Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.01.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 2\~500 дол. США, строком до 30.01.2015 року. На виконання даного договору відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 30.01.2015 року, в якій відповідач визнає факт позики. Відповідно до змісту розписки дана сума являється доплатою за куплену відповідачем у позивача квартиру, що розташована за адресою: вул. Келецька, 84/54, м. Вінниця. Вказана розписка була складена та підписана відповідачем в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] 19.01.2015 року позивач в присутності вищезазначених свідків отримала від відповідача 300 дол. США. 29.04.2015 року позивач отримала від відповідача 100 дол. США, а 25.07.2016 року позивач отримала 100 дол. США в рахунок погашення боргу за договором позики від 10.01.2015 року. Проте, починаючи з липня 2016 року відповідач відмовляється повертати кошти, змінює місце проживання, відмовляється спілкуватись з позивачем. Станом на 11.12.2017 року заборгованість відповідача за договором позики становить 2\~000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.12.2017 року становить 54\~200 грн. Окрім того, внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, за весь час прострочення. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 2\~000 дол США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.12.2017 року становить 54\~200 грн., а також 3% річних у розмірі 3\~952,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 31\~603,37 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с.43). Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що сторони не заперечують, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 10.01.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 2\~500 дол. США, строком до 30.01.2015 року. На виконання даного договору відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 30.01.2015 року, в якій відповідач визнає факт позики. Вказана розписка була складена та підписана відповідачем в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до змісту розписки дана сума являється доплатою за куплену відповідачем у позивача квартиру, що розташована за адресою: вул. Келецька, 84/54, м. Вінниця, згідно договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №11 (а.с.6). Державна реєстрація права власності відповідача на вищезазначену квартиру згідно зазначеного правовстановлюючого документу 10.01.2015 року зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №8351352, що підтверджується змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32087538 від 10.01.2015 року (а.с.7). 19.01.2015 року позивач в присутності вищезазначених свідків отримала від відповідача 300 дол. США. 29.04.2015 року позивач отримала від відповідача 100 дол. США, а 25.07.2016 року позивач отримала 100 дол. США в рахунок погашення боргу за договором позики від 10.01.2015 року, про що вчинено відповідні записи у розписці від 10.01.2015 року (а.с.5). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між сторонами та передачу суми позики у відповідному розмірі. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 ст.625 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання в силу прямої дії ч.2 ст.625 ЦК України. Станом на 30.01.2015 року (термін, до якого мало бути здійснене погашення боргу) борг відповідача становив 2\~200 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30.01.2015 року (16.15) становив 35\~530,00 грн. Дата виникнення заборгованості 30.01.2015 року, дата часткового погашення боргу 29.04.2015 року, тому за вказаний період з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 10\~999,89 грн. (3% річних 260,00 грн., інфляційні втрати 10\~739,89 грн.). Станом на 30.04.2015 року борг [PERSON] становив 2\~100 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30.04.2015 року (21.04) становив 44 184 грн. Дата виникнення заборгованості 30.04.2015 року, дата часткового погашення боргу 25.07.2016 року, тому за вказаний період з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 12\~869,38 грн. (3% річних 1\~641,00 грн., інфляційні втрати 11\~228,38 грн.). Станом на 25.07.2016 року борг [PERSON] становив 2\~000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.07.2016 року (24.81) становив 49\~620 грн. Дата виникнення заборгованості 25.07.2016 року, дата розрахунку заборгованості 11.12.2017 року, тому за вказаний період з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 11\~686,10 грн. (3% річних 2\~051,00 грн., інфляційні втрати 9\~635,10 грн.). З огляду на вищевикладене, детально дослідивши розрахунок заборгованості за договором позики від 10.01.2015 року, наданий позивачем, суд погоджується з методикою розрахунку 3% річних, інфляційних та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2\~000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.12.2017 року (27.10) становить 54\~200 грн., а також станом на 11.12.2017 року 3% річних у розмірі 3\~952,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 31\~603,37 грн. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 897,55 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.913651470.1 від 12.12.2017 року (а.с.1), також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved