Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 01 січня 2008 року не проживає без поважних причин, самостійно покинув житло, переїхав для постійного місця проживання до іншої жінки, особистих речей його в квартирі не має, оплату за користування житлом не здійснює, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить. Позивач просила суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Справа була призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином. Від представника позивача - адвоката Дьякової Т.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] неодноразово викликався до суду, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги позивача визнали в повному обсязі. Третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради надіслав до суду заяву про розгляд цивільної справи без їх участі. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, представлені докази, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідач [PERSON] , позивачка [PERSON] , 1959 р.н., їх діти: [PERSON] , 1992 р.н., [PERSON] , 1989 р.н., та онук [PERSON] , 2008 р.н. Відповідач [PERSON] є наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Станом на 2019 рік квартира є не приватизованою. З 01 січня 2008 року відповідач за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, самостійно покинув житло, переїхав в інше місце для постійного проживання, особистих речей відповідача в квартирі не має, оплату за користування житлом не здійснює, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить, що підтверджується Актом від 25.06.2015 року. Станом на серпень 2019 року відповідач не проживає у квартирі 11 років, не з`являється за вищевказаною адресою, з родиною зв`язок не підтримує, не виконує обіцяні ним зобов`язання, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Місцезнаходження відповідача позивачці не відоме. Факт не проживання відповідача [PERSON] у зазначеному житловому приміщенні підтверджуються письмовими доказами - Актами, оригінали яких знаходяться в матеріалах цивільної справи. Згідно акту № 155 про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщенням, що є об`єктами приватної власності від 25.06.2015 року, який підписаний начальником ЦОА у присутності двох свідків, [PERSON] , [INFO] , не проживає за даною адресою з 01.01.2008 року по теперішній час. (а.с. 49) Згідно актів від 03.09.2018 року та від 08.07.2019 року про фактичне проживання/відсутність громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об`єктами приватної власності, які підписані Головою правління СББ «Зернова-30А» у присутності трьох свідків, [PERSON] , [INFO] , не проживає за даною адресою з 01.01.2008 року по теперішній час. (а.с. 50-51) Вказані обставини дають підстави для висновку про те, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад 10 років без поважних причин. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. А в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України уразі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved