Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна психіатрична поліклініка №4» ДОР» про зобов'язання здійснити виправлення неправильних записів відомостей про роботу в трудовій книжці. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що в період з 08.06.1990 року по теперішній час вона працює в КЗ «Дніпропетровська міська стоматологічна поліклініка №4», по зміні назви 03.01.2012 року - КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР». Підставою для звернення до суду з вищезазначеним позовом є прагнення отримати належним чином оформлені записи відомостей про роботу у трудовій книжці за номером 2 та номером 8. В березні 1992 року, до початку роботи, вона отримала роз'яснення про свої функції, обов'язки, права і межі відповідальності, інструктаж з техніки безпеки та протипожежної безпеки і була допущена до роботи. Її робоче місце знаходилося в зуботехнічній лабораторії і було забезпечене необхідними засобами праці для виготовлення зубних протезів. Вона працювала за встановленим їй графіком і виробничим планом, отримувала від лікарів стоматологів-ортопедів замовлення на виготовлення зубних протезів, які супроводжувалися оформленими належним чином наряд-замовленнями. Самостійно виготовляла зубні протези та передавала їх до лікаря стоматолога-ортопеда, такі самі дії здійснює і будь-який зубний технік. В кінці кожного місяця вона здавала в бухгалтерію звіти і наряд-замовлення з відміткою про виконані роботи. Нарахування заробітної плати за виконані нею роботи із виготовлення зубних протезів здійснювалося відповідно до умов оплати праці медичних працівників державних та комунальних закладів охорони здоров'я. Виходячи з вищевикладеного, в період березень 1992 року - квітень 1994 року в закладі вона фактично працювала зубним техніком. Відповідно, запис відомостей про роботу в трудовій книжці за номером 2 має бути виправлений змінивши запис про переведення на роботу не «учнем зубного техніка», а «зубним техніком». Крім вищезазначеного, запис відомостей про роботу в трудовій книжці за номером 8, яким її переведено на посаду «завідувача зуботехнічної лабораторії» не відповідає Класифікатору професій ДК 003:2010 та штатному розпису закладу. Відповідно до зазначеного, запис відомостей про роботу в її трудовій книжці за номером 8 має бути виправлений, змінивши при цьому запис про переведення її на роботу не «завідувачем зуботехнічною лабораторією», а «завідувачем зуботехнічною лабораторією зубним техніком». З метою впорядкування документів з обліку трудової діяльності, 30.07.2015 року вона звернулася із заявою №93-к та 10.02.2016 року із заявою №24 до головного лікаря закладу з проханням здійснити виправлення неправильного запису в трудовій книжці. Відповіді на свої звернення вона не отримувала, що дає їй підстави вважати, що виправлення неправильного запису відомостей про роботу в її трудовій книжці заклад самостійно і добровільно здійснювати відмовляється всупереч вимогам законодавства. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР» здійснити виправлення неправильного запису відомостей про роботу в трудовій книжці серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] за номером 2 в графі 3 даних записів, змінивши запис про переведення на роботу не «учнем зубного техніка», а «зубним техніком»; зобов'язати КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР» здійснити виправлення неправильного запису відомостей про роботу в трудовій книжці серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] за номером 8 в графі 3 даних записів, змінивши запис про переведення на роботу не «завідувачем зуботехнічною лабораторією», а «завідувачем зуботехнічною лабораторією зубним техніком». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнавала та пояснила, що вимоги позивача безпідставні, необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08.06.1990 року відповідно до наказу №133 від 07.06.1990 року [PERSON] працює у КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] від 08.06.1990 року (а.с.7). Відповідно до запису №2 у трудовій книжці серії [NUMBER], зробленого 01.03.1992 року, [PERSON] переведена працювати учнем зубного техніка на 0,25 ст. згідно наказу №47 від 21.02.1992 року (а.с.7). Відповідно до запису №8 у трудовій книжці серії [NUMBER], зробленого 10.06.2011 року, [PERSON] переведена на посаду завідувача зуботехнічної лабораторії згідно наказу №100-к від 06.06.2011 року (а.с.7). За інформацією наданою Міністерством охорони здоров'я України від 04.02.2016 року №10.02.11/17/117/ЗПІ-16/2790 щодо посади «учень зубного техніка» у 1992-1994 роках, зазначено, що з 1991 до 1995 років в Україні штатні нормативи медичного персоналу стоматологічних поліклінік були затверджені наказом МОЗ УРСР від 01.10.1976 року №950 (із змінами), який викладено у Збірнику штатних нормативів та типових штатів закладів охорони здоров'я під редакцією С.П.Буренкова, яким посада «учень зубного техніка» не передбачено. Кваліфікаційні вимоги до посади «учень зубного техніка» відсутні. Наказом №590 передбачена посада «зубний технік», яка відноситься до середнього медичного персоналу (а.с.8). За інформацією наданою Департаментом охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради від 04.02.2016 року №4/27-330 зазначено, що штатні посади медичного персоналу стоматологічних поліклінік за період березень 1992 року - квітень 1994 року повинні були визначатися відповідно до наказу МОЗ УРСР від 01.01.1976 року №950 і посади «учень зубного техніка» наказом не передбачалося. Кваліфікаційні вимоги до працівників будь-якої посади та виконуваної роботи у 1992-1994 роках регулювалися Загальносоюзним класифікатором професій робочих, посад службовців та тарифних розрядів, затвердженого Постановою Державного комітету СРСР по стандартах 27.08.1986 року №016 та введеного в дію з 01.01.1987 року. Професії «учень зубного техніка» у Класифікаторі не міститься (а.с.9). За інформацією наданою Департаментом охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради від 01.09.2015 року №4/21-2100 щодо професії (посади) «завідувач зуботехнічної лабораторії» зазначено, що ця посада включена як «завідуючий зуботехнічною лабораторією зубний технік вищої категорії». В штатних розписах лікувально-профілактичних закладів посади завідувачів обов'язково уточнюються назвою спеціальності персоналу за діючою номенклатурою посад. Тобто, посада «Завідуючий зуботехнічною лабораторією» не вірно визначена і не може бути затверджена (а.с.10). Як вбачається у штатних розписах закладу періоду 2012-2015 років посада «Завідуючий зуботехнічною лабораторією» включена як «Завідуючий зуботехнічною лабораторією зубний технік вищої категорії» (а.с.11-18). З метою впорядкування документів з обліку трудової діяльності, 30.07.2015 року з заявою №93-к та 10.02.2016 року з заявою №24 [PERSON] звернулася до головного лікаря закладу з проханням здійснити виправлення неправильного запису в трудовій книжці (а.с.19-21). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як встановлено в судом [PERSON] вже 30.07.2015 року було відомо про неправильність записів у її трудовій книжці, однак до суду із позовом про захист свої прав вона звернулася лише 24.11.2016 року, тобто з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача у своїх запереченнях просила відмовити [PERSON] в позові у зв'язку із пропуском тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України. Жодних переконливих пояснень поважності причини пропуску строку звернення до суду позивачем та її представником не надано, а також не заявлено клопотань про поновлення цього строку. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що позивачем з неповажних причин пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав, що є підставою для відмови в задоволенні заявлених вимог. Крім того, оскільки при поданні позову позивачем не було сплачено судовий збір, то у відповідності до ст.88 ЦПК України його слід стягнути з позивача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved