Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь: - основну суму заборгованості в розмірі 45 000 доларів США, що на момент подання позову дорівнює 1 220 366,00 грн.; - суму (відсотки) за користування запозиченими коштами у розмірі 39 167,07 доларів США, що дорівнює 1 062 181,00 грн.; - три проценти річних від суми основної заборгованості 68 607,90 грн.; моральну шкоду в розмірі 122 036 грн.; судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 8 000 грн., та пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 25 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 вересня 2009 року вона надала у позику [PERSON] 45 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути на її першу вимогу. 23 квітня 2015 року позивач звернулась до відповідача з усною вимогою повернення боргу. На що відповідач вказав, що на той час не може повернути борг, але запропонував їй видати на її ім'я нотаріальну довіреність на випадок того, що можливо з'явиться майно, яким він зможе розрахуватися, на що вона погодилась. Однак, з дати надання довіреності, відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки, знайти його у відомих місцях його мешкання не вдалося, спільні знайомі про місце його перебування на той час нічого не знали. 16 січня 2017 року вона, дізнавшись про місця можливого перебування відповідача, направила за всіма відомими адресами вимогу про повернення позики, граничний термін повернення збіг 23 січня 2017 року. На даний час борг їй не повернений. Проценти за користування запозиченими коштами, відповідно до ст. 1048 ЦК України, у розмірі 39 167 доларів США, 07 центів, що складає 1 062 181 гривень 52 копійки. Моральні переживання її викликані тим, що в перебігу вже декількох років вона думає про це і переживає за повернення своїх коштів. Починаючи з 2015 року, вона постійно змушена звертатися до адвокатів для консультацій та складання різного роду заяв. Крім того, вона дуже втомилась морально та фізично спрямовувати свою життєву енергію на повернення грошових коштів, які були зібрані втомливою працею жінки. Моральну шкоду вона оцінює в розмірі 10 відсотків від загальної суми заборгованості, а саме у розмірі 122 036 гривень. Також, з моменту коли відповідач мав повернути їй кошти - 23 квітня 2015 року, до моменту складання даної позовної заяви - 06 березня 2017 року, пройшло 684 дня. Три відсотки річних станом на 06 березня 2017 року складають: 45 000 доларів США * 3 / 365 днів * 684 дня прострочення = 2 529,86 доларів США, що дорівнює 68 607,90 гривень за курсом НБУ на дату складання позову. Крім того, для захисту своїх законних прав та повернення свого майна вона звернулась за правовою допомогою до адвоката, про що був укладений договір про надання правової допомоги. За послуги адвоката для захисту своїх прав та законних інтересів вона сплатила 25 000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та участі її представника, на позовних вимогах наполяже в повному обсязі, у випадку неявки відповідача, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача, та відповідача, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2009 року [PERSON] отримав у [PERSON] суму коштів у розмірі 45 000 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача від 21 вересня 2009 року та зобов'язувався повернути за першою вимогою (а.с.8). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув кошти у розмірі 45 000 доларів США, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості, яка згідно офіційного курсу НБУ станом на 06 березня 2017 року (день складання позовної заяви, 2711,9249 гривень за 100 доларів США) становить 1 220 366 гривень 00 копійок. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з розрахунку відсотків за користування запозиченими коштами на підставі облікової ставки Національного банку України, сума відсотків за користування позикою за період з 2009-2017 р.р. становить 39 167 доларів США 07 центів, що станом на 06 березня 2017 року згідно облікової ставки НБУ становить 1 062 181 гривень 52 копійки, що також підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивачем до сплати відповідачу розраховано суму 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 68 607 гривні 90 копійок за 684 днів прострочки (кількість днів прострочення за період з 23 квітня 2015 року по 06 березня 2017 року (день складання позовної заяви) * 3% / 365*684), що також підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 122 036 гривень, то вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. В той же час, позивачем суду не було надано підтверджуючих доказів понесених душевних переживань, не наведено обґрунтування визначеної суми моральної шкоди. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги у розмірі 25 000 гривень, то вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 79, 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків. На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем до матеріалів справи було долучено договір № КЕ/09 про надання правової допомоги від 06 березня 2017 року, укладеного між адвокатом Онуфрієнко А.А. та [PERSON], за умовами якого клієнт [PERSON] доручила, а адвокат прийняв на себе зобов'язання по представленню та захисту інтересів клієнта в рамках цивільного позову про повернення грошової позики в Дніпровському районному суді м. Києва та додано квитанцію до прибуткового касового ордера № 09 від 06 березня 2017 року про сплату позивачем заданим договором 25 000 гривень. В той же час, вказаний договір та квитанція не можуть слугувати належним та допустимим доказом в розрізі заявлених позовних вимог, оскільки договір не містить відомостей про представлення інтересів позивача з боку адвоката саме за даним позовом, пред'явлених до відповідача [PERSON], а квитанція не містить відомостей яку саме позовну заяву було складено, при цьому стороною позивача не наведено обґрунтування заявленої суми судових витрат на правову допомогу, не визначено виду послуг, що були надані позивачу з розрахунку саме суми 25 000 гривень. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, враховуючи оцінені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики у розмірі 45 000 доларів США, що становить 1 220 366 гривень, суму відсотків за користування позикою у розмірі 39 167 доларів США, що становить 1 062 181 гривень, 3% річних від суми основної заборгованості у розмірі 68 607,90 гривень. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про повернення грошової позики та відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 8000 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою. Враховуючи наведене та

Outcome: partial