Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO], право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,30 гектара, що розташована на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 2003 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,30 гектара, що розташована на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 2003 року. На випадок своєї смерті покійний склав заповіт, згідно якого все належне майно заповів їй. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на спадкову земельну ділянку, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просять розглянути дану справу за її відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти її задоволення. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 62 років, помер [PERSON], про що 02 квітня 2007 року зроблено відповідний актовий запис №8 та Любшанською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 02 квітня 2007 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 14/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] ввійшло належне померлому майно, а саме й земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,30 гектара, що розташована на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 2003 року /арк. справи 12/. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 01 лютого 2007 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого все належне йому майно заповів своїй дочці - [PERSON]. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /арк. справи 13/. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З долучених до матеріалів справи копій: свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], паспорта серії [NUMBER] - вбачається,що позивач по справі - [PERSON] і є особою на чию користь складено заповіт /арк. справи 16-18/. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №277/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 16 квітня 2018 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому та є спадковим майном /арк. справи 5/. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на частину спадкового майно(земельну ділянку), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved