Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позов мотивує тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується договором міни житлового будинку на житловий будинок від 25.03.2003 року. Місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] зареєстроване в будинку позивача, однак, такі особи вже більше десяти років не проживають у вказаному житловому будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали в даному будинку раніше за часів попереднього власника [PERSON], та змінили місце проживання ще до укладення позивачем договору міни житлового будинку. Однак, в порушення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідачі не зареєстрували у встановлений законодавством строк та порядок своє нове місце проживання. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги позову підтримує, проти розгляду справи без участі відповідача з винесенням заочного рішення не заперечує (а.с.23). Відповідачі будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.74 ЦПК України належним чином своєчасно (а.с.19, 21), в судове засідання з невідомих суду причин не з'явилися і від них не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. (а.с.14). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS], згідно договору міни житлового будинку на житловий будинок від 25.03.2003 року (а.с.5, 6). Місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] зареєстроване в будинку позивача, однак, такі особи більше 10 років не проживають уцьому житловому будинку (а.с.7-8, 9). Відповідачі не є членами сім'ї позивача, 10 років у вказаному будинку не проживають, не приймають участі в утриманні будинку, не сплачують за комунальні послуги. Так, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином відповідачі втратили в установленому порядку право користування вказаним приміщенням жилого будинку. Відповідно до ст. 391, 317, 319 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, з врахуванням того, що відповідачі у вказаному будинку не проживають, не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участь у спільному побуті, не є членами сім'ї позивача, вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення є підставними та їх слід задовольнити. На підставі наведеного, ст.ст.8, 10, 11, 60, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

Outcome: approved