Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 03 травня 2007 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира була придбана нею до укладення шлюбу з відповідачем. У даній квартирі зареєстровані: позивач, відповідач та їх донька [PERSON] Хоча відповідач зареєстрований у даній квартирі, однак з 2012 року по даний час в квартирі не проживає. Шлюб з відповідачем розірваний 30 вересня 2014 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області. Сплату комунальних послуг здійснює позивач, відповідач в квартирі не проживає більше п»яти років. У позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на відповідача, чим об»єктивно порушуються її права. Позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №13 в будинку №21 по вул. В. Порика в м. Вінниці та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідно до ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення у пресі. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно з договором купівлі продажу від 03 травня 2007 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище «Вечірко») Ю.П. є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 3-4). Згідно довідки про склад сім»ї, виданої головою правління ОСББ «Грандоселя» [PERSON], в квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який не проживає з 2012 року (а.с. 5). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 7). Згідно з актом від 22 травня 2017 року, складеним сусідами сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON], останні засвідчили той факт, що за адресою: [ADDRESS], [PERSON], починаючи з 2012 року, фактично не проживає (а.с. 6). З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених даними особами. [PERSON] про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт непроживання відповідача [PERSON] за вищезазначеною адресою. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст. 71 ЖК УРСР та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідача [PERSON], які перелічені в ст. 71 ЖК України, відсутні. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №13 в будинку №21 по вул. В. Порика в м. Вінниці, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Щодо задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.\~ Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобовязувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial