Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати за нею право приватної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Гринева вул. Заньковецької, 9, Віньковецького району Хмельницької області, в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], який помер 03.11.2008 року. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 03.11.2008 року помер її чоловік [PERSON], який був власником домоволодіння в с. Гринева по вул. Заньковецької, 9, Віньковецького району. Позивач є спадкоємцем померлого за законом, як дружина, спадщину прийняла, звернувшись протягом шестимісячного строку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, державним нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно. А тому в позасудовому порядку реалізувати своє право [PERSON] не може. У судове засідання 22.09.2016 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Представник позивача [PERSON] [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області, селищний голова [PERSON] також надав до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги [PERSON] визнав та просив справу розглянути без участі представника селищної ради. Представник третьої особи, Віньковецької районної державної адміністрації (відділ з питань реєстрації прав та їхо бтяжень), будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився, причини неявки до суду не повідомив. За відсутності сторін справа 22.09.2016 року розглянута згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Судом встановлено, що 03.11.2008 року у с. Карижин Віньковецького району помер чоловік позивачки [PERSON], який був власником житлового будинку із надвірними спорудами, який розміщений в с. Гринева по вул. Заньковецької, 9, Віньковецького району. Після його смерті на вказане майно відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємцем померлого за законом та прийняла спадщину у визначеному законом порядку, отримавши свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи, та зокрема: свідоцтвом про одруження серії XV-УA № 170102, згідно якого 23.05.1948 року [PERSON] одружився із [PERSON], та прізвище дружини після укладення шлюбу «Кохан»; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-БВ № 102767; паспортом позивача; довідкою Віньковецької селищної ради від 05.08.2016 року № 2148, згідно якої [PERSON] був головою двору у с. Гринева по вул. Заньковецької, 9, до дня смерті 03.11.2008 року був зареєстрований та проживав із своєю дружиною [PERSON] за вказаною адресою; матеріалами спадкової справи № 349-2009, наданої державним нотаріусом на запит суду. Згідно з оцінювальним актом Віньковецького малого районного комунального підприємства «Інвентарбюро», вартість домоволодіння в смт. Віньківці по вул. Колгоспна, 9, (1963 року побудови) яке складається із: житлового будинку, веранди, прибудови, сараю, підвала, огорожі становить 30790 гривень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом, прийняла спадщину, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає. Однак у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2016 року, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння в с. Гринева по вул. Заньковецької (Колгоспна), 9, після смерті [PERSON], померлого 03.11.2008 року. При вирішенні розглядуваного спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Із довідки Віньковецької селищної ради № 2148 05.08.2016 року, виписок з погосподарської книги за 1991-1995, 2006-2010 роки слідує, що за [PERSON], який помер 03.11.2008 року, та до дня смерті був зареєстрований та проживав в [INFO], рахується житловий будинок із господарськими будівлями за вищевказаною адресою. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на вказане нерухоме майно, однак не оформив це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, та його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно.

Outcome: approved