Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої департаментом ЦНАП Луцької міської ради, у вищевказаній квартирі серед інших осіб зареєстрований також її колишній чоловік [PERSON] . Вищевказана квартира належала їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, однак після поділу майна подружжя право власності на це житло було визнано за нею. Зазначає, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад 10 років. Факт реєстрації відповідача впливає на обсяг її прав, як власника майна, зокрема, на право отримання субсидії, на вартість комунальних послуг. Оскільки вона не підтримує жодних контактів з відповідачем, то вирішити питання про зняття його з реєстрації в позасудовому порядку не виявляється можливим. З огляду на наведене позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 25 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Станом на 27 вересня 2021 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2002 року та ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 березня 2017 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до змісту якої право власності на квартиру [ADDRESS] визнано за [PERSON] (а.с.8, 9). Згідно з довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої 10 червня 2021 року департаментом ЦНАП Луцької міської ради, у вищевказаній квартирі серед інших осіб зареєстрований також відповідач [PERSON] (а.с. 10). За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Факт не проживання [PERSON] з 2010 року за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується повідомленням Луцького РУП ГУНП у Волинській області про розгляд звернення [PERSON] від 12 квітня 2021 року (а.с. 11). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. Судом установлено, що відповідач зареєстрований в квартирі позивача як член сім`ї власника, за власним бажанням, добровільно залишив помешкання понад рік тому, тобто визначив собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні. Наведене свідчить, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved