Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з нею, посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у них народилися двоє дітей, а саме син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. У 2016 році відносини між подружжям погіршилися, так як 04.06.2016 року відповідач завдав позивачеві тілесні ушкодження та вигнав з квартири, тому вона, забравши доньку, перейшла жити до матері. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 12.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 13.07.2016 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. [PERSON] угодою, затвердженою ухвалою Козятинського міськрайонного суду, до позивача перейшла у власність двокімнатна квартира [ADDRESS]. При цьому, позивач погасила кредитну заборгованість [PERSON] в розмірі 10\~000 євро. До відповідача у власність перейшла однокімнатна квартира [ADDRESS] та весь їхній бізнес. Позивач погодилася на вказані умови, так як між ними існувала усна домовленість, що [PERSON] не буде чинити перешкоди у виїзді за кордон їхньої доньки [PERSON]. 21.04.2017\~року позивач\~зареєструвала шлюб\~із громадянином\~[PERSON] [PERSON].\~Після реєстрації\~шлюбу [PERSON] запропонував\~їй виїхати\~до [PERSON],\~проте відповідач\~відмовився надати\~дозвіл на\~виїзд доньки\~[PERSON] за\~межі України,\~тому позивач\~вимушена була\~виїхати до\~[PERSON] без\~доньки.\~На даний\~час донька\~проживає з\~відповідачем. З урахуванням викладеного позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з нею. При цьому, позивач посилається на положення Конвенції про права дитини та Сімейного кодексу України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю і просить справу розглядати у її відсутності. Відповідач надав суду відзив, в якому не визнає позовні вимоги позивача посилаючись на те, що з серпня 2017 року по даний час його донька проживає разом з ним, а позивач виїхала на постійне місце проживання в [PERSON] Республіку [PERSON]. Він повністю здійснює опіку над дитиною, доглядає доньку, утримує її, піклується її здоров'ям та навчанням. Вважає, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів про умови проживання, в які вона бажає забрати дитину, а також розмір доходів і пояснень, яким чином вона має забезпечити належний рівень проживання дитини та не зазначено місце проживання дитини з матір'ю, не вказана конкретна адреса, за якою дитина може проживати з позивачем. Крім того, відповідач не погоджується з обставинами викладеними позивачем у позовній заяві. Зокрема, він вважає, що є неправдивою інформація про те, що позивач з бійками отримувала від нього дозвіл на виїзд до Криму; що до нього перейшов її бізнес; що він перешкоджає дитині проживати з позивачем; що між ними були домовленості щодо виїзду дитину до [PERSON] (що це було умовою складання мирової угоди). Він ніколи не заперечував щодо поїздок його дитини до позивача в [PERSON]. Представник позивача [PERSON] надав суду відповідь на відзив в якій він зазначив, що позивач є громадянином України, має вищу освіту, досвід роботи, стабільну заробітну плату і їй належить на праві власності житло двокімнатна квартира [ADDRESS]. Позивач виїхала в [PERSON] на період з 20.11.2017 по 20.11.2018 для тимчасового проживання та роботи. З моменту пред'явлення до суду у 2016 році позовів донька постійно проживала з нею у будинку її батьків. В серпні 2017 року позивач разом донькою їздили до [PERSON], звідки повернулися 31.08.2017 року. І тільки наприкінці жовтня 2017 року, коли позивач виїхала до [PERSON], донька стала проживати з батьком, оскільки має переважне право над іншими родичами відносно своєї дитини. На прохання позивача надати дозвіл на виїзд дитини до матері, відповідач постійно заперечував. В судове засідання 17.12.2018 відповідач та його представник не з'явилися, проте відповідач подав суду заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідач та його представник просять справу розглядати у їхню відсутність. Представники третьої особи [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви, у яких просили слухання справи проводити без участі\~представника органу опіки та піклування (а.с.52, 80). Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 16 липня 1994 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано у відділі РАГСу Козятинського райвиконкому Вінницької області, за актовим записом №114. Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 12.07.2016 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 13.07.2016 з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (а.с.11). Позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], громадянином [PERSON] Республіки [PERSON], 21.04.2017 в Печерському районному у м. Києві відділі ДРАЦСу ГТУЮ у м. Києві (а.с.13). Із 13.10.2017 [PERSON] проживає в квартирі, що за адресою: Ім Шварцбрунен, 2 м. Бад Фрідріхсгаль (а.с.22-23). Позивач працює продавцем погодинно з 01.03.2018 у роботодавця [PERSON] в м. Бад Фрідріхсгаль (а.с.16-21). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачеві на праві власності належить квартира [ADDRESS], на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2016 (а.с.12). Донька сторін [PERSON], [INFO], є ученицею 4 А класу КЗ «Навчально-виховного комплексу І-ІІІ ступенів «ліцей-школа», яка зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця (а.с.42). Зареєстроване місце проживання [PERSON] за місцем реєстрації її батька [PERSON], що за адресою [ADDRESS] (а.с.44-46). Відповідно до п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 141СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст.141СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Пунктом 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя»\~роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід враховувати також положення\~ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частиною 2 ст.150 СК України\~передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 4 ст.150 СК України\~батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст.155 СК України\~передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст.157 СК України\~). Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради як органу опіки та піклування № 57 від 05.11.2018, визнано за недоцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], із матір'ю [PERSON], мотивуючи це тим, що мати дитини відсутня і на території України фактично не проживає. Разом із тим [PERSON], зареєстроване місце проживання в Україні, по вул Мічуріна. 18 кв.57 в м. Козятині. Разом з тим, суд враховує те, що відповідач позов визнав в повному обсязі і надав суду заяву від 14.12.2018, в якій не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], із матір'ю [PERSON]. Таким чином, судом не встановлено виняткових обставин, за наявності яких малолітня дитина в її інтересах може бути розлучена із матір'ю, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] із матір'ю [PERSON].

Outcome: approved