Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2009 року по 19.08.2014 рік. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, діти проживають разом із позивачем та перебувають на повному її утриманні. Протягом певного часу, відповідач надавав допомогу по утриманню дітей, проте декілька років на прохання позивача допомогти у матеріальному забезпеченні дітей, відповідач відповідає відмовою та зрідка навідується. Через складність самостійно матеріально забезпечувати дітей, позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 2500 грн. на кожну дитину. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.04.2020 року позовну заяву передано до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року позов задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - скасовано, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та представника позивача подану позовну заяву підтримали, просили позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він не працює, перебуває на утриманні своєї повнолітньої доньки. Аліменти у розмірі 2500 грн. на одну дитину є фінансово неможливим для нього, враховуючи те, що він не працює та має кредитні зобов`язання. Суд, вислухавши вступне слово сторони позивача та сторони відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбу з 16.05.2009 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с. 9). На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили (а.с.10-11). У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.12) та [PERSON] , [INFO] (а.с.13). , З копій свідоцтв про народження дітей вбачається, що батьками останніх є [PERSON] та [PERSON] , сторони по справі. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання дитини і позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2021 року становить - 2618, 00 гривень. Суд враховує ту обставину, що відповідач в судовому засіданні вказав, що діти повністю перебувають на утриманні позивача. з письмових матеріалів справи вбачається, відповідач є працездатною особою. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України письмові матеріали справи не місять доказів отримання відповідачем матеріальної допомоги від повнолітньої дочки. Відповідач протягом 2-х років не працює, доводи вчинення ним спроб щодо працевлаштування до уваги судом не приймаються, оскільки не підтверджено належним та допустимими доказами. Наявність кредитних зобов`язань не впливає на призначення аліментів на утримання дітей. Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків у період з І кварталу 2020 року по IV квартал 2020 року суд приймає критично, оскільки відсутні дані щодо 2021 рік, а відтак надані дані не є повними та інформативними. Наданий, представником відповідача, талон на відвідування Державної служби зайнятості, суд до уваги не приймає враховуючи ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Враховуючи викладене, а також положення ст.. 188 СК України, суд приходить до висновку, що підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей не встановлено. Відповідач та Позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їх добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Таким чином, з урахуванням принципів розумності та справедливості суд визначає, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 1309,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, не порушить прав сторін. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial