Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. Подану позовну заяву мотивовано тим, що 25.06.2020 року позивач перебуваючи вдома, втратила свідомість, у зв`язку із чим була госпіталізована до медичної установи. Опритомнівши в лікарні, позивач виявила відсутність мобільного телефону, місце знаходження якого встановити не було можливості. Разом з тим, 25.06.2020 року з карткових рахунків позивача, яка є клієнтом АТ «ПриватБанк», за допомогою мобільного додатку «Приват 24», встановленому на мобільному телефоні, який зник, було здійснено списання грошових коштів у розмірі 46900 грн. на рахунки, що належать відповідачу. Позивач неодноразово зверталася до відповідач з проханням повернути безпідставно отримані кошти, проте відповіді не було. Позивач із відповідачем не знайома, жодних договірних або інших відносин, що могли бути підставою для перерахування грошових коштів відсутні. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідач на свою користь грошові кошти у розмірі 46900 грн., як безпідставно отримані, 3% річних та індекс інфляції, що складає 32,29 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. В судовому засіданні представники позивача позовну заяву підтримали, просили позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Клопотання, заяви та відзив на позовну заяву до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представники позивача не заперечують проти заочного розгляду справи. Вислухавши вступне слово представників позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Судом встановлено, що 25.06.2020 року приблизно о 03 годині 00 хв., за адресою [ADDRESS] [PERSON] була виявлена працівниками охорони після спрацювання сигналізації. На місце пригоди була викликана карета швидкої допомоги, яка госпіталізувала останню з попереднім діагнозом - інсульт (а.с.56-57). З копії виписки № 7492 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] вбачається, що остання з 25.06.2020 року по 05.07.2020 року перебувала в Київській міській клінічній лікарні № 12 (а.с.16). Відповідно до копій платіжних доручень, 25.06.2020 року у період з 09 години 46 хвилин до 10 годин 03 хвилин, різними платежами були здійснені перерахування коштів у розмірі 46900,00 грн. з рахунку [PERSON] на рахунок Можарівської - [PERSON] , призначення платежу переказ особистих коштів (а.с.12-15). Представники позивача в судовому засіданні вказали, що позивач із відповідачем взагалі не знайома, будь-які договірні відносини - відсутні, а відтак підстави для перерахування коштів в сумі 46900,00 грн. були відсутні. Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що [PERSON] 02.09.2020 року повідомила про те, що 25.06.2020 шляхом обману невстановлена особа заволоділа шляхом обману, грошовими коштами у сумі 48044 грн., чим завдано матеріальної шкоди (а.с.58-60). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. При цьому у відповідності до частини першої, другої ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 Цивільного кодексу України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані. У відповідності до положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, маючи рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача 3 % річних та індекс інфляції відповідно до положення ст.. 625 ЦК України передбачають існування зобов`язальних відносин, які не встановлені у спорі позивача до [PERSON] . Суд, повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, даючи юридичну оцінку доказам, що містяться у матеріалах справи, дійшов висновку, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 46900,00 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору на суму 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial