Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог, зазначає, що згідно договору дарування від 16 січня 2014 року їй був подарований майновий комплекс у [ADDRESS]. Після отримання вказаного комплексу, вона ним не користувалася, тому на прохання [PERSON] передала йому у тимчасове користування частину будівель вказаного комплексу. Угода укладена в усній домовленості, договору оренди не укладали. Домовилися, що коли вказані приміщення її будуть необхідні для особистого використання, то [PERSON] повинен їх звільнити та передати. З відповідачем акту прийомки будівель в експлуатацію будівель не складали і не обговорювали питання про їх реконструкцію. Відповідач відмовляється викупляти вказані приміщення, та звільнити їх для продажу іншим особам також відмовляється. Тому, просить усунути перешкоди в користуванні будівлями за адресою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] звільнити вказані будівлі, якими тимчасово користувався. Судові витрати по справі покласти на відповідача. Перед судовим засіданням 30 травня 2016 року представник позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутності просила позов задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні не з»явився хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв'язку з цим було ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 16 січня 2004 року позивачці подаровано майновий комплекс, що знаходиться по [ADDRESS] що підтверджується договором дарування (а.с.3). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на майновий комплекс у позивачки виникло на підставі договору дарування за №315 (а.с.4). Вказаний договір дарування зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.01.2004р. за № [NUMBER] (а.с.4). Технічний паспорт на виробничий будинок [ADDRESS] виготовлений 12 березня 2002року Івано-Франківським ОБТІ, підтверджує, що вказане будинковолодіння складається з виробничого цеху (літера А), виробничого цеху (літера Б), складу (літера В), ворота № 1, огорожа (№ 2-4) загальною площею 919,3кв. м. (а. с.5-13). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України розкриває зміст права власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу вищенаведених нормативно-правових актів випливає, що власник на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається майном. Однак у випадку, якщо власник виявив бажання передати майно у користування іншій особі, власник втрачає на період такого користування право володіння та користування ним, передавши його іншій особі, яка набуває право користування і як наслідок права усувати будь-які перешкоди у здійсненні цього права, застосувати способи поновлення порушення своїх прав шляхом припинення дій, що порушують таке право, про що зазначено в ст. 16 ЦК України. Належних та допустимих доказів у підтвердження правомірного зайняття спірних приміщень відповідачем суду не представлено. Таким чином, оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд вважає позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні позивачкою належним їй майном шляхом зобов'язання громадянина [PERSON] звільнити його обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені при поданні позовної заяви, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн. Також згідно ст. 84 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати за правову допомогу в сумі 1000 грн. згідно квитанції (а.с.41). На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України; ст.ст. 16, 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved