Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій просила: визнати відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . Її син [PERSON] з відповідачкою [PERSON] проживали в цивільному шлюбі і за її згодою з 03.08.2010 були зареєстровані в будинку [ADDRESS] , разом із сином відповідачки від першого шлюбу, [PERSON] . З 2013 року її син з відповідачем [PERSON] стали проживати окремо, відповідач [PERSON] та її син [PERSON] переїхали жити за адресою [ADDRESS] , і вона запропонувала їм добровільно знятися з реєстрації. Однак, відповідачі з вересня 2013 року не проживають в даному житловому будинку, у будь який спосіб ним не користуються, звільнили житлове приміщення з власної волі, намірів проживати в ньому по даний час не виявили, особистих речей не залишили. Відповідачі витрати на утримання житла та за сплату житлово-комунальних послуг не несуть, добровільно знятися з реєстрації не бажають. Вважає, що у зв`язку тим, що відповідачі не проживають в даному будинку більше року, вони втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.09.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Заяв про поважність пропуску судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надали. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі - продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом 2-ї Лубенської державної нотаріальної контори Ставицькою Л.Г. 03.11.1987, будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві власності.( а.с.6-7). Згідно витягу з домової книги будинку [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , її син [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] , [INFO] ( а.с.9-12). Згідно Акту комісії вуличного комітету вул. Кузні в м. Лубни від 28.12.2020 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають з 2013 року [PERSON] та її діти : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зі слів позивача [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою в будинку проживає тільки його власниця - [PERSON] /а.с.8/ Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідачі не проживають за місцем реєстрації без поважних причин більше року. Позивач ніколи не перешкоджала відповідачам користуватися житлом. [PERSON] прийняла рішення залишити житло і це рішення було добровільним. Дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що відповідачі не проживають у спірному домоволодінні без поважних причин з 2013 р., тобто понад рік, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про визнання [PERSON] та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору під час звернення з позовною заявою до суду, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та, у зв`язку з тим, що позов задоволено, покладає його сплату на відповідачів.

Outcome: approved