Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», треті особи Путильський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівну про визнання генеральної угоди б/н від 13.03.2013 року недійсною, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві вказує, що 11.04.2016 р. начальником відділу державної виконавчої служби Путильського районного управління юстиції Лікарем І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №50803107, щодо стягнення з неї боргу. Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни зареєстрованого в реєстрі № 298 від 14.01.2016 р. Виконавчий напис передбачає стягнення з неї грошових коштів у сумі 80884,70 грн. на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», згідно Генеральної угоди б/н від 13.03.2013р. З метою отримання інформації про розмір боргу, а також копій угоди, кредитного договору чи інших угод, що передбачають відносини з Банком вона направили ряд запитів до ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»та отримала відповіді за№№20.1.0.0.0/7-20160504/3648, 20.1.0.0.0/7-20160609/3843, 20.1.0.0.0/7-20160615/4448, в яких повідомлено, що посилаючись на різні нормативні документи та закон України в наданні інформації, яка становить банківську таємницю їй відмовлено. Зазначає, що ніякої Генеральної чи іншої угоди, договору чи іншого документу з Банком щодо кредитних відносин вона не укладала. Ніяких листів - повідомлень про наявність боргу від Банку не отримувала. Отже Генеральна угода б/н від 13.03.2013 р. є недійсною. На підставі викладеного просить суд визнати Генеральну угоду б/н від 13 березня 2013 року укладену між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] недійсною. Визнати виконавчий напис, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною зареєстрований в реєстрі №298 від 14.01.2016 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Путильського районного суду від 30.09.2021 року до участі у справі залучено третю особу приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну. Представник відповідача в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні позовній заяві, просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та надав пояснення аналогічні відзиву на позов. Також подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, у зв`язку з чим просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Треті особи в судове засідання не з`явились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона в період 2013 року працювала в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» Путильська філія. Щодо спірної Генеральної угоди зазначила, що всі договори які підписуються в приміщенні банку, обов`язково встановлюється особа, яка отримує кредит. В даному випадку також було встановлено особу позивача та нею особисто підписана спірна угода. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог про визнання генеральної угоди б/н від 13.03.2013 року недійсною, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що 11.04.2016 р. начальником відділу державної виконавчої служби Путильського районного управління юстиції Лікарем І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №50803107, щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в сумі 80884грн. 70коп. /а.с.22,23/. Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни зареєстрованого в реєстрі № 298 від 14.01.2016р. /а.с.21/. Згідно даного виконавчого напису, стягнуто з [PERSON] грошові кошти в сумі 80884,70грн. на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», які є її боргом за Генеральною угодою б/н від 13.03.2013р. Суд задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про визнання генеральної угоди б/н від 13.03.2013 року недійсною, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами частини першої статі 627, статті 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054, статті1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 цього Кодексу передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Відповідно до висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ за результатами проведення судово почеркознавчої експертизи від 16.12.2020 року №1794-К підпис від імені [PERSON] в графі «Подпись» у Генеральній угоді б/н від 13.03.2013 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Згідно п.2 висновку експертів Київського НДІСЕ за результатами проведення судово почеркознавчої експертизи від 15.07.2021 року №13956/13957/21-32, - підпис від імені [PERSON] в графі «Подпись» у документі «Генеральное соглашение о реструктуризации задолжности и присоединении к Условиям и правилам предоставление продукта кредитных карт» від 13.03.2013 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою /а.с.185-191/. Приписами ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Підпис у договорі - це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підпадає під поняття «правочин» (стаття 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (правова позиція Верховного суду України, висловлена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13). Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд критично ставиться до тверджень в судовому засіданні представника відповідача про те, що позивач [PERSON] 13.03.2013 року отримала кредитну картку, у зв`язку з чим остання підписала спірну угоду, оскільки представником в супереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних, допустимих та безспірних доказів щоб підтверджували дану обставину. Також суд вважає, що заява представника відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки як вище установлено судом [PERSON] . Генеральну угоду б/н від 13 березня 2013 року не підписувала, останній стало відомо про наявність даної угоди тільки після відкриття виконавчого провадження 11.04.2016р., докази які б підтверджували протилежне представником відповідача в супереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України не надано. Суд не приймає до уваги як доказ покази свідка [PERSON] про те, що спірну угоду було підписано [PERSON] , оскільки дані покази суперечать матеріалам справи, а також вище дослідженим висновкам почеркознавчої експертизи. Встановлення факту не підписання договору (підроблення підпису в договорі) на думку суду є підставою для визнання такого договору недійсним. З огляду на це, суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності та запобігання порушення майнових прав позивача, оскільки на підставі даної угоди видано виконавчий напис, належить визнати Генеральну угоду б/н від 13 березня 2013 року укладену між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] недійсною. Враховуючи те, що позовні вимоги про визнання Генеральної угоди б/н від 13 березня 2013 року недійсною задоволенні, а тому також підлягає задоволенню позовна вимога про визнання виконавчого напису, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною зареєстрований в реєстрі №298 від 14.01.2016 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки вона є похідною вимогою. (похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (абзац другий частини першої статті 188 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні, а тому понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551грн. 20коп. та 900грн. 48коп. витрат за проведення експертизи у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved