Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 17 в будинку 185 по вулиці Олімпійській в місті Маріуполі. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору міни від 26.03.1997 року, посвідченого четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер № 1-669, позивачці належить квартира [ADDRESS] (реєстраційне свідоцтво про право власності від 06.06.1997 року № 38069). За вказаною адресою зареєстрована позивачка, а також її донька [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO], які є відповідачами по справі. Починаючи з травня 2015 року відповідачі не проживають у [INFO], оскільки переїхали на постійне мешканні за межі України. Зазначений факт підтверджується заявою КСН «Східний» від 29.03,.2018 р. № 130. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів у квартирі позбавляє її права у повній мірі користуватися та розпоряджатися її майном. Крім того, це не дає їй можливості оформити субсидію по сплаті комунальних коштів. Вважає, що відповідачі не проживають у квартирі без поважних причин, на підставі чого, посилаючись на законодавство України просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності та визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились. 23 червня 2018 року до суду надійшла письмова заява [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], відповідно до якої, [PERSON] не заперечувала проти визнання її та її сина такими, що втратили право користування квартирою 17 в будинку 185 по вулиці Олімпійській в місті Маріуполі, оскільки вона з сином там не проживає більше трьох років. Просила розглянути справу без її участі, оскільки перебуває за межами України. Представник третьої особи до судового засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та день слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно з ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору міни від 26.03.1997 року № 1-669 посвідченого державним нотаріусом [PERSON], що також підтверджується реєстраційним свідоцтвом виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації від 06 червня 1997 року за № 38069. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно інформації про кількість зареєстрованих у житловому будинку осіб від 05 грудня 2017 року наданої Лівобережним районним відділом надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, крім інших осіб: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Згідно акту від 29.03.2018 року за № 130, складеного головою КСН «Східний» [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають більше двох років, що підтверджують сусіди. Отже, з урахування визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно, без поважних на те причин не проживають за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі, будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, але фактично там не проживаючи, перешкоджають у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved