Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення частки у праві спільної власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири порядку спадкування за законом. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона, [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 1995 року є співвласником квартири [ADDRESS] загальною площею 65,5 кв.м. Іншими співвласниками є [PERSON], [PERSON], а також нині покійна [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частку вказаної квартири, спадкоємцями якої стали вона, [PERSON], [PERSON]. Вона звернулася у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частки за кожним із співвласників вказаної квартири не було визначено, та роз'яснив необхідність звернутися до суду для вирішення зазначеного питання. А тому виникла необхідність звернутися до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з»явилася, однак від неї поступила заява, в якій вказала, що просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій вказав, що не заперечує відносно задоволення заявлених позовних вимог, просить слухати справу у його відсутності, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] не з»явилася, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача [PERSON] на підставі наявних доказів по справі. Відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику по справам про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємця, який прийняв спадщину. У випадку відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як вбачається із ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Пунктом 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2015р., виданого Виконавчим комітетом Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 74 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено запис за №19. Як вбачається із копії довідки за №1152/1 від 14.06.2016р., виданої КП «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», квартира за [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; інвентаризаційна вартість квартири становить 92515 грн. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ про визначення частки померлої у спільному сумісному майні, повинно бути належним чином перевірено чи відповідають обставини правовідносини, що випливають із ст.370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна. При цьому згідно ст.361 ЦК будь-який учасник спільної часткової власності має право розпоряджатися своєю часткою на свій розсуд: без необхідності одержання згоди другого співвласника, будь-яким способом і на користь будь-якого суб'єкта. Відповідно до ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб б визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності і нього припиняється. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р.за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого в спільному майні. Відповідно до положень ст.1226 ЦК України, суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а оскільки позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] та відповідно до положень ст.1261 ЦК України, має право на спадкування після смерті матері в першу чергу. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об'єктом спадкування, а відтак є всі підстави щодо визначення ідеальних часток усіх співвласників квартири - [PERSON], [PERSON], [PERSON] становлять по ? частки кожного. Крім того аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] - ? частки у квартирі за [ADDRESS] не виявляється неможливо, так як суд не вбачає таких підстав, оскільки згідно ст.ст. 34, 66 ЗУ «Про нотаріат» видача свідоцтв про право на спадщину відноситься до повноважень нотаріусів, у встановлений законом строк для оформлення спадкової маси, а відтак в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed