Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.11.2013 перебувала у шлюбі з відповідачем, що був розірваний рішенням суду від 13.11.2017. У них народилося двоє дітей: доньки [PERSON], 2013 р.н., та [PERSON], 2014 р.н., які проживають разом з позивачем. Відповідач ухиляється від обов'язку щодо виховання та утримання дітей. Наскільки відомо позивачу, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків не має. При визначенні розміру частки заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, позивач просить суд взяти до уваги такі обставини: на утриманні позивача перебуває двоє дітей, які ростуть та потребують витрат, відповідач є здоровою людиною, вже тривалий час перебуває на заробітках за межами України - у Республіці Польща. Отже його матеріальне становище є задовільним, має роботу, про що свідчить той факт, що він постійно проживає у Польщі, себе у витратах не обмежує. У Польщі відповідач проживає з іншою жінкою. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач повинен платити аліменти на утримання двох дітей у твердій сумі в розмірі по 4000 грн. на кожну доньку. Позивач на сьогодні не працює, жодного доходу не отримує, живе за рахунок своєї бабці. За таких обставин їй практично немає за що утримувати доньок. Позивач зазначила, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Ухвалою судді від 11.02.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.03.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, враховуючи свої фінансові можливості, просить визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., тобто по 1250 грн. на кожну дитину щомісячно. Крім цього, зазначив, що він не працює, на обліку як безробітний не перебуває. Твердження позивача [PERSON] про те, що він має великі доходи, постійно проживає в Республіці Польща не відповідають дійсності. Він періодично їздить на роботу за кордон. Його заробітки є періодичними, не стабільними і не такими великими, як вказує позивач. Після приїзду в м. Борислав він завжди купував дітям одяг, іграшки, фрукти та солодощі. На час перебування в м. Борислав забирає дітей до себе за місцем проживання, у його відсутність з дітьми буває його мама [PERSON] Він проживає разом з мамою, яка не працює, отримувана нею допомога з безробіття є не значною, а тому він повинен надавати матеріальну допомогу матері. Позивач [PERSON] теж періодично їздить на роботу в Республіку Польща. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, подала заяву від 26.02.2019, у якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач[PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, дав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов. Одночасно, відповідач погодився на стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей у розмірі по 2000 грн. щомісячно, зазначивши, що таку суму він спроможний надавати на утримання дітей і такий розмір буде достатнім для їхнього утримання. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок з утримання дитини до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON]з 19.11.2013 перебували у шлюбі, що був розірваний рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 13.11.2017. У сторін народилося двоє дітей: доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18 червня 2013 року, серії [NUMBER] від 18 вересня 2014 року, виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області; довідкою про склад сім'ї [PERSON] від 29.01.2019. Судом встановлено, що позивач [PERSON] станом на час звернення до суду з позовом не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває і допомогу по безробіттю не отримує, що стверджується довідкою Бориславської міської філії Львівської ОЦЗ від 30.01.2019. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, що є значно більше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказував, що періодично їздить на роботу за кордон, його заробітки є періодичними, не стабільними і не великими, його доходів не достатньо для виплати аліментів у тому розмірі, про які просить позивач. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Згідно з ч.3 ст.181 ЦПК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Отже, обов'язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати дітей є безумовним. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2019» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 грн., з 1 липня - 1699 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що визначений відповідачем розмір аліментів, який він згідний сплачувати на дітей, зокрема, у розмірі по 2000 грн. на дитину щомісячно, є таким, що дозволить на цей час забезпечити матеріальне утримання дітей, оскільки такий розмір є більшим від визначеного законом прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. При цьому, враховуючи положення Сімейного кодексу України, беручи до уваги також обов'язок позивача [PERSON] утримувати дітей, суд вважає, що кожен з батьків повинен брати участь в утриманні дітей у рівних частинах. Позивач [PERSON] не змогла довести свої вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача саме у розмірі по 4000 грн. щомісячно, не подавши суду жодних доказів про обсяг коштів, які витрачаються щомісячно на утримання дітей, та про можливість відповідача здійснювати сплату аліментів у такому розмірі. Суд вважає, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач, є завищеним. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, що відповідатиме інтересам дітей. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial