Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про дозволу на приватизацію частини квартири неповнолітнім без згоди батька. Вимоги позову мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , 2011 р.н. Наразі, шлюб між сторонами розірвано, син проживає з позивачем. На підставі ордеру на житлове приміщення, позивач та її батьки отримали право користування кв. [ADDRESS] . На даний час, позивач з сином зареєстровані та проживають в зазначеній квартирі. Позивач та її батьки бажають приватизувати квартиру разом з неповнолітнім [PERSON] , проте відповідач не надає згоди на приватизацію сином частини зазначеної вище квартири. З дитиною відповідач не спілкується, його фактичне місце проживання позивачу не відоме. На підставі викладеного позивач вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. 05.06.2019 р. ухвалою судді відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 01.08.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представники третіх осіб звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутністю, та ухвалення рішення суду з урахуванням житлових інтересів малолітнього [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що бажають приватизувати кв. [ADDRESS] разом з позивачем та її малолітнім сином [PERSON] , проте відповідач не надає згоди на приватизацію частини квартири його сином [PERSON] . Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача до суду не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувати в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2012 р. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . З довідок про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві вбачається, що позивач та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ордеру на житлове приміщення №10315 від 24.12.1990 р. позивач та її батьки [PERSON] та [PERSON] , мають право користування кв. [ADDRESS] . Позивач бажає приватизувати зазначену квартиру, разом зі своїм сином [PERSON] , проте відповідач не надає згоди на приватизацію сином частини зазначеної квартири, з сином не спілкується. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст.157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. П. 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Ч. 2 ст. 9 ЖК УРСР закріплює за громадянином право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача займаних квартир (будинків), здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх,заякими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку) . Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир у власність оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. За змістом п. 4. Положення передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах, кімнатах у комунальній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло. П. 18 цього Положення передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі). Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Враховуючи викладені норми закону вбачається, що відсутність згоди відповідача на приватизацію його неповнолітнім сином [PERSON] частини кв. [ADDRESS] , унеможливлює реалізацію останнім своїх житлових прав. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. За таких обставин, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved