Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину та стягнення аліментів на утримання дружини. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 24 липня 2015 року у відділі РАЦС Христинівського РУЮ Черкаської області, актовий запис № 94. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З народженням сина їх шлюбне життя не склалось, і ми з чоловіком проживаємо окремо, хоча і знаходимось у зареєстрованому шлюбі. Дитина живе з нею. Усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. Відповідач же ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 СК України обов'язку утримання дитини. Позивачка також зазначила, що вона не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. Оскільки син [PERSON] не досяг трирічного віку, відповідач повинен платити аліменти на її користь та на її утримання, до досягнення сином віку 3-х років. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати свою малолітню дитину і її. В судове засідання позивачка не зявилась, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона вказала, що позовні вимоги підтримує, та просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього до суду надійшла заява, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнав повністю. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про шлюб (серії [NUMBER] року) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.07.2015 року, про що складено відповідний актовий запис № 94. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 11.05.2016 року) батьками [PERSON], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком вказаної дитини, а тому, згідно з вимогами чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього покладається обов'язок щодо належного її утримання та матеріального забезпечення. Так згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є працездатною особою, доказів щодо непрацездатності суду чи не можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачем розміру суду не надав, хоча мав для цього час та як встановлено вище був належно повідомлений про суть позовних вимог, а тому може і зобов'язаний надавати допомогу на утримання дитини, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище суду теж не надав, крім того, позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача в розмірі ? від доходів його заробітку, працюючого інженером-технологом в Христинівському локомотивному депо «Одеської залізниці». Враховуючи, що на утриманні позивачки перебуває малолітня дитина, що стверджується довідкою виконавчого комітету верхняцької селищної ради № 672 від 16.04.2018 року, а тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача у розмірі в розмірі ? від заробітної плати, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, що на думку суду буде достатнім та справедливим для забезпечення потреб малолітнього сина та відповідатиме інтересам сторін. Суд враховує, що відповідно до норм, визначених ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Нормами ст. 84 СК України визначено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Так судом встановлено, що матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, відповідач не надає. Доходів позивача не достатньо для самостійного утримання дитини, оскільки позивач на даний час не працює. Також суд враховує визнання відповідачем заявлених позовних вимог у повному обсязі, що свідчить про розуміння останнім суті позовних вимог, а також можливості сплати заявленого розміру аліментів. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір від яких при подачі заяви був звільнений позивач. На підставі наведеного, ст.ст. 7, 79, 84, 182, 191-192, 199-201 СК України,

Outcome: approved