Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. 17.07.1995 року, у вказаному будинку, вона зареєструвала свого сина (відповідача у справі). Проте, останній впродовж останніх вісімнадцяти років не проживає за вказаною адресою. В даному будинку відсутнє його майно та особисті речі. Реєстрація відповідача у належному їй житлі перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг. Вона не може отримати пільги зі сплати комунальних послуг передбачені чинним законодавством, а тому вимушена звертатись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою №1760, виданою виконкомом Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 20.08.2018 року /арк. справи 6/. Також судом встановлено та підтверджується долученою довідкою №1704, виданою Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області від 13.08.2018 року, що з 17.07.1995 року у спірному будинку [PERSON](син позивача) зареєстрував своє місце проживання. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, також підтверджується відповідями на запит суду в порядку ст.187 ЦПК України з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області та копіями долученої до матеріалів справи будинкової книги /арк. справи 7-12, 20/. Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житлі протягом вісімнадцяти років. Це підтверджується відомостями, які містяться в Акті обстеження житлово-побутових умов від 13.08.2018 року, виданому виконкомом Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, який складено комісійно та згідно якого, [PERSON], в [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає понад вісімнадцять років /арк. справи 13/. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були пов'язані із позбавленням володіння. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач у справі [PERSON] з 17.07.1995 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] як член сім'ї власника - її син. На даний час, відповідач понад вісімнадцять років житлом не користується, а відтак втратив право на користування житловим приміщенням. Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачем на право користування житловим будинком, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідач втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке, шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляє, проте позовні вимоги позивача визнає, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб тому, суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом.

Outcome: approved