Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона, [PERSON], перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1964 року, а з 17 листопада 1966 року і у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Далі позивач зазначає, що 30 травня 1969 року вона зі своїм чоловіком придбали за сумісні кошти домоволодіння [ADDRESS], яке було зареєстровано на ім'я [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння. Рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 13 січня 1971 року було визнано право власності на 5/6 частини домоволодіння за [ADDRESS] за [PERSON]. Ухвалою Судової колегії по цивільним справам Дніпропетровського обласного суду від 08 лютого 1971 року визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON], та по 1/6 частини домоволодіння за [PERSON] та [PERSON], також, було визнано недійсним договір купівлі - продажу від 30.05.1969 року на ім'я [PERSON] на 5/6 частини домоволодіння. [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Великоустюгського міськвиконкому Вологодської області [PERSON] померла. З того часу жодною особою не було заявлено свого права власності або права на спадщину на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS]. Таким чином, позивач зазначає, що вона володіє вищевказаним домоволодінням з дня визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння, тобто з 1971 року, та з урахуванням норм ЦК України та п. 8 його Прикінцевих та перехідних положень, строк відповідно до якого можна рахувати набувальну давність є строк з 01 січня 2001 року. При таких обставинах позивач вважає, що суд може визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку з набувальною давністю. Позивач (її представник) в судове засідання не з'явилися, надали суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, про вищевказані обставини не заперечують, просять позов задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, надали суду заяву, в якій просили суд винести рішення на підставі вимог законодавства та наданих доказів до матеріалів справи. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлені наступні обставини і визначенні відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 1/6 частина домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 30.05.1969 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-1405, зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу за № 234 за реєстровим № 54. Судом також встановлено, що ухвалою Судової колегії по цивільним справам Дніпропетровського обласного суду від 08 лютого 1971 року визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON], та по 1/6 частини домоволодіння за [PERSON] та [PERSON], також, було визнано недійсним договір купівлі - продажу від 30.05.1969 року на ім'я [PERSON] на 5/6 частини домоволодіння. Речове право на таке нерухоме майно було зареєстровано в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу за № 266 за реєстровим № 77. Також, під час розгляду вказаної цивільної справи по суті було встановлено, що [PERSON] ніколи не проживала у вищевказаному домоволодінні, а постійно мешкала в м. Великий Устюг Вологодської області. Матеріалами даної цивільної справи встановлено, що [PERSON] не мешкала у вказаному домоволодінні, та не була там зареєстрована, що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 54 від 05.04.2014 року (а.с10), а відтак ніяким чином не приймала участь у підтримці цього домоволодіння в гідному стані та оплаті відповідних комунальних платежів Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що згідно матеріалів технічної інвентаризації, означене домоволодіння має загальну площу 40,4 кв.м., житлову 18,6 кв.м., допоміжну 8,4 кв.м., площу літніх приміщень 13,4 кв.м., що складається із: житловий будинок А-1, тамбур а-1, прибудова а1-1, прибудова а2-1, козирок металевий, вбиральня Г, сарай (тимчасовий) Д, погріб із шийкою Е, споруди № 1-3 (а.с. 15-17). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO], про підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 березня 2014 року серія [NUMBER], виданого відділом РАЦС Великоустюгського міськвиконкому Вологодської області, актовий запис в Книзі реєстрації смерті № 431( а.с.13). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності за набувальною давністю суд виходив з наступного. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з аналізу норми ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч.1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придатне для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. Нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує. В силу ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст.3 ЦК України). Аналіз вимог чинного законодавства, в яких йдеться про недобросовісних учасників цивільних правовідносин, дозволяє зробити висновок, що особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що фактичне володіння спірним майном не завдало шкоди правам та охоронювальним законом інтересам третіх осіб, а сам факт володіння таким майном з боку позивача не спрямований на спричинення шкоди іншим особам. Безперервність володіння повинна бути на протязі визначених законом строків і цей строк диференціюється в залежності від об'єкта, в даному випадку для нерухомого майна є таким, що становить більш ніж 10 років. Також обов'язковою ознакою, необхідною для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України є факт відкритого володіння, очевидного для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. При цьому перебіг строку набувальної давності починається з моменту володіння. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 1971 року, у тому числі протягом останніх десяти років, що передували дню звернення до суду, утримує спірне нерухоме майно за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Доблесна, 108 (колишня адреса вул. Молодіжна, 108), фактично вступила у право власності вищевказаним майном, користувалась прибудинковою територією, та по даний час продовжує відкрито, безперервно користуватися і володіти даним нерухомим майном у вигляді спірної 1/6 частки домоволодіння. За вказаний період часу, спірне майно не було примусово витребувано у позивача законним володільцем в силу віндикаційного позову, а фактичне володіння таким майном з боку повивача також не було визнано недобросовісним у встановленому законом порядку. З огляду на вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, зокрема наявності фактичного, безтитульного (незаконного), відкритого та безперервного володіння позивачем чужим майном у вигляді 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS] за набувальною давністю. У зв'язку із вищевикладеними обставинами, та приймаючи до уваги названі норми матеріального закону, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати за [PERSON] ([ADDRESS], і.п.н. [NUMBER]) право власності на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] за набувальною давністю, належної [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved