Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила визнати дійсним договір міни нерухомого майна від 06 січня 2000 року № 5156, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку і [PERSON] з другого боку зареєстрований Одеською товарною біржею. А також, просила визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], з якої 1/3 частина належала померлому [INFO] [PERSON], а 1/3 частина якої належала померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутній документ який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні уточненні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточненні позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що на підставі договору міни нерухомого майна від 06.01.2000 року за № 5156, посвідченого представництвом товарної біржі в м. Ізмаїлі, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належали по 1/3 частині квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] Правові підстави для реєстрації вказаної угоди підтверджені технічною документацією КП «Ізмаїльського МБТІ», а саме технічним паспортом на зазначений будинок від 08.06.2016 року. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З оглядом на вищевказане, вважаючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд відповідно до вимог ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) визнає вищевказаний договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення договору не вимагається. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.10.2002 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43051034 від 23.02.2016 згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є дружина [PERSON], та донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.11.1959 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу. Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено записом в будинковій книзі на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], тобто вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ст. ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] з яких 1/3 частина належала їй на підставі договору міни посвідченого представництвом Одеської товарної біржі, а 1/6 частину якої вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але юридично не встигла оформити свої спадкових прав. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43050953 від 23.02.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.11.1959 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено записом в будинковій книзі на квартиру, розташовану за адресою:[ADDRESS], тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати дійсним договір міни нерухомого майна, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку і [PERSON] з другого боку [PERSON] зареєстрований Одеською товарною біржею від 06 січня 2000 року № 5156, і визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] та після смерті [PERSON], померлої [INFO] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved