Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказала, що шлюб із [PERSON] вона уклала 08 серпня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №1462. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на життя на подружню зраду відповідача. Шлюбні відносини припиненні з березня 2017 року, їх відновлення не можливе, тому просила шлюб розірвати, а неповнолітню доньку залишити проживати із нею. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій визнав позовні вимоги [PERSON] та просив справу розглядати без його участі. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши докази, що є у справі, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 08 серпня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, про що зроблений актовий запис №1462, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 08 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій повністю визнав позовні вимоги [PERSON] Відповідно до ч.ч.1,4 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши про це усну заяву. У разі визнання відповідачем позову, яке (визнання) має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі (п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» та п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції). Судом на підставі пояснень позивача, викладених у позовній заяві та визнаних відповідачем, встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Стосовно місця проживання неповнолітньої дитини, суд приходить до такого висновку. Сторони погодили що дитина буде проживати з відповідачем, що не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дитини, оскільки згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved