Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23.11.2007 року сторони зареєстрували шлюб у В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 3802, який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2013 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач є громадянином Росії, місце його проживання на даний час невідоме. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, будь-якої матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини позивачці не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку. Зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому вона просила надати дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди за межі України її сина [PERSON] в такі країни як: Туреччина, Росія, Єгипет, Польща, Чехія, Німеччина, Болгарія, Білорусь, Індія та надати дозвіл на виготовлення проїзних документів без дозволу батька [PERSON] на строк 5 років. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 02.05.2014 року № 34 (22876). Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 23.11.2007 року сторони зареєстрували шлюб у В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис №3802, згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 23.11.2007 року, який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2013 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно В ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 19.07.2012 року. Відповідно до довідки МКП «ЖЕК №5» від 11.03.2014 року №1008, неповнолітній [PERSON] проживає разом із позивачкою за адресою: м. Вінниця, вул. Короленка, 31/93, та знаходиться на утриманні останньої. Як вбачається зі змісту позову та пояснень представника позивача в судовому засіданні відповідач є громадянином Росії, місце його проживання на даний час невідоме. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, будь-якої матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини позивачці не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку. Згідно виписок з амбулаторної картки неповнолітнього [PERSON], в останнього хворобливий стан здоров'я, так як дитина досить часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітнього [PERSON] виїхати за кордон порушує його законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не суперечать інтересам неповнолітньої дитини, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved