Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що вона з 14.04.1982 року перебувала у шлюбі з [PERSON] В період шлюбу, 28 вересня 2000 року вони з чоловіком придбали квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Донецька, 3/75. 31.08.2017 року її чоловік помер. З метою прийняття спадщини вона звернулась до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на ? частку квартири. Однак нотаріусу відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії ( видачі свідоцтва на частку майна подружжя), оскільки правовстановлюючі документи на вказане майно не відповідають вимогам чинного законодавства. Правовстановлюючим документом на квартиру є договір купівлі-продажу. 28.09.2000 року вони з чоловіком придбали у [PERSON], [PERSON], яка діяла в своїх інтересах т від імені неповнолітньої [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та він імені неповнолітнього [PERSON] за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS]. Договір був укладений на товарній біржі «[PERSON] століття», однак нотаріально не посвідчений. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 28.09.2000 р. укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та від імені неповнолітньої [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та він імені неповнолітнього [PERSON] дійсним. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином порядку ч.11\~ст. 128 ЦПК України, без повідомлення причин неявки, відзиву не подали. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 5 копія свідоцтва про одруження). На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28.09.2000 року на товарній біржі «[PERSON] століття» між [PERSON], [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та від імені неповнолітньої [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та він імені неповнолітнього [PERSON], як Продавцями з однієї сторони та [PERSON], як Покупцем з іншої сторони, останній придбав трикімнатну квартиру, загальною площею 71,10 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7 - \~копія договору). Згідно матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу виконали умови договору, передали один-одному обєкт нерухомості та грошові кошти, прийняли їх. 31 серпня 2017 року [PERSON] помер ( а.с. 6 копія свідоцтва про смерть). Після смерті чоловіка позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини спільному майні подружжя на ? частку спірної квартири, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, оскільки договір купівлі-продажу, який був зареєстрований на товарній біржі нерухомості «[PERSON] століття» 28.09.2000 за № 1-228, в якому продавцями виступали малолітні особи. Згідно ст.. 15 п. б, в, Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, біржова операція здійснюється тільки якщо її учасники є членами біржі, або брокерами. Малолітні особи не мали права бути ні членами біржі, ні брокерами ( а.с. 9 копія постанови). Відповідно до ст. ст.\~57,\~58 Конституції України,\~ст. 5 ЦК України\~до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно п.1\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абз. 1 п. 4\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір був фактично укладений у 2000 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати\~ЦК України\~в редакції, яка діяла з 1963 року (далі\~ЦК УРСР). Пунктом 6 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, визначено, що правила\~ЦК України\~про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 71 ЦК УРСР\~зальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР). Відповідно до\~ст. 76 ЦК УРСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Частиною 1\~ст. 80 ЦК УРСР\~визначено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ч. 2\~ст. 80 ЦК УРСР). Так, позивачем не дотримано строк позовної давності з урахування часу виникнення спірних правовідносин (укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири зареєстровано на товарній біржі «[PERSON] століття» 28.09.2000 року, оскільки [PERSON] звернулася до суду в квітні 2018 року, тобто з пропуском встановленого\~ст. 71 ЦК УРСР\~строку позовної давності. Суд вважає необхідним поновити [PERSON] строк позовної давності звернення до суду за захистом невизнаного права. Крім того, у\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз'ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі\~ст. 47 ЦК УРСР\~тягне недійсність договору. Також у\~вказаному роз'ясненні\~звертається увага\~на те,\~що угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~не прирівнюються\~до нотаріально\~посвідчених. Але з боку відповідачів були припущені порушення вимог ст. ст.\~8,\~9,\~15 Закону України № 1956-ХП від 10.12.1991 року «Про товарну біржу», що призводить до його недійсності. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є засновники, а також прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Порядок прийняття у члени біржі та вибуття із складу її членів визначається статутом товарної біржі.\~Стаття 9 Закону України «Про товарну біржу»\~передбачає, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов, зокрема: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі. За ч. 5\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов. Жодній з цих умов не відповідає укладення 28.09.2000 року біржової угоди у вигляді договору купівлі-продажу квартири від імені своєї малолітніх , оскільки останні не мала права бути членами біржі, а також надати доручення своїм законним представникам укласти від їх імені біржову угоду договору купівлі-продажу. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2\~ст. 319 ЦК України\~власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, п.2 ч. 1\~ст. 3 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та Законом. Вимоги позивача [PERSON] підлягають судовому захисту на підставі розяснень, даних у п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р. (із змінами, внесеними згідно з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98 р.) „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, де сказане, що, судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про визнання недійсними угод про відчуження майна та дійсними\~у випадках, передбачених ч. 2\~ст. 47 ЦК\~(нині ч. 2\~ст. 220 ЦК України). Згідно зі\~ст. 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст.\~45, ст.\~47 ЦК УРСР\~недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР\~передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Як роз'яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2\~ст.47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями\~101,102,105,\~114,\~226 ЦК\~). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2\~ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилалася на те, що їй не було відомо про необхідність реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі, дізналась про обов'язковість нотаріального посвідчення вона лише при зверненні до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті чоловіка, тому просить визнати дійсним спірний договір купівлі-продажу з тих підстав, що між сторонами відбулося повне виконання умов договору. Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу квартири, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає ч. 1\~ст. 227 ЦК УРСР,\~але він\~був письмо\~зареєстрований на\~товарній біржі\~«[PERSON] століття».\~Сторонами було\~досягнено згоди\~з істотних\~умов угоди,\~умови договору\~виконані,\~однак нотаріально\~його не\~посвідчили,\~оскільки оформляючи\~його на\~товарній біржі\~були ознайомлені\~із застереженням\~в договорі\~про те,\~що нотаріальному\~посвідченню він\~не підлягає. Однак у звязку з тим, що цей біржовий договір від 28.09.2000 року не відповідає вимогам ст. ст.\~8,\~9\~та\~15 Закону України «Про товарну біржу», оскільки продавці при його укладенні діяла від імені неповнолітніх на той час, що неприпустимо, позивачі не можуть розпорядитися придбаним ними обєктом нерухомості. Про це позивачу стало відомо безпосередньо перед звертанням до суду з дійсним позовом, коли вона, у свою чергу, звернулися до нотаріуса, де отримала відповідне розяснення. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved