Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що тривалий період часу батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, не піклується про дитину та не цікавиться її розвитком, не підтримує зв'язок з нею . Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримала позов, просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений у спосіб передбачений ст. 76,77 ЦПК України. Третя особа служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації , як органу опіки та піклування направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Третя особа служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування направили до суду акт обстеження умов проживання дитини. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], та малолітня особи [PERSON], допитавши свідка [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Під час судового розгляду судом встановлено. Батьками неповнолітнього [PERSON], який народився [INFO], є його батько [PERSON] , і мати [PERSON]. Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що з 04 травня 2007 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиці у м. Києві зроблено відповідний запис за № 404. При цьому в 2004 році відповідач залишив її та сина, припинив спілкування, та не надавав матеріальну допомогу. Відповідно до висновку органу опіки та пілкування про позбавлення батьківських прав Подільська районна у м. Києва державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , як такого, що ухиляється від виховання та утримання дитини. Під час допиту свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили про те, що на протязі більше десяти років батько дитини не приймає участі у його житті, не приділяє уваги йому, не допомогає в утриманні. Під час висловлювання думки малолітній [PERSON] зазначив про те, що батька не пам'ятає, останній не спілкується з ним, не приймає участь у його житті, вихованні, не піклується про нього. Вказані дії здійснює мама та [PERSON], якого він вважає за батька. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Верховний суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вище встановлене приводить суд до переконання, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON], оскільки більше десяти років не піклується про здоров'я своєї дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Отже вимоги позивача є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved