Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Перша Львівська державна нотаріальна контора, в якому просить визнати право власності в порядку спадкування, після смерті [PERSON], що помер 25 червня 2012 року, на нерухоме майно, за адресою: м. Львів, вул. Кривоноса, кв.6 в будинку №5. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вона є єдиним спадкоємцем свого двоюрідного брата [PERSON]Факт родинних відносин між ними підтверджується рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 24 липня 2013 року. Спадщина нею не прийнята, оскільки рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року, відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Також вказує, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року [PERSON] відмовлено у визнанні права власності в порядку спадкування, оскільки не встановлено факту родинних відносин із [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просили таку задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, просили відмовити в задоволенні позову. 16 жовтня 2015 року подали письмове заперечення, в якому вказують, що [PERSON] має намір звернутись до суду із заявою про встановлення родинних відносин між ним та спадкодавцем [PERSON] Вказує, що судом встановлено, що [PERSON] не було надано належних і допустимих доказів існування поважних причин неподання нею в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто до 25 грудня 2012 року (а.с.29-31). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, підтримав заперечення відповідача [PERSON], просив відмовити в задоволенні позову. 22 жовтня 2015 року відповідач [PERSON] подав заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що позивач [PERSON] пропустила строк на прийняття спадщини, судом відмовлено їй у поновленні такого, а тому позивач не має права на прийняття спадщини (а.с.58-59). В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце судового засідання, а тому, зі згоди учасників процесу, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності на підставі наявних у справі даних і доказів. Завідуючий Першої Львівської державної нотаріальної контори 05 лютого 2016 року подав заяву, в якій просить розгляду справу без участі представника нотконтори (а.с.219). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши інші матеріали справи, права та обовязки сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 2012 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №290842, виданим Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ 05 липня 2012 року (а.с.4), у звязку із чим Першою Львівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №291/2012 (а.с.66-170). Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись: 09 липня 2012 року його дядько [PERSON] (а.с.69), 10 грудня 2012 року [PERSON] (а.с.76 зворот), 06 грудня 2012 року його двоюрідний брат [PERSON] (а.с.78); 18 грудня 2012 року його тітка [PERSON] (а.с.81) та 18 березня 2013 року його двоюрідна сестра [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.92 зворот). Нормами статті 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою . Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У разі пропуску строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України, для спадкоємців передбачається цивільно-правова відповідальність, яка полягає у позбавленні їх права на прийняття спадщини. Так, ч. 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Жовківського районного суду Львівської області у справі №444/1769/13-ц від 24 липня 2013 року, заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин задоволено. Встановлено факт родинних відносин: двоюрідні брат та сестра між [PERSON], [INFO], який помер 25 червня 2012 року, уродженець [INFO], та [PERSON], [INFO], уродженка с. Козлів Тернопільської області (а.с.119). Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року у справі №461/5240/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (а.с.6, 8-10). Вищевказаним рішенням встановлено, що позивачем не доведено наявності поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом термін, та не представлено жодних доказів на підтвердження того, що їй стало відомо про смерть останнього у березні 2013 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року у справі 3461/559/14-ц, рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 вересня 2014 року скасовано. Ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено (а.с.11-13). Як зазначено у абзаці 18 пункту 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року\~ № 24-753/0/4-13, вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до п.3.1. вищевказаного листа, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно абзацу 4 вказаного пункту листа, позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. Абзацом 19 вказаного пункту листа передбачено, що якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Згідно із ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed