Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно з договором міни від 21.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] з її згоди зареєструвалися у вказаній квартирі 06 червня 2008 року. З часу реєстрації до теперішнього часу відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаному житловому приміщенні, оскільки виїхали до Російської Федерації і не збираються повертатися до України. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, вона сплачує за них комунальні платежі, що призводить до надмірних грошових виплат та не може реалізувати свої права щодо продажу належної їй квартири. Просить суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просила задовольнити їх. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідачів до суду не надходило. Враховуючи позицію позивача, той факт, що відповідачі двічі належним чином повідомлені про час та місце розгляду стосовно них цивільної справи, суд вважає необхідним дану справу розглянути заочно. Вислухавши пояснення позивача, та дослідивши матеріали справи, покази свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є договір міни від 21.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Багатовим С.Г. (а.с. 9), та зареєстрована у БТІ м. Димитрова у реєстровій книзі за №15 за реєстровим №16 від 28.03.2008 (а.с.11) Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №4466 від 29.04.2020, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не мешкають за місцем своєї реєстрації. Згідно з актами від 07.05.2020, складеними представником комітету самоорганізації населення м. Мирноград [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 06 червня 2008 року і по теперішній час не проживають за вказаною адресою (а.с. 15,16). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] . Їй відомо, що відповідачі вже багато років мешкають у Санкт-Петербурзі Російської Федерації. Про це їй відомо зі слів позивача. Особисто вона з відповідачами не знайома, ніколи їх не бачила. В квартирі позивача відсутні будь-які речі взагалі. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Судом встановлено, що з 06 червня 2008 року квартира [ADDRESS] за своїм цільовим призначенням відповідачами [PERSON] та [PERSON] не використовується, їх відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідачі не проживають там, чи домовленостей між ними та власником житла [PERSON] щодо порядку її використання судом не встановлено. Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають без поважних причин більше одного року, участі в утриманні житла не приймають, це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved