Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказує, що шлюб між ними було укладено 21 січня 2006 року. Від шлюбу сторони мають дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], 24 серпня 2009 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, в сімї постійно виникали сварки та суперечки, що негативно впливало на виховання дітей, на даний час шлюбні відносини припинились, примирення між ними неможливе, тому просить їх шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в установленому порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України не пізніше ніж за три дні до судового засідання в матеріалах справи є розписка про вручення відповідачу виклику до суду. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомити суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявились в судове засідання, без поважної причини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, своїм процесуальним правом відповідача на подання заперечення на позов не скористався, таким чином причин для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України, не встановлено. Тому суд, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ч.1 ст. 224 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами укладено 21 січня 2006 року згідно свідоцтва про шлюб (повторного) серії І-ЕЛ № 106739 від 16.03.2017 року (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4-5). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказує, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується, тому суд приходить до висновку, що обставини, що склалися між сторонами свідчать про те, що збереження сімї суперечило б інтересам сторін та неповнолітніх дітей, поскільки згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, і із судового збору. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн., який документально підтверджений квитанцією від 17.03.2017 року. І тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачені судові витрати в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved