Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2012 року по справі №1915/6370/2012 з відповідача на користь позивача стягнуто на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі по 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачу невідомо теперішнє місце роботи відповідача, на її звернення жодних довідок про місячний дохід він не надає, участі в оздоровленні, харчуванні, придбанні одягу дитині не бере. Причиною звернення позивача до суду із вказаним позовом є те, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, зокрема 300 грн. щомісячно є недостатнім для належного утримання дитини, а тому просить збільшити розмір аліментів, що визначені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2012 року на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 300 грн. на 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; припинити з дня набрання законної сили рішення суду стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, визначених на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2012 року по справі № 1915/6370/2012. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 червня 2019 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Щодо ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 04 березня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області України. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2012 року по справі № 1915/6370/2012 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також стягнуто аліменти з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., щомісячно, починаючи з 10 квітня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. У відповідності до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 липня - 2118 гривень. Визначений судом розмір аліментів у сумі 300 грн. щомісячно позивач вважає недостатнім, а тому звернулася до суду з позовом про їх збільшення. При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів суд враховує, що сторони проживають окремо, спільна дочка колишнього подружжя проживає разом з матір`ю [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні. На даний час сума стягуваних в користь позивача аліментів не забезпечує належного матеріального утримання дитини, оскільки, в силу свого віку, дочка сторін [PERSON] потребує більших витрат на її розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дітей. На час ухвалення даного судового рішення прожитковий мінімум з 01 липня 2019 року для дітей віком від 6 до 18 років - становить 2118,00 гpн. При цьому суд також враховує матеріальне становище платника аліментів та вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду. Доказів на підтвердження обставин, які б спростовували такий висновок суду, в матеріалах справи немає та в судовому засіданні їх не здобуто. Відтак, позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом зміни розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2012 року, із 300 грн. щомісячно до 1500 грн. щомісячно, починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Суд не припиняє стягнення за виконавчим документом по справі № 1915/6370/2012, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2012 року з тих підстав, що не може перебирати на себе функції державного виконавця, однак позивач не позбавлена права отримати виконавчий лист по справі №607/1470/19 та пред`явити його до виконання в порядку встановленому законом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial