Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій», про стягнення страхового відшкодування. Позов обґрунтовує тим, що 04 серпня 2017 року в касі автостанції №1 м. Луцьк вона придбала квиток на автобус за маршрутом «Луцьк-Берегове» до с. Брище. Автобус мав відправитись о 9 год. 56 хв. Одночасно з придбанням квитка вона здійснила страховий платіж на користь ТДВ СТДВ «Глобус». Таким чином, між нею та ТДВ СТДВ «Глобус» укладено договір обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті. Після оголошення посадки з`ясувалось, що автобус несправний, у зв`язку з чим водієм автобуса та черговим диспетчером автостанції було вирішено пересадити пасажирів в автобус зі сполученням «Луцьк-Колки». 04 серпня 2017 року [PERSON] , керуючи автобусом марки «Еталон БАЗ А079», номерний знак [NUMBER] , яким в цей день на маршруті «Луцьк-Колки» забезпечував перевезення пасажирів підприємець (перевізник) [PERSON] , поблизу будинку №111 по вул. Ковельській у м. Луцьк допустив зіткнення з автомобілем марки «КАМАЗ 35111», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй, як пасажиру автобуса, були заподіяні численні тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона тимчасово втратила працездатність, перенесла три оперативних хірургічних втручання та тривалий час була змушена лікуватись. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2019 року [PERSON] визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Згідно з договором про приєднання від 19 грудня 2019 року, укладеного між ТДВ СТДВ «Глобус» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», набувачем всіх прав та обов`язків ТДВ СТДВ «Глобус» є ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовила їй у виплаті страхового відшкодування. Позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування протиправною, оскільки, придбавши квиток, з моменту оголошення посадки пасажирів в автобус та до закінчення поїздки вона вважається застрахованою особою. Вказує, що інформація про відміну рейсу чи про заміну автобуса, як і інформація про порядок здавання або обміну квитків адміністрацією автостанції не оголошувалась. Переоформлення квитків на інший рейс їй не було запропоновано. А тому, на її думку, страховий випадок настав, в зв`язку з чим ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» зобов`язана виплатити їй страхове відшкодування. Визначаючи розмір страхового відшкодування, позивач керується Положенням про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженим Постановою КМУ від 14 серпня 1996 року № 959, яким передбачено, що страховики виплачують страхові суми в разі втрати застрахованим працездатності за кожну добу 0,2 відсотка страхової суми, але не більше 50 відсотків страхової суми. Здійснивши розрахунок, позивач визначила, що розмір страхової виплати становить 50\~592,00 гривень. На підставі наведеного позивач просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на її користь 50\~592,00 гривень страхового відшкодування. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 14 вересня 2020 року від представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача вказує, що [PERSON] , маючи проїзний квиток лише на автобус перевізника [PERSON] зі сполученням «Луцьк-Берегове», де зазначено страховиком ТДВ СТДВ «Глобус», не маючи проїзного квитка на рейс автобусу перевізника [PERSON] зі сполученням «Луцьк-Колки», де страховиком значиться СК «Країна», безпідставно ставить вимоги про стягнення страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», яка є правонаступником ТДВ СТДВ «Глобус». Відповідальність перевізника [PERSON] застрахована не у ТДВ СТДВ «Глобус», а в СК «Країна». Також представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звертає увагу суду на неправильність здійсненого позивачем розрахунку розміру страхового відшкодування. На підставі наведеного ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 31 травня 2021 року на адресу суду надійшло чергове клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи в зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі. Враховуючи, що в матеріалах справи міститься шість клопотань ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю представника страхової компанії в іншому судовому процесі, а з часу відкриття провадження у справі представник відповідача жодного разу не прибув у судове засідання, суд визнає причини неявки представника відповідача в судове засідання не поважними та вважає можливим розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Рущак В.М. в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] 04 серпня 2017 року на автостанції №1 м. Луцьк придбала проїзний квиток на рейсовий автобус зі сполученням «Луцьк-Берегове» до населеного пункту Брище. Час відправки автобуса 09 год. 56 хв., перевізник [PERSON] , страховик СК «Глобус» (а.с. 7). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що автобус зі сполученням «Луцьк-Берегове» 04 серпня 2017 року не відправився з автостанції у зв`язку з технічними несправностями. Пасажирів, які придбали квитки на цей рейс, працівниця автостанції пересадила до автобуса зі сполученням «Луцьк-Колки». [PERSON] вказує, що він 04 серпня 2017 року був водієм автобуса марки «БАЗ А079.19» зі сполученням «Луцьк-Колки». Відомість про придбані пасажирами квитки на рейс «Луцьк-Берегове» адміністрацією автостанції були передані йому. Показання свідка [PERSON] узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема з показаннями [PERSON] , які остання надавала, будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка в межах розгляду справи про обвинувачення [PERSON] за ст. 286 ч. 1 КК України (а.с. 8-9). 04 серпня 2017 року приблизно о 10 год. 40 хв., водій [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом марки «БАЗ А079.19», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту «Луцьк-Колки», перебуваючи на ділянці дороги поблизу будинку №111 по вул. Ковельській м. Луцьк, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Камаз 55111», номерний знак [NUMBER] , який був припаркований праворуч дороги попереду руху автобуса (а.с. 8). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України (а.с.8-9). Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 березня 2020 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2019 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с.10-12). Будучи пасажиркою автобуса, який здійснював перевезення за маршрутом «Луцьк-Колки», внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді переламу проксимального метаепіфіза правої великогомілкової кістки, переламу акроміального кінця лівою ключиці (а.с.8). Внаслідок отриманої політравми [PERSON] тимчасово втратила працездатність, а саме: з 04 серпня 2017 року по 21 серпня 2017 року (листок непрацездатності серії АДД №952546) (а.с. 18); з 22 серпня 2017 року по 22 вересня 2017 року (листок непрацездатності серії АГФ №543291) (а.с. 19); з 23 вересня 2017 року по 27 жовтня 2017 року (листок непрацездатності серії АДД №921464) (а.с. 20); з 28 жовтня 2017 року по 21 листопада 2017 року (листок непрацездатності серії АДД №922233) (а.с. 21); з 16 квітня 2018 року по 27 квітня 2018 року (листок непрацездатності серії [NUMBER] ) (а.с. 23). Згідно з договором про приєднання від 19 грудня 2019 року, укладеного між ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є набувачем всіх прав та обов`язків ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (а.с. 15). У квітні 2020 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату стразового відшкодування. У своїй відповіді від 09 червня 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» повідомляє позивачу про відмову у страховій виплаті, оскільки пасажири автобуса зі сполученням «Луцьк-Колки» не були застраховані ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (а.с.17). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом. (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про страхування»). Згідно з п.п. 6, 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» особисте страхування від нещасних випадків на транспорті та страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносяться до обов`язкових видів страхування. Для здійснення обов`язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов`язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків. (ч.2 ст. 7 Закону України «Про страхування»). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 5 якого, передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. В свою чергу, обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» (далі Положення), відповідно до п. 2 якого, застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Згідно з абзацом 2 пункту 3 цього Положення кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток. Абзацом 1 пункту 3 цього Положення передбачено, що страховий платіж за обов`язковим особистим страхуванням від нещасних випадків на транспорті утримується з пасажира перевізником, який діє від імені страховика за винагороду на підставі договору доручення на лініях залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного та електротранспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим у розмірі до 1,5 відсотка вартості проїзду, на маршрутах приміського сполучення - до 3 відсотків вартості проїзду. Продаж квитків здійснюється власником автостанції, автомобільним перевізником, водієм чи іншим суб`єктом господарювання, уповноваженим на це автомобільним перевізником чи власником автостанції (п. 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автостанціях забезпечується: прийом та відправлення автобусів і пасажирів; організація продажу квитків населенню; диспетчерське управління і регулювання руху автобусів; контроль екіпіровки та санітарного стану автобусів, дорожньої документації водіїв та дотримання визначеного режиму роботи підприємств, установ і організацій, розташованих на їх території; організація побутового обслуговування пасажирів і водіїв. Врахувавши обставини справи та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позивач, як пасажир (споживач послуги перевезення пасажирів), придбавши в касі автостанції квиток для проїзду в автобусі зі сполученням «Луцьк - Берегове», мала правомірні очікування, що адміністрація автостанції, повідомивши про відміну рейсу її автобуса, належним чином організує документальне оформлення заміни одного автобуса на інший, а кошти, сплачені нею за квитком, будуть зараховані та на користь того перевізника, який фактично здійснював перевезення. Матеріали справи не містять відомостей про те, що адміністрація автостанції чи перевізник належним чином організували та надали можливість пасажирам, які 04 серпня 2017 року придбали квитки на рейс автобусу зі сполученням «Луцьк-Берегове», замінити такі квитки на інші, в тому числі, на рейс автобусу зі сполученням «Луцьк-Колки». Суд також враховує, що свідок [PERSON] підтвердив ту обставину, що відомість про придбані пасажирами квитки на рейс «Луцьк-Берегове» адміністрацією автостанції були передані йому, а всі пасажири вказаного автобуса без заміни\~квитків були пересаджені в автобус зі сполученням «Луцьк-Колки», водієм якого він був. Наведене свідчить, що позивач стала пасажиром автобуса зі сполученням «Луцьк-Колки» саме на підставі придбаного нею квитка № [NUMBER] від 04 серпня 2017 року, де страховиком значиться ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус». Саме цей проїзний документ став підставою для отримання позивачем послуги з перевезення на автомобільному транспорті. Покладання на позивача, як на споживача, невиправданого тягаря належної організації переоформлення проїзного документа та з`ясування чи є страховики та/або перевізники обох рейсів однаковими чи відмінними, в якому порядку і якій саме страховій компанії буде зараховуватись сплачений нею страховий платіж, на думку суду, є надмірним. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності. З наведених мотивів суд відхиляє доводи відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», наведені у відзиві на позовну заяву. Пунктом 7 Положення встановлено наступні страхові випадки при обов`язковому особистому страхуванні від нещасних випадків на транспорт: а) загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті; б) одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності; в) тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті. Таким чином, суд дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода, яка трапилась 04 серпня 2017 року та внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження, є страховим випадком, а тому позивачу, як застрахованій особі, належить право на отримання страхового відшкодування від відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Відповідно до п. 6 Положення розмір страхової суми для кожного застрахованого становить 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Страховики виплачують страхові суми у разі тимчасової втрати застрахованим працездатності за кожну добу - 0,2 відсотка страхової суми, але не більше 50 відсотків страхової суми (підпункт в) пункту 8 Положення). Досліджені судом листи непрацездатності позивача підтверджують, що [PERSON] втратила працездатність внаслідок отриманих в дорожньо-транспортній пригоді травм на 122 дні. При цьому суд не бере до уваги листок непрацездатності серії АДД №934655 (а.с. 22), де діагнозом вказано «вагітність та пологи», адже тимчасова втрата працездатності позивача у зв`язку з вагітністю та пологами не відноситься до страхового випадку. Визначаючи розмір страхового відшкодування, суд виходить із такого розрахунку: 6\~000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян х 17 гривень (грошовий вираз неоподаткованого мінімуму доходів громадян) = 102\~000 гривень; 102\~000 гривень це розмір страхової суми для кожного застрахованого (п. 6 Положення); 0,2 відсотка від страхової суми становить 204 гривні. У відповідності до п. 8 Положення застрахованій особі належить страхова сума в розмірі 204 гривні за кожну добу тимчасової втрати працездатності, але не більше 50 відсотків страхової суми, тобто не більше 51\~000 гривень. Таким чином, 204 гривні х 122 дні тимчасової непрацездатності позивача становить 24\~888 гривень. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення та стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в користь [PERSON] 24\~888 гривень страхового відшкодування. На підставі наведеного,

Outcome: partial