Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 12 серпня 2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013року. Від спільного життя з відповідачем вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні.Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не надає в повному обсязі матеріальної допомоги на утримання дитини, вона вимушена звернутись до суду з вище вказаним позовом тапросить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина у розмірі 1200 гривень (одна тисяча двісті гривень) у твердій грошовій сумі щомісяця,з індексацією відповідно до закону, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та додатково зазначила, що з моменту народження дитини відповідач бачив сина лише один раз, долею дитини він не цікавиться. Стан здоровя дитини задовільний. Її з дитиною дохід складається із її заробітної плати у розмірі 3900,00грн.. Відповідач не працює, має кредитні зобовязання у різних банках. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в обґрунтування надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Відповідно до цих заперечень, долучених до справи (а.с.25-29), відповідач не згодний з твердженнями позивача про ненадання ним матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, оскільки кошти він надає, але розписок з колишньої дружини про отримання нею грошей не бере. Зазначив, що протягом досить тривалого часу колишнє подружжя не може досягнути домовленості щодо способу виконання ним обовязку з утримання сина. Участь лише у грошовій формі його не влаштовує, тому він пропонував позивачці виконувати свої зобовязання щодо утримання сина в переважній більшості в натуральній формі (їжею, одягом, оплатою навчання, лікування та відпочинку та ін..), проте, вона не погодилась з цією пропозицією. Крім того, зазначив, що за усною домовленістю між ними, він залишив колишній дружині із сином свою ? частину житлового будинку №131 по вул. Житомирській в м. Запоріжжя, який був ними придбаний за спільні кошти, коли вони проживали однією сімєю, в рахунок сплати аліментів на утримання сина. Також, просить врахувати судом наявність на його утриманні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], від другого шлюбу та непрацездатних батьків-пенсіонерів, які проживають разом із ним. Вважає, що матеріальне становище позивача значно краще, ніж у нього, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що, на її думку, відповідач [PERSON] не зможе сплачувати позивачу аліменти у розмірі 1200,00грн. щомісячно. На теперішній час вони з відповідачем проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Спочатку у неї з відповідачем була усна домовленість щодо сплати аліментів на утримання їх спільної дитини у розмірі 500,00грн., але потім відповідач заявив, що не має змоги сплачувати їй аліменти у такому розмірі, у звязку з чим вона звернулася з позовом до суду про стягнення з нього аліментів. Рішення суду про стягнення аліментів на її користь на утримання дочки набрало законної сили і вона отримала у суді виконавчий лист, але до примусового виконання його ще не предявила. Вважає, що примусовим стягненням аліментів з відповідача на користь позивача [PERSON] у розмірі 1200,00грн. будуть порушені її права, так як в такому випадку у відповідача не буде можливості сплачувати у повному обсязі аліменти на утримання їх дочки, оскільки їй зі слів інших осіб стало відомо, що у відповідача маються ще і кредитні зобовязання. Суд, заслухавши пояснення сторін, 3-ої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.8,9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року. Шлюб був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2013р., яке набрало законної сили 04.11.2013року(а.с.4,5). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини( ч.2 ст. 141 СК України). Згідно свідоцтву про народження серії 1-ЖС № 175006 встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], 31травня [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON], матірю зазначена позивач [PERSON]А.(а.с.6). У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, положеннями даної норми передбачений саме обовязок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обовязок стосується обох батьків. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторонами в судовому засіданні визнана і не оспорюється та обставина, що малолітня дитина на даний час проживає разом з позивачем [PERSON]. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі.Положеннями ч.1 ст. 184 СК України передбачено можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Позивач в позовній заяві просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у сумі 1200 гривень (одна тисяча двісті гривень) щомісяця з індексацією відповідно до закону,починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та не має постійного і стабільного доходу. Згідно свідоцтву про шлюб серії І-ЖС №163740 відповідач [PERSON] з 20.11.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєне прізвище [PERSON] (а.с.30). З свідоцтва про народження серії І-ЖС №310118 вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилася 06.05.2016 року(а.с.31) Таким чином, судом встановлено та доведено відповідними належними і допустимими доказами, що, окрім малолітньої дитини [PERSON] [INFO], відповідач має також інших утриманців. Так, на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2017 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 713,00грн. щомісячно, починаючи з 25.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.65). Рішенням цього ж суду від 14.06.2017 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на його утримання щомісячно по 1/5 частині з усіх видів заробітку, починаючи з 23.05.2017 року і довічно(а.с.66). Згідно свідоцтву про народження серії І-ЖС №493272 батьками відповідача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON](а.с.32). Батьки відповідача, з якими він на теперішній час спільно проживає, є пенсіонерами(а.с.33,34,37). Розмір пенсії [PERSON] складає 3777,09грн., розмір пенсії [PERSON] складає 1555,77грн., що підтверджується довідками УПФУ(а.с.67,68). Виходячи із розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», який з 1 травня 2017 року складає 1312грн., на кожного із батьків відповідача, з урахуванням розмірів отриманої ними пенсії приходиться щомісяця по 2666,43грн.(3777,09грн.+1555,77грн.= 5332,86грн.(загальна сума доходу) : 2 = 2666,43грн., що складає більш ніж два прожиткових мінімуму на кожного із батьків. Крім того, батько відповідача користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів праці(а.с.33), та на його утримання з відповідача стягнуто аліменти на підставі рішення суду у розмірі 1/5 частини всіх видів його доходу. На підставі викладеного, суд вважає, що посилання відповідача в наданих суду запереченнях на ту обставину, що він на теперішній час знаходиться у дуже важкому матеріальному становищі, оскільки допомагає своїм непрацездатним батькам, які є пенсіонерами, не може мати істотного значення щодо вирішення спору по суті, з урахуванням сукупного доходу, який мають його батьки. Разом з тим, суд приходить до переконання, що є хибним посилання відповідача у наданих ним суду письмових запереченнях на ту обставину, що раніше між ним та позивачем [PERSON] існувала домовленість про відмову від його ? частки житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Житомирська, буд. 131 в рахунок аліментів, який за твердженням відповідача був придбаний за спільні кошти в період їх спільного проживання, оскільки ніяких належних та допустимих доказів того, що цей будинок є спільною сумісною власністю сторін, відповідачем суду не було надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до наданого позивачем договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 07.06.2006 року у нотаріальному порядку, [PERSON] придбала у власність житловий будинок № 131 по вул. Житомирська м. Запоріжжя, право власності на який зареєстровано за нею у встановленому законом порядку(а.с.60,62). Шлюб між [PERSON]А.(яка мала дошлюбне прізвище [PERSON]) та відповідачем [PERSON] зареєстровано 12.08.2006 року, тобто житловий будинок був придбаний до реєстрації шлюбу, а тому не заслуговують уваги вищевикладені доводи відповідача. Що стосується посилання відповідача на ту обставину, що у нього маються кредитні зобовязання та за рішенням суду з нього стягнуті грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, вони також не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідач на власний розсуд уклав цей договір, та наявність кредитних зобовязань не є підставою, що може звільнити відповідача від виконання ним свого батьківського обовязку, передбаченого ст. 180 СК України щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований та постійного доходу не має, тобто має мінливий доход, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності зі ст. 182 СК України враховує його матеріальне становище і стан здоровя, наявність інших утриманців, а також матеріальне становище і стан здоровядитини, тавиходить з того, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 років з 1 травня 2017 року складає 1777 гривень, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 750грн. щомісяця, починаючи стягнення з 12 травня 2017 року з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття з індексацією відповідно до закону. При цьому суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обовязок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття і цей обовязок стосується кожної дитини відповідача. При вирішенні спору по суті, суд також враховує положення ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наданих сторонами в судовому засіданні належних та допустимих доказів, які оцінені судом у їх сукупності, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Положеннями ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до вимог ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 640,00грн., оскільки позивач була звільнена від його сплати при поданні позову до суду.

Outcome: partial