Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 11.01.2008 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2. Вказувала, що на даний час шлюбні відносини з чоловіком припинені та носять формальний характер, сім'я розпалася через відсутність взаєморозуміння та конфлікти, причиною яких були різні погляди на життя, релігію, виховування дитини, що призвело до фактичного припинення з листопада 2010 року шлюбних стосунків та небажання їх відновити. Збереження сім'ї, на думку позивача, неможливе. Позивач, [PERSON], у судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує, та просить його задовольнити. Зазначила, що спору про поділ майна немає.\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання 30.11.2015 року та 16.12.2015 року відповідач не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенос розгляду справи відповідач до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 11.01.2008 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2. Дошлюбне прізвище позивача - Тимченко. /оригінал свідоцтва про укладання шлюбу а.с.4/. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] Намік огли, [INFO] /а.с.5/. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинились і сторони вже не проживають як подружжя. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинились через відсутність взаєморозуміння та конфлікти, причиною яких були різні погляди на життя, релігію, виховування дитини. У звязку з цим вони втратили почуття кохання, що перешкоджає відновленню сімї. Сторони спільне господарство не ведуть. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами розпався остаточно і підлягає розірванню, що відповідає інтересам позивача. Спору про майно між сторонами немає, неповнолітня дитина залишається проживати із позивачем, що було добровільно вирішено сторонами, питання її утримання теж вирішено добровільно. Відповідно до вимог ст.113 СК України позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «Тагієва». При цьому суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення на її користь з відповідача частини витрат, повязаних з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАГС, так як судом вирішувалось питання про розірвання шлюбу, а не про поновлення порушених прав позивача.

Outcome: partial