Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та визначення їх місця проживання. В обґрунтування доводів позовних вимог зазначено, що 08 серпня 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб із відповідачем і проживала з ним однією сім'єю до серпня 2018 року, після чого їхнє спільне проживання було фактично припинено. Від цього шлюбу в подружжя є діти: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які проживають із позивачем. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки відповідач майже рік перебуває у відносинах з іншою жінкою, а також має залежність від ігроманії, чим ставив сім'ю у скрутне матеріальне становище. Інших дітей, окрім спільних з позивачем, а також непрацездатних батьків [PERSON] не має, однак належної участі в їх утриманні він не приймає. Між сторонами досягнуто попередньої домовленості, що після розірвання шлюбу їх спільні діти залишаються проживати з матір'ю. З урахуванням викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], в розмірі Ѕ заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до досягнення дитиною повноліття або в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі - до його закінчення; визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], з матір'ю. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та визначення місця проживання дітей. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали суду від 22 лютого 2019 року закрито підготовче судове засідання по справі [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та визначення місця проживання дітей, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд його їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, додатково пояснив, що стан його здоров'я задовільний, він офіційно працює, про що подав довідку, інших утриманців не має. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 08 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 08 серпня 2009 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що складено відповідний актовий запис №1160. В шлюбі в них народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] від 05 жовтня 2010 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, та син [PERSON], [INFO], як слідує із свідоцтва народження [NUMBER] від 25 серпня 2016 року, виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. В судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов в частині про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо вимог [PERSON] про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Згідно довідки №1409/107/01-19 від 11 березня 2019 року, виданої Зборівським відділенням поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області, [PERSON], 1984 року народження, дійсно з 07 листопада 2015 року по теперішній час проходить службу в Національній поліції України, з 25 вересня 2018 року перебуває на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №2 Зборівського відділення поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області. Загальна сума доходу відповідача за період з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року становить 81751,24 грн., що слідує з довідки №325 від 11 березня 2019 року, виданої Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні, сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні їх спільних дітей, що стало причиною звернення [PERSON] з позовом до суду про стягнення аліментів. [PERSON] офіційно працевлаштований, має постійний заробіток, є працездатним, за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем, може виконувати обов'язки по утриманню дочки та сина За вказаних обставин, у зв'язку з тим, що спільні діти сторін потребують матеріальної допомоги, а відповідач зобов'язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, враховуючи повне визнання [PERSON] заявленого позову, а також зміст ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 січня 2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментіву межах суми платежу за один місяць. З приводу можливого стягнення аліментів на навчання, то суд роз'яснює позивачу, що таке право гарантоване законом при настанні певних обставин, які на час розгляду судом виниклого спору відсутні. Зокрема, в силу ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 199 Сімейного кодексу України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи позовні вимог в частині визначення місця проживання дітей суд враховує те, що відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров'я, в якому проживає дитина. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, інтереси дітей, їхній малолітній вік, визнання відповідачем позовних вимог про визначення місця проживання дітей з матір'ю, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved