Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила та просила суд стягнути з [PERSON] борг за договорами позики, а також проценти в загальній сумі 40060,00 грн., а також просила стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування уточнених вимог зазначила, що 03 вересня 2020 року між нею та [PERSON] було укладено Договір позики №1, за яким остання отримала 5000 грн., що підтверджується договором позики №1 від 03.09.2020 року та розпискою. Вказала, що відповідно до п.4 Договору позики №1 позичальник сплачує позикодавцю проценти на суму позики з переліченими процентними ставками. Зазначила, що проценти за договором позики були складені по 03 грудня 2020 року. Враховуючи наведене заборгованість відповідача станом на 23.04.2021 року за процентами за Договором позики №1 від 03.09.2020 року складає 10500 грн. (5000*1,5%*140), заборгованість за Договором позики №1 від 03.09.2020 року складає 5000 грн. Також, 05 жовтня 2020 року між нею та [PERSON] було укладено Договір позики №2, за яким остання отримала 2500 грн., що підтверджується договором позики №2 від 05.10.2020 року та розпискою. Крім того, 04.11.2020 року між нею та [PERSON] було укладено Договір позики №3, за яким остання отримала 5500 грн., що підтверджується договором позики №3 від 04.11.2020 року та розпискою. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала у зв`язку з чим вона звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 02.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 25.06.2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та закрито підготовче провадження у справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій підтримала заявлені уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення, в зв`язку з неявкою відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без її участі не надала. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 03 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 грн., вказане також підтверджується розпискою від 03.09.2020 року. Крім того, 05.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 2500 грн., вказане також підтверджується розпискою від 05.10.2020 року. Також,04.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 5500 грн., вказане також підтверджується розпискою від 04.11.2020 року. Відповідно до п.3 Договорів від 03.10.2020, 05.10.2020 та 04.11.2020 зазначено, що позика надається позичальнику без визначення мети та має бути повернута позичальником протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Як вбачається з матеріалів справи 10.02.2021 року [PERSON] на адресу [PERSON] були направлені вимоги за договорами 03.10.2020, 05.10.2020 та 04.11.2020, в яких вказано про необхідність у триденний строк сплатити заборгованість за договорами позики, однак відповідач до теперішнього часу борг не повернула. Відповідно до п.4 Договорів від 03.10.2020, 05.10.2020 та 04.11.2020 зазначено, що Позичальник сплачує Позикодавцю проценти на суму позики за наступними процентними ставками: п.а)1,5% процентів у день, за період, за який проценти не були сплачені достроково, п.б)20% на місяць, якщо проценти сплачуються достроково. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем 21.09.2021 року надані для приєднання до матеріалів справи оригінали договорів позики та розписки від 03.10.2020 року, 05.10.2020 року та 04.11.2020 року. Із досліджених договорів та розписок вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів. Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення процентів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем складено розрахунок заборгованості, з яким суд погоджується, відповідно до розрахунку основна заборгованість за договорами позики від 03.10.2020 року, 05.10.2020 року та 04.11.2020 року в загальному розмірі становить 13 000 грн., заборгованість за процентами за договорами позики від 03.10.2020 року, 05.10.2020 року та 04.11.2020 року складає в загальному розмірі -27060,00 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved