Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 10.02.2007 року у Жовківському відділі РАЦС, що стверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER], актовий запис № 12. В шлюбі в них народилася одна дитина- син [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Зазначає, що до висновку про розірвання шлюбу вона дійшла через негідну поведінку відповідача, який не дбав про сім'ю, не працював, вихованням сина не займався, завжди залишав їх і не з'являвся деякий час, надалі вона дізналася, що він грає азартні ігри, заборгував стороннім особам кошти, а також те, що він їздить на заробітки за кордон. Вказує, що фактично з відповідачем не проживає разом близько трьох років, не ведуть спільного господарства, вона втратила подружні почуття і не має наміру надалі підтримувати подружні стосунки з ним так як прийшла до переконання, що сім'я їх розпалася остаточно. А тому просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримала повністю, просить позов задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином за адресою місця реєстрації його проживання, оскільки на адресу суду повернувся конверт із відміткою причини повернення- за закінченням терміну зберігання. Суд враховує, що справа 21.11.2017 року о 11 год. 00 хв. не розглядадася, знімалася із розгляду у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді та його перебуванням на лікарняному. А тому неявка в судове засідання відповідача є першою без поважних причин. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , не з'явився в судове засідання без повідомлення причин , не подав відзив , а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 10.02.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовківського райуправління юстиції Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 12. За час перебування у шлюбі у сторін народилася одна дитина, а саме син- [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER]. Батьком дитини є відповідач по справі. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є негідна поведінка відповідача, який не дбає про сім'ю, не працював, вихованням сина не займався, завжди залишав позивача і їх дитину, не з'являвся деякий час, грає азартні ігри, заборгував стороннім особам кошти, сторони не проживають разом близько трьох років, не ведуть спільного господарства, позивач втратила подружні почуття. Суд враховує, що відповідач не з'являється в судові засідання, що свідчить про прояв байдужості до збереження сім'ї. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сім'я фактично не існує. А тому позов [PERSON] слід задоволити. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач зверталася в суд із позовом 12.10.2017 року, коли судовий збір розраховувався виходячи із прожиткового мінімуму у розмірі 1600,00 грн., тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved