 27.06.1997 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], що вбачається з наданого суду свідоцтва. [INFO] [PERSON] помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть, яке видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області 22 лютого 2014 року, актовий запис № 270. Відповідачем також в судовому засіданні не заперечувалось, що вона ніколи не користувалася квартирою, не пред'являла своїх прав на квартиру, не сплачувала комунальні послуги, не робила ремонтів, та те, що позивач починаючи з 1996 року та на даний час добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою [ADDRESS], утримувала її, підтримувала в належному стані, роблячи поточні ремонти, проживає в ній. Відповідно до вимог ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи вимоги ч.2 ст.370 ЦК України, усі співвласники квартири [ADDRESS], а саме [PERSON] та [PERSON] мають рівні частки, а саме по 1/2 частини зазначеної квартири. Ч.1, ч.4 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що позивач добросовісно володіла майном, а саме 1/2 частиною квартири [ADDRESS], і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. В частині вимог позивача про визнання недійсним за [PERSON] право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], суд вважає необхідним відмовити, у зв'язку з недоведеністю свої вимог в цій частині позивачем. Оскільки, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 418 грн. 33 коп. згідно наданої квитанції про сплату судового збору, а тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial