Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, в якому зазначила, що 11 лютого 2011 року вона народила від відповідача [PERSON] дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження від 04 березня 2011 року. Дитина, [PERSON], з моменту народження проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Батько дитини, відповідач [PERSON], з моменту народження дитини і по даний час ухиляється від спілкування з позивакою з приводу виховання та утримання дитини, участі у вихованні та утриманні дитини не бере. Від сплати аліментів, присуджених в користь позивачки рішенням Роздольненського районного суду АР Крим від 07.12.2011 р. ухиляється. Оскільки батьки позивачки постійно проживають на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим, у позивачки періодично виникає потреба виїжджати до них разом з дитиною, як і до інших країн ближнього і дальнього зарубіжжя, що неможливо зробити без згоди батька дитини, відповідача у справі, отримати яку через ухилення відповідача від спілкування з позивачкою та з її з відповідачем спільною дитиною неможливо. У зв'язку з цим позивачка звернулася з позовом до суду з позовними вимогами про надання їй дозволу на виїзд за державний кордон України, а також до тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим неповнолітній [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON] без згоди і супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, та надати їй дозвіл на оформлення документів дитини для виїзду за кордон України, а також до тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим неповнолітній [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON] без згоди і супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони справи мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 04 березня 2011 року серії [NUMBER]. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] від 17.04.1986 р. батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON], які, як вбачається з відміток про реєстрацію їхнього місця проживання у їхніх паспортах постійно проживають на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Роздольненського районного суду АР Крим від 07.12.2011 року з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею вісімнадцятиріччя, аліменти у розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2011 року. Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2012 року державною виконавчою службою Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження про примусове виконання цього рішення. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, вжиті державним виконавцем заходи з примусового виконання рішення результатів не дали - відповідач не з'являється до державного виконавця, аліменти на утримання дитини не сплачує. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, заборгованість Відповідача за аліментами станом на 01.12.2014 року складає 106 227, 24 грн. В судовому засіданні встановлено, що в даний час позивачка проживає у місті Києві у орендованій квартирі, оскільки постійного житла у столиці не має. 15 червня 2015 року вона уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Максимум» попередній договір купівлі продажу квартири, за яким вона набуде у власність квартиру у місті Києві для постійного у ній проживання разом з дочкою. Проте до набуття у власність квартири та доведення її до стану, придатного для проживання у ній разом з дитиною, оскільки вона не отримує від відповідача коштів на утримання дитини, тому вимушена звертатися за допомогою до своїх батьків, у неї існує потреба періодично відвідувати батьків разом з дитиною, для чого їй треба виїжджати на тимчасово окуповану територію Автономної республіки Крим. Крім того, для відпочинку та оздоровлення дитини, а також розширення її кругозору, сприяння духовному та інтелектуальному розвитку дитини як особистості у позивачки існує потреба тимчасово виїжджати разом з дитиною за кордон до інших країн. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1 та 2 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За Принципом 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю. Отже, за умови, коли позивачка не має можливості отримати від відповідача дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію Автономної республіки Крим, суд вважає вимоги позивачки правомірними, та вбачає за можливе надати їй такий дозвіл на підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 р. судові витрати у вигляді судового збору, витрат на відправлення відповідачеві телеграми про виклик до суду та публікацію про це оголошення у газеті «Урядовий кур'єр», слід покласти на відповідача [PERSON], стягнувши з нього на користь позивачки, [PERSON], 487, 20 грн. для відшкодування сплаченого судового збору; 138, 02 грн. для відшкодування вартості відправлення відповідачеві телеграми про виклик до суду; 420, 00 грн. для відшкодування вартості публікації оголошення у газеті «Урядовий кур'єр», а всього - 1045, 22 грн.

Outcome: approved