Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон в обґрунтування якого вказала, що вона з 24 вересня 2010 року по 27 вересня 2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] року від шлюбу народилася дочка [PERSON]. 27 вересня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27.09.2013 року. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO]. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участь у житті доньки свідомо не приймає. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], але відповідач ухиляється від їх сплати з листопада 2016 року. Дитина проживає разом з позивачем, позивач самостійно несе усі витрати по утриманню доньки, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільної доньки, однак звернення позивача відповідачем проігноровано. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок дочці, [PERSON], в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Крім того, позивач 2017року має можливість вивезти дитину на лікування та відпочинок за кордон, а саме у Єгипет або Турцію. Позивач неодноразово зверталася в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дочки за кордон на відпочинок, але відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини та рекомендує дитині після того, як виросте, побачити світ, мотивуючи тим, що лікуватись та відпочити можна на території України. Згодом позивач ще декілька разів зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, пояснюючи відповідачу, що відпочинок з дитиною за кордоном обходиться їй дешевше, ніж в Україні, і за кордоном набагато кращі умови для відпочинку, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді та проігноровані. Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений. Позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон, та її супровід за кордон. 15 вересня 2017 року відповідач подав до суду заперечення проти позову, зазначивши, що в своїй позовній заяві позивач вводить суд в оману тим, що він самоусунувся від виконання своїх обов'язків, не бажає спілкуватися з власною дитиною, не хоче приймати участі у житті доньки. Даний позов заперечує, вважаючи, що вимога на надання дозволу виїзду за межі України не може бути задоволено, а факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи. 27 вересня 2017 року позивач надала суду уточнену позовну заяву в якій просить суд надати їй дозвіл, без згоди батька дитини, [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі України з метою оздоровлення та відпочинку. Зобов'язати відповідача щорічно надавати дозвіл позивачці на оформлення проїздних документів для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі України для відпочинку та оздоровлення до досягнення нею шістнадцятирічного віку. Позивач просить суд надати дозвіл матері, [PERSON], на тимчасовий виїзд за межі України, неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, [PERSON], з 01 листопада по 30 січня 2018 року до Єгипту з метою відпочинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав, просить суд розглянути справу у його відсутність, а також повідомив, що не заперечує надати дозвіл для виїзду неповнолітньої дитини, [PERSON]. В судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім'ї Сквирської районної державної адміністрації не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подавав, заперечень не надав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року № 3857-XII, постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України затвердженні Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідач до проведення судового розгляду визнав уточнені позовні вимоги, а тому суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ст. 174 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у судовому засіданні по суті позовних вимог.

Outcome: approved