Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому, після уточнення позовних вимог, просила: виділити їй у власність стовпи в кількості 12 штук вартістю 780 грн., заборні плити в кількості 36 штук вартістю 2160 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь гроші в сумі 4600 грн.; металопластикове вікно вартістю 1900 грн. залишити у власності відповідача [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 29.04.2008 р. по 09.02.2016 р. вони з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 29.01.2016 р. було розірвано. В період шлюбу ними було придбано для огорожі стовпи в кількості 12 шт. на 780 грн. та заборні плити в кількості 36 шт. на 2160 грн. загальною вартістю 2940 грн., вікно металопластикове вартістю 1900 грн. Позивач зазначає, що 17.10.2012 р. особисто вона продала належний їй будинок і отримала від покупця [PERSON] 5000 грн., про що свідчить його розписка. Позивач також вказує, що 16.04.2015 р. її колишній чоловік [PERSON] придбав у [PERSON] за їхні спільні кошти мотоцикл «Днепр 16» за 2000 грн., що підтверджує розписка [PERSON], а 19.10.2012 р. в результаті ДТП відповідач пошкодив [PERSON] автомобіль, який належав останньому, і в рахунок відшкодування завданої шкоди виплатив йому 4600 грн., що також підтверджується розпискою [PERSON] Позивач вважає, що нею із відповідачем було придбано майна на 6840 грн. 00 коп., а кошти отримані нею від продажу будинку - її особистою власністю. Оскільки борг перед [PERSON] за заподіяні збитки в результаті ДТП є особистим боргом відповідача, а відшкодував відповідач його за рахунок власних коштів позивача, які вона отримала від продажу будинку, тому, на думку позивача, відповідач повинен повернути їй 4600 грн. Таким чином, позивач вважає, що вартість належної їй половини майна в спільній сумісній власності складає 3420 грн. Крім того, відповідач повинен повернути їй 4600 грн. її особистих коштів. Отже, на думку позивача, відповідач винен їй 8020 грн. Враховуючи те, що реальний поділ майна порушить цілісність предметів поділу, вона згодна на виділення їй у власність вцілому огорожі (стовпів та заборних плит) вартістю 2940 грн. У судовому засіданні позивач підтримала уточнену позовну заяву, просила її задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, вважав його безпідставним та незаконним та зазначив, що стовпи та заборні плити та металопластикове вікно було придбане за їхні спільні сумісні кошти, але він погоджується віддати стовпи та заборні плити лише за умови, якщо позивач поставить іншу огорожу прибудинкової території. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 29.01.2016 р., яке набрало законної сили 09.02.2016 р., розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29.04.2008 р. відділом РАЦС Чутівського РУЮ Полтавської області, актовий запис №15. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України\~шлюб вважається припинений з моменту набрання рішення законної сили. Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~ майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу), якщо інше не встановлено законом або договором. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша\~статті 190 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України\~та ч. 1\~ст. 70 Сімейного кодексу України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається одночасно такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 Цивільного кодексу України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною пятою\~статті 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, під час шлюбу ними придбано для огорожі стовпи в кількості 12 шт. на 780 грн. та заборні плити в кількості 36 шт. на 2160 грн. загальною вартістю 2940 грн., вікно металопластикове вартістю 1900 грн., що підтверджується накладною №43 від 10.09.2008 р., виданою ФОП [PERSON] на [PERSON], та накладною б/н від 22.09.2009 р., виданою ФОП [PERSON] на [PERSON] (а.с. 10, 11). Суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що стовпи для огорожі в кількості 12 шт. на 780 грн. та заборні плити в кількості 36 шт. на 2160 грн. загальною вартістю 2940 грн. нею були придбані за власні особисті кошти. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що їм відомо, що сімя [PERSON] протягом 2008-2016 років спільно вели господарство та виховували сина та доньку, але їм не відомо за чий саме кошт позивача чи відповідача - були придбані стовпи для огорожі, заборні плити та металопластикове вікно. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що стовпи для огорожі, заборні плити, які позивач просить виділити їй у власність, були придбані під час шлюбу за їхні спільні кошти та є спільною сумісною власністю сторін, і частки його співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Враховуючи зазначене, з огляду на те, що стовпи для огорожі, заборні плити є подільними речами і частки сторін у праві сумісної власності на зазначені речі є рівними, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині виділення позивачу у власність стовпів для огорожі в кількості 6 шт. вартістю 390, 00 грн. та заборних плит в кількості 18 шт. вартістю 1080,00 грн., а металопластикове вікно, як неподільну річ, залишити у власності відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 4600,00 грн. суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач отримував від позивача зазначені грошові кошти та/або що позивач власними особистими коштами у розмірі 4600,00 грн. оплатив заборгованість відповідача перед третіми особами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме виділення позивачу у власність стовпів для огорожі в кількості 6 шт. вартістю 390, 00 грн. та заборних плит в кількості 18 шт. вартістю 1080,00 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, як безпідставні та необґрунтовані.

Outcome: partial