Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить 4/5 частки квартири [ADDRESS], а саме: 1/5 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.01.2002 року, виданого Вінницькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.01.2002 року №3; 1/10 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2011 року, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №6-1625; 1/2 частки на підставі договору дарування від 28.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №294. Натомість відповідач являється власником 1/5 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №208. Сторони не є членами однієї сімї, не проживають спільно, не ведуть спільного господарства, більше того, перебувають у неприязних сосунках. Оскільки, відповідач є колишньою дружиною батька позивача. Відповідач, будучи у шлюбі з батьком позивача [PERSON], скоїла його умисне вбивство, за що була притягнута до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.115 КК України та засуджена до позбавлення волі строком на 10 років. На разі відповідач відбула покарання і проживає за вищезазначеною адресою. Позивач має намір після закінчення навчання проживати у своїй квартирі, одночасно остання хоче уникнути зустрічей та спілкування із відповідачем. З огляду на те, що відповідач має у своїй власності 1/5 частки квартири, виникнення конфліктних ситуацій не минуче. А тому, оскільки частка відповідача у квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне володіння та користування майном є неможливе, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила припинити право власності [PERSON] на 1/5 частки квартири [ADDRESS], виплативши їй грошову компенсацію вартості даної частки в сумі 102\~921,40 грн., яка внесена [PERSON] на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області за квитанцією №0.0.575769922.1 від 01.07.2016 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частки квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 24.06.2016 року №49 (23091). Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та представник позивача не заперечують, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 4/5 частки квартири [ADDRESS], а саме: 1/5 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.01.2002 року, виданого Вінницькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.01.2002 року №3 (а.с.7-8); 1/10 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2011 року, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №6-1625 (а.с.9-10); 1/2 частки на підставі договору дарування від 28.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №294 (а.с.11-13). Натомість відповідач являється власником 1/5 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №208 (а.с.14-15). З пояснень позивача та її представника в судовому засіданні стало відомо, що сторони не є членами однієї сімї, не проживають спільно, не ведуть спільного господарства, більше того, перебувають у неприязних сосунках. Так, відповідач є колишньою дружиною батька позивача. Відповідач, будучи у шлюбі з батьком позивача [PERSON], скоїла його умисне вбивство, за що була притягнута до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.115 КК України та засуджена до позбавлення волі строком на 10 років. На разі відповідач відбула покарання і проживає за вищезазначеною адресою. Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Так, дійсно, в судовому засіданні встановлено, що позивачу та відповідачу належить квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Разом з тим, розмір частки позивача у вищезазначеній квартирі складає 4/5 частки, тобто 80% від усієї квартири, в той час як відповідачу належить 1/5 частки, тобто 20% від усієї квартири. А відтак, частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, окрім того, остання з технічної точки зору не може бути виділена в натурі. Спільне володіння та користування сторонами квартирою є не можливим, у звязку з неприязними стосунками, які виникли після вбивства відповідачем батька позивача. До того ж, зважаючи на те, що частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, проживання відповідача за адресою: вул. Брацлавська, 1/61, м. Вінниця (у квартирі батьків відповідача), припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем, про що також звернено увагу у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» від 21.12.2010 року. Суд звертає увагу, що позивач [PERSON] на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області за квитанцією №0.0.575769922.1 від 01.07.2016 року внесла вартість 1/5 частки квартири [ADDRESS], що становить 102\~921,40 грн., визначену відповідно до висновку Вінницької торгово-промислової палати про вартість майна (а.с.18), а тому припинення права власності відповідача на частку у спільній частковій власності є виправданим. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved