Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь суму встановленого індексу інфляції з 03.01.2016 по 03.01.2019 у розмірі 42 435, 25 грн та 3% річних від простроченої суми за 1099 днів у розмірі 10 604,61 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що Апеляційним судом Рівненської області видано виконавчі листи від 22.05.2008 про стягнення з відповідача на користь позивача 100 000 гривень моральної шкоди та від 30.07.2010 про стягнення з відповідача на користь позивача 18 050 гривень матеріальних збитків. Виконавчі листи перебувають на виконанні у Яворівському районному відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області. Державний виконавець виконавчих дій не проводить, сума боргу є нестягнутою, а зобов`язання боржника щодо сплати заборгованості не виконується. Вказує, що оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, у неї виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Ухвалою від 15.01.2019 року справу за підсудністю передано до Яворівського районного суду Львівської області. Постановою Рівненського апеляційного суду від 26.03.2019 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15.01.2019 року залишено без змін. Ухвалою суду від 31 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2008 р. ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100 000 грн моральних збитків та 18 050 грн матеріальних збитків та видано виконавчі листи на стягнення завданих збитків. Відповідно до листа [PERSON] від 20.04.2018 року начальнику Яворівського РВ ДВС у Львівській області Хомину В.Я. відповідач зобов`язувався сплачувати борг згідно рішення Рівненського суду в користь [PERSON] по чотири тисячі гривень щомісячно, та мав можливість сплатити 2000 грн одразу. Згідно із виписки по картці/рахунку ПриватБанку на рахунок [PERSON] зараховано 02.05.2016 року 87,29 грн та 21.06.2018 року 904,55 грн в межах виконавчого провадження. Згідно із довідкою вих № 1338 від 08.02.2019 року, виданою Рівненським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області Рудик Н.А. знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ і отримує пенсію за віком. За період з січня по грудень 2018 року отримала нарахування в розмірі 22189,11 грн. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0692172 від 04.02.2016 року Рівнянської міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК Рудик Н.А. є особою з інвалідністю, група інвалідності - третя, довічно. Жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на час розгляду справи відповідач у повному обсязі виконав рішення суду та повернув позивачу встановлену суму заборгованості матеріали справи не містять. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тому, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, також погодилися з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Визначаючи розмір грошового зобов`язання, на які необхідно нарахувати інфляційні витрати та 3% річних, суд виходить з наступного. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВСУ від 26.04.2017 у справі № 918/329/16). Позивачем долучено розрахунки інфляційних збитків та трьох відсотків річних з урахуванням строку позовної давності за останні три роки в період з 03.01.2016 року по 03.01.2019 року. Відповідачем доказів щодо неправильності нарахування інфляційних збитків та трьох відсотків річних суду не надано, а тому суд бере до уваги подані позивачем розрахунки. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 42435,25 грн за період прострочення з 03.01.2016 по 03.01.2019 року (з урахуванням виплачених коштів), а також 3% річних у розмірі 10604,61 грн, за період прострочення з 03.01.2016 по 03.01.2019 року (з урахуванням виплачених коштів) за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 118050,00 грн за період з 03.01.2016 року, 116362,00 грн за період з 02.05.2018 року по 21.06.2018 року та 115458,00 грн за період з 21.06.2018 року по 03.01.2019 року. Спростування розрахунку зазначених сум відповідачем суду не надано. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved