Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Банк Золоті Ворота» про зобов'язання вчинити певні дії та просить ухвалити рішення, яким зобов'язати Банк зробити перерахунок кредитної заборгованості та розрахунку по неї її за кредитним договором №333 від 13.06.2008 року у відповідності до погодженого до договору Додатку №4 від 30 листопада 2011 року; визнати законним право її, [PERSON], на вимогу повернення незаконно стягнутих з неї коштів від Банку у розмірі 29 102,84 доларів США( еквівалент 743 868,60 грн. та 13 481,94 грн., а усього 757 350, 50 грн.. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. 13 червня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Золоті Ворота» був укладений договір про надання споживчого кредиту у формі мультівалютної кредитної лінії( відновлювальної) №333. Згідно вказаного договору банк зобов'язався надати їй кредитні кошти у сумі 294 000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду , а вона, як Позичальник, зобов'язалася повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань до Договору, які є невід'ємною його частиною в термін не пізніше 12 червня 2015 року. Вважає, що Банком були порушені її права як споживача, що регламентуються Законом України «про захист прав споживачів» та «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Дії відповідача, як вважає позивач, суперечать вимогам вказаного Закону та Закону України «Про фінансові послуги та додержання регулювання ринків фінансових послуг», оскільки із січня 2009 року він, як кредитор, став вимагати він неї, як позичальника, сплачувати щомісячний платіж у більшому розмірі , ніж це передбачено договором, в результаті чого розмір щомісячного платежу , що підлягав сплаті,був надмірно збільшений приблизно на 81,1%. Умови договору є несправедливими та такими, що не відповідають вимогам ст.ст.11,18 Закону України « Про захист прав споживачів», ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та додержання регулювання ринків фінансових послуг»,оскільки плата зазначена у договорі по кредиту та фактична плата за його погашення є змінною величиною та значно відрізняється. Також позивач вважає, що результатом незаконних дій Банку стало те, що станом на 21.05.2012 року ( під час реалізації іпотечного майна)з неї Банком було стягнуто коштів у загальній сумі 583 402,88 грн., хоча відповідно до Додатку №4 до Договору №333 сума всіх платежів станом 12.06.2015 року повинна складати 474 783,22 грн. та ця сума складається з урахуванням сплати відсотків за період, що ще не настав. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON]- [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, надавши вищевказані пояснення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився , надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та залучення до справи письмових заперечень та додатків до них, в яких проти задоволення позову заперечував, просив у позові відмовити посилаючись на те, що позов є необґрунтованим, так як правова оцінка наведеним позивачем у позові вже надана рішенням суду, яке набрало законної чинності та на сьогодні перебуває на примусовому виконанні ( а.с.33-54). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, 13 червня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Золоті Ворота» був укладений договір про надання споживчого кредиту у формі мультівалютної кредитної лінії( відновлювальної) №333. Згідно вказаного договору банк зобов'язався надати їй кредитні кошти у сумі 294 000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду , а вона, як Позичальник, зобов'язалася повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань до Договору, які є невід'ємною його частиною в термін не пізніше 12 червня 2015 року ( а.с.10-13, 14-17,18-20,21-24,25-26,27). 28.08.2012 року Банк звертався до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення з неї кредитної заборгованості за вказаним договором, а саме Договором №333 від 13 червня 2008 року у сумі 92 270,65 грн. 25.01.2013 року [PERSON] подала зустрічний позов про визнання недійсним вказаного кредитного договору, в обґрунтування якого [PERSON] посилалася на неправомірні вимоги Банку до неї про сплату кредиту , що на багато більші за передбачені у кредитному договорі та відповідних графіках погашення до нього ( додатки до Договору №№1-4), на оману збоку Банку та на несправедливі умови кредитного договору ( а.с.40-43). Також в обґрунтування своїх позовних вимог, у позовній заяві позивач посилалась на те, що Банк, перевищуючи надані позивальником повноваження та використовуючи фінансову недосвідченість Позичальника, навмисно ввів її в оману та щомісячно вимагав сплачувати та стягнув з неї суми, набагато більші ніж ті, що зазначені у самому Договорі та відповідних графіках до Договору ( №№1-4) .Станом на 21.05.2012 року ( під час реалізації іпотечного майна) з неї Банком було стягнуто коштів у загальній сумі 583 402,88 грн., хоча відповідно до Додатку №4 до Договору №333 сума всіх платежів станом 12.06.2015 року повинна складати 474 783,22 грн. та ця сума складається з урахуванням сплати відсотків за період, що ще не настав. Рішенням Жовтневого районного сулу від 11.04.2013 року ( справа №2012/7274/2012) позов Банку задоволено у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено ( а.с.44). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року рішення суду від 11.04.2013 року залишено без змін ( а.с.45-46). Зазначено рішення суду звернуто до примусового виконання, 25.11.2013 року Дзержинським ВДВС Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за № 40900275 ( а.с.47). Вказаним рішеннями встановлено, що відповідно до Кредитного договору [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 40 859 доларів США та у сумі 95 600,00 грн. , при цьому кредитні кошти в двох валютах, в тому числі в доларах США, вона отримала за власним бажанням. Внаслідок невиконання [PERSON] умов кредитного договору утворилася заборгованість у загальній сумі 95 270,65 грн. Збільшення суми грошового зобов'язання є наслідком прострочення нею повернення кредиту та девальвації гривні відносно долару США,про ще вона була попереджена банком. Тому доводи позивача відносно того, що станом на 21.05.2012 року вона сплатила більше, ніж передбачено графіком платежів, є безпідставними та не можуть бути прийняти судом до уваги. Рішенням суду, яке набрало законної чинності встановлено, що Кредитний договір №333 від 13 червня 2008 року відповідає вимогам ЦК України та Закону України«Про фінансові послуги та додержання регулювання ринків фінансових послуг», а тому суд вважає, що він також відповідає вимогам і Закону України « Про захист прав споживачів». Таким чином суд вважає, що всі обставини, на які посилається позивач у своєму позові як на підстави його обґрунтування, не зважаючи на різні предмети позовів, були встановлені рішенням Жовтневого районного суду від 11.04.2013 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року, яке набрало законної сили та звернуто до виконання. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі ,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких брали участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed