Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в Марганецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження, яке було завершено 24 жовтня 2013 року та виконавчий лист повернуто стягнувачу - ПАТ КБ «Надра». Заходи примусового виконання арешт на все належне нерухоме майно, не скасовані. На сьогоднішній день заборгованість перед банком погашена в повному обсязі, тому просить зняти арешт з належного їй майна. Позивач в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надходило. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи державний виконавець Сандул Л.Г. суду пояснила, що на виконанні перебувало виконавче провадження по стягненню з [PERSON] коштів на користь ПАТ КБ «Надра», яке було завершене та виконавчий лист повернуто стягнувачу. На сьогоднішній день не має жодного виконавчого провадження по стягненню з [PERSON] коштів. Матеріали знищенні за строком зберігання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу належить нежиле приміщення, що розташоване в м.Марганець, вул..Київська 184, на підставі договору купівлі продажу від 6 жовтня 2016 року та 1/3 частка квартири 6 в будинку 47 ро вул..Радянській в м.Марганець, на піставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2007 року. При укладанні договору куплі-продажу нежитлового приміщення від нотаріуса стало відомо, що державним виконавцем Марганецького ВДВС 26 березня 2013 року накладено арешт на все належне [PERSON] нерухоме майно. Відповідно до постанови державного виконавця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта внесено запис про обтяження № 1913106 всього нерухомого майна , належного [PERSON]. 24 жовтня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, заходи примусового виконання не скасовувалися. Згідно довідки № 1-10-2914 від 20 квітня 2017 року станом на 13 квітня 2017 року кредитна заборгованість позичальником погашена в повному обсязі, рахунок закрито. Відповідно до п.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зняти арешту з майна, є такими, що засновані на законі та підлягають задоволенню.

Outcome: approved