Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON], третя особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. У даному шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її вихованні та забезпеченні. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, їх розвитком не цікавиться. З метою оздоровлення, екскурсій та розширення світогляду, позивачка має намір поїхати з дітьми за кордон у країни Євросоюзу та Туречиину під час літній канікул. Проте зазначила, що батько дітей - [PERSON], безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон та виготовити нотаріально засвідчене клопотання для оформлення закордонного паспорта чи проїзного документа дитини. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за межі України у країни Євросоюзу та Туреччину під час шкільних канікул, не більше 30 календарних днів, без дозволу батька дітей - [PERSON], до досягнення дітьми 16 річного віку. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вважає його безпідставним та необґрунтованим, таким, що не підлягає до задоволення. Зазначила, що позивач до відповідача із заявою про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон не зверталась, доказів щодо необхідності таких поїздок суду не надала. Крім цього, позивач не підтвердила у яку країну планує поїхати, умови перебування дітей та гарантії їх повернення. Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився та про причину неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2013 року). У даному шлюбі народилася дочка - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції) та син - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають із позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. Із пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталась до [PERSON] з метою отримання від нього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення проїзного документа на право виїзду їх дітей за кордон, однак сторони не дійшли згоди між собою щодо цього. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на період шкільних літніх канікул у 2017 році, з метою оздоровлення та екскурсій своїх неповнолітніх дітей, розширення їх світогляду, має намір поїхати із ними у країни Євросоюзу, а також Туреччину. У зв'язку із цим, звернулась до органів Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області щодо виготовлення неповнолітнім дітям біометричних паспортів для виїзду громадян України за кордон. Відповідач [PERSON] тривалий час, із 2013 року перебуває на заробітках за кордоном в Великобританії, в Україну протягом зазначеного періоду не приїзджав, до дітей не з»являвся, що підтверджено поясненнями свідків у судовому засіданні [PERSON], [PERSON] Із своїми неповнолітніми дітьми спілкується лише за допомогою засобів відеозв»язку, безпосередньої участі у їх вихованні не приймає. Крім цього, із пояснень зазначених свідків вбачається, що [PERSON] не брав та не бере участі в оздоровленні своїх дітей на час їх літніх канікул, проведенні із ними часу дозвілля. Зазначені свідки вказали, що дозволу [PERSON] щодо виїзду своїх неповнолітніх дітей за кордон, з метою їх оздоровлення та екскурсій не надавав. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. (Згідно правової позиції ВСУ викладена у постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-15цс17). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також в ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що не надання відповідачем [PERSON] згоди на виїзд дітей за кордон з метою їх оздоровлення та відпочинку, екскурсій у країни Євросоюзу та Туреччину на період їх літніх канікул з 01 серпня по 01 вересня 2017 року, із зазначенням країни прямування та конкретного часового періоду, шкодить інтересам дітей і не сприяє їх всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку. Таким чином, суд вважає, що позов позивача підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial