Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання, мотивуючи свої вимоги наступним. 30.08.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. З листопада 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені, з того часу вони проживають окремо. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає, однак, останнім часом рекомендував позивачу звернутись до суду з цього питання. Відповідач працює офіційно та отримує стабільний дохід. Позивач на даний час не працює, оскільки доглядає за дитиною, а тому також потребує матеріального забезпечення на її утримання. А тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечував, однак, просив суд врахувати раніше проведені виплати на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 30.08.2008 року (а.с. 4), однак, подружнє життя не склалося. Відповідно до копії свідоцтва про народження, мають спільного сина - [PERSON], [INFO] (а.с.3), який проживає разом з матір?ю - позивачем по справі. Згідно розписок, а також виписки по картці відповідача [PERSON], наявних в матеріалах справи вбачається, що відповідач дійсно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, а саме: 07.12.2015 року, 23.12.2015 року, 06.03.2016 року, 09.04.2016 року, 08.05.2016 року, 21.05.2016 року - грошові кошти в розмірі по 1750 грн.; 07.06.2016 року - грошові кошти в розмірі 500 грн.; 11.06.2016 року, 23.06.2016 року, 07.07.2016 року, 22.07.2016 року, 06.08.2016 року - грошові кошти в розмірі по 1750 грн., 10.09.2016 року - грошові кошти в розмірі 3750 грн., 23.09.2016 року, 08.10.2016 року, 22.10.2016 року, 07.11.2016 року - грошові кошти в розмірі по 1750 грн. (а.с. 19-46). Відповідно до довідки про доходи і утриманий податок з травня по жовтень 2016 року №884 від 11.11.2016 року, видану ПАТ «Укртелеком», за вищевказаний період відповідачу була нарахована заробітна плата в розмірі 65920 грн. 16 коп. (а.с. 18). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Виходячи зі змісту ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 79 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 27 вересня 2016 року. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що відповідач сплачував аліменти на утримання дитини в добровільному порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з відповідача, починаючи з моменту винесення рішення суду, з урахуванням проведених виплат. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ч.2 ст. 88 ЦПК України, а також у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі ст.ст. 79, 84, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial