Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому зазначає, що вона 30 квітня 1993 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітню дитину [PERSON], [INFO], на даний час повнолітній син проживає окремо, а малолітня дитина [PERSON] знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина займається додатково англійською мовою, та ходить до спортивних секцій, тобто розвиток дитини потребує значних коштів. Спільне життя між нею та відповідачем не склалось шлюб на даний час розірвано. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Тому просить суд стягувати аліменти з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на її користь, на утримання дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові та на письмові пояснення надані до суду, як зазначено в поясненнях, вона сплачує додатково грошові кошти: за фонд шкоди, за харчування дитини в школі, не проїзд до школи та з школи, також за навчання дитини в школі англійської мови та у спортивній секції карате. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнає частково, згоден стягнення аліментів з нього лише в розмірі 1/6 частки його доходу. Посилався на заперечення, а саме під час шлюбу з позивачем на його імя були оформлені кредити, кредитні кошти витрачались на потреби сімї, на даний час є заборгованість по кредиту. Після розірвання шлюбу поділу майна не було, все набуте майно під час шлюбу залишилось у позивача. Він не відмовляється в утриманні дитини, але в розумних розмірах і в рамках фінансової можливості, а саме в 1/6 частини доходу. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі з 30 квітня 1993 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5), але 06 червня 2017 року шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 25 лютого 2009 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 151 (а.с.6). Згідно довідки про дохід, відповідач [PERSON] працює в Публічному акціонерному товаристві «Укргідроенерго» та має дохід з січня 2016 по грудень 2016 рік в розмірі 136 236,11 грн., дана обставина підтверджується довідкою, яка видана 24.02.2017 р. керівником підприємства [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи дитина [PERSON] знаходяться на утриманні позивача [PERSON], що підтверджується актом про проживання від 29.06.2017 р., виданий начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» [PERSON] (а.с.14). Як передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. ст.181, 182 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Будь-яких інших доказів на підтвердження передбачених ст.182 Сімейного кодексу України обставин - матеріального стану та стану здоров'я, - як відносно позивача, так і відносно відповідача, - суду не надано, крім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи. Враховуючи, що на даний час дитина знаходиться на утриманні позивача [PERSON] та те, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, але зобовязаний надавати її дитині з урахуванням вимог ст. 183 СК України, та проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved