Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 04 серпня 2015 року за рішенням суду х відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної дитини щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення донькою повноліття. З моменту вирішення питання про стягнення аліментів, зі слів позивача, сплата аліментів здійснювалась несвоєчасно, а фактично отримані аліменти були в незначному розмірі. Як зазначає позивач, рівень життя та витрат відповідача значно перевищує його доходи, що свідчить про наявність автомобіля, неодноразові відпочинки декілька разів на рік. Позивач витрачає близько 12 000,00 гривень на утримання дитини щомісячно, що включає в себе харчування та забезпечення дитини повсякденними речами, такими як одяг, взуття та інше. Фактично отримуванні позивачем аліменти на дитину в розмірі 1000,00-1600,00 гривень є недостатнім для матеріального забезпечення спільної дитини позивача та відповідача для належного фізичного, так і культурного, інтелектуального, соціального і духовного розвитку. Таким чином, позивач вважає, що належним та достатнім розміром аліментів на дитину буде 6000,00 гривень. Також, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, які вона понесла у зв`язку із відвідуванням ПЗ «Навчально-виховний комплекс «Клевер скул», витрат на транспортні послуги та відвідуванням різноманітних гуртків. 29 жовтня 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та зазначив наступне. Відповідач отримує пенсію за інвалідністю в розмірі 1 333,33 гривні. Також працює в ТОВ «Технарі-Захід» та заробітна плата складає 3 622,50 гривень. В червня 2018 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] , що свідчить про наявність суттєвих обставин. В свою чергу дружина відповідача працює в АТ «Фармак» та отримує заробітну плату від 14 673,19 грн - 73 259,61 грн. Та у власності відповідача є лише частка в квартирі [ADDRESS] . Будь-якого іншого нерухомого, рухомого майна або корпоративних прав чи цінних паперів у власності відповідача немає. Крім цього, відповідач також зазначив, що всі дії вчинені позивачем та всі прийнятті рішення стосовно їхньої спільної дитини були прийняті нею одноособово. Жодного разу позивач не обговорювала з відповідачем будь яких питань стосовно виховання та розвитку дитини. Відповідач звертався до Служби у справах дітей Дарницької РДА із заявами про обмеження у спілкування з донькою, що також підтверджується розпорядженням від 19 липня 2019 року № 621. Відповідач вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи, підтверджених належними доказами. 13 листопада 2019 року позивач подав відповідь на відзив в якому наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просила їх задовольнити. Щодо обставин викладених у відзиві позивач зазначила, що відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною ніхто не чинив, навпаки, останній знав де проживає його дитина, однак фактично самоусунувся від вирішення будь-яких питань пов`язаних в навчанням дитини. Щодо матеріального рівня життя відповідача, позивач зазначила, що [PERSON] - дружина відповідача, за 2018 рік отримала сукупний дохід 409 877,24 грн. та відповідно до норм сімейного законодавства заробітна плата є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просили відмовити в позові. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано від Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» інформацію про всі відкриті банківські рахунки на ім`я [PERSON] та рух коштів по таким рахункам (банківські виписки) у період з січня 2019 року по день надання запитуваної інформації. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» інформацію про всі відкриті банківські рахунки на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та рух коштів по таким рахункам (банківські виписки) у період з 01 січня 2019 року по 28 лютого 2020 рік. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку письмовим доказам, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року (т.1 а.с.15-16) Від цього шлюбу в сторін народилась дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.13) Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1\\3 частини з усіх видів заробітку. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною четвертою статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення суду з 1\\3 частини усіх видів заробітку до 6 000 грн. на утримання спільної дочки щомісячно, посилаючись на те, що з часу стягнення аліментів, сплата аліментів здійснювалася невчасно, а фактично отримані аліменти були в незначному розмірі. Рівень життя та розмір витрат відповідача значно перевищує його доходи, а задоволення необхідних потреб спільної дитини з боку відповідача, як батька, взагалі відсутнє. Фактично отримувані аліменти на дитини в сумі 1000-1600 грн. щомісячно є недостатніми для матеріального забезпечення спільної дитини як для належного фізичного так і для культурного, інтелектуального, соціального і духовного розвитку. Заперечуючи проти позову в судовому засіданні відповідач пояснив, що він є інвалідом з дитинства, його дохід складає пенсію та виплати, які він отримує в службі зайнятості. Крім цього, з 01.06.2018 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка отримує досить велику заробітну плату та фактично утримує сім`ю. Інших доходів він не має. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з положень статей 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Судом встановлено, що позивач вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON] та наразі не працює та перебуває в декретній відпустці по догляду за другою дитиною. Відповідач є інвалідом з дитинства та отримує пенсію, розмір якої коливається від 938 грн. і до 2000 грн. (т.1 а.с.182). З 20.12.2019 року відповідач офіційно не працює, отримує дохід у виді виплати від Солом`янської районної Філії Київського міського центру зайнятості як безробітний, розмір якої становить приблизно, зі слів відповідача та свідка [PERSON] , 3600 грн. Наразі перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка отримує досить велику заробітну плату, що підтверджується довідкою з місяця роботи (т.1 а.с.167). Крім цього, аналізуючи виписку з карткового рахунку відповідача, яка надійшла до суду на виконання ухвали про витребування доказів, на картковий рахунок відповідача постійно надходять перекази грошових коштів від третіх осіб. Отже, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що раніше визначений судом розмір аліментів становить менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини і її гармонійного розвитку. Позивач не має можливості працювати і отримувати доходи, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що свідчить про погіршення її майнового стану. Відповідач отримує пенсію, виплати від центру зайнятості, доход у вигляді переказів від третіх осіб, а тому з врахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів до 4000 грн. з метою забезпечення належного утримання дитини і її гармонійного розвитку. Відповідно до ст. 185 СК України,той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину,а також той з батьків,до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину,що викликані особливими обставинами(розвитком здібностей дитини,її хворобою,каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. До стягнення додаткових витрат на дитину позивач віднесла витрати, пов`язані з відвідування дитини приватного дитячого садочку, обстеження у лікарів з подальшим лікуванням та відвідуванням дитиною гуртків. Наявна в матеріалах справи медична документація відносно захворювань дитини не містить медичних рекомендацій та лікарського призначення. Саме по собі зазначення в медичних документах про те, що дитина має певні захворювання без відомостей про потреби у їх лікуванні, його характеру та обсягу, не є підставою вважати ці обставини особливими та такими, що потребують додаткових витрат. Крім того, визначені позовом додаткові витрати позивача здійснені добровільно, без узгодження із відповідачем, тому достатніх правових підстав для виникнення у відповідача грошового зобов`язання відшкодувати ці витрати суд не вбачає. Вказані витрати з урахуванням фактичних обставин спору, на думку суду, не підпадають під дію визначеної позовом правової підстави ст. 185 СК України. За таких обставин, передбачених законом підстав для стягнення коштів з відповідача на користь позивача в межах цього спору немає. Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги в сумі 18305 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 11 липня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Доманчук О.В.укладено договір про надання правової допомоги адвокатом. Відповідно до пункту 5.1, 4.2 договору, виконавець та клієнт дійшли згоди, що вартість послуг, зазначених в п. 1.1. цього договору складатиме 18305 грн. Клієнт сплачує виконавцю вартість послуг - гонорар щодо представництва та захисту інтересів клієнта в суді першої інстанції протягом 5 днів з дня підписання цього договору. Відповідно до копій квитанцій від 15.07.2019 року гонорар щодо представництва [PERSON] сплачений [PERSON] в повному обсязі. (т.1 а.с.110) Крім цього. Представником позивача надано детальний опис робіт наданих адвокатом Доманчук О.В. (т.2 а.с.103-104) Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги № 8 від 11 липня 2019 року у сумі 8000 грн., що є правомірним розподілом витрат з огляду на часткове задоволення вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial