Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 25.10.2010 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, відповідач проживає окремо від доньки, дитиною не цікавиться, не спілкується, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по аліментам в розмірі 19 838,22 грн. Вона самостійно забезпечує дитину, а встановлений розмір аліментів в розмірі 1300,00 грн. не покриває усіх витрат, необхідних для достатнього рівня життя дитини. Донька навчається у спеціалізованому навчально-виховному комплексі з поглибленим вивченням англійської мови з 01.09.2016 року, що також потребує певних фінансових витрат. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вона має право на зміну визначеного судом розміру аліментів у разі зміни матеріального становища дитини, позивач просить задовольнити її вимоги, змінити розмір аліментів, встановлений на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.04.2011 року, а саме стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.08.2018 року відкрито провадження даній цивільній справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.02.2019 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. При цьому вказав, що відповідач перебуває в Європі на заробітках, де середня з/п становить 1300 євро, а тому є підстави для зміни розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.12.2008 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 25.10.2010 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 20.04.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1300,00 грн. з наступною індексацією згідно чинного законодавства, починаючи з 25.01.2011 року і до повноліття дитини. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 20.04.2017 року № Д/16, відповідач станом на квітень 2017 року мав заборгованість по аліментам в розмірі 19 838,22 грн. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 29.08.2018 року відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки. Представник позивача під час судового розгляду просив задовольнити позовні вимоги та змінити розмір аліментів, а саме стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, вказуючи на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дитини, а відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, на даний час працює у Європі, де має значний заробіток. Суд вважає, що доводи позивача, викладені у позові, та доводи представника позивача в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, належних та допустимих доказів отримання відповідачем доходів у значних розмірах та взагалі про покращення його матеріального стану позивачем та його представником не надано. Посилання представника відповідача під час розгляду справи про позбавлення відповідача батьківських прав, що відображено у рішенні суду від 29.08.2018 року, не є таким доказом, оскільки жодним чином такі посилання не підтверджено. Що ж стосується посилання позивача у позові в якості підстави вимог на те, що донька навчається у спеціалізованому навчально-виховному комплексі з поглибленим вивченням англійської мови з 01.09.2016 року, що також потребує певних фінансових витрат, підстав для задоволення позову не дає, оскільки доказів такого навчання, понесення додаткових витрат матеріали справи не містять. Крім того, питання щодо витрат, пов`язаних з особливостями розвитку, навчання тощо виходять за межі предмету доказування, встановлених ст.192 СК України. Твердження позивача про ухилення відповідача від сплати аліментів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки несплата аліментів не є підставою для збільшення їх розміру в розумінні ст.192 СК України. Слід зауважити, що під час розгляду справи до суду надійшло клопотання [PERSON] про долучення до справи копії свідоцтва про шлюб відповідача та відповідного витягу з реєстру. Зазначені документи не можуть бути прийняті судом, оскільки [PERSON] не є учасником судового розгляду, документів що підтверджують його повноваження суду не надано. Таким чином, судом не можуть бути прийняті до уваги матеріали, подані з порушенням вимог процесуального законодавства. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що після ухвалення рішення у відповідача покращилося матеріальне становище, або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зміну розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed