Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарства не ведуть, не мають спільних інтересів, не живуть однією сім»єю з січня 2014 року, а з травня 2014 року проживають за різними адресами з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя, а тому шлюб не може в подальшому існувати, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, а відповідач їх не визнав, вважаючи, що має намір зберегти сім»ю, й ті фактори, які зазначені позивачем як підстави розлучення, не можуть вплинути на розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 жовтня 2010 року, зареєстрованому в Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києва, актовий запис № 596 (а.с.4). Від даного шлюбу мають трьох синів: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6, 7). Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. З січня 2014 року сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не мають спільних інтересів, а з травня 2014 року проживають за різними адресами, шлюб існує формально. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року (а.с.19) сторонам надавався строк на примирення, проте їх відносини не змінилися, примирення не відбулося. Та як пояснила позивачка, під час примирення їх відносини ще більше погіршилися, ані ж були: між ними існують ворожі відносини, що стають наслідком звернення до правоохоронних органів тощо. Від можливості призначення судом повторного строку на примирення позивач категорично відмовилася, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позивач довів дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім»я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя» та,

Outcome: approved