Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 493. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу вони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання не склалося по причині різних поглядів на життя, та на вирішення питань, що постають у їх сімейному житті. Шлюбні відносини між сторонами припинені, не ведеться спільне господарство, та зазначає, що їх шлюб існує лише формально, а тому позивач вважає, що примирення між ними не можливо, а збереження шлюбу суперечило б її інтересам, просить суд шлюб з відповідачем розірвати. У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, повідомлялась про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, також просив шлюб розірвати. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 17 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 493 (свідоцтво серія [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серія [NUMBER] , видане 20.02.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану №1 Куп`янського міського управління юстиції в Харківській області). Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За письмовою заявою позивача, суд зазначає про вибір прізвища позивача, яка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved