Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування належною їй на праві власності Ѕ частиною житлового будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач по справі був її чоловіком. 01 березня 1994 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб, який розірвано 06 вересня 2006 року. 13 вересня 1994 року її мати [PERSON] подарувала їй Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд в [ADDRESS] , та нею було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Після цього, в її частині будинку за її згоди був зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , як член сім`ї. Після розірвання шлюбу в 2006 році відповідач добровільно виїхав на постійне місце проживання в м. Бердянськ і з цього часу ні з нею ні з дітьми жодного зв`язку не підтримує, проте числиться зареєстрованим за вказаною адресою, що створює їй перешкоди в користуванні власністю, а саме, вона несе додаткові витрати по його утриманню, зокрема, не може оформити субсидією. Оскільки в досудовому порядку спір не вдалося врегулювати, вона вимушена звертатися до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити, з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивач не заперечувала. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, будинковолодіння від 10 березня 1994, зареєстрованого в Борщівському районному бюро технічної інвентаризації за реєстровим №3 від 21 березня 1994 року, на праві особистої власності [PERSON] належав цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Як вбачається з договору дарування від 13 вересня 1994 року посвідчений Борщівською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №І-І674, [PERSON] прийняла в дар належний [PERSON] Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться в селі Ланівці Борщівського району Тернопільської області. 01 лютого 1994 одружились [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №1. Після одруження прізвище дружини [PERSON] (Свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 15 серпня 2000 року) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 06 вересня 2006 року, шлюб між [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №143 від 06 вересня 2006 року. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище їй [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За даними довідок №777, №778 від 03 жовтня 2019 року та акту обстеження житлово-побутових умов проживання №38 від 03.10.2019 виданих Ланівецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, відповідач [PERSON] зареєстрований з 16.02.1994 року у будинковолодінні по [ADDRESS] , та по місцю реєстрації не проживає з 2006 року. Як вбачається з повідомлення про зміну облікових даних від 02.12.2019, наданого відповідальним за ведення військового обліку у ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ», [PERSON] прийнятий на роботу до ТОВ «КК «Коменерго-Бердянськ» з 02.12.2019 року. Адреса його місця проживання [ADDRESS] . Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] не проживає в господарстві позивача [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 2006 року. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не подав. У судовому засіданні не здобуто доказів, які давали б суду підстави вважати поважними причини відсутності відповідача [PERSON] за місцем постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідач [PERSON] відсутній по місцю постійного проживання понад один рік без поважних причин, його реєстрація в домоволодінні, яке належить позивачу, створює певні перешкоди в реалізації її прав, як власника, а тому позов підлягає до задоволення і відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] . На підставі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.317, ст.319, 321, 383, ч.1 ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, ч.4 ст.64, ч.ч.1,4 ст. 156 ЖК України та

Outcome: approved