Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що [PERSON] є власником кварири № [ADDRESS] . Також позивачем зазначено що в вищевказанй кварирі зареєстровані - [PERSON] та [PERSON] , однак останній не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Більше того теперішнє його місце проживання їй не відоме. Крім того позивач вказує, що відповідач не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться та перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї і відповідачу не чинили. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності. Позов підтримала в повному обсязі і просить суд його задовільнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачем не подано відзив на позов. В судове засідання відповідач не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з`явився в судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку з тим, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, постановив, справу вирішувати на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 29713870 від 19.04.2011, сформованим Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» м. Тернопіль Згідно іздовідки про склад сім`ї виданої ДП «Фаворит2» № 44 від 15.01.2020 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] та [PERSON] [INFO] .. Допитані у судовому засідані свідки [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що відповідач [PERSON] в житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , не проживає більше року та не користується даним житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено судом, відповідач не проживає та відсутній без поважних причин понад один рік в спірному житлі, суду не подано доказів, що особисті речі відповідача знаходяться в спірному житлі, він не проживає там з поважних причин, та проте, що йому створюються перешкоди, щодо користування спірним житлом наявність домовленості між ним і власником житла, щодо користування. Згідно із статтями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту а саме, визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved