Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 23.11.2007. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2213. В шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що на початку 2017 року почали проживати окремо, спільного побуту не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. На даний час шлюб існує формально. Переконана, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам та негативно впливатиме на розвиток сина, а тому просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача у справі судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просили шлюб розірвати. Позивач додатково суду пояснила, що строк для примирення виявився безрезультатним. Конфлікти між сторонами не припинилися. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Суду пояснив, що на даний час відносини між сторонами покращилися. Просив надати додатковий строк для примирення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Із свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 листопада 2007 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2213 (а.с. 4). В шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Статтею 24 СК України установлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Судом встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Заперечення відповідача та його доводи про можливість подальшого примирення і збереження шлюбу не є переконливими, оскільки наданий судом строк для примирення виявився безрезультатним, що свідчить про формальність вжиття такого заходу. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved