Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 14.12.2017 року у м. Києві, вул.. Магнітогорська, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Nissan Qashqai д.н.з [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності та автомобіля Fiat Ducato д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року відповідача визнано винним. Відповідно до звіту № 1229, вартість матеріального збитку завданий автомобілю Nissan Qashqai д.н.з [NUMBER] , складає 44370,68 грн. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Fiat Ducato д.н.з. [NUMBER] була застрахована ТДВ «СТ «Домінанта» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну в сумі 100000,00 грн. та франшизою 0,00 грн. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року позов [PERSON] до ТДВ «СТ «Домінанта» задоволено, стягнуто матеріальний збиток у розмірі 44370,68 грн. Проте, вжиті державним виконавцем заходів з примусового виконання рішення суду були без результатними, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Враховуючи те, що заподіяна шкода позивачу не відшкодована, позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування шкоди завданої в ДТП грошові кошти у сумі 44370, 68 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача посилався на те, що невиконання рішення Деснянського районного суду м. Києва, зумовлене відсутністю майна у страхової компанії не є підставою для звернення із вказаним позовом до відповідача. Позивач, в свою чергу, не вжила всіх належних заходів щодо отримання коштів, а саме відсутнє звернення до МТСБУ, оскільки ТДВ «СК «Домінанта» припинило свою діяльність, триває процедура ліквідації. Вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року стягнуто з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь [PERSON] вартість матеріального збитку у розмірі 44370,68 грн. та судовий збір - 704,80 грн. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. З заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року вбачається, що підставою задоволення позову - доведена в судовому порядку вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 14.12.2017 року у м. Києві за адресою вул. Магнітогорська, 1, за участю автомобіля Nissan Qashqai д.н.з [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності та автомобіля Fiat Ducato д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТОВ «Страхова компанія «Домінанта» з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну у сумі 100 000,00 грн. франшиза 0,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заперечення представника відповідача щодо звіту № 1229 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Nissan Qashqai д.н.з [NUMBER] та зауваження щодо свідоцтва судового експерта [PERSON] , суд до уваги не приймає згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України. З письмових матеріалів справи вбачається, що 08.02.2019 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 58271028 з примусового виконання виконавчого листа № 754/8216/18, виданий 17.01.2019 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ТДВ «СК «Домінанта» на користь [PERSON] у відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, вартість матеріального збитку у розмірі 44370, 68 грн., а також суму сплаченого судового збору 704,80 грн. Відповідно до постанови від 02.12.2019 року виконавчий лист № 754/8216/18 виданий 17.01.2019 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися без результатними. Звернення позивача із вказаним позовом до відповідача [PERSON] , якого визнано винним у вчиненні ДТП, що мала місце 14.12.2017 року, суперечить правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до якої у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). З відповіді МТСБУ вбачається, що за інформацією, отриманою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, засновниками (учасниками) ТДВ «СТ «Домінанта» прийнято рішення щодо припинення юридичної особи, шляхом ліквідації, здійснюється процедура ліквідації. Відповідно до п.52.5 ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, враховуючи те, що розмір заподіяної відповідачем шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд приходить до висновку, що відсутність майна у ТДВ «СК «Домінанта», в якій було застраховано цивільну - правову відповідальність власника автомобіля Fiat Ducato д.н.з. [NUMBER] не є підставою для стягнення матеріального збитку з останнього. Щодо заяви відповідача про витрати на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне. З відзиву відповідача [PERSON] та заяви про витрати на професійну правничу допомогу адвоката Яковлєва І.О. вбачається, що сторона відповідача просить стягнути із позивача судові витрати у розмірі 6000 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг, витрачених годин), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження понесених судових витрат, стороною відповідача було надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 123/2 від 11.11.2020 року, акт виконаних робіт. Проте, представник відповідача не надав суду докази, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Крім того, представник позивача в судовому засіданні звернув увагу на те, що у заяві про витрати на професійну правничу допомогу вказано обсяг виконаних адвокатом робіт у вигляді клопотань, які не могли бути задоволені судом, оскільки не відповідали вимогам ЦПК України, або не були доцільні. З письмових матеріалів справи вбачається, що у задоволенні клопотання сторони відповідача щодо закриття провадження, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.02.23021 року відмовлено, оскільки відсутні підстави, передбачені п. 3 ст. 255 ЦПК України (мало місце не спів падіння щодо сторін та підстав позову). Клопотання про витребування доказів, представником відповідача було знято з розгляду, про що свідчить протокол судового засідання від 03.02.2021 року, крім того не було доцільно, оскільки вказане рішення було подано разом із позовною заявою. Клопотання представника відповідача щодо залучення в якості співвідповідача ТДВ «СК «Домінанта» та клопотання про заміну первісного відповідача належним - суперечать ст.. 51 ЦПК України. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу з позивача відсутні. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed