Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В даний час шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Позивач матеріально утримую і дбаю про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У неї є можливість звозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення, з метою розширення світогляду дитини, ознайомлення з культурою інших народів, підготовки до самостійного життя, стимулювання вивчення іноземних мов, але для цього необхідно оформити проїзний документ дитини та мати дозволи обох батьків на тимчасовий виїзд за кордон. Вона має намір в період з серпня по вересень 2016 року, разом з сином, відвідати і відпочити в республіці Болгарія та Арабській республіці Єгипет. На її думку така подорож буде мати велике значення для духовного та фізичного розвитку їх з відповідачем дитини. [PERSON] по справі, не надає згоди на виїзд дитини за межі України, що не дає їй змоги перетину кордону. При цьому посилається на свою зайнятість, оскільки сам постійно їздить на роботу за кордон. Вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітнього [PERSON], шкодить його інтересам і не сприяє всебічному і гармонійному розвитку. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Просить суд надати дозвіл на виїзд дитини - [PERSON], [INFO], за межі України до республіки Болгарія та Арабської республіки Єгипет у період з 01 серпня 2016 року по 01 жовтня 2016 року у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову. Суд, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюють законом. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони мають від шлюбу та на час подання позову до суду неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Судом встановлено, що на теперішній час позивачка [PERSON] має намір поїхати разом із неповнолітнім сином на відпочинок та оздоровлення до республіки Болгарія та Арабської республіки Єгипет у період з 01 серпня 2016 року по 01 жовтня 2016 року, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька неповнолітнього сина, позивач це зробити не може. [PERSON] до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Позивач зазначила термін її перебування за кордоном і конкретну країну, до якої дитини буде вивезена, а тому суд вважає, що дана поїздка відповідає інтересам дитини, а права позивача підлягають судовому захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні вказаного права.

Outcome: approved