Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником 16/25 частини будинку [ADDRESS]. В зазначеному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON] - власник (співвласник), [PERSON] - донька, [PERSON] - син, [PERSON] - онука. Проте [PERSON] з 2015 року по теперішній час не проживає в будинку [ADDRESS], а тому [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву, в якій просить справу слухати без його участі. Пояснив, що в будинку [ADDRESS] не проживає з 2015 року, а тому позовні вимоги визнав в повному обсязі. Не заперечує проти їх задоволення з наведених в позовній заяві підстав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. При цьому, надав заяву згідно якої просить справу розглядати без його участі, підтвердив, те що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 2015 року. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач є власником 16/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, посвідченим 21.03.2005 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М., відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Довідкою (витяг з домової книги) №1172/36 від 04.06.2018 року, будинковою книгою підтверджено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб, а саме [PERSON] - власник (співвласник), [PERSON] - донька, [PERSON] - син, [PERSON] - онука. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі:1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно акту про не проживання від 04.06.2018 року [PERSON], в будинку [ADDRESS] фактично не проживає з 2015 року по теперішній час, що також було підтверджено відповідачем в заяві. Наявність реєстрації у зазначеному житловому приміщенні відповідача порушує право власності позивача, а саме позбавляє її права розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі наведеного суд вважає можливим позов задовольнити, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved