Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач , [PERSON], звернулася 13.01.2016 року до суду з вищезгаданим позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем у справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 березня 1990 року. Від спільного життя з відповідачем мають одну неповнолітню дочку - [PERSON] [INFO], яка мешкає разом із нею. Шлюбні відносини припинено з осені 2014 року через зловживання відповідачем алкогольними напоями, що призводило до скандалів. Вони втратили почуття любові та поваги одне до одного. У теперішній час мешкають разом, однак спільного господарства не ведуть, до примирення не прагнуть, спору про поділ майна немає, тому просила позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні присутньою не була, про час та місце розгляду справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. В заяві зазначила, що на утримання дочки відповідач буде сплачувати алміенти за рішенням суду. Відповідач в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою: [ADDRESS] ( за відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 19.02.2016 р.), що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 1990 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 24 березня 1990 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану м.Кривого Рогу, актовий запис № 322 /а.с.4/. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] [INFO], що вбачається з свідоцтва про народження /а.с.5/. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач заяви просила залишити за нею прізвище, взяте нею під час укладення шлюбу - «[PERSON]». Позивач стверджує, що вони припинили сімейне життя у 2014 році, мешкають разом, однак не ведуть спільного господарства, поновлювати сімейні відносини не бажає. Спір про майно відсутній. За таких обставин, суд вважає шлюб між сторонами розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved