Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилається на те, що 25 липня 1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м.Чернівці, актовий запис №833. Від даного шлюбу у сторін 10 вересня 2002 року народилася донька, [PERSON], яка на даний час проживає з позивачкою. В позові позивачка зазначає, що причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів між нею з відповідачем, різні погляди на життя, що призвело до виникнення між ними неприязних стосунків. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивачка зазначає, що їх шлюб з відповідачем фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки 01 березня 2014 року чоловік пішов з дому, з того часу сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть подружнім життям. Позивачка вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, примирення вважає неможливим. Спору про поділ майна, що є спільною власністю сторін не має. Також відсутній спір про місце проживання неповнолітньої дитини, яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки, після розлучення у позивачки з відповідачем буде відсутній спільний сімейний бюджет, а неповнолітня дитина залишиться проживати разом з позивачкою, відповідач повинен нести витрати по утриманню дітей у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. Як зазначає позивачка, відповідач - батько дитини, участі в матеріальному утриманні доньки [PERSON] не приймає, хоча має постійне місце роботи, працює методистом в інституті післядипломної освіти Чернівецької області і його заробіток за період з 01 квітня 2014 року по 01 вересня 2014 року становить 13651,20 грн., що підтверджується довідкою №2/4-555 від 24.09.2014 року, виданою адміністрацією інституту післядипломної освіти Чернівецької області. На підставі викладеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/4 частині зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному об'ємі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, а також зазначив, що він в добровільному порядку надає кошти на утримання неповнолітньої доньки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 25 липня 1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м.Чернівці, актовий запис №833, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.7). Від спільного шлюбу у сторін 10 вересня 2002 року народилася донька - [PERSON], що підтверджує свідоцтво про народження [NUMBER] (а.с.6), яка на даний час проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою від 25.09.2014 року, виданою КЖРЕП № 5 м. Чернівці ( а.с. 9) та не заперечував сам відповідач. Також судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з березня 2014 року позивачка з відповідачем не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо, чого не заперечував відповідач в судовому засіданні. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Шлюб між сторонами існує формально. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої доньки, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, неповнолітню доньку залишити проживати з позивачкою. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд також бере до уваги те, що судом надавався сторонам строк на примирення, терміном на два місяці, після спливу якого сторони не примирились. Підлягають до задоволення також позовні вимоги щодо стягнення аліментів. А саме, згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідач - [PERSON], як батько неповнолітньої - [PERSON] зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Верховний суд України, в п. п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз'яснив, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Судом встановлено, що відповідач на даний час працює методистом в інституті післядипломної освіти Чернівецької області і його заробіток за період з 01 квітня 2014 року по 01 вересня 2014 року становить 13651, 20 грн., що підтверджується довідкою №2/4-555 від 24.09.2014 року, виданою адміністрацією інституту післядипломної освіти Чернівецької області. ( а.с.8). Крім того у відповідача не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, стягнення по виконавчих документах з нього не проводяться, чого не заперечував в судовому засіданні сам відповідач. За наведених обставин, враховуючи те, що відповідач офіційно працює та отримує регулярний дохід, суд вважає, що аліменти в даному випадку слід стягувати з відповідача саме у частці від заробітку, а не у твердій грошовій сумі. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На основі викладеного, враховуючи всі обставини справи, а також той факт, що дитина є інвалідом ( а.с. 21), суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.09.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved