Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем укладено шлюб з відповідачем 02 серпня 2008 року. Причиною розірвання шлюбу стало фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин. Позивач вважає, що подальше спільне життя не можливе. Спільне проживання фактично припинилося з січня 2016 року. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, хоча має змогу надавати таку допомогу. Позивач у судове засідання не зявилась, 24.06.2016 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги повністю підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги позивача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надсилання на адресу його реєстрації судової повістки, яка повернулася на адресу суду з довідкою поштової установи про причини невручення, а саме: «сплив терміну зберігання». У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. 02 серпня 2008 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 319 та видано Свідоцтво про шлюб серії I НО № 149350. Причиною розірвання шлюбу стало фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин. Позивач наголошує, що подальше спільне життя неможливе. Спільне проживання фактично припинилося з січня 2016 року. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження І-ВЛ № 270741, який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стало непорозуміння між подружжям, в результаті чого подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї стало неможливим. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд вважає можливим розірвати шлюб між сторонами, оскільки подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишити прізвище Попова. Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно свідоцтва І-ВЛ № 270741 про народження [PERSON], батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, проте згідно з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони не проживають разом, малолітня дитина знаходиться на вихованні й утриманні позивачки, відповідач має можливість утримувати дитину, інших утриманців не має. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Судові витрати суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved