Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована по вул. Молодіжна, 32 в с. Бережки, Дубровицького району Рівненської області. Свої вимоги мотивує тим, що 20 лютого 1982 між нею та відповідачем був укладений шлюб. На даний час в провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області знаходиться справа про розірвання шлюбу. За період шлюбу із відповідачем ними було набуто житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіжна, 32 в с. Бережки, Дубровицького району Рівненської області, на 1/2 частину якого, як на спільне майно подружжя, за нею вже визнано право власності ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2016 року. Незважаючи на те, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спільний житловий будинок, оформлено у шлюбі лише за відповідачем, а при вирішенні питання про поділ житлового будинку по вул. Молодіжна, 32 в с. Бережки, Дубровицького району Рівненської області, вимога про визнання за нею права власності на аналогічну частину земельної ділянки, на якій знаходиться цей будинок, нею заявлена не була. Вважає, що вона в такій же самій мірі як і відповідач набула право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування спільного житлового будинку, який набуто у шлюбі, та який знаходиться на цій земельній ділянці. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід заодоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 лютого 1982 року. Шлюб зареєстровано Бережківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу складено відповідний актовий запис №3. Дана обставина стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ №366060 від 20 лютого 1982 року (а.с.10). Право власності на земельну ділянку, площею 0.1245 га, що розташована по вул. Молодіжна, 32 в с. Бережки, Дубровицького району Рівненської області, оформлено за відповідачем [PERSON], що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №432276, виданого на підставі рішення Бережківської сільської ради від 24 жовтня 1995 року №10 та від 10 травня 2010 року №354 (а.с.9). Відповідно, вищевказана земельна ділянка була набута відповідачем у період шлюбу з позивачем. Згідно ухвали Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2016 року, за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Молодіжна, 32 в с. Бережки, Дубровицького району Рівненської області (а.с.7). Згідно частини 1 статті 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічна норма зазначена у статті 377 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Вищевказане повністю узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11 червня 2012 року у справі №6-66цс11, де зазначено, що у разі якщо одним із подружжя в період шлюбу (чинного на час виникнення правовідносин) придбано будинок, то в силу статей 22, 24 Кодексу про шлюб та сім'ю в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на частину будинку. У зв'язку з тим, що для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Відповідно до статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу, судові рішення Верховного суду України є обов'язковими для застосування. А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] має право на визнання за нею права власності на таку ж саму частку земельної ділянки, на яку за нею, як за іншим учасником спільної власності, було визнано право власності на житловий будинок, який знаходиться на даній ділянці. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати з оплати судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved