Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 05.09.2015 року та зареєстровано Виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 234 . Позовні вимоги мотивує тим, що 05.09.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 234. У шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через застосування відносно неї фізичного насильства , що призвело до припинення шлюбних відносин з 05.01.2017 року та веденя спільного господарства. Позивач зазначає, що за наслідками нанесення їй тілесних ушкоджень, Ужгородським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, відомості щодо якого внесено до ЄРДР під №12017070030000270. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини. З посиланням на викладене позивач просить суд: розірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON], який був укладений 05.09.2015 року та зареєстровано Виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 234; відновити дошлюбне прізвище - [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Вказала, що основною причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не приймав участь у вихованні дитини та застосовання відносно неї 05.01.2017 року фізичного насильства. Подружні стосунки не підтримують з січня 2017 року, спільне господарство не ведуть, спільно не проживають. Представник позивача- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду заяву 12.10.2017 року згідно якої не заперечує проти розірвання шлюбу та в якій просить зобов'язати позивача не чинити йому перешкоди у вихованні дитини. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 05.09.2015 року, який зареєстровано Виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане 05.09.2015 року. У даному шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якої приєднана до матеріалів справи. Зокрема встановлено, що 02.02.2017 року Ужгородським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за фактом нанесення [PERSON] її чоловіком тілесних ушкоджень , внесені відомості до ЄРДР під №12017070030000270 за ч.1 ст.125 КК України, що стверджується витягом з кримінального провадження №12017070030000270. Шлюбні відносини між подружжям, як стверджує позивач припинені з січня 2017 року. Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є застосовання відносно позивача фізичного насильства з боку відповідача по справі та відсутність бажання сторін продовжувати спільне життя. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюбні відносини. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим та є всі підстави для задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Обгрунтованими є і вимоги позивача про відновлення дошлюбного прізвища. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відновлення дошлюбного прізвища є підставною та підлягає до задоволення. Що стосується вимог відповідача щодо зобов'язання позивача не чинити йому перешкоди у вихованні дитини, які викладені ним у заяві , що надійшла до суду 12.10.2017 року то суд констатує, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами і не звернувся до суду із зустрічним позовом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved