Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.09.2003 року, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.01.2019 року був розірваний. Вказує, що відповідач у спірній квартирі не проживає з липня 2018 року. Позивач стверджує, що реєстрація відповідача у її квартирі порушує її права, як власника квартири, на нього також нараховуються витрати на комунальні послуги, які вона повинна оплачувати. Зазначає, що в добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач не бажає, що змушує її звернутись з даним позовом до суду. Позивачка вважає, що оскільки вони з відповідачем на даний час спільним побутом не пов`язані, то його право на користування спірним житлом підлягає припиненню на її вимогу, як власника спірного майна. На основі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи від її представника надійшла заява, згідно якої останній просить справу розглянути у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим про час та місце розгляду даної справи в суді в передбаченому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач[PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 13.12.2004 року (а.с.31-32) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №211000566 від 02.06.2020 року (а.с.48). Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.09.2003 року, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.01.2019 року, яке набрало законної сили 28.02.2019 року, був розірваний (а.с.9-12). Вказаним рішенням суду також встановлено факт припинення шлюбних відносин між сторонами. Згідно довідки КЖРЕП-17 за №146 від 13.01.2020 року (а.с.13) у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , колишній чоловік власниці. Відповідно до акту ПП «Порядок в домі» за №71 від 05.06.2020 року, [PERSON] , [INFO] ,в [ADDRESS] , зареєстрований, однак не проживає. Відповідно до ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме слід визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved