Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] \~ звернулась з позовом до Військової частини [NUMBER] Збройних Сил України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилається на те, що Наказом командира військової частини [NUMBER] № \~ \~ \~ \~7\~від 10 квітня 2014 року [PERSON] , було прийнято на посаду діловода групи секретного документального забезпечення відділення захисту інформації та криптології військової частини [NUMBER] . Про вказане призначення свідчить запис у трудовій книжці. Вказує, що у подальшому відбулася зміна назви військової частини [NUMBER] на військову частину [NUMBER] . 10.11.2016 року позивач уклала контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] Військово-Морських Сил Збройних Сил України [PERSON] про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу. На підставі припису Військового комісара [INFO] полковника [PERSON] , у термін до 11 листопада 2016 року, позивач вибула у розпорядження командира військової частини [NUMBER] для остаточного вивчення і прийняття на військову службу за контрактом на посаду ВОС-901 в Збройні Сили України. Після отримання вказаного припису, 09 листопада 2016 року [PERSON] надала командиру військової частини [NUMBER] заяву з проханням звільнити з посади діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом на підставі п.3 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Зазначає, що на підставі цієї заяви наказом командира військової частини [NUMBER] № 193 від 09.11.2016 року її звільнено з займаної посади. Починаючи з 10 листопада 2016 року по теперішній час, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] на підставі вищевказаного контракту. Контракт є строковим та діє відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Разом з цим, вважає, що при виданні наказу порушено положення статті 119 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в частині збереження за нею місця роботи на час проходження військової служби за контрактом до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, і середнього заробітку у військовій частині [NUMBER] . Просить визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини [NUMBER] №193 від 09.11.2016 року про звільнення у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом та поновити її на посаді діловода групи секретного документального забезпечення відділення захисту інформації та криптології військової частини [NUMBER] . 27.03.2019 року подала заяву про збільшення позовних вимог відповідно до ст. 49 ЦПК України. В судове засідання з`явився представник позивача, в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що при звільненні позивача були порушені норми трудового законодавства.\~\~\~ Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову, пояснив суду, що вимоги викладені в позовній заяві є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству. Подав до справи відзив з обгрунтуванням доводів відповідача. Також просив визнати пропущеним строк звернення до суду. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він (вона) дізналися або повинні були дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що підставою припинення трудового договору є вступ працівника на військову службу. Відповідно до наданої заяви позивачем (вх.№712 від 09.11.2016 року), було проведено звільнення працівника Збройних Сил України з роботи. Звільненню з цивільної посади діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці військової частини [NUMBER] передувало бажання позивача змінити вид діяльності, а саме: 07.10.2016 року командуванням військової частини [NUMBER] було розглянуто питання щодо прийняття на військову службу за контрактом солдата запасу [PERSON] та призначено на вакантну посаду відповідального виконавця командування військової частини [NUMBER] та направлено клопотання військовому комісару [INFO] (вих.№1021 від 07.10.2016 року). 10.10.2016 року позивач написала заяву військовому комісару Суворовського районного військового комісаріату м. Одеси про прийняття її на військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] на посаду відповідального виконавця командування військової частини [NUMBER] (номер заяви №102 від 07.11.2016 року). 27.10.2016 року позивач написала заяву про надання щорічної відпустки з 01.11.2016 року на 8 діб та була віддана наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 27.10.2016 року №184 і вважалась такою, що вибула у щорічну основну відпустку з 01.11.2016 року. В цей період позивач проходила військово-лікарську комісію (довідка військово-лікарської комісії від 07.11.2016 року №2/81). Після повернення з відпустки 09.11.2016 року була написана заява про прибуття з відпустки (вх. №711 від 09.11.2016 року). Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 09.11.2016 року № 193 підтверджено повернення з відпустки працівника [PERSON] , діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці військової частини [NUMBER] . 09.11.2016 року позивач написала заяву про звільнення з посади діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці у зв`язку із призивом на військову службу за контрактом та попросила звільнити її за пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю (вх. №712 від 09.11.2016 року). 09.11.2016 року позивач отримала припис [INFO] (№2173/ВКП від 09.11.2016 року) вибути у розпорядження командира військової частини [NUMBER] для остаточного вивчення і прийняття на військову службу за контрактом. Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 09.11.2016 року№ 193 підтверджено звільнення з роботи працівника [PERSON] , діловода групи секретного документального забезпечення відділення охорони державної таємниці військової частини [NUMBER] , у зв`язку з призивом на військову службу за контрактом. На наступний день, 10.11.2016 року позивачем був написаний рапорт про прийняття у добровільному порядку на військову службу у Збройні Сили України за контрактом до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію на посаду відповідального виконавця командування військової частини [NUMBER] (вх. № 715 від 10.11.2016 року). На підставі даного рапорту наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 10.11.2016 року №12-РС з рядовим запасу [PERSON] , відповідно до статей 20 та 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, пункту 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, прийнято в добровільному порядку на військову службу за контрактом осіб рядового складу і призначено відповідальним виконавцем командування військової частини [NUMBER] з присвоєнням військового звання матрос. Рапортом (вх. № 716 від 10.11.2016 року) позивач доповіла, що справи та посаду відповідального виконавця командування прийняла, до виконання приступила. Суд вбачає, що на підставі вищевказаного рапорту, наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 10.11.2016 року № 194 матроса [PERSON] з 10.11.2016 року допущено до виконання службових обов`язків за посадою. Таким чином, військова служба за контрактом осіб рядового складу та військова служба за контрактом осіб сержантського та старшинського складу є окремим видом військової служби та ніяк не належить до строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Тому суд приходить до висновку, що оскільки позивач не була призвана та мобілізована на військову службу, а добровільно уклала контракт на проходження військової служби та взяла на себе зобов`язання, передбачені контрактом - гарантії, передбачені ч.3 ст. 119 КЗпП, до неї не застосовуються. За таких умов позовні вимоги щодо поновлення на роботі задоволенню не підлягають, тому як позивач була звільнена на законних підставах. Позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги щодо поновлення на роботі, а тому самостійного обґрунтування судом мотивів залишення їх без задоволення не потребують. Також суд вказує, що позивач звернулась за захистом свого права на можливе збереження місця роботи на час проходження військової служби за контрактом та середнього заробітку, обравши не належний спосіб захисту, який не відповідає виниклим правовідносинам. Так як позивач є звільненим від сплати судового збору щодо усіх заявлених ним позовних вимог, відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати мають бути віднесені на рахунок держави.

Outcome: dismissed