Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності. У позові [PERSON] вказала, що у звязку з відсутністю власного житла і 1983 році вона разом з дочкою на правах квартиронаймача поселилася у 17/100 частини будинку №11 по вул.Рєпіна в м.Лубнах. Вказане домоволодіння належало [PERSON] В іншій частині домоволодіння на правах квартиронаймача мешкав [PERSON], який в подальшому, в 1994 році, придбав цю частину, а в 1995 році продав [PERSON] 09 листопада 1995 року [PERSON] померла, і оскільки після неї не виявилося спадкоємців, частина будинку в розмірі 17/100 перейшла у власність держави. Позивач зверталася до Лубенського міськвиконкому з проханням про продаж їй частини будинку, однак її заява не розглядалася, а спірну частину будинку продали [PERSON] за 4000 гривень. [PERSON] оскаржила вказаний договір купівлі-продаж в судовому порядку. Рішенням Лубенського міського суду від 04 грудня 1997 року договір купівлі-продажу 17/100 частини домоволодіння по вул.Рєпіна, 11 в м.Лубнах, укладений між Лубенською податковою адміністрацією та [PERSON] було визнано незаконним. Лубенську міську раду зобовязано повернути виручені кошти [PERSON], а частину домоволодіння на баланс Лубенської податкової адміністрації. Рішення суду першої інстанціє залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій, є чинним. Позивач вказує, що провела в займаній квартирі газове опалення, протягом всього часу проживання оплачує комунальні послуги, проводить поточні та капітальні ремонти, добросовісно, безперервно та відкрито володіє вказаним нерухомим майном. Спірна частина домоволодіння на балансі Лубенської ОДПІ не перебуває. Позивач прохає визнати за нею право власності за набувальною давністю на 17/100 частини домоволодіння по вул.Рєпіна, 11 в м.Лубнах Полтавської області. В судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю на задоволенні заявлених позовних вимог наполягають. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 24.06.1985 року постійно та безперервно мешкає [ADDRESS], що підтверджується даними домової книги та актом вуличного комітету від 01 серпня 2016 року. /а.с.5-7/ Власником 17/100 частини домоволодіння по вул.Рєпіна, 11 в м.Лубнах на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кобиляцькою нотаріальною конторою 17.01.1997 року №220, є держава в особі Лубенської міжрайонної державної податкової інспекції. /а.с.10/ Виконавчим комітетом Лубенської міської ради розяснювалася [PERSON] можливість придбати частину вказаного житлового будинку за суму, встановлену згідно оціночного акту. /а.с.8/ Однак, позивач таким правом викупу не скористалася. 01 вересня 1997 року Лубенська державна податкова інспекція та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, згідно якого остання набула у власність 17/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов в м.Лубнах по вул.Рєпіна, 11. /а.с.13/ Рішенням Лубенського міського суду Полтавської області від 04 грудня 1997 року вищевказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним. /а.с.14-17/ Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.9 ПП ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Встановлені у справі обставини свідчать про те, що володіння позивачем спірною частиною домоволодіння не є добросовісним в розумінні ст.344 ЦК України, оскільки вона знала, що не є власником вказаного нерухомого майна, а лише користується ним на правах квартиронаймача. Правом придбати частину домоволодіння [PERSON] не скористалася. Сам факт тривалого проживання у спірному нерухомому майні на правах квартиронаймача, догляд за ним та відсутність іншого помешкання не породжують права власності. За таких підстав, суд вважає, що строк користування позивачем частиною будинку за адресою: м.Лубни, вул.Рєпіна, 11, не є строком давнісного володіння за ст. 344 ЦК України, а тому для захисту своїх прав позивач помилково обрав інститут набувальної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed