Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно за законом, а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належав на праві приватної власності [PERSON]; - земельну ділянку площею 0,0900 га, кадастровий номер [NUMBER], що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по [ADDRESS], що належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 03.12.1996 року Вільницькою сільською радою народних депутатів згідно рішення виконавчого комітету Вільницької сільської ради народних депутатів від 20.09.1996 року №67 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 69; - земельну ділянку площею 0,3200 га, кадастровий номер [NUMBER], що надана для ведення особистого селянського господарства, розташована по [ADDRESS], що належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 03.12.1996 року Вільницькою сільською радою народних депутатів згідно рішення виконавчого комітету Вільницької сільської ради народних депутатів від 20.09.1996 року №67 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 69 (а.с. 3-7). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], якому на праві приватної власності належало вищезазначене нерухоме майно - земельні ділянки та житловий будинок, які входять до складу спадщини. Крім позивача спадкоємцем першої черги за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], є також відповідач - [PERSON] - дочка померлого. Позивач зазначає, що у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03.12.1996 р., а також відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], позивач не може в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. За таких обставин, позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки та житловий будинок. У судове засідання позивач та представник позивача - адвокат Новицький В.В. не з'явились, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає і справу просить розглянути без його участі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.02.1980р. між [PERSON] та [PERSON] (позивачем по справі) 10.02.1980р. було укладено шлюб (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.05.1981р. [PERSON] (відповідач по справі) є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2013р. (а.с. 8). Із спадкової справи №21/2013 вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцями після померлого є позивач - [PERSON], яка є дружиною померлого [PERSON], та відповідач - [PERSON], яка є дочкою померлого [PERSON]. Інші спадкоємці - [PERSON] - дочка померлого та [PERSON] - мати померлого, у встановленому законом порядку подали заяви про відмову від належної їм частки в спадщині та не відкликали їх проти шести місяців з моменту відкриття спадщини (а.с. 84-126). З матеріалів справи, а саме - з договору купівлі-продажу від 25.03.1985р., посвідченого 25.03.1985р. секретарем виконавчого комітету Вільницької сільської ради народних депутатів Чутівського району Полтавської області, вбачається, що померлому [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 139-140). Згідно листа №3342 від 11.04.2017р. ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» відомості про реєстрацію речового права на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] - відсутні. Згідно Інформаційної довідки №87174734 від 16.05.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості про реєстрацію прав та заборон відчудження щодо об'єкта нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] відомості - відсутні. Суд зазначає, що станом на момент укладення 25.03.1985р. договору купівлі-продажу житлового будинку, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, незважаючи на відсутність державної реєстрації права власності на житловий будок, розташований за адресою: [ADDRESS], спадкодавець [PERSON] набув права власності на зазначений житловий будинок, оскільки будинок придбаний спадкодавцем до набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно технічного паспорту, виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 07.10.2014 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], складається з: житлового будинку «А-1» площею 63,5 кв. м., житлового будинку літ. «Ж-2», площею 62,5 кв. м., підвалу літ. «Ж1- 2», площею 16,7 кв. м., гаражу літ. «В», площею 24 кв. м., сараю літ. «Е», площею 23,9 кв. м., літньої кухні літ. «З» площею 46,0 кв. м., сараю літ. «И» площею 17.6 кв. м., вбиральні літ. «К», площею 1,9 кв. м., сараю літ. «Л» площею 11,7 кв. м., огорожі «№2», воріт огорожі №3 (а.с. 19-27). Також, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавцю - [PERSON] на праві приватної власності належать земельна ділянка площею 0,0900 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельна ділянка площею 0,3200 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 03.12.1996р. Вільницькою сільською радою народних депутатів згідно рішення виконавчого комітету Вільницької сільської ради народних депутатів від 20.09.1996 року №67, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 69, а також витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5301351252014 та НВ-5301351292014 від 03.04.2014 року, виданих відділом Держземагенства у Чутівському районі (а.с. 28-31,55). Постановами №02-31/1713 від 31.10.2014р. та №02-31/346 від 28.03.2017р. державними нотаріусами Чутівської державної нотаріальної контори Новицькою О.В. та Махринською О.В. відмовлено спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с. 123,136). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Суд зазначає, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Статтями 1268 - 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для її прийняття (ч. 5 ст. 1269 ЦК України). Стаття 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З приписів ст. 392 ЦК України вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст. 1 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як було встановлено, спадкодавцю - [PERSON] на праві приватної власності належить наступне нерухоме майно, яке входить до складу спадщини: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0900 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,3200 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташована по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, спадщина після померлого [PERSON] з часу відкриття спадщини належить спадкоємцям. У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Судом встановлено, що спадкоємцями, які в установленому законом порядку подали заяви про прийняття спадщини, є позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON], які згідно ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги. Докази відкликання заяв про прийняття спадщини у строк, встановлений для прийняття спадщини, відповідно до ч. 5 ст. 1269 ЦК України, в матеріалах справи та спадкової справи - відсутні. Частинами 1, 3 статті 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортного засобу, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Суд зазначає, що [PERSON] та [PERSON], подавши в установленому законом порядку заяви про прийняття спадщини та не відкликавши своїх заяв про прийняття спадщини, прийняли спадщину. Докази укладення нотаріально посвідченої угоди про зміну розміру частки у спадщині когось із вказаних спадкоємців сторонами не надано та в матеріалах справи - відсутні. Таким чином спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в рівних частках кожний, по ? частці. Тобто, позивач має право на ? частку спадкового майна, а не на все майно, що входить до складу спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки згідно встановлених обставин справи таке визнання відповідачем позову суперечить приписам закону. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що частка позивача у спадковому майні складає ?, а також те, що через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельні ділянки, які належали спадкодавцю на праві власності, позивач не має можливості в установленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та реалізувати своє право власності на нерухоме майно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial