Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з відповідними позовними вимогами, посилаючись на те, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини. Відповідач, починаючи з квітня 2009 року, проживає окремо від неї та дитини. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Жодного з покладених законом на батьків обов'язків відповідач не виконував та не виконує, не бере грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Домовленості між ними щодо участі у вихованні дитини в добровільному порядку на теперішній час не досягнуто. Вона створює всі умови щодо сприятливого фізичного та психічного розвитку дитини, піклується про його здоров'я, самостійно утримує та забезпечує дитину. За рішенням Центрального міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 13.01.2012 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно. Але аліменти сплачувалися відповідачем лише протягом 4 місяців після ухвалення судового рішення. З 2013 року відповідач за адресою реєстрації не проживає, його місцезнаходження їй невідомо. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Судейко І.А. в судовому засіданні повідомила про те, що висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], надати неможливо, оскільки провести бесіду з батьком та його родичами, обстежити його місце проживання, а також умови проживання дитини не виявилося можливим через перебування родини на непідконтрольній державним органам України території. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом, не виходячи до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу від 25.07.2017 року про розгляд справи в заочному порядку. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], уродженець м. Макіївка Донецької області, є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис №700 від 10.07.2009 року). [PERSON], [INFO], перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 07.04.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07 квітня 2008 року (актовий запис №160 від 07.04.2008 року складений міським відділом РАЦС Макіївського МУЮ Донецької області). Відповідно до довідки про отримання аліментів від 21.06.2012 року №1319-4, виданої Червоногвардійським відділом державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції, під час примусового виконання виконавчого листа б/н від 13.01.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуті аліменти за період з 09 листопада 2011 року по 16 листопада 2011 року із нарахованих 1529, 76 грн. - 553,34 грн. 16 січня 2012 року боржника [PERSON] було звільнено за власним бажанням з ВП «Шахта» Чайкіно». Виконавчий лист повернуто на виконання до Центрально-міського ВДВС Макіївського МУЮ за місцем мешкання боржника [PERSON] Свідки [PERSON] - батько позивача та [PERSON] - брат позивача в судовому засіданні дали свідчення про те, що майже кожного дня відвідують сім'ю [PERSON] Після народження сина [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу декілька років. Згодом [PERSON] покинув сім'ю. Після чого не бачили його більше 8 років. [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні свого сина. Ані відповідач, ані його родичі взагалі не цікавилися долею дитини, станом його здоров'я та розвитком. Мати дитини виховує та утримує дитину за власні кошти. Свідок [PERSON] надав свідчення про те, що він на даний час проживає з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину. Малолітнього [PERSON] виховує як власного сина та утримує його разом з позивачем. З відповідачем [PERSON] не знайомий, жодного разу його не бачив, та йому не відомо про те, щоб батько дитини цікавився його долею та надавав допомогу на утримання. Також до позовної заяви було долучено довідку про склад сім'ї від 19.08.2016 року №575/08, видану ПП «Макринок-Сервіс», відповідно до якої в квартирі [ADDRESS] проживає власник будинку [PERSON], [INFO], її син [PERSON], [INFO], та її донька [PERSON], [INFO]; характеристику на сім'ю, видану Макіївською дошкільною освітньою установою №17, про спільне проживання [PERSON] разом із [PERSON]; довідку про відвідування [PERSON] Макіївської дошкільної освітньої установи №17. При цьому, оскільки вказані документи, видані організаціями та установами на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійними і не беруться до уваги суду. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, викладені у позовній заяві про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання та утримання свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], а отже, [PERSON], [INFO], місце народження - м. Макіївка Донецької області, слід позбавити батьківських прав щодо нього. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позву, суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00грн.

Outcome: approved