Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.02.2015 року в м. Вінниці помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із 4/9 частки квартири [ADDRESS], із них: 1/3 частки, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2002 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради згідно рішення від 29.01.2002 року №63; та 1/9 частки, яка належала померлому в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], однак останнім не було зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на вказану частку квартири. Позивач являється єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2015 року позивачу було визначено додатковий строк, тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нею заяви до Першої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька [PERSON] В установлений строк позивач звернулась до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 29.01.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 4/9 частки квартири [ADDRESS] (Медведєва) в м. Вінниці, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на зазначене майно. А відтак, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, покладається на розсуд суду при вирішенні даного спору. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 10.02.2015 року у м. Вінниці помер батько позивача [PERSON], згідно свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-АМ №321855, виданого повторно В ДРАЦС РС [PERSON] МУЮ у Вінницькій області 01.09.2015 року (а.с.9), свідоцтва про народження [PERSON] серії ІІІ-АМ №283576, виданого міським відділом РАГС м. Вінниці 16.11.1982 року (а.с.7), та свідоцтва про шлюб [PERSON] серії І-АМ №021769, виданого В РАЦС [PERSON] МУЮ Вінницької області 29.07.2006 року (а.с.6). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно 4/9 частки квартири [ADDRESS], із них: 1/3 частки, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2002 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради згідно рішення від 29.01.2002 року №63 (а.с.22); та 1/9 частки, яка належала померлому в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 11.07.2006 року в м. Вінниці, згідно свідоцтва про смерть серії 1-АМ №187752, виданого повторно В ДРАЦС [PERSON] МУЮ Вінницької області 18.01.2011 року (а.с.19), що встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.05.2012 року у цивільній справі №2-4903/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні майном, заборону вчиняти дії, які перешкоджають здійсненню права користування, володіння і розпорядження майном, відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с.16-17). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак померлим за життя у встановленому законом порядку не отримано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] та, відповідно, не здійснено державну реєстрацію права власності на дане майно 1/9 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується змістом довідки КП «ВМБТІ» від 23.12.2015 року №6725 (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2015 року у цивільній справі №127/22168/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позов задоволено, визначено позивачу додатковий строк, тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нею заяви до Першої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька [PERSON] (а.с.34-38). Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи Першої [PERSON] державної нотаріальної контори №562/2015 до майна померлого 10.02.2015 року [PERSON] (а.с.62-72), позивач після смерті батька в установлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2015 року строк звернулась до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.67), однак постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 29.01.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 4/9 частки квартири [ADDRESS] (Медведєва) в м. Вінниці, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на зазначене майно (а.с.71). Так, відповідно до п.п.4.18 п.4 Видача свідоцтва по право на спадщину Глави 10 Видача свідоцтв про право на спадщину Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою. Права на нерухоме майно та їх обтяжень, що виникли до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення (ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Зі змісту статті 182 ЦК України випливає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. А тому, нотаріус як спеціальний субєкт здійснює функції державного реєстратора, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими правами та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Так, дійсно, у позивача відсутній оригінал свідоцтва на право власності на житло від 29.01.2002 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради згідно рішення від 29.01.2002 року №63, відповідно до якого померлому за життя належала 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Окрім того, померлий за життя в силу похилого віку та хворобливого стану здоровя не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] та, відповідно, не здійснив державну реєстрацію права власності на дане майно 1/9 частки квартири [ADDRESS], що позбавляє можливості державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину позивачу. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зі змісту статті 328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved