Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Красноармійської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 07.03.1980 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Шевченківської селищної ради м. Красноармійська. Від сумісного проживання мають сина [PERSON] 06.03.2000 року вона, та відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво [NUMBER] на право власності на житло за адресою: [ADDRESS] загальною площею 73,4 кв. м., видане виконкомом Красноармійської міської ради. На теперішній час вони мешкають в одній квартирі. Але у них виникли розбіжності у зв»язку зі сплатою коштів за комунальні послуги. Крім того, вона бажає на свій розсід розпорядитися своєю часткою квартири. Просить визначити частку [PERSON] у спільній сумісній власності у вигляді квартири [ADDRESS] у розмірі 1/3 частини. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача виконавчого комітету Красноармійської міської ради в судове засідання не з»явився, просили справу слухати без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07.03.1980 року по 10.12.2015 року ( а. с. 7). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.03.2000 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира належить вказаним особам на праві спільної сумісної власності.( а.с. 6). Мотивом вказаного позову позивачка зазначила, що, оскільки між нею та відповідачем припинено шлюбні відносини, у них виникли розбіжності з приводу оплати житлово-комунальних послуг, то вважає, що є підстави для визначення частки у майні, що перебуває у спільній сумісній власності.Крім того, позивачка зазначила, що звернення з вимогою про визначення за нею та відповідачами ідеальних часток у квартирі необхідне для вирішення в подальшому питання щодо розпорядження своєї частки. Відповідно до ст.. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 368 ч. 1 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 статті 358 цього Кодексу встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Діюче цивільне законодавство передбачає виділ частки із майна (ст. 370 ЦК України) або поділ майна (ст. 372 ЦК України), що є у спільній сумісній власності лише у натурі. При виділі чи поділі майна, враховується, що частки співвласників є рівними. Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриття після нього спадщини. Таким чином, з вищевказаних положень закону чітко слідує, що учасник спільної сумісної власності може припинити свою власність у ній лише в разі виділу або поділу, а не шляхом визначення часток у майні, що належить на праві спільної сумісної власності. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що між сторонами виник спір щодо розміру часток у спільній власності, або будь-який інший спір про право для вирішення якого необхідно визначити розмір часток співвласників. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту як визначення часток у спільній сумісній власності, за відсутності спору між співвласниками, при вирішенні якого необхідно вирішити питання щодо визначення ідеальних часток, не дає підстав для задоволення позову. Мотиви позову про вирішення в майбутньому спору щодо розпорядження належною йому часткою у майні або виділ майна в натурі або припинення права у спільній частковій власності, не дає підстав для висновку про порушення його прав на даний час відповідачами у справі. Окрім того, відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ними спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. І відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. З урахуванням вищезазначених норма права, обставин справи,суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Красноармійської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed