Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач вже понад десять років не спілкується з дітьми, не цікавиться їх станом здоров'я, не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дітей. Вважає, що батько самоусунувся від виховання своїх дітей, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також, позивачка просить збільшити розмір аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, визначивши його в розмірі 2 500 грн., посилаючись на те, що розмір аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2005 року є незначним, не задовольняє потреб дітей у харчуванні та медичному забезпеченні. Станом на теперішній час, обставини, що зумовили стягнення аліментів згідно даного судового рішення у частці від заробітку (доходу), перестали існувати, оскільки [PERSON] на той час, перебував в місцях позбавлення волі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та обґрунтовуючи їх пояснила, що відповідач по справі був засуджений згідно вироку Тернопільського міського суду від 15 січня 2003 року за ч.5 ст.185, ч.2 ст.309 КК України до 04 років 06 місяців та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Із 2006 року [PERSON] проживає в іншій області, не спілкується з дітьми, не надає, в достатній мірі, матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавиться життям дітей. За останні 10 років відповідач надав на утримання дітей кошти в сумі 19 607 грн. Розмір аліментів, призначений згідно рішення суду від 31.03.2005 року, є незначним, оскільки з 2005 року потреби дітей у належному забезпеченні збільшилися. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане 27.05.2004 р. Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). У даному шлюбі у них народилися: дочка [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER], видане відділом РАГСу Тернопільської міської ради) та син [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER], видане відділом РАГСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ). Позивачка [PERSON] разом із дочкою [PERSON] та сином [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], що стверджується Довідкою №210 від 08.06.2015 року, виданою СК «Тернопільтехгаз ЛХЗ». Як вбачається із Довідок №№12,13 від 11 лютого 2015 року, виданих Галицьким коледжом ім.В.Чорновола Тернопільської міської ради [PERSON] та [PERSON] навчаються у гімназії «Гарманія» Галицького коледжу ім. В.Чорновола Тернопільської міської ради. Впродовж навчання батько дітей жодного разу не цікавився їх навчанням та вихованням, не відвідував батьківські збори. Вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 15 січня 2003 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.185, ч.2 ст.309 КК України і призначено покарання у вигляді 04 років 06 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна у кримінально-виконавчій установі. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивачки, батько, понад десять років, не виявляє до дітей батьківської уваги та турботи, не цікавиться станом їх здоров'я, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні. Діти перебувають на повному утриманні матері. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №722 від 12 серпня 2015 року, орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття...». Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав, підлягає до задоволення. Тому, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, необхідність умов для їх нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача [PERSON], слід позбавити батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2005 року ухвалено стягувати із [PERSON], [INFO], уродженця м. Свердловськ Луганської області, відбуваючого покарання у ВК-112 в м. Копичинці Тернопільської області вул. Шевченка, 94/1 в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], щомісячно, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 10 лютого 2005 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно Довідок №1266 від 07.02.2014 р. та №60 від 18.02.2015 р., виданих відділом ДВС Свердловського міського управління юстиції Луганської області, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2179 від 31.03.2005 року, [PERSON] за період із 01.07.2013 р. по 31.01.2014 року та за період із 01.08.2014 р. по 31.01.2015 року аліментів не отримувала. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. За таких обставин, враховуючи те, що, після прийняття рішення судом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, обставини, що зумовили стягнення аліментів згідно даного судового рішення у частці від заробітку (доходу), перестали існувати, оскільки [PERSON] на той час, перебував в місцях позбавлення волі, а тому суд вважає, що з [PERSON] слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині. На підставі наведеного,

Outcome: partial