Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що 22 вересня 2007 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з чим подружжя припинили шлюбні стосунки з червня 2015 року тому, з цього часу проживають окремо один від одного за фактичним місцем реєстрації, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відстуність, з пред'явленими позовними вимогами погодився та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та відповідача про слухання справи за їх відсутністю, у зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON]) укладений шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 840, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області 22 вересня 2007 року. Від шлюбу подружжя має малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області 04 серпня 2009 року, та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області 29 лютого 2012 року Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. З матеріалів справи судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2015 року. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача та відповідача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при укладанні шлюбу змінювала прізвище, однак не просила суд відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. З урахуванням вимог ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат і вважає за необхідне стягнути з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved