Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що 17.11.2017 року її рідний батько [PERSON] склав заповіт на користь рідного брата [PERSON] згідно якого залишив відповідачу усе своє майно. [INFO] [PERSON] помер. 11.07.2018 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину згідно яких успадкував три земельні ділянки для: будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,2489; ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7530 га та 0,2397 га. Позивач стверджує, що заповіт від 17.07.2003 року є нікчемним, оскільки він не відповідає вимогам ст.ст. 1233, 1251, 1252, 1257 Цивільного кодексу України в частині: 1) складення заповіту як особистого розпорядження, що не відповідає внутрішній волі спадкодавця, оскільки останній вчинив заповіт під впливом ліків, які приймав під час стаціонарного лікування та психологічним тиском з боку відповідача; 2)порушення процедури посвідчення, невідповідності форми та змісту заповіту вимогам закону щодо посвідчення заповітів в лікарнях. Зокрема, посвідчення заповіту не уповноваженою особою, оскільки секретар Бродецької сільської ради є особою уповноваженою на посвідчення заповітів лише в межах вказаної сільської ради. В той час, як фактично вказана особа посвідчила спірний заповіт у Катеринопільський центральній лікарні, тобто за межами території села Бродецьке на яку поширюються її повноваження. В подальшому у якості додаткової підстави для визнання заповіту нікчемним позивач зазначив про порушення вимог ч. 1 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», оскільки спірний заповіт було посвідчено до сплати державного мита. На підставі викладеного позивач вважає, що сукупність вказаних вище порушень закону, які, як на його думку, допущенні при посвідченні заповіту дає законні підстави для визнання останнього нікчемним. Під час судового розгляду за клопотанням позивача судом було змінено первісний процесуальний статус [PERSON] як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на відповідача. Також під час судового розгляду, у зв`язку з припиненням діяльності первісного відповідача Бродецької сільської ради внаслідок реорганізації, за клопотанням позивача останню було замінено правонаступником Катеринопільською селищною радою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять їх задовольнити. В обґрунтування позову позивач, зокрема, зазначила, що, як на її думку, крім істотних порушень щодо форми укладення, оспорюваний заповіт не відповідав внутрішній волі спадкодавця і був складений на користь відповідача, внаслідок перебування спадкодавця у хворобливому стані. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі та пояснив, що твердження позивача про здійснення з його боку тиску на спадкодавця не відповідають дійсності. Також пояснив, що жодним чином не впливав на волевиявлення спадкодавця, оскільки заповіт посвідчено посадовою особою сільської ради за місцем проживання спадкодавця, з дотримання вимог закону. При цьому зауважив, що він був єдиною рідною людиною, яка опікувалася хворим спадкодавцем до смерті останнього. Щодо відсутності відомостей про сплату державного мита на час посвідчення заповіту пояснив, що вказана розбіжність виникла внаслідок неможливості своєчасного здійснення банківського платежу через відсутність банківської установи в селі. Також пояснив, що вказане державне мито було сплачене через банківську установу, яка розташована у районному центрі на протязі трьох годин після складення заповіту Вказані обставини, як на думку відповідача, свідчать про відсутність законних підстав у позивача права на звернення до суду з вказаним позовом, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили позивачу відмовлено у наданні додаткового строку для прийняття спадщини. В судовому засіданні представник Бродецької сільської ради Збиращенко Н.В. проти задоволення позову заперечила у повному обсязі через необґрунтованість останнього. В обґрунтування заперечень, зокрема зазначила, що складений 20.11.2017 року заповіт [PERSON] , посвідчений нею як уповноваженою посадовою особою - секретарем Бродецької сільської ради і відповідає вимогам чинного на час його складення законодавства у повній мірі. Зокрема, зазначила, що заповіт [PERSON] посвідчувався у межах приміщення Бродецької сільської ради, куди [PERSON] прибув особисто. При цьому нею як уповноваженою особою було проведено перевірку дієздатності [PERSON] та з`ясовано дійсну волю останнього щодо передачі усього належного йому майна його рідному брату [PERSON] .. При цьому зауважила, що під час складення заповіту особа [PERSON] була встановлена нею особисто з паспорту громадянина України. При цьому згідно, наданих [PERSON] відомостей у тексті заповіту нею було зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків останнього. Крім того, пояснила, що у заповіті [PERSON] нею були зазначені місце і час складення останнього. Також пояснила, що власноручно [PERSON] у тексті заповіту було зазначено про те, що текст заповіту записано з його слів та прочитано останнім в голос. Підтвердила, що підписання заповіту [PERSON] відбулося в її присутності. Додатково підтвердила, що на час складення заповіту квитанція про сплату держмита була відсутня через неможливість здійснити вказану сплату у межах села і була надана пізніше в день складення заповіту Після заміни Бродецької сільської ради правонаступником Катеринопільською селищною радою, представник останньої [PERSON] висловив позицію згідно якої вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки порушення чинного законодавства при посвідченні спірного заповіту відсутні. В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З свідоцтва про народження вбачається, що за життя [PERSON] був батьком позивача [PERSON] (а.с.7 ) З рішення Бродецької сільської ради Катеринопільського району Черкаської області від 10.11.2015 року №1-4/У11 вбачається, що обов`язки щодо вчинення нотаріальних дій покладено на секретаря Бродецької сільської ради Збиращенко Н.В..(а.с.41) З змісту заповіту від 20.11.2017 року вбачається, що [PERSON] висловив волевиявлення згідно якого заповів усе належне йому майно [PERSON] . Також вбачається, що місцем складення заповіту визначено - с. Бродецьке, Катеринопільського району, Черкаської області, а часом складення заповіту визначено - 10 годину 45 хвилин 20.11.2017 року. З тексту вказаного заповіту також вбачається, що більшу його частину виготовлено механичним способом з включенням до тексту заповіту власноручного рукописного речення заповідача [PERSON] про складення заповіту з його слів та прочитання ним тексту заповіту в голос. При цьому з посвідчувального напису вбачається, що заповіт складено зі слів [PERSON] , який власноручно о 10 годині 55 хвилин підписав текст вказаного заповіту у присутності секретаря виконавчого комітету Бродецької сільської ради Збиращенко Н.В., яка нотаріально посвідчила та зареєструвала заповіт в реєстрі за № 20 із стягненням держмита у розмірі 0,85 грн.. Також вбачається, що посадовою особою, яка посвідчила заповіт [PERSON] було проведено перевірку особи та дієздатності заповідача [PERSON] .. Крім того, вбачається, що заповіт [PERSON] від 20.11.2017 року містить примітку посадової особи Бродецької сільської ради [PERSON] про чинність заповіту. (а.с.78) З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер, [INFO] у с. Бродецьке, Катеринопільського району, Черкаської області.(а.с.8 З заяви [PERSON] від 30.01.2018 року про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що [PERSON] прийняла вказану спадщину як спадкоємець першої черги за законом.(а.с.76) З заяви [PERSON] від 08.12.2017 року про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що [PERSON] прийняв вказану спадщину як спадкоємець за заповітом.(а.с.77) З наданих суду матеріалів нотаріального провадження вбачається, що спадкоємцю за заповітом [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину від 11.07.2018 року №№ 1019,1021,1023 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2489 га, 0,2397 га та 2,7530 га відповідно, які за життя належали спадкодавцю [PERSON] (а.с.84,85,86) З відомостей, що містяться у висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 11.04.2019 року № 132 вбачається, що за життя, зокрема на момент складення заповіту 20.11.2017 року [PERSON] не страждав хронічним стійким психічним розладом, також у останнього не відмічалося тимчасового розладу психічної діяльності. При цьому наявні за життя [PERSON] психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю за відсутності грубої деградації особистості не позбавляло [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.(а.с.130-134) З наданих в судовому засіданні пояснень свідка [PERSON] вбачається, що на час складення спірного заповіту останній працював землевпорядником Бродецької сільської ради та мав робоче місце розташоване у приміщенні Бродецької сільської ради, в одному кабінеті з секретарем вказаної ради [PERSON] .. Також вбачається, що в двадцятих числах листопада 2017 року (точну дату свідок не пам`ятає) у першій половині робочого дня свідок перебував на робочому місці, коли до їх з секретарем кабінету зайшли знайомі йому жителі села Бродецьке: [PERSON] та [PERSON] .. Вказані особи почали розмову із секретарем [PERSON] з приводу складення заповіту. Почувши це, свідок залишив кабінет, оскільки з метою збереження нотаріальної таємниці, він завжди поступає таким чином. Перед тим, трохи поспілкувався з [PERSON] , поведінка останнього була звичайною і він не повідомляв, що в даний час перебуває у лікарні. При цьому жодних відхилень від звичайної поведінки [PERSON] свідок не помітив. Через півгодини свідок повернувся та вже не застав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу який не суперечить засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров`я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров`я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту)у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії:, зокрема: посвідчують заповіти (крім секретних). Відповідно до ст. 41 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час посвідчення спірного заповіту) Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Посвідчення заповіту через представника, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2021 року у справі № 522/9893/17 за в цілому схожих обставин, зазначається, що якщо нотаріус посвідчив заповіт особи не в межах свого нотаріального округу - це не впливає на форму правочину і не може бути підставою для його нікчемності з огляду на вичерпний характер підстав нікчемності, що визначені у частині першій статті 1257 ЦК України. При цьому ВП ВС погодилася з оцінкою місцевого суду, що положення статті 13-1 Закону України «Про нотаріат» містять лише вимоги до місця вчинення нотаріальної дії, але не встановлюють наслідків порушення цих вимог, а саме позбавлення чинності заповіту шляхом встановлення його нікчемності. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність законних підстав для їх задоволення, оскільки визнає, що оскаржуваний заповіт, складений у населеному пункті, де немає нотаріусів, уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету сільської ради та посвідчений вказаною посадовою особою з дотриманням вимог закону щодо його форми та порядку укладення, зокрема із встановленням особи заповідача, зазначенням місця складення заповіту, зазначенням дати, місця і часу його посвідчення, підписанням заповіту особисто заповідачем, з проведенням перевірки дієздатності останнього уповноваженою особою, яка з`ясувала дійсну волю заповідача щодо розпорядження належним йому майном на випадок смерті. Суд відкидає як необґрунтовані твердження позивача про те, що оспорюваний заповіт не відповідав волі заповідача, оскільки був вчинений внаслідок негативного впливу на свідомість останнього, а також щодо невідповідності форми та порядку посвідчення оспорюваного заповіту вимогам ЦК України та Закону «Про нотаріат», оскільки вказані вище твердження спростовуються встановленими під час судового розгляду обставинами щодо дійсного волевиявлення заповідача, місця, часу, порядку складення, посвідчення та форми заповіту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати підлягають покладенню на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed