Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], треті особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, [PERSON], у якому просить надати їй дозвіл на зняття з реєстраційного обліку по [ADDRESS] та на реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS], малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 27.10.2005 р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] [INFO] 21.05.2008 р шлюб між сторонами розірвано. 04.02.2016 р. позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] Позивач разом з теперішнім чоловіком та дочкою [PERSON] проживає в квартирі по [ADDRESS], яка належить, на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 02.10.2008 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2017 р., чоловікові [PERSON] Після одруження у позивачки з дочкою виникла необхідність знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та зареєструватись по [ADDRESS]. Зняти з реєстрації малолітню дитину без згоди батька неможливо, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати їй нотаріально посвідчену згоду, разом з тим згоди відповідачем надано не було, що стало підставою для звернення до суду. Крім того зазначає, що дочка знаходиться на повному утриманні позивачки, а колишній чоловік матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям дитини, аліменти не платить. Також, вказує на те, що разом з малолітньою дочкою зареєстровані за місцем проживання своїх батьків. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталася з вимогою до відповідача про надання згоди зняття та реєстрацію місця проживання дочки [PERSON], однак відповідач так і не дав нотаріальної згоди. Дитина [PERSON] бажає проживати разом з матір'ю за адресою [ADDRESS]. За таких обставин, вважає, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини сторін за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров'я та соціальний захист. Тому, відповідач відмовляючи у наданні згоди на реєстрацію дитини за відсутності фактичного спору щодо місця проживання дитини, діє всупереч інтересам дитини. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради та Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з'явилися, про причину неявки суд не повідомили. [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте, подав на адресу суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Щодо реєстрації дочки [PERSON] - [PERSON] у квартирі, яка є його власністю за адресою [ADDRESS] не заперечує. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане 21.05.2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 16.08.2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). 04 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 04.02.2016 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції). Згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 05 червня 2018 року, за результатами комісійного обстеження квартири [ADDRESS], на факт проживання в ній гр. [PERSON], 1982 р.н., [PERSON], 2006 р.н., встановлено, що останні проживають без реєстрації. Також судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наявним в матеріалах справи Свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 2008 року. Із Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO], а спадщина на яку видано свідоцтво складається з ? частки квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні з'ясовано, що дочка [PERSON] знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям дитини, аліменти не платить. Сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання дочки [PERSON] з позивачем [PERSON] Після одруження позивач разом із дочкою переїхали проживати за місцем проживання її чоловіка по [ADDRESS], де фактично проживають на даний час. У зв'язку з проживанням за адресою [ADDRESS] позивача та її неповнолітньої дитини, у неї виникла необхідність у реєстрації свого місця проживання та малолітньої дитини. Відповідач [PERSON] не надав згоди на зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та реєстрацію за адресою [ADDRESS], позивача [PERSON] та її неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що між сторонами досягнуто згоди про проживання дитини із позивачем, спору, який підлягав би вирішенню на підставі ст. 161 СК України, між сторонами не має. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Стаття 242 ЦК України установлює, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України «Про охорону дитинства» є основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері. Відповідно до статті 18 цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно обирати місце проживання в межах цієї території. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталася з вимогою до відповідача про надання згоди на зняття та реєстрацію місця проживання дочки [PERSON], однак відповідач не дав на це згоди. Дитина [PERSON] бажає проживати разом з матір'ю за адресою [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров'я та соціальний захист. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про надання дозволу матері [PERSON] на зняття з реєстраційного обліку по [ADDRESS] та на реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS], малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved