Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила суд: - вселити [PERSON] до житлового будинку № [ADDRESS]; - визначити порядок користування домоволодінням № [ADDRESS] та виділити: а) по житловому будинку: позивачу - житлову кімнату № 1-5 площею 17,1 кв.м.; відповідачу - житлові кімнати № 1-4 площею 11,4 кв.м., № 1-6 площею 17,0 кв.м., приміщення 1-2 (коридор), 1-3 (кухня), 1-7 (тамбур), 1-8 коридор, 1-9 (комора), 1-10 (вбиральня), 1-11 (ванна) залишити в загальному користуванні; б) по домоволодінню: позивачу - сараї К, Ж, відповідачу - сарай Е,Л, гараж И, споруди: вбиральня Д, льох П, огорожа №№ 1, 2, 5, хвіртка № 4, дв. водопровід № 6, вигрібні ями № 7,8 залишити в загальному користуванні. - стягнути з відповідача 974,40 грн. суми сплаченого судового збору, 2091,90 грн. вартості проведеної експертизи. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що сторони є співвласниками спірного домоволодіння, проте між ними виникають суперечки щодо порядку користування житловим будинком, що стало підставою для звернення до суду даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги позов підтримали в повному обсязі. Позивач також вказала, що відповідач, з якою вона домовлялась про зустріч у вказаному домоволодінні, не впустила її, а ключів від хвіртки та від будинку позивач не має, тому просила усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності майном, вселити її у вказане домоволодіння та визначити порядок користування будинком та надвірними спорудами з першим варіантом, запропонованим у висновку експерта. Відповідач та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги позивача, а саме не заперечували проти запропонованого позивачем порядку користування домоволодінням, проте вважали, що визначити порядок користування приміщеннями 1-7 (тамбур), 1-8 коридор, 1-9 (комора), 1-10 (вбиральня), 1-11 (ванна), гаражем літ. И, та однією вигрібною ямою неможливо, оскільки вказані споруди є самочинно збудованими та вони не введені в експлуатацію та право власності на ці приміщення і будівлі не визнано за жодною зі сторін. Крім того, відповідач наголосила, що жодного разу не чинила перешкод у проживанні позивача, та у день, коли позивач прибула до спірного домоволодіння, її дійсно не було вдома, тому проти позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майно повністю заперечувала, вважаючи, що таких перешкод взагалі ніколи не існувало. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 31083719 від 16.12.2014 року (а.с. 17). Згідно технічного паспорту на спірний житловий будинок, що виготовлений станом на 04.11.2014 року, на території домоволодіння мають місце самочинні будівлі та споруди, а саме: прибудови літ а4 , гараж літ. И, сарай літ. Л. За твердженням позивача сторони у добровільному порядку не дійшли згоди щодо порядку користування спільним майном. Відповідач стверджує, що її влаштовує будь-який порядок користування, запропонований у висновку судової будівельно-технічної експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має припущення щодо порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про здійснення певних дій для попередження такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст. 319, 358 ЦК України. У такому випадку окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені у загальному користуванні співвласників будинку. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4581 від 19.09.2016 року, експертом на розгляд суду запропоновано 2 варіанти користування будівлями та спорудами домоволодіння по [ADDRESS] Відповідно до 1 варіанту порядку користування будівлями та спорудами (без урахування самочинно побудованих будівель та споруд): І співвласнику ([PERSON].) - пропонується виділити у користування будівель і споруд на суму 76462,5грн., що на 11854,5грн. (76462,5-64608) більше чим покладено, з площею 37,4 м2, що на 5,65 м2 (37,4-31,75) більше чим покладено: - в особисте користування - в житловому будинку літ. А-1 приміщення 1-6 площею 17,0 кв.м, в житловій прибудові літ. А1-1 житлову кімнату 1-4 площею 11,4 кв.м та по надвірним: сарай літ. Е; - в загальне користування: в житловій прибудові літ. А1-1 приміщення коридору 1-2 площею 7,9 кв.м, приміщення кухні 1-3 площею 10,1 кв.м та по надвірним: льох літ. П, вбиральню літ. Д, огорожі №№1,2,4,5, дворовий водопровід № 6, вигрібні ями №№7,8; ІІ співвласнику ([PERSON].) - пропонується виділити у користування будівель і споруд на суму 52753,5 грн., що на 11854,5 грн. (64608-52753,5) менше чим покладено, з площею 26,1 кв.м, що на 5,65 м (31,75-26,1) менше чим покладено: - в особисте користування - в житловому будинку літ. А-1 приміщення 1-5 площею 17,1 кв.м та по надвірним: сараї літ. Ж та літ. К; - в загальне користування: в житловій прибудові літ. А1-1 приміщення коридору 1-2 площею 7,9кв.м, приміщення кухні 1-3 площею 10,1 кв.м та по надвірним: льох літ. П, вбиральню літ. Д, огорожі №№1,2,4,5, дворовий водопровід № 6, вигрібні ями №№ 7,8. Крім того, зазначено, що льох літ. П, який пропонується залишити у загальному користуванні співвласників, розташовано в сараї літ. Е, який запропоновано у користування І співвласника, тому для здійснення запропонованого варіанту І порядку користування будівлями та спорудами домоволодіння необхідно забезпечення доступу II співвласника у сарай літ. Е для користування льохом літ. П. Позивач уточнила позовні вимоги та просила встановити порядок користування будівлями та спорудами відповідно до 1 варіанту, але з урахуванням самочинно побудованих будівель та споруд, у тому числі: приміщеннями 1-7 (тамбур), 1-8 коридор, 1-9 (комора), 1-10 (вбиральня), 1-11 (ванна), гаражем літ. И, сараєм літ. Л. Разом з тим, слід зазначити, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають виділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Таким чином, позовна вимога позивача про встановлення порядку користування будівлями та спорудами: приміщеннями 1-7 (тамбур), 1-8 коридор, 1-9 (комора), 1-10 (вбиральня), 1-11 (ванна), гаражем літ. И, сараєм літ. Л., які є самочинно побудованими будівлями та спорудами, є безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах закону. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги позивача про визначення порядку користування домоволодінням № [ADDRESS], та вважає необхідним виділити: - по житловому будинку: позивачу [PERSON] в особисте користування в житловому будинку літ. А-1 приміщення 1-5 площею 17,1 кв.м.; виділити відповідачу [PERSON] в особисте користування в житловомубудинку літ. А-1 приміщення 1-6 площею 17,0 кв.м, в житловій прибудові літ. А'-1 житлову кімнату 1-4 площею 11,4 кв.м ., в загальне користування залишити: в житловій прибудові літ. А'-1 приміщення коридору 1-2 площею 7,9 кв.м, приміщення кухні 1-3 площею 10,1 кв.м.; - по надвірним спорудам: позивачу [PERSON] в особисте користування сараї літ. Ж та літ. К; виділити відповідачу [PERSON] в особисте користування сарай літ. Е, в загальне користування залишити: вбиральню літ. Д, льох літ. П, огорожі №№ 1,2,5, хвіртку № 4, дворовий водопровід № 6, вигрібні ями №№ 7,8. Стосовно позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном та вселення позивача у домоволодіння за адресою: [ADDRESS], суд вважає необхідним зазначити наступне. За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судовим розглядом встановлено, що позивач лише один раз не потрапила у спірне домоволодіння, у зв'язку з чим дійшла висновку, що відповідач перешкоджає їй у проживанні в належному їй на праві спільної часткової власності будинку, у зв'язку з чим вона 16.01.2015 року звернулась до ДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з відповідною заявою. Згідно з висновком ст. ДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 04.02.2015 року за результатами розгляду вказаного звернення [PERSON], проведення перевірки за вказаним фактом припинено. У вказаному висновку інспектор вказав, що [PERSON], яка мешкає по [ADDRESS], повідомила, що не перешкоджає в користуванні частиною вказаного будинку заявниці. В бесіді з мешканцями поблизу розташованих будинків встановлено, що за вказаною адресою громадський порядок не порушувався (а.с. 5). У судовому засіданні відповідач також наголосила, що ніколи не перешкоджала у користуванні домоволодінням позивачу, та не заперечувала проти її вселення у вказаний будинок. У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позбавлення її відповідачем можливості користуватись належною їй на праві спільної часткової власності частиною житлового будинку [ADDRESS]. Також, в ході судового розгляду даної справи не встановлено перешкод для вселення позивача у вказаний будинок. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, у зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн., а також за усною заявою позивача стягнути з відповідача половину вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 4581 від 19.09.2016 року в сумі 2091,90 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial