Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача територіальної громади міста Вінниці в особі Вінницької міської ради про визначення часток земельної ділянки та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.04.2014 року в м. Вінниці померла мати позивача [PERSON]. Померлій [PERSON] та позивачу на праві спільної часткової власності належав будинок №4 по вул. Д. Михайловського у м. Вінниці, а саме: у власності позивача 3/5 частки будинку, а у власності померлої матері 2/5 частки будинку. 06.10.2009 року померла та позивач приватизували земельну ділянку, площею 0,1000 га, цільове призначення якої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 4, кадастровий номер 0510136600:02:014:0245, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №167895, виданим Вінницькою міською радою 06.10.2009 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 15.05.2009 року за №2388, та який зареєстровано управлінням Держкомзему у м. Вінниці в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0109026800713 на імя померлої та на імя позивача, в якому зазначено, що земельна ділянка належить останнім на праві спільної сумісної власності. А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно частку вищезазначеної земельної ділянки. За життя, 13.05.2013 року спадкодавець заповіла позивачу все своє майно. Позивач в передбачений 6 місячний термін після смерті матері спадщину прийняла, вступивши в управління та володіння спадковим майном та подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Однак, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 19.11.2014 року за вих.№84/02-31 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки нотаріус не може самостійно визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №18/2014 р. приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] до майна померлої [PERSON], оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 10.04.2014 року в м. Вінниці померла мати позивача [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №285537, виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 12.04.2014 року (а.с.6). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з частки земельної ділянки, площею 0,1000 га, цільове призначення якої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Михайловського, 4, кадастровий номер 0510136600:02:014:0245, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №167895, виданим Вінницькою міською радою 06.10.2009 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 15.05.2009 року за №2388, та який зареєстровано управлінням Держкомзему у м. Вінниці в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0109026800713 на імя померлої та на імя позивача, в якому зазначено, що земельна ділянка належить останнім на праві спільної сумісної власності (а.с.8). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). 13.05.2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №1415, згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла позивачу (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Позивач в передбачений 6 місячний термін після смерті матері спадщину прийняла, вступивши в управління та володіння спадковим майном та подавши 29.08.2014 року заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.47). Однак, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 19.11.2014 року за вих.№84/02-31 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки нотаріус не може самостійно визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна земельної ділянки необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину, так як дане нерухоме майно знаходиться у спільній сумісній власності (а.с.66). Так, згідно ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє склад спадкового майна. Як встановлено в судовому засіданні, вищезазначена земельна ділянка, яка входить до складу спадкового майна, належить померлій та позивачу на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласника). Згідно ч.5 ст.89 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, на сьогодні позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті її матері. За приписами ч.ч.1, 2 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. А, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.06.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4-902 (а.с.9), та договору дарування від 15.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2427 (а.с.10), померлій [PERSON] та позивачу на праві спільної часткової власності належав будинок №4 по вул. Д. Михайловського у м. Вінниці, а саме: у власності позивача 3/5 частки будинку, а у власності померлої матері 2/5 частки будинку, тому є всі достатні підстави вважати, що їх частки у спірній земельній ділянці відповідають пропорційно їхнім часткам у будинковолодінні, а відтак суд вважає за можливе визначити останні. Відповідно до положень статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення). Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визначення часток земельної ділянки та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітомзнайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved