Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та на тимчасово окуповану територію України неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування вимог, позивач зазначила, що вона є матір'ю неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є [PERSON], [INFO] - відповідач по справі, з яким вони розірвали шлюб 04 червня 2014 року на підставі рішення Харцизького міського суду Донецької області. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я своїх дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш того, Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за кордон для відпочинку та їх оздоровлення, а також на окуповану територію України для відвідування родичів. У зв'язку із подіями на Донбасі у серпні минулого року вони змушені були залишити свої домівки і виїхати у Запоріжжя, де і мешкають на цей час із дітьми. Старший син навчається у школі № 15 м. Запоріжжя, а вона доглядає за молодшим. Допомогу надає її мати та органи соціального захисту, як вимушеним переселенцям. Дитячий фонд України та волонтерські організації Запоріжжя пропонують путівки за кордон для відпочинку та реабілітації після подій, очевидцями яких стали її діти під час бойових дій за місцем свого проживання у Харцизьку. На теперішній час вони очікують туристичні поїздки влітку зі своїми дітьми до Республіки Польща або Чехія. Крім того, виїзд дітей за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як старший син цікавиться багатьма речами, фізично та морально зміцнить його, пристосую до комунікабельності, вивченню язиків. Також, ним інколи потрібно відвідувати родичів на тимчасово окупованої території України. Але не зважаючи на це відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України, ігнорує будь - які звернення до нього, змінив номер мобільного оператора, що повністю унеможливило спілкування з ним. Така позиція відповідача шкодить інтересам дітей та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку, порушує права дітей на повний та гармонійний розвиток їх особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. За змістом ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що посвідчують особу громадянина під час перебування, за її межами, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 150 та ч. 1ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до дитини та її людської гідності. Позивач гарантує повернення дитини до України до постійного місця проживання. Що стосується встановлення підсудності за Олександрівським районним судом м. Запоріжжя. Після бойових дій у Донецькій області та переїзду до Запоріжжя, вона випадково зустрілася їз колишнім чоловіком біля районного управління труда та соціального захисту населення під час оформлення державної допомоги, де їй повідомив, що також переїхав до Запоріжжя і орендує житлове приміщення по [ADDRESS]. Наступного разу вони зустрілися на перехресті пр. Соборний та вул. Фортечна і вона пропонувала відповідачу надати матеріальну допомогу та дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон, але він відмовився надати допомогу, мотивуючи це тим, що не може працевлаштуватися, а проти виїзду дітей за кордон заперечував категорично і невмотивовано. Більше вони не зустрічалися, її намагання встановити його точну адресу де він мешкає були марними, номер телефону він змінив. Вказана їм адреса [ADDRESS] є останньою відомою їй адресою перебування відповідача. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач [PERSON] просить суд, надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] народження за межі України та на тимчасово окуповану територію України; дозволити [PERSON] без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітнього [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] народження за межі України; допустити негайне виконання рішення суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування, в судовому засіданні пояснила, що покладається на розсуд суду. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В обґрунтування позовних вимог позивач надала суду копії: свідоцтва про народження [PERSON]; свідоцтва про народження [PERSON] ; довідки про взяття на облік від 18.07.2016р.; паспорту [PERSON]; довідки управління соц. захисту; рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 313 ч. 3 ЦК України вказує, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 57 від 27.01.1995 року Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: - свідоцтва про смерть другого з батьків; - рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; - рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; - рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); -виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому суд враховує, що відвідання дитиною іншої країни сприяє її всебічному розвитку та освіті, забезпечує вміння спілкуватися з людьми різних національностей. Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль. Позивачкою [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу, якими б були обґрунтовані ціль та мета поїздки дітей за кордон, а також країна в яку планується виїзд дитини. Тому, суд позбавлений можливості встановити чи буде відвідування [PERSON] та [PERSON] іншої країни, а також тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях сприяти їх всебічному розвитку та освіті, забезпечувати вміння спілкуватися з людьми різних національностей та яким чином будуть забезпечені їх інтереси.

Outcome: dismissed