Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 02.02.2019 року. У період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . З серпня 2020 року шлюбні відносини припинені. Сторони разом не проживають, спільний бюджет та господарство не ведуть. Позивач не вбачає підстав для збереження шлюбу в подальшому. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого не заперечує щодо розірвання шлюбу, вказавши, що позивач виклала інформацію у позові, що не відповідає дійсності. В подальшому на адресу суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує, з підстав викладених у відзиві. За таких обставин, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність сторін. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02 лютого 2019 року у Лисянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 04. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі (а.с.13). Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved