Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона являється співвласницею житлового будинку [ADDRESS], в якому вона зареєстрована і проживає. Відповідно до домової книги, вказаний житловий будинок поділений на дві окремі квартири. Належна позивачу частина будинку відноситься до квартири №2. В даній квартирі зареєстровані також син позивачки, [PERSON], та невістка [PERSON], які є відповідачами по справі. Позивач зазначає, що з січня 2013 року відповідачі не проживають за вказаною адресою, про що ТОВ «Добробит» 5 травня 2016 року було складено Акт про не проживання. Відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації і точна адреса їхнього місця перебування позивачці невідома. Вказані обставини порушують права позивачки, [PERSON], як власника, і спричиняє їй матеріальні збитки, у зв'язку із чим вона і вимушена звернутись до суду із позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача, [PERSON] - [PERSON] , в судове засідання не з'явилась, однак надала заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та без участі позивача, та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить позов задовольнити на підставі наявних у справі документів. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не надали до суду пояснень про причини неявки. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 22 вересня 2004 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О., та зареєстрованого в реєстрі за номером 3-1415, позивачці, [PERSON], належить ? частин житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Факт володіння вказаною частиною домоволодіння на праві приватної власності [PERSON] також підтверджується витягом КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №5090896 від 18 жовтня 2004 року та технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб та розмір платежів за утримання будинків споруд та прибудинкових територій ТОВ «Добробит» №14651/41 від 05 травня 2016 року, у будинку [ADDRESS] зареєстровані власник [PERSON], [INFO], син позивачки [PERSON], [INFO], та невістка [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації зазначених осіб у вищезазначеному домоволодінні підтверджується також записами у домовій книзі квартири [ADDRESS]. Як вбачається з акту ТОВ «Добробит» про непроживання від 05 травня 2016 року, посвідченого [PERSON], [PERSON], відповідачі - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживають з січня 2013 року і по теперішній час. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами внаслідок наявності їхньої реєстрації у домоволодінні, що належить на праві власності позивачці, порушено право останньої на володіння та розпорядження своїм майном. [PERSON] та [PERSON], будучи зареєстрованими в належному позивачці будинку, порушують права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти і розпоряджатись належним майном, в зазначеному домоволодінні не проживають. Вимогами частини 1 статті 71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 163 Житлового кодексу Української РСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі, [PERSON] та [PERSON], будучи членами родини позивача, зареєстровані в будинку [ADDRESS], що належить позивачці. Однак, згідно акту про не проживання від 05 травня 2016 року, відповідачі, [PERSON] та [PERSON], не проживають у зазначеному домоволодінні з січня 2013 року по теперішній час. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вони відсутній у вказаній квартирі більше шести місяців без поважних причин. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу, як власнику квартири, в повній мірі користуватися належними йому правами в зазначеній квартирі та розпоряджатися своєю власністю, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved