Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до суду, в якому зазначила, що 30 листопада помер її дід [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельного паю (частки) розміром 6,27 га, який знаходяться в колективній власності на землю КСП «Петрівське» Сватівського району Луганської області, що підтверджувалось сертифікатом на право на земельний пай (частку) серії ЛГ № 0162262 від 17.04.2000 року. Згідно діючої на момент відкриття спадщини норми ч. 2 ст. 529 ЦК України (в ред..1963 р.) спадкоємцями за законом першої черги являлись онуки померлого, вона та її рідна сестра [PERSON]. У встановлений законом строк спадщина ними була прийнята, а в подальшому отримано в Сватівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 липня 2001 року згідно якого за ними визнано право спільної власності в земельному паї № 350, розміром 6,27 га, без визначення меж цих часток в натурі, який знаходиться в колективній власності КСП «Петрівське» Сватівського району, згідно сертифікату серії ЛГ № 0162262 від 17.04.2000 року. В подальшому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, в книгу записів сертифікатів, а також в сертифікат були внесені зміни відносно власників земельного паю, а саме: [PERSON] та вона. Таким чином, з моменту отримання правовстановлюючого документу (сертифікату), вони являлись власниками земельного паю та мали право на відвід земельної ділянки в натурі (на місцевості) у відповідності з законодавством. В цій частині, згідно п. 16 IX Заключних положень, ЗК України, громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Реалізуючи свої права на земельний пай № 350 відповідачка [PERSON] звернулась з заявою до [PERSON] сільської ради Сватівського району про виділення їй земельної ділянки в натурі (на місцевості). Рішення [PERSON] сільської ради 33 сесії 23 скликання від 14 грудня 2001 року «Про передачу громадянам в приватну власність земельних ділянок», згідно пункту 2 та списку громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки під номером 62 [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка пашні для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а в цілому в розмірі 6,48 га, ділянка № 350. Із цього слідує, що даним рішенням, без будь-яких законних підстав, вона була позбавлена права на частину земельної ділянки. В подальшому, на підставі вищевказаного рішення органа місцевого самоврядування на імя відповідачки був вже виданий державний акт на право власності на землю серії І-ЛГ № 088081 від 23 жовтня 2002 року на земельну ділянку № 350 розміром 6,48 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради. Дані обставини підтверджується письмовою інформацією відділу Держгеокадастру в Сватівському районі за № 29-28-0, 4-1330/2-15 від 10.07.2015 р. Таким чином, прийнятим рішенням органу місцевого самоврядування та реєстрацією державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON], були порушені її права на виділ в натурі (на місцевості) в спільну власність земельного паю № 350. Про порушене право їй стало відомо лише зараз, при намірі оформити право власності на земельну ділянку. Вважає, що дане рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки в цілому та видача державного акту на земельну ділянку являється незаконним та рішення [PERSON] сільської ради 33 сесії 23 скликання від 14 грудня 2001 року «Про передачу громадянам в приватну власність земельних ділянок» в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки № 350 розміром 6,48 га постановлено з порушенням діючого законодавства і може бути визнано недійсним. Крім того, вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЛГ від 088081 від 23 жовтня 2002 р., виданий на імя [PERSON], на земельну ділянку площею 6,48 га, повинен також бути визнаний недійним, оскільки виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування. Так, ст..ст. 2, 3, 5 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) та ст.. 81 ЗК України визначений порядок та підстави для виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) та придбання ними права власності на нього. Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом (ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин). Із цього слідує, що державний акт на право власності на земельну ділянку являється документом, який підтверджує право власності та видається на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування в межах його компетенції. Із змісту ст.. 328 ЦК України слідує, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим неправомірно, якщо інше прямо не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, вирішення питання про правомірність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого цей акт був виданий. Орган місцевого самоврядування - [PERSON] сільська рада має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку лише в порядку та на умовах, передбачених статтями 140-149 ЗК України. Вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, визначений ст.. 140 ЗК України. Таким чином, такої підстави припинення права власності на землю, як скасування свого рішення самим же органом місцевого самоврядування [PERSON] сільською радою, на підставі якого був виданий державний акт на земельну ділянку, Земельним кодексом не передбачено. Оскільки відповідач [PERSON] сільська рада при вище викладених обставинах не має ні підстав, ні повноважень для скасування свого рішення 33 сесії 23 скликання від 14 грудня 2001 року «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки № 350 розміром 6,48 га, то вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Просить суд визнати частково недійсним рішення 33 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради Сватівського району Луганської області від 14 грудня 2001 року в частині передачі у приватну власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки пашні в розмірі 6,48 га земельної частки (паю) № 350 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, переданих в колективну власність КСП «Петрівське» Сватівського району Луганської області та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЛГ № 088081 від 23 жовтня 2002 р., виданий на імя [PERSON], на земельну ділянку площею 6,48 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Сватівського району Луганської області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 299. В судовому засіданні позивач [PERSON] на позові наполягає з підстав, зазначених у ньому, пояснила, що спадщину після померлого діда вони отримали разом із рідною сестрою [PERSON]. Проте пізніше, рішенням [PERSON] сільської ради [PERSON] було виділено на місцевості всю земельну ділянку, яка мала належати їм обом та видано Державний акт на право власності на землю на всю земельну ділянку, чим порушене її право власності на частину цієї земельної ділянки. Просить суд задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просить його задовольнити, оскільки порушене право власності позивача на земельну ділянку в звязку з помилкою при винесенні рішення [PERSON] сільською радою про передачу земельної ділянки [PERSON] та видачею Державного акту на право власності на всю земельну ділянку . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Сватівського району Луганської області [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що при винесенні рішення Петрвіською сільською радою про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки була допущена помилка. Не заперечує проти часткового його скасування та визнання недійсним відповідно державного акту на землю. Представник третьої особи віділу Держгеокадастру в Сватівському районі [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача з наступних підстав: -після смерті [PERSON], який помер 30 листопада 1994 року, спадщину у вигляді земельної ділянки (паю) розміром 6,27 га, яка знаходиться в колективній власності на землю КСП «Петрівське» Сватівського району Луганської області прийняли позивач [PERSON] та її рідна сестра [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 липня 2001 року (а.с.7), згідно якого за ними визнано право в земельному паї, загальним розміром 6,27 га, без визначення меж цих часток в натурі. Реалізуючи своє право, передбачене п. 16 Розділу ІХ Заключних положень Земельного кодексу про виділ в натурі ( на місцевості) земельної ділянки, [PERSON] звернулась до [PERSON] сільської ради Сватівського району Луганської області з відповідним зверненням. Рішенням [PERSON] сільської ради Луганської області 33 сесії 23 скликання від 14 грудня 2001 року «Про передачу громадянам в приватну власність земельних ділянок», згідно пункту 2 та списку громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки, під номером 62 [PERSON] була передана в приватну власність земельна ділянка -пашня для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 6,53 га, ділянка № 349, що підтверджується копією зазначеного рішення та списком громадян (а.с.8-10). Після чого відповідачці [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛГ № 088082 (а.с.11). Оскільки зазначений Державний акт був виданий на всю земельну ділянку , було порушено право [PERSON] на частку в земельній частці (паї). Згідно ч. 2 ст. 6 ЗК (в ред..1990р.) громадяни набувають право власності на земельні ділянки у випадку отримання їх у спадщину. Згідно ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, який підтверджує право на земельну частку (пай), являється сертифікат на право на земельну частку. Документом, який підтверджує право на земельну частку (пай), також являється свідоцтво про право на спадщину. Із норми ст.. 3 цього Закону слідує, що підставою для виділення земельних ділянок в натурі власникам земельних часток являється рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право земельну частку (пай) ,які виявили бажання отримати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають у відповідну сільську, селищну, міську раду або районну державну адміністрацію заяву про виділення їм земельної частки в натурі (на місцевості). І, відповідно до ст.. 5 цього Закону, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах своїх повноважень стосовно виділення земельних паїв в натурі (на місцевості) приймають рішення про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Відповідно до ст.. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини та виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Таким чином рішенням [PERSON] сільської ради Сватівського району Луганської області було порушено право власності позивача на частку в земельному паї, що потягло незаконну передачу у власність відповідачці всієї земельної ділянки та видачу державного акту на земельну ділянку в цілому на імя відповідачки. Крім того, відповідно до ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] сільська рада, тобто орган місцевого самоврядування має право приймати рішення про припинення права власності на земельну ділянку лише в порядку та на умовах, передбачених статтями 140-149 ЗК України. Вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку передбачений ст.. 140 ЗК України, серед якого такої підстави як скасування рішення самим же органом місцевого самоврядування, на підставі якого був виданий державний акт на земельну ділянку, - не передбачено. Крім того, згідно Рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп (справа про скасування актів органів місце6вого самоврядування), органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити в них зміни, якщо згідно припису цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією визначених субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни або зупинення. Ненормативні правові акти органа місцевого самоврядування являються актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому вони не можуть бути скасовані та змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Згідно ст.. 378 ЦК України, право власності може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно положень ст.ст. 2, 3,152 ЗК України, захист прав субєктів земельних відносин здійснюється, в тому числі і, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. На підставі викладеного,

Outcome: approved