Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 21.08.2010 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис №2125. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося з причин постійних конфліктів та сварок. З 28.09.2016 шлюбні відносини фактично припинили, спільне господарство не ведуть. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим. Спору про поділ спільного сумісного майна немає, досягли угоди про утримання дитини. Позивач просила шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує з наведених підстав, відповідач їх визнав, просять ухвалити відповідне рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, і відповідно ст. 174 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову, ураховуючи наступне. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки ( ст. 3 СК ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду ( ч. 3 ст.105 СК ). Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 звернув увагу судів на те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд установив, що з 28.09.2016 сторони перебувають в шлюбі, оформленому реєстрацією Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис №2125, мають спільну малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Сім'я сторін розпалась остаточно по причин постійних конфліктів та сварок, з вересня 2016 вони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, проживають порізно, не вбачають можливості примирення та збереження шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі кожного з них, суперечить їхнім інтересам, що мають істотне значення. За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, правомірні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 24, 105, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved