Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, позов просила задовольнити, пояснивши, що враховуючи, що відповідач після подання позовної заяви сплачував аліменти в добровільному порядку, вона просить встановити в судовому рішенні строк стягнення аліментів, починаючи з 1 грудня 2016 року, повідомила, що до цієї дати відповідачем були повністю сплачені аліменти, претензій за минулий період у неї відсутні. Відповідач в судовому засіданні повідомив про те, що позовну заяву визнає в повному обсязі, погоджується сплачувати вказаний розмір аліментів, підтвердив, що до 1 грудня 2016 року, він добровільно виконував свої зобов'язання. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 27 серпня 2009 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27 серпня 2009 року (а.с. 2). Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Дитина проживає з позивачем [PERSON]за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка Форми-3 (а.с.12) та повністю знаходиться на утриманні та вихованні позивача. Будь-яких інших доказів в підтвердження передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України обставин на підтвердження матеріального стану відповідача суду не надано, крім тих, що досліджені в судовому засіданні, не встановлено таких і при розгляді справи. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою ( ч.1 ст. 141 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Вирішуючи питання суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Враховуючи викладене, з урахуванням визнання відповідачем позовної заяви, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має бути визначений відповідно до ст. 184 СК України у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача - щомісячно, але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року, починаючи з 01.12.2016 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 гривня 21 копійка на користь держави.

Outcome: approved