Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 29 вересня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає та знаходиться у неї на утриманні. Позивач у позові зазначає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки за час спільного проживання відповідач не приділяв уваги сімейним цінностям, не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сім`ї. Вказує на те, що неповнолітній син [PERSON] має захворювання неврологічного характеру, а тому потребує додаткового догляду, як домашнього, так і медичного, і санаторного. В даний час вона змушена залишити роботу і перебувати у відпустці, а у відповідача є постійне місце роботи в прокуратурі м. Охтирка Сумської області, він має щомісячний дохід (зарплату), але не витрачає його на потреби сім`ї, неповнолітнього сина, а весь час витрачає на свої потреби, лише інколи надає кошти в розмірі не достатньому для утримання сім`ї. Зауважує, що відповідач не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, які виникають, не був здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стали неможливими. З грудня 2018 року вона припинила з ним шлюбно-сімейні стосунки, проживає з неповнолітнім сином [PERSON] окремо. Примирення з відповідачем вважає неможливим. Також повідомляє, що матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини відповідач не надає, хоча зобов`язаний надавати. За таких обставин, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2019 року відкрито провадження по зазначеній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 07 травня 2019 року о 10-00 год. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, від них надійшли письмові заяви, в яких просять слухати справу в їх відсутність, позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнав у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 29 вересня 2012 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, за актовим записом № 1182, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 13). Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. В зв`язку з тим, що подружжя втратило взаєморозуміння, почуття любові та довіри один до одного, вони вважають, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час вони не підтримують шлюбних стосунків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому на підставі ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступні обставини. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження та довідкою про склад сім`ї (а.с. 14,15). За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, та ним позовні вимоги визнані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача, та інших осіб. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 10 квітня 2019 року. Таким чином і в цій частині позов підлягає задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини усіх видів доходу відповідача, щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved