Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], державного нотаріуса Жовківської державної нотаріальної контори Галань О. Я. про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2012 року, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько- [PERSON], після смерті якого залишилось майно, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] розміром 0,98 га без визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості з розташуванням у межах Кунинської сільської ради Жовкіського району Львівської області, який був виданий на підставі розпорядження голови Жовківської РДА від 22 травня 2001 року за № 352. Стверджує, що батько проживав разом із її матір'ю - [PERSON] до часу своєї смерті в [ADDRESS] згідно довідок Кунинської сільської ради № 750 від 21.07.2016 року та відповіді на адвокатський запит № 92 від 15 жовтня 2016 року. Зазначає, що за час свого життя [PERSON] жодного заповіту або іншого письмового розпорядження в нотаріуса або в Кунинській сільській раді не робив. [INFO] помирає її матір - [PERSON], що підтверджується відомостями з відділу РАЦС Жовківського районного управління юстиції від 13.04.2016 року. Вона за час свого життя зробила заповіт від 23 жовтня 2000 року згідно якого належне їй майно та земельний сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 13.05.1997 року заповіла [PERSON] та [PERSON] порівну. Вказує, що оскільки [PERSON] тривалий час перебувала за кордоном вона не знала про наявне майно її батька [PERSON], проте після отримання відповіді від Кунинської сільської ради за № 92 від 15.04.2016 року їй стало відомо, що насправді обом її батькам як членам колгоспу виділялися земельні частки (пай), а відповідно її покійна матір зробила заповіт від 23 жовтня 2000 року чим розпорядилась наявним у неї земельним сертифікатом на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 13.05.1997, проте в неї як позивача виникає питання щодо земельної ділянки належної її батьку згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. В подальшому, а саме 29 липня 2016 року, вона звернулась до Державного нотаріуса Жовківської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлого [INFO] її батька [PERSON]. Дану заяву та документи для державного нотаріуса було направлено поштовим повідомленням, оскільки їх особисто нотаріус відмовилась приймати. Зазначає, що після звернення до державного нотаріуса Жовківського району Львівської області на її заяву про прийняття спадщини нею не було отримано жодної відповіді, тому вирішила звернутись до можливого спадкоємця - відповідача у справі [PERSON], який повідомив, що він уже оформив спадщину на майно [PERSON] шляхом отримання від державного нотаріуса Жовківського району Львівської області свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2012 року. Отримання відповідачем [PERSON] спадщини за заповітом від [PERSON] стало великою несподіванкою для неї, оскільки їй було достовірно відомо, що ніяких заповітів померлий в його користь не складав, а державний акт на земельну ділянку не видавався ніколи, а тому вважає, що свідоцтво про право на спадщину є недійсним. А тому просить скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2012 року, яке видане державним нотаріусом Галань О. Я. Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області на ім'я [PERSON]. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак представник позивача подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, від нього на адресу суду у не надходило жодних клопотань. Однак, його представник за довіреністю- [PERSON] в судовому засіданні, яке було проведено 18.09.2017 року проти задоволення позовних вимог заперечила. В наступні судові засіданні, ні відповідач, ні її представник не з'явилися, не повідомляли про причини неявки, від них не надходило заяв про розгляд справи у їх відсуності. Відповідач державний нотаріуса Жовківської ДНК Галань О. Я. подала на адрес суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Так як відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився повторно в судове засідання без повідомлення причин, суд приходить до висновку про постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд не постановляє заочного рішення, у зв'язку із тим, що представник відповідача була присутня в судовому засіданні 18.09.2017 року в якому було оголошено перерву, також в судові засідання з'являвся і відповідач, однак такі відкладалися. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.03.1974 року вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 23.03.1974 року у Кунинській сільській раді про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 3. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] виданого Франківським РВ УМВС України у Львівській області позивачем є [PERSON], [INFO]. Суд бере до уваги прізвище позивача згідно копії її паспорта. Дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON]. З копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] вбачається, що вона народилася [INFO] її батьком є [PERSON], матір'ю [PERSON]. Аналогічні відомості містяться і в записі акта про народження № 7 від 06.03.1956 року. Листом Жовківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 698/02-16 від 03.04.2018 року повідомив, що реєстрація народження [PERSON] проведена згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00016904285 від 21.07.2016 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.12.1979 року у виконавчому комітеті Кунинської сільської ради Жовківського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 22. Внаслідок реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. З наведено вбачається, що позивач [PERSON], [INFO], народилася ще до того, як її мати уклала шлюб з [PERSON] (дата укладення 01.12.1979 року). На час народження позивача її мати не перебувала у шлюбі, а тому і прізвище позивача в свідоцтві про народження було записане матері, а відомості про батька були записані зі слів матері. Жодним чином не підтверджуються твердження позивача про те, що її батьком є [PERSON]. Слід звернути увагу, що шлюб матері позивача- [PERSON] зареєстровано з [PERSON] через більш ніж 23 роки після народження позивача. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] заповіт не складався, факт родинних відносин між ним і позивачем з матеріалів справи не вбачається, а тому позивач [PERSON] не має жодних правових підстав для прийняття спадщини безпосередньо після смерті [PERSON] ні за законом, ні за заповітом. Її право жодним чином не порушено. [PERSON] помер [INFO], що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00016904359 від 21.07.2016 року. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] помер [INFO], тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З даного приводу слід зазначити, що позивачем не доведено, що вона є спадкоємцем [PERSON], її твердження про те, що останній є її батьком, не підтвержені матеріалами справи. Також [PERSON] не наведено жодних доказів про те, що вона вступила в управління або володіння спадковим майном. Неї пропущено шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спакодавця, для звернення в ноткору із заявою про прийняття спадщини. Також, позивачем не подано жодного доказу про те, що її продовжувався строк для прийняття спадщини як це передбачено ст. 550 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не оспорюється заповіт складений [PERSON] 28.04.2009 року в користь [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н. Б. Даний заповіт є чинним. Ним [PERSON] заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, що буде їй належати на час смерті, також належні їй майнові права та обов'язки на час смерті [PERSON] Зіновійовичу- відповідачу по справі. З оскажуваного позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2012 року вбачається, спадщина, на яке таке свідоцво видано, складається з права на земельну частку (пай) площею 0,98 га, що перебуває у власності ТзОВ «Кунин», Жовківського району Львівської області і належало [PERSON], померлому [INFO] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого Жовківською райдержадміністрацією, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 22 липня 2010 року, після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила. Тобто відповідач [PERSON] успадкував майно вже після смерті [PERSON], яка склала в його користь заповіт. А [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], в тому числі і належну йому земельну частку (пай), але не юридично не оформила. Відповідно до ст. 76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не наведено доказів на підтвердження своїх вимог, не знайдені такі і під час розгляду справи. Судом вживалися всі заходи для встановлення істини у справі. Судом встановлено, що жодним чином права позивача не порушені внаслідок видачі 13.08.2012 року державним нотарісом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань О. Я. свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON]. Позивачем не доведено, що [PERSON], який помер [INFO], є її батьком, а як наслідок, вона має будь-які права на належну йому земельну частку (пай) як спадкоємець за законом. Крім того, слід звернути увагу, що нею пропущено строк звернення в нотконтору за прийняттям спадщини, заповіт, який зроблений [PERSON] в користь [PERSON] чинний, позивачем не оскаржується. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду немає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed