Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила встановити факт того, що [PERSON] постійно проживала разом з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . А також, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] право на земельну частку (пай) із земель, яка перебуває у колективній власності КСП «Суворово» смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, розмиром 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0231412 від 20.06.1997 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що заяви про прийняття спадщини від [PERSON] та [PERSON] надійшли 16.01.2020 року та 20.01.2020 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду з уточненою зустрічною позовною заявою, якою просив визнати йому додатковий строк тривалістю у три місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду для прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, а також не заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача [PERSON] первісні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, а також просив зустрічні позовні вимоги задовольнити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що сім`ю позивача знає добре, позивач [PERSON] з травня 2018 року забрала спадкодавця [PERSON] проживати до себе до дому за адресою: [ADDRESS] , оскільки осатанній хворів та позивач за ним доглядала. Підтвердила факт того, що [PERSON] постійно проживала разом з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що спадкодавець [PERSON] був його дідом. Останні роки перед смертю спадкодавець хворів та позивач [PERSON] за ним доглядала. Підтвердив факт того, що [PERSON] постійно проживала разом з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду одеської області від 24.09.2020 року закрити підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) із земель, яка перебуває у колективній власності КСП «Суворово» смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, розмиром 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0231412 від 20.06.1997 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.08.1997 року, виданого виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] , згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 59023579 від 16.01.2020 року, згідно якого інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є: - чоловік [PERSON] , що підтверджено записом акту про укладення шлюбу № 48 від 13.11.1970 року, складеного виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.1971 року, виданого виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено в судому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.01.2020 року за № 16, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). В свою чергу [PERSON] на час відкриття спадщин разом із спадкодавцем не проживала та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, тому вважається такою, що фактично не прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2018 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно до якої входить: - право на земельну частку (пай) із земель, яка перебуває у колективній власності КСП «Суворово» смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, розмиром 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0231412 від 20.06.1997 року, яке він фактично прийняв після смерті дружини [PERSON] , але юридично не встиг оформити своїх спадкових прав; - земельна ділянка площею 3,000 га, розташована на території Суворовської селищної ради масив [ADDRESS] , передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 020285 від 14.04.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорі оренди землі за № 01.06.521.00067. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту від 21.08.2018 року, посвідченого секретарем Суворвоської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 127, [PERSON] належну йому на правах власності земельну ділянку площею 3,000 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 5122055400:01:002:0301, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 020285, виданий 14.04.2006 року, що знаходиться на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, заповів [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та не працездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] не має. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До неохопленої заповітом спадщини після смерті [PERSON] відноситься право на земельну частку (пай) із земель, яка перебуває у колективній власності КСП «Суворово» смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, розмиром 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0231412 від 20.06.1997 року. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.1971 року, виданого виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено поясненими свідків [PERSON] та [PERSON] допитаними в судовому засіданні, [PERSON] постійно проживала разом з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємцем за законом незалежно від черги. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Письмовою відповіддю, наданою приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області від 19.02.2020 року за № 103/02-14 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку із тим, що ним було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, разом зі спадкодавцем не проживав. Посилання [PERSON] на ту обставину, що про смерть спадкодавця йому до цього часу було не відомо, нічим не спростовані. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд враховувє свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Таким чином, оскільки [PERSON] був необізнаний про смерть спадкодавця, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, тому відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України необхідно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved