Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, третя особа - [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2002 року по 02.04.2008 року, при розірванні шлюбу спору щодо поділу майна у подружжя не було. 23.06.2006 року у період шлюбу, на ім`я позивача за відплатними нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу було придбано розташовані за адресою: [ADDRESS] об`єкти нерухомості: жилий будинок жилою площею 73,7 кв.м. з надвірними будівлями: кухня літ. «Б», баня літ. «В», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», убиральня літ. «У», басейн літ. «Л», колодязь літ. «к», ворота, огорожа № 1, каналізація літ. «к.я» за ціною 100 000,00 грн., договір купівлі-продажу жилого будинку від 23.06.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вовчанського нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю. за реєстраційним № 1513; земельна ділянка площею 0,23 га для обслуговування житлового будинку і господарських приміщень, визначена державним актом на право приватної власності на землю ХР-08-00-083324 від 04.12.1998 року, за ціною 1 000,00 грн., договір купівлі-продажу жилого будинку від 23.06.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вовчанського нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю. за реєстраційний № 1516. З метою оплати вартості придбаного майна та витрат, пов`язаних з нотаріальним оформленням угод, позивач взяла в борг у [PERSON] 110 000, 000 грн., про що позивач склала розписку від 23.06.2006 року. Боргові зобов`язання перед [PERSON] були виконанні позивачем у сумі 110 000,00 грн., у 2008 році після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, а саме: 20.06.2008 року позивач повернула [PERSON] 50 000, 00грн., 22.12.2008 року позивач повернула [PERSON] 60 000, 00 грн. Повернення грошових коштів було оформлено відповідними розписками [PERSON] . Таким чином, придбання жилого будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки для їх обслуговування за адресою: [ADDRESS] фактично було здійснено за рахунок особистих коштів позивача. З метою впорядкування документів на протязі 2018-2019 років за заявою позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що запроваджений з 01.01.2013 року, була внесена інформація про спірні об`єкти нерухомості з урахуванням змін у складі надвірних будівель, нової літерації надвірних споруд та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. На даний час позивач є власником спірних об`єктів нерухомості, інформація про які в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначена наступним чином: житловий будинок загальною площею 181,3 кв.м., житловою площею 73,7 кв.м., що складається з житлового будинку літ. «А-2», мансарда літ. «М», підвал літ. «П», крильце літ. «К1», балкон літ. «а», огорожа №№ 1, 2, 3, 4, 5, колодязь літ. «К», каналізаційна яма літ. «К2» та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 23.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю. за реєстаційний № 1513, дублікат якого виданий приватним нотаріусом Вовчанського нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю. 24.07.2018 року за реєстраційним № 830 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1612329263216, дата реєстрації 26.07.2018 року; земельна ділянка з кадастровим номером 6321687201:00:001:0109 площею 0,23 га., що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю. за реєстраційним № 1516, дублікат якого виданий приватним нотаріусом Вовчанського нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю. 24.07.2018 року за реєстраційний № 831 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1796364463216, дата реєстрації 25.03.2019 року. Позивач вважає, що одноособове виконання нею боргових зобов`язань перед [PERSON] , що виникли у зв`язку з придбанням житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , свідчить про придбання вказаного майна в період шлюбу за її власні кошти. Відповідач від виконання боргових зобов`язань перед [PERSON] за розпискою від 23.06.2006 року усунувся, будь-якої участі у погашенні боргу не приймав. Просить визнати особистою власністю житловий будинок загальною площею 181,3 кв.м., житловою площею 73,7 кв.м., що складається з житлового будинку літ. «А-2», мансарда літ. «М», підвал літ. «П», крильце літ. «К1», балкон літ. «а», огорожа №№ 1, 2, 3, 4, 5, колодязь літ. «К», каналізаційна яма літ. «К2» та знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 6321687201:00:001:0109 площею 0,23 га. Ухвалою суду від 26.10.2020 року було відкрите провадження у цивільній справі розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу [PERSON] . Ухвалою суду від 17.03.2021 року закрито підготовче провадження призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Справу розглядати без її особистої участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації, яка вказана в позовній заяві, а саме: [ADDRESS] . Судова повістка повертається до суду з відміткою «тимчасово не підконтрольна територія». Відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Судова повістка направлена за вказаною адресою повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 11 ст. 128 УПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Після оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідоме, заяв клопотань до суду не надав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Надав до суду пояснення в яких зазначив, що у червні 2006 року позивач [PERSON] звернулась до нього з пропозицією позичити їй грошові кошти на придбання будинку в с. Рубіжному Вовчанського району Харківської області, вартість якого становила 100 000,00 грн. Передача грошових коштів у сумі 110 000,00 грн. (з урахуванням можливих додаткових витрат при оформленні угоди купівлі-продажу) була оформлена розпискою від 23.06.2006 року. Грошові кошти він привіз до нотаріальної контори у м. Вовчанськ, де здійснювалось оформлення договору купівлі-продажу. Грошові кошти були повернуті [PERSON] у 2018 році сумами 50000 грн. та 60000 грн., як про те зазначено у позові. Оригінал розписки після повного погашення боргу було передано [PERSON] [PERSON] позичала в нього грошові кошти неодноразово. Неповернуті кошти за іншою розпискою від 05.01.2015 року стягувались [PERSON] з [PERSON] в судовому порядку, про що Московським районним судом м. Харкова було прийняте рішення від 27.04.2016 року у справі № 643/19986/15. Після 2016 року [PERSON] щодо позичення їй коштів до нього не зверталась. Таким чином, підтверджує надання ним грошових коштів [PERSON] 23.06.2006 року та їх повернення нею 20.06.2008 року у сумі 50000 грн. та 22.12.2008 року у сумі 60000 грн. З відповідачем [PERSON] не знайомий, при передачі грошових коштів [PERSON] відповідач присутній не був. У вирішенні спору між [PERSON] та [PERSON] про визнання набутого у шлюбі майна особистою приватною власністю [PERSON] покладається на розсуд суду. Справу просить розглядати без його особистої участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (стаття 21 СК України). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкції правил статті 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. На підтвердження своїх вимог позивачем надано копію свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 08.10.2008 року, виданого Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного Харківського міського управління юстиції, відповідно до якого встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 02.04.2008 року, актовий запис № 107 (а.с. 29). Доказів з якого часу був укладений шлюб до позову не додано, як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем зазначено, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюб з 02.11.2002 року. Згідно копії дублікату, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу житлового будинку № 830 від 23.06.2006 року [PERSON] придбала жилий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] (а.с. 26). Відповідно до звіту про незалежну оцінку житлового будинку, загальною площею 181,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , вартість майна складає - 150 500 грн. (а.с. 14-23). Згідно копії дублікату, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу земельної ділянки № 831 від 23.06.2006 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею, 0,23 га, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] (а.с. 27). Відповідно до звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 6321687201:00:001:0109, площею 2300 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , вартість майна складає - 25 000 грн. (а.с. 6-13). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 227858176, об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, адреса: [ADDRESS] , форма власності - приватна, власник [PERSON] (а.с. 30). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 227858622, об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка, площа 0,23 га, кадастровий номер 6321687201:00:001:0109, форма власності - приватна, власник [PERSON] (а.с.31). Як убачається із копії боргової розписки, [PERSON] [INFO] взяла у борг у [PERSON] 110 000 грн., котрі зобов`язується повернути до кінця 2006 року. 20.06.2008 року [PERSON] отримав 50000 тисяч гривень. 22.12.2008 року отримав [PERSON] 60000 тисяч гривень (а.с. 28). Аналізуючи наявні у справі докази судом встановлено, що в період перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON] , були придбані житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , право власності на які зареєстровано за позивачем. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що хоча спірний житловий будинок та земельна ділянка були набуті нею у період шлюбу з відповідачем, але за її особисті кошти, отримані від [PERSON] за позикою оформленою розпискою від 23.06.2006 року та повернуті нею після розірвання шлюбу з відповідачем, що визначає їх правовий режим як особисту приватну власність. Однак, сама по собі розписка про отримання коштів [PERSON] від [PERSON] у розмірі 110 000 грн. 23.06.2006 року із зобов`язанням повернення коштів до кінця 2006 року не може бути беззаперечним підтвердженням того, що спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані саме за ці кошти. Як вбачається зі змісту копії розписку від 23.06.2006 року, вона не містить відомостей про отримання [PERSON] коштів у позику на придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки. Разом з тим, у наданих суду поясненнях, [PERSON] зазначає, що кошти дійсно ним надавались на придбання саме спірного будинку, грошові кошти були повернуті йому [PERSON] у 2018 році сумами 50000 грн. та 60000 грн., як про те зазначено у позові та 20.06.2008 року - 50000 грн., 22.12.2008 року - 60000 грн. Однак у позові зазначено саме про повернення коштів у 2008 році. Також [PERSON] зазначає, що оригінал розписки після погашення боргу передано [PERSON] , що свідчить про виникнення протиріч. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 грудня 2017 року № 6-996 цс 17. Позивачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно, не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно, яке є предметом спору, було придбано за її особисті кошти. Враховуючи наведене, суд вважає заявлені [PERSON] позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи відмову у задоволені позову судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed