Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , у якому просить в рахунок погашення заборгованості, що складає 2 500 000,00 грн., за договором безпроцентної позики від 04.10.2018 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення громадського призначення вбудовані в житловий будинок, загальною площею 234,40 кв.м., що знаходяться на першому поверсі в будинку за адресою: [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; [ADDRESS] ), шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи за ціною, що становить 1 308 100,00 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 04.10.2018 між позивачем [PERSON] (як позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (як позичальником) було укладено договір безпроцентної позики, згідно з яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 2 500 000,000 грн. на 1 (один) календарний місяць, тобто до 04.11.2018. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та у визначений договором строк позичених коштів не повернув. Також, позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором безпроцентної позики від 04.10.2018 між сторонами було укладено договір іпотеки №2491, відповідно до умов якого відповідач передає в іпотеку іпотеко державцю нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення громадського призначення вбудовані в житловий будинок, загальною площею 234,40 кв.м., що знаходяться на першому поверсі в будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач зазначає, що звернення стягнення та реалізація заставленого майна в разі звернення стягнення на нього, може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку». При цьому, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі - покупцеві в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі рішення суду. З урахуванням вищенаведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 20.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 25.02.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу за ціною, що становить 1 666 000,00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в частині ціни предмета іпотеки та просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу за ціною відповідно до Звіту про визначення ринкової вартості від 21.05.2019, що становить 1 666 000,00 грн. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.20.2018 між позивачем [PERSON] (як позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (як позичальником) було укладено договір безпроцентної позики, відповідно предмету якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі, встановленому цим договором, а відповідач зобов`язується повернути їх позивачу в порядку та у встановлений цим договором строк (а.с. 9). Згідно умов пункту 2.1. Договору позики сума позики за цим Договором становить 2 500 000,00 грн., проценти за користування сумою позики не нараховуються та не сплачуються. Пунктом 3.1. Договору позики сторони підтвердили передачу позивачем відповідачу до підписання Договору позики суми позики готівкою. З матеріалів справи, зокрема, з розписки вбачається, що відповідач [PERSON] отримав грошову суму у розмірі 2 500 000,00 грн., яку зобов`язався повернути у повному обсязі до 05.11.2018 (а.с. 10). Також, пунктом 3.3. Договору позики відповідач взяв на себе зобов`язання в якості забезпечення виконання зобов`язань передати позивачу в іпотеку нежитлові приміщення громадського призначення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 234,4 кв.м. (реєстраційний номер 162429808000). Строк повернення суми позики становить 1 (один) календарний місяць з моменту підписання цього Договору (п.4.1. Договору позики), тобто до 04.11.2018р. Крім того, розділом 5 Договору позики сторони узгодили, що відповідач зобов`язаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) протягом строку, встановленого в п. 4.1 цього Договору. Повернення позики (її частини) підтверджується розпискою позивача та/або шляхом укладання додаткових угод до даного Договору про зменшення суми позики. Днем повернення позики (її частини) вважається день надання розписки позивачем про повернення позики частини). Повернення суми позики може здійснюватись частками (траншами). Відповідач має право повернути суму позики в будь-який момент протягом строку, встановленого в п. 4.1 цього Договору. Сума позики повертається відповідачем без будь-якої вимоги з боку позивача. Згідно п. 6.1. Договору позики за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим Договором. Відповідно до п.9.1. Договору позики цей Договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання взаємних зобов`язань. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2. ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що відповідач не виконав прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів у встановлений договором строк. У якості забезпечення виконання зобов`язання за договором безпроцентної позики від 04.10.2018 сторони того ж дня уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрований в реєстрі за №2490. Предметом іпотеки було визначено нерухоме майно, а саме - нежитлові приміщення громадського призначення вбудовані в житловий будинок, загальною площею 234,40 кв.м., що знаходяться на першому поверсі в будинку за адресою: [ADDRESS] а.с.а.с. 11-13). Нежитлові приміщення, які передаються в іпотеку, належать Іпотекодавцю, а саме позивачу [PERSON] , на праві особистої приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.09.2018 (а.с.а.с. 30-32). Разом з тим, встановлено, що обтяження нерухомого майна було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, що підтверджено Витягом індексний номер 140301020 від 04.10.2018 року. Частиною 1 статті 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1, ч.2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена вимога позивача про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за договором безпроцентної позики за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє позивача права задовольнити свої вимоги за зобов`язанням за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якої резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Частиною 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи за ціною, що становить 1 308 100,00 грн., визначеною на підставі Звіту про незалежну оцінку від 04.10.2018 (а.с.а.с. 16-29). Разом з тим, з наданого представником відповідача Звіту від 21.05.2019 про визначення ринкової вартості нежитлових приміщень громадського призначення вбудованих в житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що ринкова вартість зазначених приміщень складає: 1 666 000,00 грн. (а.с.а.с. 52-75). Виходячи з того, що Звіт, наданий відповідачем має більш актуальну інформацію щодо дійсної вартості предмета іпотеки на момент розгляду справи в суді, а тому визначення початкової ціни прдмета іпотеки має бути встановлена за Звітом від 21.05.2019. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості в сумі 2 500 000,00 грн. за Договором безпроцентної позики від 04.10.2018 звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення громадського призначення вбудовані в житловий будинок, загальною площею 234,40 кв.м., що знаходяться на першому поверсі в будинку за адресою: [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] , шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи за ціною, що становить 1 666 000,00 грн., визначеною на підставі Звіту від 21.05.2019 про визначення ринкової вартості нежитлових приміщень громадського призначення вбудованих в житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 9 605,00 грн.

Outcome: partial