Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 12.02.2011р.н. в розмірі 4000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та за минулий час (три останні роки) в розмірі 21074,50грн. посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обовязку утримувати дитину та не надає матеріальну допомогу на утримання сина. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити з мотивів викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає підстави суду визнати його неявку без поважних причин та дає можливість суду слухати справу у його відсутності. Подано суду заперечення на позов та відзив, згідно якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що бере участь в утриманні сина, купував йому одяг, іграшки, техніку, оплачував поїздку на відпочинок, крім того оформив договір дарування 1/2 частки квартири по вул.Довженка, 11/18 в м.Тернополі на сина, а тому просить звільнити його від сплати аліментів. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який розірвано 28.01.2013року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, вказаним рішення одночасно визначено місце проживання дитини [PERSON] разом із матірю [PERSON] за адресою м.Тернопіль вул.Довженка, 11/18. В шлюбі у сторін народився син [PERSON], 12.02.2011р.н., що стверджується свідоцтвом про народження Серія І-ИД №135033 від 02.03.2011 року, виданим Відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Позивач [PERSON] не надала суду жодних доказів, про те, що вона вживала всіх заходів щодо одержання аліментів з відповідача (тобто було наявне рішення суду та виконавчий лист, який не предявлено до виконання), але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому аліменти слід стягнути від дня пред'явлення позову до суду. Посилання відповідача на те, що він брав участь в утриманні сина, що підтверджує доданими чеками, суд до уваги не приймає, оскільки в розумінні ст.78 ЦПК України, надані відповідачем чеки є недопустимими доказами. Щодо звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання сина, у звязку із укладенням договору дарування 1/2 частки квартири по вул.Довженка, 11/18 в м.Тернополі на користь сина, то суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.190 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, і той з батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у звязку із передачею права власності на нерухоме майно, в даному ж випадку відповідач 13.06.2012року оформив договір дарування 1/2 частки квартири на користь сина, тобто безоплатно передав майно у власність, а підстав для звільнення відповідача від обовязку утримувати дитину, що передбачена ч.1 ст.188 СК України, судом не встановлено. Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог ст.180, 182 СК України, приймаючи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідно віку, матеріальне становище відповідача, виходить з рівності обовязку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість виконувати батьківські обовязки по утриманню малолітньої дитини [PERSON], тому в даному випадку мають місце порушення прав малолітнього сина, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів в твердій грошовій в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення до суду 26.07.2017року, і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial