Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 14 січня 2005 року. Спільних дітей з відповідачем в них немає. З відповідачем в них відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сумісне проживання. Вона намагалася налагодити стосунки з відповідачем, однак нічого не виходило, останній раз відповідач навіть застосував до неї фізичну силу. На теперішній час вони з відповідачем сумісного домашнього господарства не ведуть. Спору майнового характеру між ними не має. Відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач до судового засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, після розірвання шлюбу просила суд залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином. Від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява про те, що він позовні вимоги визнає і просить суд про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи надані суду дані, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2005 року. Їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 6 (арк.спр. 4). Дані про наявність у сторін неповнолітніх дітей в матеріалах справи відсутні. Із заяв позивача та відповідача встановлено, що жодна із сторін відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач заявила про своє бажання надалі носити своє шлюбне прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved