Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 99,0 кв. м., житловою площею 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , посилаючись на те, що після смерті її батька відкрилась спадщина за законом на даний житловий будинок. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулась із заявою до Тернопільської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 99,0 кв. м., житловою площею 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 05.04.2012 р. Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 09), який прийняв спадщину після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 12.12.2011 р. Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 27). У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 307/2012 року, після смерті [PERSON] , за заявою [PERSON] про те, що він на спадщину за заповітом не претендує, прийняв спадщину за законом за № 739 від 09 червня 2012 року, [PERSON] про те, що вона на спадщину за заповітом не претендує, прийняла спадщину за законом за № 740 від 09 червня 2012 року. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. 08 грудня 2014 року за реєстровим № 2-1518 було посвідчено договір про поділ спадкового майна між спадкоємцями. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 23 травня 2011 року за реєстровим № 62, згідно якого він заповів все належне йому майно на ім`я [PERSON] . Також, відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 23 травня 2011 року за реєстровим № 63, згідно якого вона заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,54 га та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,46 га, які розташовані на території Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на ім`я [PERSON] . 08 грудня 2014 року Державним нотаріусом Осадчук В.Ю було складено Договір про поділ спадкового майна померлого [INFO] [PERSON] між сином померлого [PERSON] та дочкою померлого [PERSON] . Згідно вказаного договору до [PERSON] перейшло наступне спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] ; земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0900 га та 0,1800 га; земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4512 га, 2,8863 га, 2,5434 га та 0,4553 га. 18 листопада 1989 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 18 листопада 1998 року, актовий запис № 1835. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 23 жовтня 2019 року за заявою [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . На звернення [PERSON] до Тернопільської державної нотаріальної контори, постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 08 листопада 2019 року за № 3464/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вказаний будинок. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформаційної довідки № 1414 від 24.10.2019 р., виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Великоглибочецькою селищною радою 30.01.1989 р. та записано в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 260. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в Дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності і це право збереглося за ними після припинення колгоспного двору. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 99,0 кв. м., житловою площею 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved