Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач свідомо з листопада 2014 року відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просили їх задовольнити. Зазначила про те, що відповідач байдуже ставиться до долі дитини, при цьому вона жодних перешкод у їх спілкуванні не чинила. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, за згодою позивача. В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації проти вимог позову не заперечувала, підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2008 року по 18.11.2014. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2014 шлюб між сторонами розірвано. У зв'язку з розірванням шлюбу прізвище позивача з «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]» /а.с. 23/. [INFO] у сторін народився син [PERSON] /а.с. 22/. На даний час син сторін проживає разом із позивачем. Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-6363/03 від 09.07.2018 року, про можливість позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав /а.с. 51-52/. Особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку як матір дитини, що підтверджується довідкою Попілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 19.09.2017 № 636/1, згідно якої позивач у період з 01.08.2014 по 01.09.2017 не отримувала аліменти від відповідача /а.с. 28/. Відповідач є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, він втратив з нею родинний зв'язок - з листопада 2014. Відповідач з дитиною не спілкується з листопада 2014, матеріально не допомагає, станом здоров'я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо. Дитина повністю знаходяться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до його долі. Позивачка жодних перешкод спілкуванню батька з дитиною не чинить й не чинила. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складений вказаною службою, дитина проживає з позивачкою, для дитини створені належні умови проживання /а.с. 53/. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов'язків щодо своєї дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що він з 2014 року свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов'язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов'язків не виконує. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно свого сина. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved