Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до територіальної громади с. Прохорівка Канівського району в особі Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, міськрайонне управління у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання права власності на земельну частку (пай). Свій позов мотивує тим, що вона з серпня 1990 року по грудень 1996 року перебувала в трудових відносинах з КСП «Росія» с. Прохорівка Канівського району Черкаської області, працювала дояркою па фермі. Рішенням загальних зборів уповноважених КСП «Росія» с. Прохорівка реформоване в СТОВ «Обрій» с. Прохорівка Канівського району. Указом Президента України від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», вона набула право на отримання земельної частки (пай) із земель КСП «Росія» с. Прохорівка Канівського району Черкаської області, її було внесено в списки па отримання сертифіката на право на земельну частку (пай), які додаються до Державного акту па право колективної власності на землю, але сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала. В подальшому стало відомо, що на її ім`я 22.11.1996 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 4,11 в умовних кадастрових гектарах, серія ЧР № 0092941. Дана земельна частка (пай) знаходиться в межах Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, вона, як власник земельної частки (пай), не була повідомлена про результати розподілу земельних ділянок, час оформлення і видачу сертифікату на право на земельну частку (пай). За сімейними обставинами вона змінила місце проживання, та виїхала за межі України, а з 2005 року набула громадянство Російської Федерації. Вважає, що її право на приватну власність на земельну частку (пай) виникло ще до зміни місця проживання та набуття громадянства РФ. В даний час вона тимчасово проживає в Україні, і хоче скористатись можливістю реалізувати своє право па земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серія ЧР № 0092941, шляхом відчуження даного права (укласти цивільно-правову угоду по відчуженню земельної частки (пай) від неї, як громадянина Російської Федерації з 2005 року, до громадян України, з якими вона знаходиться в родинних відносинах. У вересні 2017 року ФОП [PERSON] була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області. При проведенні геодезичних робіт фактична площа земельної ділянки становить 3,0368 га, з них ріллі - 3,0368 га, кадастровий номер 7122087000:01:001:1386. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Канівської РДА Черкаської області від 13.11.2017 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки можливість набуття права власності на землю у порядку виділення в натурі (на місцевості) належної громадянину земельної частки (паю) є виключно для громадян України. Просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0368 га, з них ріллі - 3,0368 га, кадастровий номер 7122087000:01:001:1386, яка знаходиться в межах Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, посвідчену сертифікатом серія ЧР №0092941 від 22.11.1996. Позивач у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.55). Представник відповідача - територіальної громади с. Прохорівка Канівського району в особі Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Представники третіх осіб - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачу [PERSON] на підставі рішення Канівської РДА від 19.06.1996 №188 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного с/г підприємства «Росія» розміром 4,11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0092941 від 22.11.1996 (а.с.8,9). Відповідно до довідки міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №31-23-0.191-939/118 від 26.11.2019 вартість земельної частки (паю) в КСП «Росія» по Прохорівській сільській раді становить 166116,54 грн. з урахуванням коефіцієнтів індексації 2019 року. Середній розмір земельної частки (паю) становить 4,11 га. (а.с.11). З довідки міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №31-23-0.191-956/118 від 03.12.2019 вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку в замін сертифікату на земельну частку (пай) серії ЧР №0092941, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №566 від 12.11.1996 на ім`я [PERSON] не видавався (а.с.14). Розпорядженням Канівської РДА від 14.9.2017 №260 позивачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництв на території Прохорівської сільської ради (а.с.38), та відповідно виготовлено технічну документацію (а.с.19-36). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Полствин Канівського району Черкаської області є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом № [NUMBER] виданим 07.04.2005 Клепіковським ВВС Рязанської області Російської Федерації (а.с.45-47). З Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Гормаш С.І. Канівської РДА від 13.11.2017 №3883913 вбачається, що позивачу [PERSON] відмовлено у державній реєстрації пава власності на земельну ділянку, що розташована на території Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, кадастровий номер 7122087000:01:001:1386, оскільки можливість набуття права власності на землю у порядку виділення в натурі земельної частки (паю) для іноземців не передбачено (а.с.41). Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Частиною 5 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Відповідно до ч.2 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Таким чином, чинним законодавством України не передбачено визнання права власності за іноземцями та особами без громадянства на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Відповідно до статей 12, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed