Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Барський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що від спільного життя у них з відповідачем народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Барського районного суду Вінницької області з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2012 і до досягнення старшою дитиною повноліття. У січні 2017 року позивачу стало відомо, що з 07.10.2015 стягнення аліментів було припинено у звязку з досягненням старшою дитиною повноліття. Син [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] з 07.10.2015, тобто з часу, коли було припинено виплату аліментів за попереднім судовим рішенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 49). Представник третьої особи без самостійних вимог Барського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 44). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та представника третьої особи, ураховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. 13.03.2017 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12.04.2012 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 5). Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 14.05.2012 з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 21.03.2012 і продовжуючи до досягнення повноліття старшою дитиною (а.с. 6). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про його народження серії 1-АМ №028574 від 18.01.2006 (а.с. 7). Відповідно до даних довідки Виконавчого комітету Балківської сільської ради Барського району Вінницької області №79 від 12.01.2017 дитина сторін у справі [PERSON], [INFO], проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с. 11). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач не надає у добровільному порядку коштів на утримання сина та між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує: задовільний стан здоров'я дитини та платника аліментів, відсутність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; та прийшов висновку, що аліменти слід визначити у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно. Вирішуючи з якого часу слід починати стягнення аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачем не було надано доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, то суд дійшов висновку, що аліменти слід присудити з дня звернення позивача до суду з цим позовом (17.01.2017) і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання у частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до даних квитанцій адвокатського обєднання «Вінницької обласної колегії адвокатів» №232 від 16.01.2017 та №236 від 17.02.2017 [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] гонорар у розмірі 600 грн за підготовку і складання позовної заяви (а.с. 49) та ведення цивільної справи у суді (а.с. 50). Згідно з даними розрахунку про отримання винагороди за надання правової допомоги наведена сума не перевищує граничного розміру, що передбачений вказаним вище законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 600 грн витрат на правову допомогу, та з відповідача на користь держави 640 грн судового збору. На підставі ст.ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial