Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування поданого позову [PERSON] в позовній заяві зазначила, що 28.07.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. 02.07.2007 року в них народилась донька, [PERSON]. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися через його небажання приймати участь у сімейному житті, виховувати доньку. На теперішній час подружні стосунки між ними припинено, будь-яка можливість відновити стосунки та зберегти сім'ю відсутня, примирення неможливе. Через відсутність житла позивач переїхала з міста Дніпропетровськ, де вона проживала з відповідачем, до міста Кілія, де проживає разом з донькою в будинку своєї матері. На підставі викладеного позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання дитини разом з нею та стягнути з відповідача на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 400 гривень. На призначену дату розгляду справи позивачем було надано суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вона зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], повідомлений про дату та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 74-76 ЦПК України, повторно в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності відповідача та без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що шлюб сторін зареєстровано 28.07.2007 року у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 601 /а.с. 4/. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ № 136465, виданого 28 липня 2007 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 876, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Як вбачається з паспорту [PERSON], її місце проживання зареєстровано за адресою: [INFO], який згідно свідоцтва на право власності № 1392 від 15.01.2003 року належить [PERSON], яка є матірю позивача /а.с. 6, 8, 12/. Згідно інформації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 24.09.2013 р., [PERSON], [INFO], з 03.06.2011 року зареєстрований за адресою: [INFO] 2[ADDRESS]. /а.с.21/. При розгляді і вирішенні справи судом враховано відповідні положення законодавства: Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка в позові наполягає на розірванні шлюбу та зазначає, що примирення з відповідачем неможливе, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню. Стосовно вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з положеннями ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду дитина фактично проживає з позивачем та доказів про існування між сторонами спору щодо місця проживання дитини суду не надано, в звязку з чим з огляду на положення ч. 1 ст. 161 СК, ст. 60 ЦПК України відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 51 Конституції України - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містить ст. 180 СК України. Законом України N 2901-IV «Про внесення змін до Сімейного Кодексу України про збільшення розміру аліментів на дітей», який набрав чинності з 15.10.2005 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» в ст. 7 з 1 грудня 2013 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 1032 гривні. Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що спільна з відповідачем неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача, беручи до уваги потребу дитини в матеріальному забезпеченні, відсутність відомостей про наявність у відповідача постійного заробітку або регулярного доходу, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача такими, що підлягають задоволенню у розмірі визначеному позивачем та присуджує їх до стягнення, оскільки вважає, що присуджена сума буде достатньою для того, щоб забезпечити виконання батьківського обовязку відповідача щодо утримання своєї дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць. Судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини, сплачений позивачем, за правилами ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення на його користь з відповідача. Судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, за правилами ст. 88 ЦПК України належить стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial