Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку. У своєму позові позивач просить суд виселити [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зняти його з реєстрації; територіальний підрозділ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона та відповідач [PERSON] мешкають та зареєстровані в [INFO]. Син, відповідач по справі, веде антигромадській спосіб життя, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, бє майно, виносить побутові та особисті речі, які продає, а гроші витрачає на придбання спиртного. З відповідачем проводилася профілактична робота про недопустимість вчинення насильства у сімї, однак відповідач знову продовжує знущатися з неї. Сплата за комунальні послуги відповідачем не проводиться, лише нею. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги наведені в позові, просила суд виселити [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зняти його з реєстрації; територіальний підрозділ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні посилалась на обставини викладені в позові. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Заводського районного відділу у м.Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, Територіального підрозділу ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявилися, представник Заводського районного відділу у м.Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надав заяву, у якому просить розглянути справу без участі їх представника. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є користувачем квартири [ADDRESS], що вбачається з ордера на жиле приміщення № 1340 від 18 вересня 1990 року, а також з довідки про склад сімї. Згідно довідки про склад сімї від 06 лютого 2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значаться позивач [PERSON], [PERSON], а також відповідач [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивачу [PERSON], що також вбачається зі свідоцтва про народження, видане повторно Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року, актовий запис № 2313. Відповідно до ст.116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідно наявність двох умов: систематичного порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач [PERSON] зверталась до органів внутрішніх справ із заявою на дії відповідача [PERSON], але відповідно до висновків були проведені перевірки та встановлено, що відповідач скоював сімейні сварки, але складу кримінального правопорушення та порушення громадського порядку зі сторони відповідача встановлено не було. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під заходами попередження або громадського впливу, про які зазначено у п.1 ст.116 ЖК України, маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішні справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Відповідно до вимог ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивач будь-яких доказів того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а також докази застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу не дали результату. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виселення відповідача із спірної квартири, як особу, яка систематично порушує правило співжиття, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшло свого підтвердження факт систематичного застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними. Систематичність застосування таких заходів та їх безрезультатність є обовязковою умовою виселення особи. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed