Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить суд: розірвати договір про купівлю-продаж та виготовлення меблів від 18.05.2019 р. № 0234, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] ; стягнути з ФОП [PERSON] на користь приватної особи [PERSON] суму попередньої оплати згідно з Договором 1 у розмірі 30 560 грн; стягнути з ФОП [PERSON] на користь приватної особи [PERSON] пеню в сумі 9 244,40 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань; стягнути з ФОП [PERSON] на користь приватної особи [PERSON] суму попередньої оплати згідно з Договором 2 у розмірі 1 500 грн; стягнути з ФОП [PERSON] на користь приватної особи [PERSON] додаткові витрати, понесені [PERSON] , в сумі 15 000 грн; стягнути з ФОП [PERSON] на користь приватної особи [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 18 травня 2019 року між нею та відповідачем був укладений договір № 0234 про купівлю-продаж та виготовлення меблів, а саме кухонного гарнітуру в кількості та за ціною, обумовленою у договорі та додатку до договору, а саме на суму 38 200,00 грн. На виконання умов п. 3.2 договору позивач передала попередню плату у розмірі 80% від вартості у розмірі 30 560,00 грн. Оскільки строк поставки товарів згідно з договором був прострочений, 25 липня 2019 року позивач звернулася до відповідача з вимогою поставити товар на суму попередньої оплати або повернути сплачені кошти, на що відповіді не отримала. Обов`язок повернути попередню оплату або передати оплачений товар на сьогоднішній день відповідачем не виконаний. У відповідності до п. 5.3 договору виконавець за порушення строків поставки товару зобов`язаний сплатити 0,2% вартості товару, вказаної у п. 3.1 договору, за кожен день прострочення поставки товару. Враховуючи, що станом на дату пред`явлення позову поставка товару відповідачем не здійснена, він зобов`язаний сплатити пеню, нараховану за період з 28 червня 2019 року по 28 вересня 2019 року у сумі 9 244,40 грн. Крім того, 12 червня 2019 року позивач уклав із відповідачем в усній формі договір про постачання побутової техніки, а саме витяжки Franke, на виконання якого [PERSON] перерахувала на рахунок відповідача кошти в сумі 1 500 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Також через постійні зміни строків постачання корпусних меблів, позивач зазнав матеріальних та моральних збитків. Через недотримання термінів було демонтовано та виведено з експлуатації старі корпусні меблі, для чого наймався персонал, оплачувалась утилізація, а також було сплачено додаткові кошти за пришвидшення ремонту у приміщенні. У зв`язку з тим, що товар не був поставлений, змонтований та переданий у власність, позивач не мала змоги нормально харчуватись та змушена була купувати тимчасові меблі, у зв`язку з чим зазнала витрат на суму 15 000,00 грн, з яких: демонтаж кухні 600 грн; вантажники 400 грн; вантажний транспорт 1 050 грн; вивіз старих меблів 500 грн; пришвидшення ремонтних робіт 2 800 грн; купівля тимчасових меблів 1 200 грн; купівля готової їжі протягом 2 тижнів через неможливість готувати вдома - 5 600 грн; моральні і матеріальні збитки через подання заяви до правоохоронних органів і самостійний пошук відповідача - 2 850 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення (повернення) грошових коштів відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 30 червня 2020 року до суду від представника відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує та вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що посилання позивача на п. 3.2 договору, як на доказ внесення передплати у готівковій формі, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки факт оплати готівкою попередньої оплати за надання послуг суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем) має оформлюватися відповідно до норм положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, що позивачем належними доказами не підтверджено. Щодо посилань позивача на укладення між нею та відповідачем 12 червня 2019 року усного договору про постачання побутової техніки та сплату коштів в сумі 1 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12 червня 2019 року, зазначає, що вказаний доказ не містить жодних реквізитів отримувача, а також датований 12 липня 2019 року. Вказане у сукупності, на думку представника відповідача, свідчить про безпідставність тверджень позивача про перерахування коштів відповідачу та є підставою для відмови у задоволенні позову. 03 липня 2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, оскільки вказаний строк не є таким, що пропущений, Ухвалами суду від 08 липня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів від АТ «Універсал Банк» та постановлено про розгляд цієї справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, призначене судове засідання по справі, в яке, за клопотанням позивача, викликано свідка [PERSON] 01 вересня 2020 року до суду з АТ «Універсал Банк» надійшла інформація на виконання ухвали суду про витребування доказів. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов повністю підтримала, з підстав викладених у ньому, та просила задовольнити. Додатково показала, що оспорюваний договір був укладений у присутності свідка [PERSON] , який також був присутнім коли позивач передавала передоплату за договором. 18 травня 2019 року позивач передала відповідачу 1 100 дол. США по курсу 26,32 грн, що навіть трошки більше 30 560 грн. Зі слів відповідача декілька місяців були проблеми із поставками, пошкодження фурнітури. Відповідач сказав, що може встановити витяжку і це буде коштувати 1 500 грн. Через декілька днів відповідач зник із поля зору - сторінку на Фейсбук видалив, телефон не обслуговувався. Всі старі меблі були демонтовані та вивезені, було неможливо нормально харчуватися. 1 500 грн позивач переказала на картку позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат у розмірі 15 000,00 грн, то доказів на їх підтвердження позивач не має. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він є цивільним чоловіком позивача, та спільно вони прийняли рішення про замовлення нових кухонних меблів. У мережі Інтернет вони знайшли контакти ФОП [PERSON] , домовились з ним про зустріч. Відповідач приїхав, обговорили кухню, він зняв заміри, ціна та строк виготовлення влаштували. У присутності свідка позивач передала відповідачу 1 100 дол. США, що відповідає 30 560,00 грн. Перемовини із відповідачем проводила позивач, згодом відповідач запропонував придбати витяжку, дав номер рахунку, на який позивач перерахувала кошти. За декілька днів до поставки кухні, відповідач зник - видалив сторінку на Фейсбук, вимкнув телефон. Відповідач, ФОП [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Суд, вислухавши позицію позивача, вислухавши пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, 18 травня 2019 року між позивачем, [PERSON] , замовником, та відповідачем, ФОП [PERSON] , виконавцем, було укладено договір № 0234 купівлі-продажу та виготовлення меблів, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання поставити і передати у власність замовника корпусні меблі (товар) та здійснити їх монтаж відповідно до специфікації матеріалів і фурнітури, та індивідуального схематичного плану, що додаються і є невід`ємною частиною даного Договору, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, визначених у договорі. Згідно із пп. 1.3 договору виконавець здійснює поставку та монтаж товару впродовж 42 календарних днів з моменту підписання цього договору, але не пізніше 28 червня 2019 року. У відповідності до розділу 3. Вартість товару і порядок розрахунків договору загальна вартість товару становить 38 200 грн та на момент підписання договору покупцем вноситься передплата у розмірі 80% від вартості товару, вказаної у п.3.2 договору, яка становить - 30 560 грн. Остаточну суму доплати за товар покупець сплачує після поставки товару. На виконання умов договору, при його підписанні 18 травня 2019 року позивач, [PERSON] , передала відповідачу, ФОП [PERSON] , готівкові кошти у розмірі 1 100 дол. США. За пп. 1.4 договору надання послуг підтверджується підписанням сторонами акту прийому передачі товару. Відповідач своїх зобов`язань за договором №0234 18 травня 2019 року не виконав, не дзвінки позивача не відповідає. Згідно із ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Положеннями ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно із ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем договір №0234 від 18 травня 2019 року являє собою змішаний договір, що містить одночасно елементи договору купівлі-продажу та договору підряду. За приписами ч.1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно із ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 872 Цивільного кодексу України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Таким чином, судом встановлено, що позивач, як замовник, виконала всі, покладені на неї договором №0234 від 18 травня 2019 року, обов`язки, а відповідач станом на день розгляду цієї справи зобов`язання за договором не виконав, що є підставою для розірвання договору та стягнення із відповідача на користь позивача сплаченої суми попередньої оплати у розмірі 30 560,00 грн. За нормою ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. За п. 5.3 договору виконавець за порушення строків поставки товару, вказаних у п. 1.3 цього договору, зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,2% вартості товару, вказаної у п. 3.1 даного товару, за кожен день прострочення строків поставки товару. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, з урахуванням положень п.п. 3.1, 5.3 договору та фактичного прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором, згідно із позовними вимогами, за період з 28 червня 2019 року по 28 вересня 2019 року сума, сума пені, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, складає 9 244,40 грн, із розрахунку 38 200 грн вартість товару х (0,2% х 121 робочих днів). Щодо позовної вимоги про стягнення відповідача на користь позивача суми попередньої оплати згідно з Договором 2 у розмірі 1 500 грн суд приходить наступного. Відповідно до платіжного доручення № 63131053829400661518 від 12 липня 2019 року [PERSON] здійснила переказ коштів у сумі 1 500,00 грн на рахунок № [NUMBER] . Згідно з інформацією, наданою АТ «Універсал Банк», картка № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . За вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З огляду на наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить висновку про відсутність належних доказів щодо укладення сторонами саме усного договору 2. Разом із тим кошти у сумі 1 500,00 грн, що були перераховані [PERSON] на картковий рахунок відповідача у якості передоплати за постачання побутової техніки - витяжки, фактично є безпідставно набутим відповідачем майном, що є підставою для задоволення такої позовної вимоги. Судом враховується, що стороною відповідача будь-яких належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин, в тому числі щодо своєчасного виконання ним умов договору або ж невиконання позивачем умов оспорюваного договору, не надано. Водночас суд приходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги позивача про понесення нею додаткових витрат у сумі 15 000,00 грн, оскільки їх розмір будь-якими доказами не підтверджений. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення (повернення) грошових коштів в частині позовних вимог: про розірвання договору № 0234 від 18 травня 2019 року; стягнення із відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 30 560,00 грн, пені в сумі 9 244,40 грн та коштів у розмірі 1 500,00 грн, що разом становить 41 304,40 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 681,60 грн, що сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: partial