Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 25 липня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. На грунті постійних непорозумінь та на фоні побутових проблем подружнє життя з відповідачем по справі не склалося і вона була вимушена разом з малолітнім сином повернутися до батьківського дому. Зазначає, що вони не проживають разом майже рік, за цей час відповідач не цікавиться їх з сином життям, а піклування про дитину є лише її проблемою, їх син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач поводить себе не як одружений чоловік, а як вільна від всіх зобов'язань людина, не надає пояснень своїй поведінці, перестав приділяти увагу сім'ї та надавати фінансову допомогу. Вона не має змоги працювати і їй фінансово дуже складно утримувати їх сина, самостійно матеріально забезпечувати дитину всім необхідним - одягом, дитячим харчуванням, предметами гігієни, ліками. За результатами неодноразових звернень до відповідача, домовленості про допомогу на утримання малолітньої дитини та її їй досягти не вдалося. Відповідач не бажає надавати в добровільній формі кошти на утримання сім'ї, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. До початку судового засідання позивач звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд за згоди представника позивачки, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 липня 2014 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №341 (а.с.7). Від цього шлюбу у сторін є син - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Відповідно до довідки Варовицької сільської ради Васильківського району Київської області №230 від 08 вересня 2016 року [PERSON] проживає разом з сином [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно зі ст. 200 СК України аліменти за рішенням суду можуть бути присуджені у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов»язання щодо утримання. Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи, що дитина проживають разом із матір'ю, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з сином, так і матеріальне становище відповідача, який непрацездатних осіб на утриманні та стягнень за виконавчими документами не має, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що розмір аліментів який підлягає стягненню на утримання малолітньої дитини, повинен бути встановлений у розмірі 1\\4 частини всіх видів доходу відповідача, щомісяця, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для належного утримання та розвитку дитини сторін. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави - в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved