Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] , збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню у частці заробітку (доходу) стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 50% від заробітку щомісячно на утримання доньки, а також просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення на користь [PERSON] на утримання [PERSON] за період з вересня 2017року по лютий 2018року у розмірі 3053,89 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони перебували у шлюбі, шлюб розірваний заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2017року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] . Судовим наказом Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2017року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частина доходів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.08.2017року та до повноліття. Судовий наказ пред`явлений до виконання. У період з вересня 2017року по лютий 2018року відповідача аліменти не сплачував, в наслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 10173,50 грн. Позивач зазначає, що відповідач після припинення шлюбних відносин проживає окремо, з дитиною не спілкується, батьківських обов`язків не виконує, не цікавиться станом здоров`я дитини, її справами. Батько не приймає участі в утриманні дитини. Крім того, відповідач чинить перешкоди позивачу та доньці у користуванні житловим будинком. Позивач вважає, що вказані дії відповідача свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, у зв`язку із підвищенням мінімального розміру аліментів відповідно до закону, а також зростання цін та погіршення матеріального стану позивача, вона просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача 50% від заробітку щомісячно. Також у зв`язку з наявною у відповідача заборгованістю по сплаті аліментів, позивач просить стягнути неустойку (пеню) в розмірі 3053,89 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачем наданий відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі оскільки посилання позивача на невиконання своїх батьківських обов`язків не відповідає дійсності, тому що з незалежних від нього причин, а саме через протиправну поведінку позивачки відповідач позбавлений можливості виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач зазначає, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того, відповідач не погоджується з розміром нарахованої пені, оскільки виконавцем не було враховано, що в період, за який нарахована пеня відповідач офіційно працював, а тому розмір аліментів повинен був розраховуватись не із середньомісячної заробітної плати регіону, а з отриманих відповідачем доходів. Крім того, відповідач зазначає, що сплачував аліменти у добровільному порядку, однак спочатку позивач отримувала кошти, а потім перестала їх отримувати. Підстави для збільшення аліментів відповідач вважає відсутні. Третьою особою надано пояснення по справі, в якому зазначає, що підтримує позовні вимоги [PERSON] у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] порушив права дитини на належні умови проживання, а також не цікавиться навчанням та вихованням дитини. Також третьою особою надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , а також вважає недоцільне встановлення порядку участі відповідача у вихованні доньки. Відповідачем, [PERSON] , було подану зустрічну позовну заяву про визначення способу участі у вихованні дитини, в якій просить суд визначити наступний спосіб участі у вихованні доньки: щовівторка та щоп`ятниці з 15:00 до 19:00 та суботи з 15:00 до 20:00 не залежно від того чи припадає цей день на святковий чи ні, за місцем навчання доньки або за місцем її проживання, перебування та за місцем проживання [PERSON] , а також встановити не менше 10 днів для спільного відпочинку з дитиною у зимові та літні канікули; необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою. Ухвалою суду від 14.01.2019року прийнята до розгляду та об`єднана з первісним позовом в одне провадження. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що після припинення сімейних стосунків [PERSON] покинула сім`ю разом із донькою [PERSON] та з того часу чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. У зв`язку із неприязненими стосунками, що склались між ним та колишньою дружиною ніяких порозумінь та нормальних розмов щодо виховання дитини немає. [PERSON] надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечує проти зустрічних позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Згодом [PERSON] надано заяву про визнання первісного позову частково, в якій зазначає, що позов [PERSON] визнає частково, а саме визнає лише в частині стягнення пені, нарахованої на заборгованість по сплаті аліментів, за виключенням пені нарахованої за вересень, жовтень, листопад 2017року, оскільки виконавцем невірно визначений розмір заборгованості за цей період та в подальшому зроблений перерахунок заборгованості по аліментам, який позивачка у позові не врахувала. У додаткових пояснення [PERSON] зазначає, що на даний час він не працевлаштований та може виконувати свої аліментні зобов`язання у розмірі 2000грн. підстави для збільшення розміру аліментів відсутні. Заслухавши сторін у справі та їх представників, а також дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2017року шлюб було розірвано та ухвалою Апеляційного суд Харківської області зазначене рішення залишено без змін. Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку- [PERSON] [INFO] . Судовим наказом Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2018року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.08.207року та до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця від 30.01.2018року відрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного наказу. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно висновку департаменту служб у справах дітей про позбавлення батьківських прав визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Відповідно ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно ч.1,ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наданого висновку про позбавлення [PERSON] батьківських права вбачається, що його було складено на підставі наданих [PERSON] документів зокрема рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2017року, яким було встановлено, що батько дитини чинить перешкоди [PERSON] та дочці у користуванні будинком за адресою [ADDRESS] та зобов`язано не чинити зазначені перешкоди. Усунути перешкоди шляхом вселення [PERSON] та дочки; також судового наказу, яким стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання доньки; довідки про наявність заборгованості про стягнення аліментів; на підставі наданої довідки «Міської дитячої поліклініки №23» та Харківської спеціалізованої шкоди №134 де навчається дитина, згідно яких доглядом, вихованням дитини займається мати. Крім того, з даного висновку вбачається, що [PERSON] був присутній на засіданні комісії та заперечував проти позбавлення його батьківських прав та надав матеріали, які підтверджують його звернення до правоохоронних органів з приводу перешкоджання [PERSON] йому брати участь у вихованні доньки. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в якості доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків надано: довідку КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №23», згідно якої вихованням [PERSON] та забезпеченням їй належного догляду займається мати; довідку ХСШ №134, де навчається [PERSON] та згідно якої [PERSON] доньку [PERSON] до шкоди не приводив та не забирав, батьківські збори не відвідував. Також надано копію судового наказу про стягнення аліментів, розрахунок виконавця заборгованості по сплаті аліментів від 07.03.2018року, а також копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2017року яким зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] та [PERSON] житловим будинком з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Однак, на думку суду, той факт, що батько не відвідує батьківські збори, не приводить та забирає дитину зі школи та не відвідує з дитиною лікаря не свідчить про ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування ними своїми обов`язками та не може свідчити про відсутність інтересу батька до виховання дитини. Що стосується рішення суду від 12.10.2017рку, то судом встановлено, що наразі зазначене рішення [PERSON] виконано, про що надано копію постанови виконавця від 08.07.2019року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду, згідно якої встановлено, що [PERSON] надав доступ до житлового приміщення по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] шляхом надання ключів від всіх кімнат та приміщень. Окрім того, матеріали справи не містять негативної характеристики відповідача, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тобто, в порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Натомість, наявність зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини свідчить про бажання батька брати участь у вихованні дитини. Крім того, судом не приймається як доказ ухилення від виконання батьківських обов`язків наявність заборгованості по сплаті аліментів виходячи з наступного. Так, згідно розрахунку державного виконавця від 07.03.2018року у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 10173,50 грн., однак з наданих [PERSON] копій квитанцій та розрахунку виконавця 01.03.2019року вбачається, що аліменти він сплачував, та згідно із здійсненими виконавцем перерахунку заборгованості станом на 01.03.2019року заборгованість по аліментам складає лише 285,29 грн. Таким чином, безсумнівних доказів які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками суду не надано, внаслідок чого суд не вбачає підстав для застосування крайнього заходу та позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . Стосовно позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів суду зазначає наступне. Як вже було встановлено судом, судовим наказом Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2018року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з 31.08.2017року та до досягнення дитиною повноліття. Зазначений судовий наказ перебуває на виконанні Київського ВДВС м. Харків. Позивач за первісним позовом [PERSON] просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] 50% від заробітку (доходу) щомісяця. В обґрунтування посилається на збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростання цін. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17травня 2017року № 037-VIIIчастину другу 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 12.09.2018року № 459/2181/17). Звертаючись до суду із первісним позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за судовим наказом щомісячно, посилаючись зокрема на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Враховуючи викладене, суд приходить до всиновку, що збільшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною законодавства не ґрунтуються на зазначених вимогах закону, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доказів про наявність інших підстав визначених законом для збільшення розміру аліментів як то зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін позивачем за первісним позовом суду не надано. Стосовно стягнення з [PERSON] неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2017року по лютий 2018року суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За правою позицією ВСУ викладеною у постанові № 572/1762/15 від 25.04.2018р. правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn),де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Позивачем [PERSON] , здійснено невірний розрахунок суми пені. Розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів на дитину за період з вересня 2017року по лютий 2018 року., розрахований за формулою приведеною в правовій позиції ВС , перевищує розмір пені заявлений позивачем за первісним позовом, а тому, враховуючи межі позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 3053 грн. 89 коп. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідно до ст.157 СК України, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У наданому Департаментом служб у справах дітей висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , зазначено, що Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування вважає за недоцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] Судом встановлено, що дитина мешкає разом з матір`ю окремо від батька. Через стосунки між колишнім подружжям, що склалися, сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В судовому засіданні в порядку ст. 171 СК України була вислухана думка дитини малолітньої [PERSON] , яка зазначила, що мешкає разом з матір`ю, бабусею та дідусем, батько мешкає окремо, також зазначила, що навчається у школі та відвідує танці кожну середу та суботу. Крім того, [PERSON] повідомила, що не бажає спілкуватись телефоном та зустрічатись з батьком оскільки він ображає її матір. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З поведінки батьків під час судового розгляду справи, дій позивача за первісним позовом про позбавлення батьківських прав батька, заперечення про задоволення зустрічного позову щодо встановлення участі батька у спілкуванні та вихованні дочки, свідчать що між батьками дівчинки склалися неприязнені відносини, які впливають на дитину. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли суперечності щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів та позиції дитини, яку вона висловила у судовому засіданні, її зайнятості у секціях, віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що зустрічний позов слід задовольнити частково та встановити порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із дочкою [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша та третя неділя місяця - з 15:00 год. до 20:00 год., за згодою [PERSON] ; необмежене спілкування із [PERSON] у денний час з 08 год. до 21 год. засобами телефонного зв`язку за згодою [PERSON] та поштового зв`язку. Судовий збір су стягує відповідно до ст.141 ЦПК України,- На підставі викладеного та

Outcome: partial