Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] за участю третьої особи без самостійної вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті чоловіка позивача, яка настала 17.07.2002 року, позивач залишилась проживати одна. Позивачу виповнилось 92 роки, остання хворіє, самостійно пересуватись не в змозі, з квартири не виходить і потребує стороннього догляду. Окрім того, позивач являється інвалідом 2 групи загального захворювання, учасником війни. У 2014 році знайома позивача за попереднім місцем роботи [PERSON] запропонувала позивачу допомогу у забезпеченні її утримання та догляду. 20.03.2015 року [PERSON] від імені позивача, між позивачем та відповідачем, який приходиться [PERSON] внуком, було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №742. Відповідно до змісту договору відповідач взяв на себе зобовязання довічно утримувати (доглядати) позивача, забезпечуючи харчуванням, доглядом, необхідною допомогою (в тому числі і медичною), поточним ремонтом та зберігати в її безкоштовному довічному користуванні вказану в договорі квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, лікування) визначена у договорі у розмірі 1\~500 грн., щомісячно, з урахуванням коефіцієнту інфляції. Також, відповідач зобовязувався сплачувати комунальні послуги за отриману у власність квартиру. Натомість, [PERSON] від імені позивача передала відповідачу у власність квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,4 кв.м., в тому числі житловою площею 28,1 кв.м. Проте, відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, передбачені укладеним договором, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення останніх. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач [PERSON] народилась 30.10.1924 року, згідно копії паспорта громадянина України серії АВ №551075, виданого Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 28.10.2003 року (а.с.3), являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, згідно довідки МСЕК серії 2-18 АВ №073215 (а.с.4 зворот), та учасником війни, згідно посвідчення серії В-ІІІ №657425 (а.с.4). Згідно договору довічного утримання (догляду) від 12.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №742, [PERSON] (надалі відчужувач), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 26.01.2015 року та зареєстрованої в реєстрі за №204, діє [PERSON] (надалі представник відчужувача), з однієї сторони, та [PERSON] (надалі набувач), з другої сторони, уклали договір про наступне: відчужувач передала набувачу у власність квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,4 кв.м., в тому числі житловою площею 28,1 кв.м., взамін чого набувач зобовязується забезпечити відчужувача утриманням (матеріальним забезпеченням) та доглядом довічно. Окрім того, згідно п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору довічного утримання (догляду) набувач зобовязується довічно утримувати (доглядати) відчужувача, забезпечуючи її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою (в тому числі і медичною), поточним ремонтом та зберігати в її безкоштовному довічному користуванні вказану в договорі квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, лікування) сторонами визначено в розмірі 1\~500 грн., щомісячно, з урахуванням коефіцієнту інфляції. Набувач зобовязується забезпечити відчужувача харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, поточним ремонтом, лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, тощо. Набувач зобовязується забезпечити відчужувача житлом у визначеній квартирі. Набувач зобовязується сплачувати комунальні послуги за отриману у власність квартиру. Проте, як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, передбачені укладеним договором, що не заперечувалось останнім в судовому засіданні. Згідно зі ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Частиною першою статті 756 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З урахуванням вищевказаного та визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що договір довічного утримання, укладений 12.03.2015 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 26.01.2015 року та зареєстрованої в реєстрі за №204, діяла [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №742, підлягає розірванню. Окрім того, судом встановлено, що позивач мешкає у квартирі [ADDRESS], яка була відчужена на підставі спірного договору довічного утримання, а набувач зареєстрував право власності на вказане майно на своє імя [PERSON], що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №34789324 від 12.03.2015 року, №34793052 від 12.03.2015 року (а.с.8, 9). А тому, враховуючи вищевикладене, у звязку з розірванням спірного договору довічного утримання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на спірну квартиру є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.п.8, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. При визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, суд вважає за можливе зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата в Україні станом на 01.01.2015 року становить 1218 грн. У відповідності до положень ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Як вбачається зі змісту позову позивач звернулась із вимогою немайнового характеру (про розірвання договору довічного утримання) та майнового характеру (про визнання права власності на квартиру). Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн. А тому, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. за вимогу немайнового характеру та 3\~938,54 грн. за вимогу майнового характеру, виходячи із ціни квартири, зазначеної у спірному договорі, а разом 4\~425,74 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved