Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що вона є законним власником вказаної квартири. В ньому зареєстрований відповідач - її чоловік, який в квартирі з січня 2012 року не проживає. Вона змушена сплачувати комунальні платежі за відповідача, який вже тривалий час не мешкає в квартирі, що порушує її права, за захистом яких вона звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з»явилась. Падала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та позов задовольнити в поновму обсязі з викладених в ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З клопотаннями та відзивом на позов до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 16.08.2013 року, [PERSON] є власником [ADDRESS] Право власності позивача зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.7-8, 9-10). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30.08.2005 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Кижєва з державним Центром розвитку сім»ї, було розірвано (а.с.11-14). На даний час в спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], громадянин КНР. Однак, відповідач [PERSON] фактично в житловому приміщенні - [ADDRESS], - не мешкає, що підтверджується відповідними актами від 02.01.2017 року, 16.01.2017 року, 02.03.2018 року, 04.05.2018 року (а.с.15-18). Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. До цих правовідносин належить застосовувати ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. Враховуючи викладене, а також те, що на даний час позивач є законним власником [ADDRESS], а зареєстрований в цій квартирі відповідач фактично в ній не проживає, шлюб між сторонами розірвано в 2014 році, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved