Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи свій позов тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. З серпня 2012 року відповідач був зареєстрований та проживав у її квартирі. Згодом вона випадково дізналася, що відповідач, без її на то згоди, зареєстрував в її квартирі ще й свою дочку [PERSON] [INFO]. Більше ніж шість місяців відповідач виїхав невідомо куди і постійно не проживає у квартирі, про що вона дізналася від сусідів, а він її навіть не оповістив про це. Тобто вже більше ніж шість місяців він взагалі не проживає в квартирі. Після його проживання залишилась велика сума боргу за комунальні послуги. Однак, відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. На підстав вищевикладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] року народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, потворно не з'явилися в судове засідання і від них не надійшло повідомлення про причину неявки, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, до судового засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає що позов підлягає задоволенню, встановив наступні обставини по справі. Відповідно до копії технічного паспорту та свідоцтва на право власності на нерухоме майно, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON], змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до довідки Партизанської селищної ради від 18.06.2014 р. виданої [PERSON], за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [INFO] року народження та [PERSON] [INFO], але вказані особи з листопада 2013 року за зазначеною адресою на сьогоднішній день не проживають. Факт того що [PERSON] [INFO] року народження та [PERSON] [INFO] не проживають в квартирі позивачки розташованій за адресою: [ADDRESS] без поважних причин більше шести місяців, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]. Таким чином [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі позивачки без поважних причин більше шести місяців, не цікавляться житлом, не приймають ніякої участі в його утриманні. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть». Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до вимог ч.І ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно до ч.І ст.317 ЦК України «Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном». Згідно з ч.І ст.319 ЦК України визначено, що саме «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». Відповідно до ч.І ст.321 ЦК України «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] без поважної причини більше шести місяців були відсутні за місцем реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS], тому вони втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Outcome: approved