Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовує тим, що з 06.08.2011 р. перебувала з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №48, від якого мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 16.12.2016 р., яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Починаючи з 05.11.2016 р. проживає з дитиною окремо від відповідача, фактично дитина знаходиться на її утриманні, відповідач коштів не надає, хоча офіційно працевлаштований, має постійний заробіток, здатен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, інші стягнення за аліментами у відповідача відсутні. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач з позовом ознайомлений, письмових заперечень суду не надав. У судове засідання зявились сторони, позивач підтримала позов з наведених підстав, просила його задовольнити, відповідач їх визнав повністю, просили ухвалити відповідне рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін та перевіривши їх доказами, які містяться в матеріалах справи, вважає за можливе у порядку ст. 174 ЦПК України ухвалити відповідне рішення, враховуючи наступне. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікована Постановою ВР України №789-XII від 27.02.91) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей\~\~і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 СК України) . Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, частиною 2 цієї статті визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Суд установив, що сторони мають спільного сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і утримується нею (а.с. 7, 8). З 06.08.2011 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.12.2016 р. рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області (а.с. 5-6). Відповідач офіційно працевлаштований, щомісячно отримує заробітну плату, має батька пенсіонера, проте інших аліментів нікому не платить, стягнень за виконавчими документами не має, та спроможний утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України підставою звільнення від доказування є обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006: «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно… Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення… Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Ураховуючи встановлені обставини, які не оспорюються сторонами, суд вважає доцільним присудити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення повноліття дитиною. Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Суд, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, присуджує з відповідача у дохід держави судовий збір за стягнення аліментів у сумі 640 грн. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст..ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 180 - 182, 191 СК України,

Outcome: approved