Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по 3 000,00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у випадку навчання доньок у вищих навчальних закладах сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось та відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року - розірвано. Діти проживають разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач категорично відмовляється йти на контакт, та домовитися про подальшу участь у вихованні дітей, а також надання коштів на утримання дітей. На утримання належного догляду дітей витрачається немаленька сума коштів, тому позивач вважає, що аліменти в розмірі 3 000,00 гривень на кожну дитину є мінімально необхідною для забезпечення потреб дітей. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, а саме зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання дітей в загальному розмірі 4500,00 гривень на двох дітей. Так як на даний час він стабільного доходу немає. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Як убачається з матеріалів справи, 19 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 14) [INFO] від даного шлюбу у позивача та відповідача народилась дитина - [PERSON] (а.с. 15). Також, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані також [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). В подальшому, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва 19 липня 2008 року (актовий запис №891) розірвано. Згідно положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 4500,00 гривень на двох дітей, обґрунтовуючи тим, що він не має постійного стабільного доходу та зазначена сума аліментів є значною для нього. Крім того, відповідач також повідомив, що надає позивачу кошти на утримання дітей, сплачує за курси англійської мови та фонд школи, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своїх доньок. Судом встановлено, що наданий час відповідач офіційно не працевлаштований та сплачувати аліменти в розмірі 6 000 гривень на двох дітей для нього є значною сумою, а також враховуючи те, що відповідачем оплачуються курси та фонд школи та відповідно позивач не заперечує щодо цього, тому суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання кожної дитини в розмірі 2500,00 гривень. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в такому ж розмірі на утримання доньок в разі їх можливого навчання у вищому навчальному закладі суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, суд враховує те, що цивільним процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, а також те, що такий вид стягнення аліментів може бути застосований за наявності наступних умов: досягнення дитиною 18-річного віку та навчання у закладі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даної позовної вимоги. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За положенням ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , суд виходить з того, що відповідач неодноразово сплачував кошти за курси та фонд школи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітейє обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, а тому суд присуджує стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29 січня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 29 січня 2021 року. На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 908 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial