Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Мирноградської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, в обґрунтування якого вказала, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11.12.2019 року, яке набрало законної сили 11.01.2020 року, її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , оголошено померлим. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,5786га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. Будучи спадкоємцем першої черги за законом, вона з поважних причин не прийняла своєчасно спадщину, так як з 27.01.2020 знаходилася на стаціонарному лікуванні, а з 04.02.2020 - на амбулаторному, а коли в квітні 2020 вона звернулася до державного нотаріуса з приводу оформлення спадщини, її було повідомлено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України №21 від 11.03.2020, якою було встановлено карантин, всі процесуальні строки будуть продовжені. 16.09.2020 приватний нотаріус відмовив їй у оформленні спадщини, так як вона пропустила шестимісячний строк на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Зазначаючи на те, що вказані нею причини пропуску звернення до нотаріуса за оформленням спадщини з огляду на моральні норми суспільства виправдовують її, як спадкоємця, поведінку і є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними для неї труднощами для вчинення дій, пов`язаних із зверненням до нотаріуса, позивач просить суд надати їй додатковий строк для прийняття спадщини, визначивши його у два місяці. В судовому засіданні позивач і її представник вимоги підтримали, обгрунтовуючи їх наведеними в позові обставинами, і просили суд позов задовольнити. При цьому, обґрунтовуючи поважність пропуску строку на звернення до нотаріуса, позивач пояснила, що в кінці січня і на початку лютого 2020 року вона перебувала на лікуванні в стаціонарі після оперативного видалення грижі. Після цього приблизно місяць знаходилася на амбулаторному лікуванні. У квітні 2020 вона приступила до роботи. До сплину шестимісячного строку, визначеного законом на оформлення спадщини, точної дати звернення не пам`ятає, вона звернулася до державного нотаріуса, щоб дізнатися, які документи потрібні для оформлення спадщини, і отримала від нотаріуса аркуш паперу з переліком необхідних документів. В який строк слід подати нотаріусу зазначені документи, вона знала. Чому не написала у нотаріуса заяву про прийняття спадщини, пояснити не може. Зазначає, що у зв`язку з введенням карантину не працював транспорт, підприємства, вона думала, що строки будуть продовжені. Також вказувала на те, що в той час погано себе почувала. Ходила до нотаріуса, щоб дізнатися, які їй потрібні документи для оформлення спадщини, без попереднього запису. Нотаріус під час карантину працював. Підтвердити, що саме нотаріус говорив про продовження строку на оформлення спадщини та чому вона вдруге звернулася до нотаріуса в серпні 2020року, не може. Поясняє, що вона була впевнена, що поки не збере необхідні документи, її нотаріус не прийме. Підтвердити перешкоди, які, з її слів, у неї виникли з отриманням довідки для нотаріус у реєстраційній службі, яка під час карантину начебто не працювала, не може. Також пояснила, що інших спадкоємців після смерті чоловіка не має. Їх двоє спільних з чоловіком дітей, які вже є дорослі і мають свої сім`ї, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не зверталися, так як оформляти спадщину не бажають, з огляду на що вважала їх залучення до участі у справі недоцільним. Відповідач Мирноградська міська рада в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність його представника. Надавши оцінку спірним правовідносинам та наданим суду доказам, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 28.07.1989 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Їх шлюб зареєстрований Димитровським міськвиконкомом, актовий запис №317 (а.с.11). Рішенням Димитровського міського суду від 09.09.2003 року чоловіка позивачки [PERSON] , [INFO] , оголошено безвісти зниклим, а рішенням Димитровського міського суду від 11.12.2019 року - померлим. Рішення суду набрало законної сили 11.01.2020 року (а.с.11,13-14,15). 04.02.2020 року Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на підставі рішення суду про оголошення [PERSON] померлим складено актовий запис про смерть та видано свідоцтво серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 53 років (а.с.12). Згідно відповіді приватного нотаріуса Мирноградського міського нотаріального округу від 16.09.2020 року, куди позивач звернулася з питання оформлення спадщини, дій, направлених на прийняття спадщини після смерті чоловіка, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,5786га в Дніпропетровській області, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, тобто з 11.01.2020 по 11 липня 2020 року, позивачка не вчинила. Вважатися такою, що прийняла спадщину, позивачка не може, так як була зареєстрована з померлим чоловіком за різними адресами: він - за адресою: [ADDRESS] , а вона - [ADDRESS] (а.с.9). Ця обставина підтверджується також довідкою з місця проживання позивачки, адресною довідкою місця реєстрації її чоловіка, актом фактичних обставин не проживання особи та судовим рішенням від 11.12.2019року (а.с.8, 13,19,19). Згідно письмової інформації Мирноградської державної нотаріальної контори та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не відкривалася, заповіти від його імені не посвідчувалися (а.с.39). Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним Кодексом України, Законами України «Про нотаріат», Законом «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до п.3.3, 3.4, 3.5 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, і він не реалізував право на прийняття спадщини, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поясняючи поважність пропуску строку для прийняття спадщини, позивач зазначає хворобу та зупинення перебігу строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Разом з тим, вважати ці причини такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними і істотними труднощами, які перешкоджали позивачці своєчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, суд не може. Так, з наданих позивачем медичних документів вбачається, що на стаціонарному лікуванні вона перебувала з 27.01.2020 по 29.01.2020 (оперативне втручання: защемлена грижа білої лінії живота). З 30.01.2020 до 24.02.2020 лікування проходила амбулаторно. З 25.02.2020 приступила до роботи ( а.с.20-28). Таким чином, доводи позивачки про те, що хвороба стала об`єктивною причиною пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини є непереконливими і не можуть бути взяті судом до уваги, так як за виключенням не тривалого періоду хвороби позивачка мала ще достатньо часу для реалізації свого права, пов`язаного з оформленням спадщини. Крім цього, ніщо не перешкоджало позивачці звернутися до нотаріуса і за допомогою поштового зв`язку. Не заслуговують на увагу і доводи позивачки та її представника щодо зупинення перебігу строків звернення за вчиненням нотаріальних дій у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», так як ні цим Законом, ні іншими нормативно-правовими актами зупинення перебігу строків для прийняття спадщини в умовах карантину не передбачено. З огляду на це суд критично відноситься як до показань позивачки і її представника, так і до показань запрошеного позивачем для дачі показань в судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що норми вказаного Закону, начебто зі слів нотаріуса, стосуються і вчинення нотаріальних дій, в тому числі тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків з оформлення спадщини, зокрема подачі заяви про її прийняття. Таким чином, правові підстави надання позивачці додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини відсутні.

Outcome: dismissed