Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. За зазначеною адресою зареєстрована її донька, відповідач по справі, [PERSON], яка з 2015 року по теперішній час не проживає з нею у зв'язку з тим, що вона створила свою власну сім`ю і в даний час проживає за межами України з своїм чоловіком. У зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за вищевказаною адресою. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, на розгляд суду від неї надійшла заява про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу за її відсутності та позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. З позовом згодна. У зв`язку з цим, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується: Копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим та посвідченим державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області 15.11.2017 року (а.с.6); Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.11.2017 року (а.с. 7); Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 8), в якому зареєстрована відповідач (а.с. 5). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 06 червня 2009 року Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції прізвище відповідача до укладення шлюбу зазначено «Урбанська» та після укладення шлюбу «Тарайко» (а.с.11). Проте, що відповідач не проживає за вказаною адресою більше трьох років підтверджується письмовими показами свідків, мешканців смт Тарутине Тарутинського району Одеської області [PERSON], [PERSON] (а.с. 14, 17). Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі «Пауелл і Рейнер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою,може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], оскільки встановлено, що вона понад один рік відсутня за місцем своєї реєстрації. Враховуючи викладене,

Outcome: approved