Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення пені по аліментам, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] та який 14 липня 2017 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровскьої області було розірвано. Від цього шлюбу сторони у справі мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На підставі заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання спільних дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації, починаючи стягнення з 29 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду утворилася заборгованість по аліментам за період з серпня 2017 року по травень 2018 року та станом на 23 травня 2018 року складає 17\~677,42 грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 20\~910,97 грн. Відповідачем [PERSON] в порядку ст.179 ЦПК України, спрямовано відзив на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що йому не було відомо про існування заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року за яким його зобовязано сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільних доньок. З вказаним рішенням суду він був ознайомлений в березні 2018 року. У своєму відзиві на позовну заяву, [PERSON] звертає увагу суду на те, що позивачем до позову надано розрахунок Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 14 червня 2018року № 32912/10, згідно якого заборгованість по аліментах станом на 23 травня 2018 року складає 17677, 42 грн. З початку року, через поштове відділення «Укрпошта», [PERSON] на адресу позивача надсилались грошові перекази, що підтверджено відповідними квитанціями. Згідно розрахунку Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.08.2018 року № 43020, заборгованість по аліментах станом на 01.08.2018 року складає 5722, 55 грн. Крім того, відповідач у відзиві звернув увагу суду на те, що постійно приймав участь у матеріальному забезпеченні дітей. 13 вересня 2018 року на адресу суду спрямовано відповідь представника позивача адвоката [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27 серпня 2018 року, відповідно до якої згідно до банківських виписок по надходженням по картці/рахунку, реквізити якої надані позивачем до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби для отримання аліментних платежів, за період з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року, з 01.04.2018 року по 01.07.2018 року та з 01.06.2018 року по 01.09.2018 року, 20.08.2018 року зараховано 6\~000,00 грн. в рахунок сплати аліментів відповідачем. Надані ж відповідачем квитанції № 2/25, 324/13, 6/13, 6/35 на думку представника позивача, не можуть бути враховані, як доказ сплати аліментів, оскільки вони жодним чином не підтверджують, що грошові кошти були отримані позивачем. На підтвердження неотримання переказів позивачем додано відповідь ПАТ «Укрпошта» від 06.09.2018 року № 39-Л-01 -2018090610083, відповідно до якої жоден з зазначених переказів не отриманий, а повернутий відправнику [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Суду доповіла, що звернулась до Новомосковського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про прийняття виконавчого листа на примусове виконання в січні 2018 року. Представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27 серпня 2018 року, в судовому засіданні вимоги позовної заяви [PERSON] підтримав в повному обсязі. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими, посилаючись на те, що про існування заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року йому стало відомо в березні 2018 року. Звернув увагу суду на те, що він є пенсіонероми та отримує пенсію у Новомосковському ОУПФУ Дніпропетровської області, та відповідно до наданої ним довідки з нього здійснюються відрахування щомісяця у розмірі 726,00 грн. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] надав суду лист Дніпропетровської дирекції ПАТ «Укрпошта» за його зверненням стосовно надання інформації про відправлення переказів на імя [PERSON], відповідно до якого ним здійснено наступні поштові перекази: № 0079 від 07.02.2018 року в сумі 1471,00 грн.; № 0030 від 20.03.2018 року в сумі 1400,00 грн.; № 0025 від 19.04.2018 року в сумі 1400,00 грн.; № 0027 від 10.05.2018 року в сумі 1000,00 грн.; № 0013 від 09.06.2018 року в сумі 2000,00 грн.; № 0035 від 26.06.2018 року в сумі 2000,00 грн.; № 0034 від 16.08.2018 року в сумі 4000,00 грн. Наголосив, що йому зручніше було здійснювати виплати саме за допомогою поштових переказів. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27 серпня 2018 року, в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Суду доповіла, що відповідачу не було відомо про існування заочного рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання їх спільних доньок. Відповідач є пенсіонером та іншого постійного доходу не має. Відрахування за липень-жовтень 2018 року здійснювались з пенсійних виплат, що підтверджено звітом ОУПФУ Дніпропетровської області про здійснені відрахування та виплати. Звертає увагу суду на те, що відповідач надсилав поштові перекази на користь позивача, однак остання їх не отримувала з невідомих причин. Крім того, звертає увагу суду на те, що позивач звернулась до відділу ДВС не в січні 2018 року, а в лютому 2018 року та постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 12 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по аліментам з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровскьої області було розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації, починаючи стягнення з 29 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання зазначеного рішення 29 грудня 2017 року позивачу було видано виконавчий лист, з яким [PERSON] 01 лютого 2018 року звернулась до Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з приводу примусового виконання рішення суду та відкриття виконавчого провадження. Постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 12 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача по аліментам, складений державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 32912/10 від 14 червня 2018 року, відповідно до якого за [PERSON] значиться заборгованість по сплаті аліментів за період з серпня 2017 року по травень 2018 року, яка становить 17\~677,42 грн. Однак вказаний розрахунок спростований в судовому засіданні наданим відповідачем листом старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON], відповідно до якого, заборгованість по аліментам, станом на 01 листопада 2018 року, за [PERSON], згідно виконання виконавчого листа № 202/5622/17, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпра 29 грудня 2017 року про стягнення аліментів на користь [PERSON], складає 7 023,55 грн. Позивачем на обґрунтування позовних вимог в позовній заяві та в судовому засіданні зазначено, що для отримання аліментних платежів, нею надані реквізити карткового рахунку до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, та на вказаний рахунок платежі від відповідача за період з січня по червень 2018 року не надходили, на підтвердження чого надано довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 вересня 2018 року. Позивачем також надано відповідь на її запит ПАТ «Укрпошта» № 39-Л-01-2018090610083 від 06 вересня 2018 року, відповідно до якого за період з 01.03.2018 року по 31.08.2018 року значаться в надходженні на адресу [PERSON] (49108, м. Дніпро, пров. Кальміуський, б. 18) наступні перекази: - \~ \~ \~ \~№ 27 від 10.05.2018 р. (б/д 224074727) сума 1000,00 грн. Переказ повернуто за \~ \~ \~ \~зворотною адресою 16.07.2018 р. і отриманий відправником [PERSON] 31.07.2018 р.; - № 13 від 14.06.2018 р. (б/д 224890136) сума 1000,00 грн. Переказ повернуто за зворотною \~ \~ \~ \~адресою 16.07.2018 р. і отриманий відправником [PERSON] 31.07.2018 р.; - № 34 від 16.08.2018 р. (б/д [NUMBER]) сума 4000.00 грн. Станом на 06 вересня 2018 року переказ знаходиться в наявності у відділення поштового зв'язку Дніпро 108 як не оплачений. Суд не вважає вказані листи належним доказом несплати аліментів відповідачем, оскільки підстави у відповідача направляти аліменти за будь-якою іншою адресою, ніж місце реєстрації позивача, відсутні та так само відсутній припис відносно сплати аліментів виключно на картковий рахунок позивача. Згідно з листом ПАТ «Укрпошта» № 23-01-02-844 від 16 жовтня 2018 року від [PERSON] на імя [PERSON] за адресою: м.Дніпро, пров.Кальміуський, 18 значаться поштові перекази № 0079 від 07.02.2018 р., № 0030 від 20.03.2018 р., № 0025 від 19.04.2018 р., № 0027 від 10.05.2018 р., № 0013 від 09.06.2018 р., № 0035 від 26.06.2018 р., № 0034 від 16.08.2018 р., які повернуті відправнику. За наявності даних щодо направлення грошових переказів за місцем реєстрації позивача суд не приймає до уваги інші дані, оскільки переказ грошових коштів за місцем реєстрації позивача є належним виконанням зобовязань відповідача. Позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву надано роздруківку по картковому рахунку, з якої вбачається нарахування 20 серпня 2018 року у розмірі 6000,00 грн., які сплачені відповідачем в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів та які сама [PERSON] не заперечує. Крім того, оскільки офіційне джерело доходу відповідача це пенсія, на виконання рішення суду від 14 листопада 2017 року з нього провадяться стягнення у розмірі 726,00 грн. щомісяця, починаючи з липня 2018 року. Таким чином дії відповідача [PERSON] свідчать про добросовісне виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання двох доньок. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ст.80 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Згідно з положеннями ч.3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Судом встановлено, що саме позивач [PERSON] ухилялась від отримання аліментів на утримання дітей, будь-якої вини відповідача у тому, що вона не отримувала аліменти, судом не встановлено. Вказане вбачається як з пояснень сторін у справі, наданих в судовому засіданні, так і даних про повернення без отримання направлених відповідачем грошових переказів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами. За таких обставин суд приходить до висновку, що права позивача не були порушені відповідачем, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача та оскільки в даній категорії справ позивачі звільнені від сплати судового збору, він компенсуються за рахунок держави. На підставі ст.ст. 180, 187, 196 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.13, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed