Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Канівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. В даний час дочка є повнолітньою та продовжує навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років також стягнути на користь позивача половину витрат на оплату навчання в сумі 4400 грн. та для проведення хірургічної операції в сумі 5200 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення на позов, в якому зазначив, що визнає позов в частині стягнення аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частина від його заробітку, оскільки має на утриманні ще одну неповнолітню дитину та доглядає за батьками похилого віку. В решті позовних вимог просить відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ст. 199 СК України на батьків покладається обов'язок утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання. Вказана норма закону може застосовуватись лише за умови недосягнення дитиною 23 років; продовження навчання після досягнення повноліття; потреба дитини у матеріальній допомозі у зв'язку з навчання та наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Згідно свідоцтва про народження (а.с.7) вбачається, що батьком повнолітньої доньки [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON]. Згідно свідоцтва про зміну імені (а.с. 8) вбачається, що [PERSON], [INFO], змінила прізвище на «Чернушич». Судом встановлено, що [PERSON] на даний час не досягла 23 років і навчається на І курсі денної форми навчання за напрямом «Ветеринарна медицина» факультету ветеринарної медицини Національного університету біоресурсів і природокористування України, що підтверджується довідкою № 253 від 30.08.2017 з місця навчання, термін закінчення навчання - 30.06.2020 ( а.с. 10 ). Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Відповідно до ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, суд визначає кінцеву дату сплати аліментів відповідно до вимог частини 1 та частини 2 статті 199 СК України, а саме до досягнення дитиною двадцяти трьох років або до припинення його навчання. Судом встановлено, що позивач сама не може утримувати дочку та нести одноособово витрати пов'язані з її вихованням, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працюючим пенсіонером, має на утриманні неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], проживає разом з батьками похилого віку, які хворіють та здійснює за ними догляд ( а.с. 24-25), а тому суд приходить до висновку, що він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, щомісячно починаючи з 07.09.2017 і до моменту закінчення навчання -30.06.2020, але не пізніше досягнення нею 23-х річного віку. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання спільної дитини в розмірі половини частини витрат на навчання та проведення операції, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], народилася [INFO], тобто на момент подачі позову до суду - [INFO], їй виповнилось 18 років. Згідно з ч.1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Приписами ч.1 ст. 34 ЦК України визначено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Суд зазначає, що ст. 185 СК України, розповсюджує свою дію тільки на осіб, які є дітьми (мають правовий статус дитини) і не застосовується до повнолітніх фізичних осіб. Оскільки, [PERSON] на момент подачі позову до суду виповнилося 18 років, вона не вважається за Цивільним Кодексом України та Сімейним кодексом України дитиною, отже стаття 185 СК України щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, не підлягає застосуванню до вказаних спірних правовідносин. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та необхідність задоволення позову частково. Суд вважає, що на відповідача [PERSON] слід покласти сплату судових витрат по справі у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України у вигляді судового збору в сумі 640 грн. на користь держави.

Outcome: partial