Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до Приватного Підприємства «Есте-Лайн» про захист прав споживачів, де просила стягнути кошти в розмірі - 5000 доларів США за договором про надання послуг та 20 000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2014 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулась до ПП «Есте-Лайн» (надалі по тексту - відповідач) з метою отримання стоматологічних послуг. Після консультації із лікарем [PERSON] позивач погодилась на запропоноване лікування системою Orthosnap. Відтак, між позивачем та лікарем центру Есте-Лайн [PERSON] було укладено усний договір про надання стоматологічних послуг, за яким позивач повинна була сплати обумовлену суму коштів в розмірі - 5000 доларів США, які було передано лікарю [PERSON], але письмових доказів внесення вказаних коштів як з боку відповідача та з боку лікаря надано не було. На виконання умов вказаного усного договору на надання стоматологічних послуг позивач приходила до установи відповідача та робила попередні зліпки ротової порожнини для замовлення капи. В серпні 2015 року вона прийшла до клініки з метою виготовлення наступної партії кап, але це питання затягнулось і їх було отримано лише в листопаді 2015 року. У зв»язку не передбачуваною перервою в 2 місяці, що призвело до відсутності належних результатів лікування і з пошкодженням ясен позивача та постійному дискомфорту у ротовій порожнині, [PERSON] звернулась до відповідача із вимогою про повернення сплачених нею грошових коштів в сумі - 5000 доларів США, але їй відповіли відмовою. Відтак, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права та просила також стягнути моральну шкоду у зв»язку з моральними стражданням та переживанням позивача у зв»язку з отриманням неєфетивного лікування, погіршення самопочуття. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, підтримавши свої письмові заперечення проти позову, де зазначив, що позивач дійсно звертався за отриманням консультації, проведення попереднього огляду та отримав казані послуги безкоштовно. Після встановленого лікарем лікування, позивач погодилась на його проведення, у неї було знято відтиски для виготовлення кап та замовлено два їх комплекти за вартість одного з них - 3000 грн. згідно затвердженої в клініці кошторису цін. У березні 2015 року позивачем для замовлення 2-х комплектів кап було оплачено їх вартість в розмірі - 6000 грн. За зняттям наступного комплекту кап позивач звернуся лише в вересні 2015 року, які було виготовлено в жовтні місця, але позивач за їх отриманням до клініки не звернувся та в телефонній розмові відмовився їх отримувати. Передача будь-яких інших коштів від позивача до відповідача не відбувалась і належних та допустимих доказів цьому надано не було. Факт передачі таких коштів не може доводитись показанням свідків в силу ст..218 ЦК України. Показання [PERSON] про отримання вказаних коштів відповідачем є неправдивими, оскільки він офіційно у установі відповідача не працював, а надання ним вказаних показів є нічим іншим, ніж наслідком існуючих неприязних стосунків між ним та керівництвом клініки, про що були звернення до правоохоронних органів. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 2013 року працював управляючим директором ПП «Есте-Лайн», перебував у трудових відносинах з цим підприємством неофіційно, допомагав в купівлі медичного обладнання. До нього звернулась [PERSON] із проханням отримати стоматологічні послуги та він її направив до лікаря клініки [PERSON], яка після обстеження запропонувала їй придбати капи. Для їх купівлі позивач передала свідку на рецепшені в приміщенні клініки грошові кошти в сумі - 5000 доларів США, які він передав в руки [PERSON], яка була в подальшому єдиним лікарем позивачки. Він зазвичай отримував кошти у пацієнтів та передав їх всі лікарям. При передачі коштів він їх перераховував і це було в кінці 2012 - на початку 2013 року. Зокрема, [PERSON] він передав 3750 доларів США, а інші кошти передав директору [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON], оскільки він перебував у трудових відносинах із ПП «Есте-Лайн», де був неофіційно працевлаштований як менеджер з купівлі та установки медичного обладнання. У нього не було повноважень від відповідача на отримання коштів від клієнтів та це було заборонено. На даний час у неї із вказаною особою ворожі стосунки у зв'язку з його погрозами на її адресу в телефонній розмові. В грудні 2014 року до ПП «Есте-Лайн» звернулась позивач [PERSON], яку сам [PERSON] попросив проконсультувати з приводу надання стоматолічних послуг на виправлення прикусу. Вона зробила відтиски десен та в березні 2015 року їй віддали капи. Ніяких коштів вона ні від [PERSON], ні від позивачки не отримувала та не бачила процес їх передачі, але їй відомо, що позивачка заплатила за капи до клініки - 6 000 грн. згідно затвердженого прайсу. По правилах клініки грошові кошти від клієнтів може брати тільки адміністратор-касир. За наступним комплектом кап позивачка звернулась до клініки занадто пізно - вересні, хоча повинна була звернутись в кінці липня. Між тим, від отримання кап та подальшого лікування вона відмовилась. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була та є директором клініки ПП «Есте-Лайн», а [PERSON] не перебував у трудових відносинах із клінікою, а лише був запрошений для допомоги у виборі стоматологічного обладнання. Він ніколи не був уповноважений на отримання коштів від клієнтів. Позивач [PERSON] справді була клієнтом клініки з грудня 2014 року, де лікар [PERSON] надала їй консультацію та вона придбала 2 комплекти кап по 3 000 грн. кожний. Вказані кошти вона в березні 2015 року передала адміністратору-касиру в клініці, але письмових документів про це не збереглось, оскільки вся документація була викрадено [PERSON], про що були звернення до поліції. Забирати капи та продовжувати лікування позивач відмовилась. Чи отримував від позивачки кошти [PERSON] їй не відомо. Вислухавши пояснення представників сторін та свідків , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] проходила обстеження та подальше лікування в ПП «Есте-лайн», де в грудні 2015 року їй було проведено комплексне обстеження, поставлено діагноз та викладено план лікування лікарем вказаної клініки [PERSON] Вказані обставини підтверджуються витягом із медичної картки за №3107 та не заперечується сторонами в судовому засіданні. З показань допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що першочергово між сторонами була домовленість на укладення договору про надання послуг, на виконання якого позивач передала грошові кошти, а саме в розмірі - 6000 грн. як стверджує сторона відповідача та її свідки та в сумі - 5000 доларів США як вказує позивач. За таких обставин, суд приходить до висновку про укладення між сторонами усного договору про надання послуг, оскільки доказів його укладення у письмовій формі суду надано не було. За умовами ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Між тим, за змістом позовних вимог вбачається, що спір між сторонами виник з приводу передачі позивачкою та отримання уповноваженими особами відповідача на підставі усного договору про надання стоматологічних послуг грошових коштів за лікування, зокрема в сумі - 5000 доларів США, що визначені позивачем до стягнення за вказаним позовом. Позивач просить повернути їх у зв»язку з несвоєчасним виготовленням і отримання кап, порушеннями умов та строків проведення лікування з боку уповноважених осіб відповідача. Згідно ч.1, ч.2 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності позивач зобов'язаний довести наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитки); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили дотримання ним умов укладеного між сторонами усного договору про надання стоматологічних послуг шляхом огляду позивачки, призначення лікування та замовлення кап для неї, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову відмовою самої позивачки від отримання кап та подальшого лікування. На підтвердження свої вимог позивачки надала лише претензію від 2016 року на адресу відповідача про повернення коштів та допитаний в суді свідок [PERSON] засвідчив про передачу йому та ним лікарю коштів сумі - 5000 доларів США. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За умовами ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи показання вказаних свідків у їх сукупності із іншими доказами суд не приймає до уваги та вважає показання свідка [PERSON] такими, що не узгоджуються із показаннями інших допитаних свідків, а саме в частині невиконання стороною відповідача умов усного договору про надання послуг, передачу та отримання саме уповноваженими на це особами відповідача грошових коштів в сумі - 5000 доларів США у [PERSON] Більше того, за встановлених судом обставин вказаний свідок не був офіційно працевлаштований в ПП «Есте-Лайн» та не був уповноважений на отримання коштів від клієнтів клініки. Вказані обставини не доведені жодними письмовими доказами, оскільки у розумінні вимог ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до статей 58, 59, 62, 63, 64, 212 Цивільного процесуального кодексу України, саме вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. Враховуючи викладене вище, позивач, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не довів, що саме внаслідок неправомірних дій уповноважених осіб відповідача позивач не отримала належного лікування і стоматологічних послуг, такі дії відповідача були протиправними і що між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Отже, позивач не зміг довести належними та допустимими доказами всіх складових, які передбачені законодавством для можливості притягнення особи до відповідальності за заподіяні збитки. Приймаючи до уваги те, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог з надання ним послуг на суму саме у визначеному ним розмірі - 5000 доларів США, тому підстав для стягнення з відповідача цих коштів суд не вбачає, позов слід залишити без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки судом не встановлено сукупності елементів складу для стягнення коштів у відповідності до ст.ст.22, 906 ЦК України в діях Відповідача, тому підстав для стягнення коштів моральної шкоди також немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, усі судові витрати підлягаю понесенню позивачем.

Outcome: dismissed