Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 29.08.1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін народились діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що сімейне життя з чоловіком не склалось. У сторін різні інтереси, різні погляди на життя. Позивач не отримує в повній мірі моральної та матеріальної підтримки від чоловіка. Між сторонами постійно виникають непорозуміння, суперечки, скандали. Стверджує, що відповідач не приділяє їй достатньо уваги. Позивач звертає увагу суду на те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. За наведених обставин спільна сімя не може бути збережена, оскільки вона втратила почуття любові, поваги до чоловіка, примирення між сторонами вважає неможливим, та подальше продовження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам спільних дітей. Також позивач стверджує, що на даний момент сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, а також просить суд не надавати термін на примирення. На основі викладеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд розірвати шлюб між сторонами. Позивач в судовому засіданні ствердила, що втратила почуття любові до відповідача та пояснила, що з 28.01.2018 року сторони разом не проживають. Також вказала, що на даний час вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Просила не надавати термін на примирення. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували щодо розірвання шлюбу між сторонами. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України\~суд у підготовчому судовому засіданні ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що 29 серпня 1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1094, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №140897 (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін народились діти: син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-МИ №281993 (а.с.7) та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-МИ №281994 (а.с.8). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з 28 січня 2018 року. Сторони просять не надавати їм термін на примирення. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін та матеріалами справи. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та інтересам неповнолітніх дітей, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній.

Outcome: approved