Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд: усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а саме квартирою за адресою: 02094, [ADDRESS] шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням (квартирою за адресою: 02094, [ADDRESS]) та зняття її з реєстрації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона являється власницею квартири, що знаходиться за адресою: 02094, [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 29 жовтня 2015 року. Разом з нею в даній квартирі також зареєстрована відповідачка [PERSON], яка не проживає у вище вказаній квартирі тривалий час та не сплачує за комунальні послуги, що розташована за адресою: 02094, [ADDRESS] більше року. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, суд про причини неявки не повідомила. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача, відповідача, та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з договору дарування квартири від 29 жовтня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], дарувальник - [PERSON] подарував, тобто передав безоплатно, а обдаровувана - [PERSON] прийняла в дарунок належну дарувальнику на праві приватної власності квартиру за [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 жовтня 2015 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки форми № 3 від 13 січня 2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1979 року народження - з 19 листопада 2015 року та [PERSON], 1997 року народження - з 10 червня 1997 року (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту про не проживання, складеного квартиронаймачами будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та затвердженого начальником ЖЕД-401 [PERSON], останні підтвердили, що в квартирі [ADDRESS] дійсно не проживає [PERSON] Згідно листа-повідомлення Житлової ремонтно-експлуатаційною організацією № 401 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», місце проживання [PERSON] невідомо. Відповідно до листа-відповіді Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 11 липня 2016 року, заяв гр. [PERSON] стосовно чинення їй перешкод в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві не надходило. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її права власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Щодо заявлених позовних вимог про зняття з реєстрації відповідача за адресо.: [ADDRESS], то вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» внесено відповідні зміни до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та визначено, що органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи викладене вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та позбавлення права користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: partial