Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно як частку у спільному майні подружжя. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 13 травня 1989 року. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2015 року шлюб між ними розірвано. За час шлюбу ними було набуто майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №28 по вул. Зарічній у с. Зміїнець Луцького району Волинської області, та земельна ділянка, площею 0,0906 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у с. Зміїнець Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:03:001:1167. Зважаючи на\~те,\~що житловий\~будинок з\~надвірними будівлями\~та спорудами\~№28\~по вул.\~Зарічній у\~с.\~Зміїнець Луцького\~району Волинської\~області,\~є спільною\~сумісною власністю\~подружжя і\~частки у\~праві власності\~є рівними,\~то відповідна\~земельна ділянка площею 0,0906 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у с. Зміїнець Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:03:001:1167, є також спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на наведене, на підставі ст. 60 СК України, ст.ст. 368, 392 ЦК України, ст. 120 ЗК України, просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №28 по вул. Зарічній у с. Зміїнець Луцького району Волинської області, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0906 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у с. Зміїнець Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:03:001:1167. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25 червня 2018 року. Позивач в судове засідання не зявилася, представник позивача адвокат [PERSON] подав суду заяву від 25 червня 2018 року, якою просить розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився, однак від нього надійшла заява від 25 червня 2018 року, якою просить розгляд справи проводити без його участі, позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 травня 1989 року, який було розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2015 року (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №120109, виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, 21 квітня 2017 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Пономаренко» (а.с.10). З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 01 серпня 2011 року Виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Луцького району Волинської області, вбачається, що право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, вул. Зарічна, 28, належить відповідачу [PERSON] (а.с.14). З витягу про державну реєстрацію прав КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №30842591 від 03 серпня 2011 року встановлено, що право власності на вказаний вище житловий будинок [PERSON] зареєстрував за собою 03 серпня 2011 року. Таким чином, встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, вул. Зарічна, 28, придбано відповідачем в період перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем. Крім того,\~з копії\~державного акту\~на земельну\~ділянку серії\~ЯА №649336,\~виданого 11\~квітня 2006\~року,\~вбачається,\~що [PERSON]\~є власником\~земельної ділянки площею 0,0906 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у с. Зміїнець Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:03:001:1167 (а.с.11). Частиною 3 та 4статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу 2001 року, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 цієї статті, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Та, як визначено ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених в п.18-2 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК . З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Зарічній, 28 в с. Зміїнець Луцького району Волинської області є спільною сумісною власністю сторін, а також, що частки у праві власності подружжя є рівними, то належна відповідачу земельна ділянка, на якій знаходиться належний сторонам житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами площею площею 0,0906 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у с. Зміїнець Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:03:001:1167- є також спільною власністю сторін і частки сторін у праві власності на земельну ділянку відповідають їх часткам у праві власності на розташоване на земельній ділянці домоволодіння та є рівними, а саме: по 1/2 за кожним із подружжя. З огляду на наведене, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно як частку у спільному майні подружжя підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved