Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Придніпровський районний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 травня 2005 року між нею та відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис №541. 20 листопада 2005 року від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2010 року шлюб між сторонами розірваний. Донька продовжує проживати із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач з часу припинення шлюбних стосунків, з травня 2010 року, донькою не цікавиться, зовсім не проявляє інтересу до неї та її життя та розвитку, участі у вихованні та утриманні доньки не бере, жодних зв`язків із донькою не підтримує. Тож, вона вважає, що батько тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Крім того, 06 жовтня 2016 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 06 вересня 2018 року, [PERSON] , є ученицею 7-м класу Черкаської СШ № 17, забезпечена всім необхідним для життя та навчання, має окрему кімнату, проживає у повній родині, яка складається із матері [PERSON] , вітчима [PERSON] та бабусі [PERSON] . В родині створена дружня атмосфера та сприятливі умови для розвитку дитини. У позові також вказано, що відповідач життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у житті доньки, коштів на утримання не надає та матеріально не підтримує, хоча має таку можливість, так як є працездатним. Аліменти на утримання відповідач не сплачує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері та її чоловіка. До того ж зазначає, що вона ніколи не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною та його участі в вихованні дитини, він не є позбавлений інформації стосовно місця перебування її та доньки [PERSON] , що свідчить про фактичну можливість виконувати батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, а саме, служби у справах дітей Черкаської міської ради [PERSON] рекомендовано позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 04 січня 2019 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. Крім того, цією ж ухвалою, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Черкаської міської ради. Ухвалою суду від 22 липня 2019 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті, та задоволено заяву позивача та її представника про виклик та допит свідків в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач - [PERSON] та її представники - адвокат Пидорич Т.А. та адвокат Глембоцька К.О. позовні вимоги підтримали на підставі обґрунтувань, зазначених у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі, вказавши, що судові витрати позивач залишає за собою. В судове засідання відповідач [PERSON] не з?явився, будучи неодноразово повідомленим про час, дату та місце проведення судового засідання у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подано. В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради не з`явився, проте до матеріалів справи було долучено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] від 16.11.2018. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є вчителем Черкаської СШ №17 і цю сім`ю знає майже 27 років, так як вона була вчителькою позивачки (мами дитини) та дитини самої. Зазначила, що вона постійно спілкувалася з ними, відповідача знає лише як батька дитини, мати постійно піклувалася дочкою, а батько - ні; з чотирьох років, вона взагалі відповідача не бачила, дочкою він не опікувався, ніколи не був у школі. Дівчинкою цікавився [PERSON] - нинішній чоловік позивача, він є як батько щодо [PERSON] , разом з мамою відвідували батьківські збори. [PERSON] матеріально забезпечує сім`ю і дівчинку, водить її на танці, їздить з класом на екскурсії. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є вчителем СШ № 17, вказує, що вони з даною сім`єю проживали в одному будинку на одному поверсі, були сусідами, знає, що сторони були одружені і мають спільну доньку, коли доньці було три роки, то відповідач десь зник, з 2008 року вона взагалі його не бачила. [PERSON] участі у вихованні та спілкуванні з дочкою не приймав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є вчителем СШ № 28, сім`ю позивача знає досить давно, з народження її дочки. Відповідач був її чоловіком і пішов із сім`ї, коли дівчинці було десь три роки, до дитини він не приходив, місце проживання його невідоме. Вихованням та утриманням дочки відповідач не займається, до дитини на день народження не приходив. Зараз позивач перебуває у шлюбі з іншим чоловіком [PERSON] і він все робить для сім`ї, спілкується і виховує дочку позивача. Позивач не чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дочкою. Дівчинка знає, що відповідач її батько, але вона не цікавиться ним, новий чоловік замінив їй батька і у неї немає потреби ним цікавитись. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що 07.10.2010 року вона з відповідачем розірвала шлюб, хоча вже з травня 2010 року вони не проживали разом, він сам пішов із сім`ї. Дійсно, років зо два він сам ще хотів спілкуватись з дочкою, якій на той момент не було ще й 5 років, вони спілкувались, перешкоди ніхто не чинив, а потім він зник. В нього не було постійного місця роботи. Про те, що він звільнився з роботи вона дізналася не від нього особисто, а коли прийшла до нього на роботу. Вказала, що на аліменти вона не подавала, тягар утримання дочки взяла на себе. Потім вона одружилася з [PERSON] і він висловив бажання удочерити її доньку. Місце перебування відповідача їй невідоме, з його родичами вона не спілкується. Дочка сприймає [PERSON] як батька та погодилася на позбавлення батьківських прав відповідача, щоб її удочерив її чоловік. Вона була присутня у Службі у справах дітей з цього приводу, вони батька також не знайшли. Доньці повних 13 років, і вона буде йти до 8-го класу. Батьки відповідача не цікавляться своєю онукою, вона не перешкоджає у спілкуванні з донькою, а батько і не проявляв бажання спілкуватись. Рішень про стягнення аліментів, про встановлення способу виховання та спілкування немає. Судовий збір залишає за собою. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , [INFO] , в присутності педагога [PERSON] суду пояснила, що позивач є її мамою, а відповідач є її біологічним батьком, останній раз вона його бачила, коли їй було 5 років - вона гуляла з ним і хрещеним і він лише запитував, чи є хтось у мами, про себе нічого не повідомляв та не цікавився нею. Зазначила, що в її житті з`явився новий батько, якого вона називає тато, він її виховує, піклується про неї та дає поради, за біологічним батьком вона не сумує. Просила, щоб її батька [PERSON] позбавили батьківських прав, так як її хоче удочерити вітчим, і вона теж цього хоче. Педагог [PERSON] додала, що вона з дівчинкою співпрацює чотири роки, так як вона в школі активна, виступає на сцені - танцює, позитивна, вона ніколи не бачила, щоб вона переживала. Зазначила, що дитина говорила від душі, відповіді давала як на свій вік, усвідомлено. Вона щаслива у сім`ї, в якій вона зараз проживає, мама і вітчим її підтримують. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, думку дитини, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія [NUMBER] від 23.11.2005, актовий запис № 1138). Заочним рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2010 (справа № 2-5715/10) шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.05.2005 у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 541, - розірвано. Також, в судовому засіданні достовірно встановлено, що батько дитини - [PERSON] життям доньки не цікавиться, останній раз бачив її, коли їй було 5 років, навчальний заклад, де навчається його дочка, а саме Черкаську спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів № 17, не відвідував. Крім того, на батьківські збори у школі він ніколи не приходив, з вчителями не спілкувався, не цікавиться успіхами та проблемами дочки. Батько тривалий час з дочкою стосунків не підтримує, свідомо уникає спілкування. Відповідно до висновку № 729/30-03-03 від 16.11.2018 виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування, - є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи, даний висновок батьком [PERSON] оскаржений не був. Як зазначено в Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, в т.ч. - п. 2 ч.1- якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Під час розгляду справи, встановлено, що відповідач тривалий час фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] Відповідач не займається вихованням дитини, не проявляє до неї батьківської уваги та турботи, не приймає участі у її житті, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її навчання, не забезпечує їй необхідного матеріального утримання, не спілкується із донькою, не надає дитині доступу до культурних та духовних цінностей, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі. [PERSON] фактично виховується іншим чоловіком, - [PERSON] , якого вважає за батька, та який має намір її удочерити. Крім того, відсутні дані, які б свідчили про те, що хтось чинить будь-які перешкоди у спілкуванні батька із дочкою. Таким чином, суд вважає, що батько мав всі достатні та реальні можливості спілкуватися із дочкою та виховувати її. Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок органу опіки та піклування №729/30-03-03 від 16.11.2018 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. Таким чином, судом встановлено, що вищевикладені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої дочки - [PERSON] є наслідком винної поведінки відповідача щодо виконаня обов`язків щодо дитини, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , [INFO] . При цьому, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки буде повністю відповідати її інтересам. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Крім того, відповідає висновкам ВС, що викладені у постановах: від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц. Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. До того ж, судові витрати (сплачений 30.11.2018 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за подачу позову), слід залишити за позивачем, враховуючи відповідне клопотання позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved