Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2018 відкрито провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 16.12.2015 до 05.07.2018 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05.07.2018 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають спільну дитину -сина [PERSON] [INFO]. З січня 2017 з відповідачем проживають окремо, син залишився проживати з позивачем. Після розірвання фактичних шлюбних стосунків існувала домовленість щодо надання коштів на утримання дитини відповідачем, якої останній не дотримувався, хоча має таку можливість, оскільки проживає у власному житлі, є приватним підприємцем і отримує достатній дохід, фізично здоровий, інших утриманців не має. У зв'язку з цим позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON] у розмірі 3000грн на місяць до повноліття дитини; аліменти на її утримання в розмірі 2000грн до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до статті 84 СК України. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву з доданими письмовими доказами, який надійшов до суду 23.10.2018, у якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, а саме: стягненні аліментів на сина у розмірі 2500грн, на дружину - 500грн. При цьому зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти у тих розмірах, які вказані позивачкою, оскільки рівень його доходу є таким, що не здатен задовольнити вимоги, зазначені у позовній заяві. На підтвердження своїх доводів до відзиву додав витяг з відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити та стягнути аліменти з відповідача [PERSON] у розмірах вказаних у позовній заяві. Додатково пояснила, що офіційно не працевлаштована, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, намагається себе утримувати матеріально шляхом надання приватних уроків, однак ці доходи є мінливими і не задовольняють у повному обсязі потреб для матеріального утримання її та спільної з відповідачем дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів на сина та колишню дружину у розмірах, вказаних у відзиві, та просив врахувати заперечення, зазначені у ньому. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. У період з 16.12.2015 до 05.07.2018 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 05.07.2018 рішенням Деснянського районного суду міста Києва розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], який виданий 24.06.2016. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню сина, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину. З огляду на те, що відповідач надав відомості про офіційний дохід, і як батько зобов'язаний утримувати сина, про що не заперечував в судовому засіданні та погодився на сплату аліментів щомісячно в розмірі 2500грн на дитину та 500грн на матір дитини, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до частин другої, четвертої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. При визначенні розміру аліментів, суд враховує і вважає переконливими та обґрунтованими доводи відповідача про неможливість сплати аліментів у розмірі 5000грн разом на дитину та матір дитини, які перевищують його середньомісячну суму доходу, що підтверджується довідкою Державної фіскальної служби України від 15.10.2018. Також, враховуючи приписи ст.7 Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», яким визначено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Отже, аналізуючи вищевикладене та те, що позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження реально отриманих відповідачем доходів, і беручи до уваги положення ст.182 Сімейного кодексу України, наявністю у відповідача нерегулярного доходу, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 2500грн до її повноліття і на дружину в розмірі 500грн до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки стягнення аліментів з відповідача у сукупності в розмірі 3000грн відповідає чинному законодавству України. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80грн. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial