Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Канівського міськрайонного суду позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності. В позові зазначила, що 23.07.2005 вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який є громадянином [PERSON] Федерації. Під час шлюбу вони придбали домоволодіння № 55 по вул. Дорошенка в м. Каневі Черкаської області, земельну ділянку по вул. Дорошенка, 55 в м. Каневі Черкаської області, право власності на яке зареєстроване за відповідачем. Також в період шлюбу вони зробили грошовий вклад в розмірі 60000,00 грн., який знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк», рахунок відкрито на імя відповідача. Вважає, що майно набуте під час шлюбу, а саме будинок, земельна ділянка та кошти, що є банківським вкладом потрібно поділити порівну між нею та відповідачем по 1/2 частині кожному. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України «банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу», а тому починаючи з 01 січня 2016 року (з моменту фактичного припинення шлюбних відносин) вона має право на проценти, які нараховані за банківський вклад. У звязку з тим, що після припинення в січні 2016 року шлюбних відносин угоди про поділ спільного майна вони не досягли, просить суд постановити рішення, яким провести поділ спільного сумісного майна подружжя, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Дорошенка, 55, в м. Каневі Черкаської області, земельної ділянки, розташованої по вул. Дорошенка, 55 в м. Каневі Черкаської області та грошового вкладу з процентами, який знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк». Визнати за нею та за відповідачем за кожним право власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними спорудами та по 1/2 частині земельної ділянки по вул. Дорошенка, 55 в м. Каневі Черкаської області та право власності на грошовий вклад за кожним по 30000 грн. та проценти, нараховані на цю суму з 01.01.2016, що знаходяться в ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку, відкритому на імя [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та збільшила розмір позовних вимог посилаючись на те, що відповідач без її згоди зняв та витратив на власні потреби грошові кошти, розміщені на банківському рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі, яка складається з вкладу в сумі 60000,00 грн. та нарахованих процентів з відрахуванням податків в сумі 3712,33 грн., всього 63722,73 грн., з яких 1/2 частина складає 31861,36 грн., а тому посилаючись на п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 просить суд винести рішення, яким в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 50/100 частини нерухомого майна і в порядку компенсації 1/2 частини вкладу, що знаходився в ПАТ КБ «ПриватБанк» визнати за нею право власності на 13/100 частини нерухомого майна, що разом складає 63/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами та 63/100 частини земельної ділянки по вул. Дорошенка, 55 в м. Каневі Черкаської області Відповідно за відповідачем визнати право власності на 37/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами та 37/100 частини земельної ділянки по вул. Дорошенка, 55 в м. Каневі Черкаської області. Також просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що 14.04.2005 на підставі договору купівлі-продажу він придбав за власні кошти в особисту власність квартиру [ADDRESS], Ханти-Мансійського автономного округу Югра, Тюменської області, [PERSON] Федерації. Після чого 23.07.2005 він зареєстрував шлюб з позивачем у відділі ЗАГС адміністрації міста Сургут Ханти-Мансійського автономного округу, Тюменської області, РФ, дітей від шлюбу не мають. 26.05.2012 на підставі договору купівлі-продажу він відчужив дану квартиру [ADDRESS], Ханти-Мансійського автономного округу Югра, Тюменської області, РФ, та в результаті даної угоди отримав 3100000,00 російських рублів, що в еквіваленті до курсу долара США (30,80 рублів за 1 долар США станом на травень 2012 року) складає 100000 доларів США. В серпні 2012 року відповідач передав продавцю [PERSON] особисті кошти отримані від продажу квартири в м. Сургут в сумі 40000 доларів США як аванс на підтвердження намірів придбати будинок та земельну ділянку в м. Каневі по вул. Дорошенка № 55. 09.11.2012 він уклав договір купівлі-продажу будинку в м. Каневі по вул. Дорошенка № 55 за 239361,00 грн. та земельної ділянки площею 1000 кв.м. за 45550,00 грн.. Купівлю будинку та земельної ділянки відповідач здійснив за власні кошти отримані від продажу квартири в м. Сугрут. Крім того, 13.12.2012 відповідач поклав на депозитний рахунок в ПАТ «ПриватБанк» власні кошти отримані від продажу квартири в м. Сургут в сумі 70000,00 грн., з яких пізніше зняв 10000,00 грн. та періодично знімав відсотки, залишок суми зняв у квітні 2016 року. Просить суд відмовити позивачу в позові, оскільки він є безпідставним. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, просить суд відмовити в позові за безпідставністю. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. В матеріалах справи є копії паспортів сторін по справі (а.с. 6,35), з яких вбачається, що позивач [PERSON],[INFO] є громадянкою України, відповідач [PERSON],[INFO] є громадянином [PERSON] Федерації. Відповідно до ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки припинення шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне проживання у цій державі, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі. За ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до п.п.1,5 ст.27 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР особисті і майнові правовідносини подружжя визначаються за законодавством договірної сторони, на території вони мають спільне місце проживання. Правовідносини подружжя, що стосується їх нерухомого майна визначаються за законодавством договірної сторони, на території якої знаходиться це майно. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. 14.04.2005 на підставі договору купівлі-продажу відповідач [PERSON], придбав в особисту власність квартиру [ADDRESS], Ханти-Мансійського автономного округу Югра, Тюменської області, [PERSON] Федерації, що підтверджується копією відповідного договору купівлі-продажу, посвідченого державним реєстратором управління Держреєстру по Ханти-Мансійському автономному округу Тюменської області, [PERSON] Федерації (а.с.159) та копією свідоцтва про державну реєстрацію права, виданого 18.04.2005 Установою юстиції по державній реєстрації прав на нерухоме майно та угод з ним на території Ханти-Мансійського автономного округу (а.с.36). 23.07.2005 відповідач зареєстрував шлюб з позивачем у відділі ЗАГС адміністрації міста Сургут Ханти-Мансійського автономного округу, Тюменської області, РФ, актовий запис №1693 ( а.с.8), від шлюбу дітей на мають. 26.05.2012 на підставі договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] відчужив власну квартиру [ADDRESS], Ханти-Мансійського автономного округу Югра, Тюменської області, РФ, та в результаті даної угоди відповідач отримав 3100000,00 російських рублів, що підтверджується копією відповідного договору купівлі-продажу, посвідченого державним реєстратором управління Держреєстру по Ханти-Мансійському автономному округу (а.с.159). Відповідно до виписки з особового рахунку по вкладу відповідача [PERSON] в Універсальному банку Росії (а.с. 67) вбачається надходження коштів після продажу вказаної квартири 27.05.2012 в сумі 2563300,00 російських рублів, 15.06.2012 в сумі 13756,78 російських рублів, часткова видача коштів 06.07.2012 в сумі 420000,00 російських рублів. Згідно умов попереднього договору, укладеного 07.08.2012 між [PERSON], як продавцем та [PERSON] і [PERSON], як покупцями, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.137-138) вбачається, що сторони домовились що купівля-продаж житлового будинку в м. Каневі по вул. Дорошенка № 55 має бути вчинена за 300 000 грн., що в еквіваленті складає 37500 доларів США, відповідно земельної ділянки за 124 000 грн., що в еквіваленті складає 15500 доларів США. Допитана у суді свідок [PERSON] підтвердила, що після приїзду сторін із Росії особисто бачила, що у відповідача [PERSON] були наявні грошові кошти, які він залишав у неї на зберігання на період поїздки на відпочинок у м. Євпаторію, куди сторони їздили разом з донькою та сином позивачки [PERSON]. Згідно письмової розписки [PERSON] ( а.с. 130) вбачається, що в серпні 2012 року відповідач [PERSON] передав продавцю [PERSON] особисті кошти отримані від продажу квартири в м. Сургут в сумі 40000 доларів США як аванс на підтвердження намірів придбати житловий будинок та земельну ділянку в м. Каневі по вул. Дорошенка № 55, в листопаді 2012 року відповідач остаточно розрахувався та передав [PERSON] 13000 доларів США. 09.11.2012 відповідач [PERSON] як покупець та [PERSON] як продавець уклали договори купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами в м. Каневі по вул. Дорошенка № 55 за 239361,00 грн. (а.с.38), посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу [PERSON] та земельної ділянки площею 1000 кв.м. за 45550,00 грн. (а.с.185-186). Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.21) вбачається, що право приватної власності (частка 1/1) на житловий будинок, розташований за адресою вул. Дорошенка № 55 м. Канів Черкаська область на земельній ділянці 1000 кв.м. 27.12.2012 зареєстровано за [PERSON] (а.с.21). Згідно виписок про рух коштів на рахунках на підставі депозитних договорів укладених з [PERSON], наданих ПАТ КБ «Приватбанк» від 31.05.2016 (а.с.49-54) вбачається, що 13.12.2012 відповідач [PERSON] поклав на депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 70000,00 грн., з яких зняв 10000,00 грн. та періодично знімав відсотки, залишок суми 60 000, 00 грн. зняв 18.04.2016 ( а.с. 52). Згідно звіту про оцінку майна, складеного 05.04.2016 ПП «Черкаський центр надання послуг», вартість житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Дорошенка № 55 в м. Каневі Черкаської області, складає 200158,00 грн. ( а.с. 70-93). Згідно звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки, складеного 05.04.2016 ПП «Черкаський центр надання послуг», вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, розташованої за адресою: по вул. Дорошенка № 55 м. Канів Черкаська область складає 47310,00 грн. (а.с.94-106). З огляду на викладене, судом встановлено, що фактично відбулась трансформація одного обєкта особистої приватної власності відповідача в інший, а саме внаслідок відчуження квартири [ADDRESS], Ханти-Мансійського автономного округу, що належала відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності та отримавши грошові кошти в сумі 3100000,00 російських рублів від цього продажу, відповідач придбав за їх рахунок житловий будинок та земельну ділянку в м. Каневі по вул. Дорошенка № 55, а також відкрив депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», здійснивши банківський вклад в сумі 70000 грн. що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Покази допитаних у суді [PERSON], яка є знайомою позивача та [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, про те, що зі слів позивача їм відомо, що сторони за спільні кошти придбали будинок та земельну ділянку в м. Каневі по вул. Дорошенка № 55, а свої кошти відповідач витрачав на курортний відпочинок спростовуються вказаними вище наявними в справі доказами. Допитаний у суді свідок [PERSON], який є чоловіком дочки позивача, пояснив, що з 01.01.2016 відповідач виселив позивача з будинку та змінив замки, після чого позивач [PERSON] проживає у власному будинку по вул. Кірова, 79 у м. Каневі разом з сімєю доньки. Посилання позивача на отримання заробітної плати в [PERSON] Федерації, де вона офіційно працювала до 2012 року 8 (вісім) місяців і отримувала щомісячно близько 24000 російських рублів не підтверджено у суді належними та допустимими доказами. Посилання позивача на отримання пенсії за період з січня 2008 року до січня 2017 року, що підтверджується довідками Канівського обєднаного управління ПФУ Черкаської області (а.с.172-180) не є належним доказом наявності необхідного розміру грошових коштів у позивача для придбання разом з відповідачем спірного нерухомого майна в м. Каневі та банківського вкладу. З огляду на викладене вище, судом встановлено, що сторони проживають в Україні, спірне майно розташоване на території України, а тому відповідно до п.п.1,5 ст.27 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, до правовідносин між ними про поділ майна подружжя застосовується законодавство України. Так, за змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. За змістом ст. 57 СК України не підлягає поділу майно, що є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка. До такого майна зокрема належить: майно набуте дружиною чи чоловіком до шлюбу та майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали чоловіку чи дружині особисто. Відповідна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-612цс15 в якій суд прийшов до наступного висновку: Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини чи чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали чоловіку чи дружині особисто. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналогічна правова позиція висловлена в Постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 у справі №6-846 цс 16. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що житловий з надвірними спорудами та земельна ділянка в м. Каневі по вул. Дорошенка, 55, а також грошовий вклад в ПАТ «ПриватБанк» в сумі 60000,00 грн. з урахуванням нарахованих процентів сумі 3712,33 грн., всього в сумі 63722,73 грн. є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], не належить до спільної сумісної власності подружжя, а тому відповідно до ст.57,60 СК України не підлягає поділу. Ст. 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, не підлягає до задоволення. На підставі ст. 57,60,69 СК України,

Outcome: dismissed