Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків: літ. «А-1» житловою площею 15,90 кв.м, загальною площею 31,70 кв.м, та літ. «Б-1» житловою площею 23,10 кв.м, загальною площею 41,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в, м. Люботин по вул. Полтавський шлях, 11, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], який помер 12 січня 1991 року. В обґрунтування позову [PERSON]. вказувала, що ще при житті її дідусь, [PERSON], склав заповіт на все належне йому майно на її імя. Після смерті дідуся все спадкове майно, що складається з двох житлових будинків та господарських будівель і споруд, які розташовані в м. Люботині по вул. Полтавський шлях, 11, вона прийняла, оскільки була постійно зареєстрована за цією адресою. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі немає можливості, тому що відсутні відомості про реєстрації права власності на житлові будинки. В зв'язку з чим вона вирішила звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні позивач, [PERSON], повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, пояснила, що все своє життя проживає в даному житловому будинку. Новий житловий будинок будували всією родиною, але власником був дідусь, [PERSON], та зазначила, що спадщину після його смерті вона прийняла за заповітом. Відповідач, Люботинська міська рада Харківської області, в судове засідання не з'явився, але до суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника за наявними доказами. В судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи та подані суду докази, суд встановив наступне. Спірним є домоволодіння, що складається з двох житлових будинків: літ. «А-1» житловою площею 15,90 кв.м, загальною площею 31,70 кв.м, та літ. «Б-1» житловою площею 23,10 кв.м, загальною площею 41,20 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в м. Люботин по вул. Полтавський шлях, 11. На замовлення [PERSON] 14 грудня 2015 року КП «Люботинське БТІ» виготовило технічний паспорт, згідно з яким на земельній ділянці за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Полтавський шлях, 11, розташовані житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», навісом літ. «а1», ганком літ. «а2», загальною площею 31,70 кв.м, із них житловою площею 15,90 кв.м, житловий будинок літ. «Б-1» з ганком літ. «б», загальною площею 41,20 кв.м, із них житловою площею 23,10 кв.м, та надвірні будівлі та споруди: сараї літ. «В», «Д», «Е», душ літ. «З», вбиральня літ. «Г», погріб літ. «вп», огорожа «1-2». Також у технічному паспорті міститься відмітка про закріплення за вказаним домоволодінням земельної ділянки на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради № 3 від 23 квітня 1953 року. Згідно із довідкою КП «Люботинське БТІ» від 08 лютого 2016 року, первісна адреса спірного домоволодіння проспект Сталіна, 15, була змінена на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради від 01 листопада 1968 року на вул. 22 зїзду КПРС, 22, а згодом на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради від 26 червня 2007 року на вул. Полтавський шлях, 11. Але право власності на домоволодіння не було оформлено. За ініціативою позивача в судовому засіданні було допитано свідка, [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] є її рідним дідом, що в спірному житловому будинку вона проживала до 1960 року. В 1962 році після смерті її бабусі, дідусь, [PERSON], переїхав жити до с. Манченки Харківського району Харківської області, проте залишався зареєстрованим в своєму будинку. Також свідок підтвердила, що старий житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин. вул. Полтавський шлях, 11, належав її дідові, [PERSON], і даний факт ніхто з родичів не оспорював, та й після будівництва нового будинку ніхто не висував вимог до [PERSON] щодо права власності на домоволодіння. Судом було оглянуто інвентаризаційну справу № 2229 на спірне домоволодіння, в якому наявні матеріали свідчать про те, що станом на 1986 рік забудовником житлових будинків та користувачем земельної ділянки по вул. Полтавський шлях, 11 в м. Люботин був [PERSON] Додатковим підтвердженням того, що забудовником спірного домоволодіння є саме [PERSON], є його власноручно складена заява від 19 листопада 1984 року на адресу виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів з проханням надати дозвіл на будівництво нового будинку замість старого будинку. На заяві є рекомендаційний напис про підготовку архітектором необхідної документації за зверненням [PERSON] Питання набуття права власності в період часу забудови спірного домоволодіння регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку про те, що спірне домоволодіння належало на праві власності [PERSON] 24 серпня 1983 року [PERSON], склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно після смерті він заповів онуці [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]В.). 12 січня 1991 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія ІV-ВЛ № 299362, виданим 13 січня 1991 року Манченківською селищною радою Харківського району Харківської області, про що зроблений відповідний актовий запис № 8. Згідно зі ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з двох житлових будинків, а також з надвірних будівель і споруд, розташованих за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Полтавський шлях, 11, після смерті [PERSON] відкрилася 12 січня 1991 року. Спадкоємицею за заповітом на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є [PERSON], позивач в справі, що відповідає ст. 534 ЦК України, відповідно до положень якої при спадкоємстві за заповітом кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з записів у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в житловому будинку за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Полтавський шлях, 11, на час смерті [PERSON] в спірному житловому будинку постійно проживала [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння житловим будинком, оскільки продовжила проживати та обслуговувати будинок. Крім того, за повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на фактично прийняте за заповітом спадкове майно звернулася 20 січня 2016 року його онука [PERSON], інших заяв про прийняття або відмову від спадщини не надходило. Також відповідно до повідомлення Харківського обласного державного нотаріального архіву від 01 квітня 2016 року із заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину в період з 1991 року по 1995 рік від спадкоємців померлого 12 січня 1991 року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, вчинений [PERSON] 24 серпня 1983 року заповіт не скасований. Суд вважає, що позивачка прийняла спадщину після смерті діда, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому задовольняє позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved