Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та стягнення аліментів на утримання одного з подружжя до досягнення дитиною трьох років. Свій позов мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11 лютого 2017 року. Однак, після укладення шлюбу ніколи не проживали разом однією сімєю. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач навідується до дитини рідко, істотної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має регулярний дохід від заробітків за кордоном, та зобовязаний сплачувати на утримання дитини аліменти. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, посилаючись на те, що на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та не працює, відповідач на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб не має, інвалідом не являється, на підставі ст.84 СК України просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2\~000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні та письмовому відзиві позов визнав частково. Заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини вважає завищеним. Посилаючись на те, що на даний час він не працевлаштований, відсутність постійного заробітку, а також необхідність лікування хребта, вважає за можливе сплачувати аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті позовних вимог просить відмовити за безпідставністю. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 лютого 2017 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 139 (а.с. 9). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.8). Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дитиною, матеріальну допомогу на їх утримання надає не регулярно та не в повній мірі, отже, він зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та зобов'язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує те, що він офіційно не працевлаштований, наявність медичних протипоказань, щодо заняття певними видами діяльності, матеріальне становище матері дитини, а також ту обставину, що дитина проживає з матірю, яка здійснює її виховання та догляд. При цьому, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~500, 00 грн. щомісячно на підставі статті 184 Сімейного кодексу України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому у частині другій статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Частиною другою статті 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно частини четвертої статті 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доводи позивача щодо можливості відповідача надавати їй матеріальну допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині у звязку з необґрунтованістю позовної вимоги. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial