Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору та права застави припиненим. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.09.2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 2501/0908/64-575. Вказує, що згідно п. 1.1. кредитного договору ВAT «Сведбанк» зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 21824,00 дол. США, на строк з 19.09.2008 року по 10.09.2015 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Зазначає, що пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, являється застава автомобіль марки Toyota Auris ММ/Т, кузов (шасі) № NMTKV56E00R029410, державний номер [NUMBER]. Вказує, що з метою дострокового погашення кредиту, вона звернулась до позивача з проханням надати їй інформацію про залишок боргу та 12.02.2015 року ПАТ «Дельта Банк» надав довідку за № 05-2820572/1, та у вказаній довідці зазначено, що загальна сума заборгованості по кредитному договору № 2501/0908/64-575, укладеному 19.09.2008 року станом на 12.02.2015 року, становить 801,77 дол. США. Зазначає, що вказаний вище борг нею сплачено, а підтвердженням цієї оплати є квитанції. Вказує, що 25.08.2015 року позивачка на адресу відповідача направила заяву - клопотання про вивільнення AT «Дельта Банк» з-під забезпечення заставного майна, а саме: автомобіль марки Toyota Auris ММ/Т державний номер [NUMBER], який виступив забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором від 19.09.2008 р. № 2501/0908/64-575. Проте листом від 02.10.2015 року за № 9506, відповідачем відмовлено в знятті арешту, та вкотре зобов'язано позивачку сплатити наявну пеню за кредитом. З огляду на викладене, вважає, що AT «Дельта Банк» своїми діями, та бездіяльністю продовжує не визнавати факт виконання нею зобов'язань перед банком, надсилаючи на її адресу листи із незаконними вимогами про сплату наявної пені, розмір якої 5652,45 грн. На основі зазначеного просить, суд, визнати зобовязання за кредитним договором № 2501/0908/64-575 від 19.09.2008 року та право застави транспортного засобу автомобіля марки Toyota Auris ММ/Т, кузов (шасі) № NMTKV56E00R029410, державний номер [NUMBER] припиненими та зобовязати ПАТ « Дельта Банк» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON] належним їй автомобілем, шляхом подання заяви про припинення обтяження вказаного автомобіля до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна, та заяви про припинення заборони відчуження автомобіля до ВРЕВ для обслуговування м.Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав аналогічні позову пояснення. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та подала заперечення на позов, в яких зазначила, що 19.09.2008 року Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого 30.04.2009 р. стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2501/0908/64-575 згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 21824,00 доларів США, зі сплатою 13% річних строком до 10.09.2015 року. Вказує, що 19.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого 30.04.2009 р. стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON] було укладено договір застави № 2501/0908/64-575-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 7146, відповідно до якого з метою належного та повного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором [PERSON] передала в заставу банку легковий автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2008 року випуску, двигун V-1598 куб.см, шасі (кузов) №NMTKV56E00R029410, реєстраційний номер - СЕ 6767 АМ. Згідно п.1.2. вищевказаного кредитного договору банк надає позичальнику кредит у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника. Зазначає, що ВАТ «Сведбанк» свої зобовязання за вищевказаним кредитним договором щодо надання кредиту позичальнику [PERSON] виконав в повному обсязі. Вказує, що 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №№ 1306, 1307. Відповідно до розділу 2 вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Сведбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах. Відповідно до додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року АТ «Дельта Банк» було передано, в тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2501/0908/64-575 від 19.09.2008 року та договором застави №2501/0908/64-575-Z-1 від 19.09.2008 року. Зазначає, що позивач просить визнати припиненим зобовязання по кредитному договору № 2501/0908/64-575 від 19.09.2008 року та договором застави №2501/0908/64-575-Z-1 від 19.09.2008 року, зобовязати банк подати заяву про припинення обтяження предмету застави шляхом подання заяви про припинення обтяження вказаного майна до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна, та заяви про припинення заборони відчуження автомобіля до ВРЕВ для обслуговування м.Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що нею повернутий кредит та сплачені відсотки за його користування, а тому на думку позивача є підстави для припинення зобовязань за кредитним договором і як наслідок за договором застави. Проте таке твердження позивача є безпідставним, оскільки, позивачем не надано до суду довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором № 12501/0908/64-575 від 19.09.2008 року. Подані позивачем в матеріали справи квитанції підтверджують факт часткової сплати заборгованості за кредитним договором, але не підтверджує факт повного виконання позичальником всіх зобовязань за кредитним договором. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №12501/0908/64-575 від 19.09.2008 року станом на 03 листопада 2015 року загальна сума заборгованості складає 5653,06 грн. яка складається із: пеня 0,61 грн.; штраф 2% зг. пункту 8.2 за невиконання п.5.1.9. 5652,45 грн. На основі зазначеного, просять, суд, відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2501/0908/64-575, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 21824,00 доларів США, зі сплатою 13% річних строком до 10.09.2015 року. Судом встановлено, що 19.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір застави № 2501/0908/64-575-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 7146, відповідно до якого з метою належного та повного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором [PERSON] передала в заставу банку легковий автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2008 року випуску, двигун V-1598 куб.см, шасі (кузов) №NMTKV56E00R029410, реєстраційний номер - СЕ 6767 АМ. Судом встановлено, що 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №№ 1306, 1307. Відповідно до розділу 2 вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Сведбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах. Відповідно до додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року АТ «Дельта Банк» було передано, в тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2501/0908/64-575 від 19.09.2008 року та договором застави №2501/0908/64-575-Z-1 від 19.09.2008 року Судом встановлено, що відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» про розрахунок заборгованості за договором кредиту №12501/0908/64-575 від 19.09.2008 року станом на 03.11.2015 року загальна сума заборгованості складає 5653,06 грн., яка складається із: пеня 0,61 грн., штраф 2% зг. пункту 8.2 за невиконання п.5.1.9. 5652,45 грн. Згідно ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором визнається угода двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пунктом 8.1 кредитного договору № 2501/0908/64-575 від 19.09.2008 року сторони погодили, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення. Пунктом 8.2 кредитного договору № 2501/0908/64-575 від 19.09.2008 року сторони погодили, що за неповідомлення банку про зміну місця проживання, а також за порушення зобовязань, зазначених у п.п. 5.1.7., 5.1.8., 5.1.9., 5.1.10., 5.1.11., 5.1.12., 5.1.14 даного договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від суми зазначеної в п.1.1. даного договору за кожен випадок. Відповідно до п.5.1.9. кредитного договору № 2501/0908/64-575 від 19.09.2008 року, позичальник зобовязався на момент передачі зазначеного в п.2.1. автомобіля в заставу, надати банкові договір страхування (страховий поліс) предмету застави (автомобіля) на умовах повного «Каско», а також підтвердження сплати страхового платежу із щорічним продовженням строку дії договору страхування, або надавати новий договір страхування (страховий поліс), що підтверджує факт страхування предмету застави (автомобіля), протягом дії даного договору. Судом встановлено, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів про належне виконання умови п.5.1.9 кредитного договору, а саме про інформування відповідача про страхування предмету застави та надання підтверджуючих документів (договору страхування/страхового полісу) до банку. Отже, наявна заборгованість за оспорюваним кредитним договором виникла внаслідок недостатності внесених позичальником коштів для повного погашення заборгованості за кредитним договором та невиконання п.5.1.9. та п. 8.2. кредитного договору. Стаття 598 ЦК України встановлює, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, зобовязання за кредитним договором вважаються припиненими з моменту належного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, в тому числі сплати кредиторові суми кредиту за договором, відсотків, штрафів та пені за несвоєчасне повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Крім того, ст. 28 Закону України «Про заставу» передбачено спеціальні підстави для припинення застави, де вказано, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Пунктом 20 договору застави № 2501/0908/64-575-Z-1 від 19.09.2008 року, визначено, що договір діє до повного виконання позичальником основного зобовязання чи настання одного з випадків, з якими чинне законодавство повязує припинення права застави. Оскільки, позичальником основне зобовязання за кредитним договором не виконано, а передбачені ст.28 Закону України «Про заставу» випадки щодо предмету застави не настали, відсутні правові підстави для припинення договору застави і, як наслідок, відсутні правові підстави для виключення записів з реєстрів обтяжень. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1 та 3 статі 58 ЦПК визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 2 статті 59 ЦПК передбачає , що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 4 статті 60 ЦПК передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, доводи позивача, що заборгованість за кредитним договором відсутня є безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed