Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі з 10 серпня 2013 року, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 650. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між подружжям фактично припинилося у 2017 році, спільне господарство не ведеться, у звязку із втратою почуття любові та взаємоповаги один до одного. Позивач вважає, що шлюб не може бути збережено, у звязку з чим, вона просить позов задовольнити та розірвати шлюб між подружжям. В підготовчому судовому засіданні від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить позивачу [PERSON] залишити прізвище «Ковальова» Також у підготовчому судовому засіданні від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.3 ст.\~200, ч.4 ст.\~206 ЦПК України\~ввважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. У звязку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Факт укладення шлюбу між сторонами підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 128924 від 10.08.2013 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 650. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між подружжям фактично припинилося у 2017 році, спільне господарство не ведеться, у звязку із втратою почуття любові та взаємоповаги один до одного. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім*ї стало неможливим. На підставі викладеного, ст. ст.\~105,\~110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved