Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить визнати частково недійсним договір дарування, посвідчений 16.07.1998 р. державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр.№1-2110, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с.Пересічне, вул.Красноармійська,30; визнати за позивачем право власності на 1\\2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район,с.Пересічне, вул.Красноармійська,30, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 15 серпня 2014 року. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що відповідачу належить жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с.Пересічне, вул.Красноармійська,30 на праві приватної власності згідно договору дарування, посвідченого 16.07.1998 р. державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр.№1-2110. Мати позивачки [PERSON], 25.11.1957 р. зареєструвала шлюб з батьком позивачки [PERSON] згідно свідоцтва про одруження, виданого Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, серія ЯР№794557. Вказаний жилий будинок з надвірними будівлями будувався батьками [PERSON] за спільні кошти та в період шлюбу та був оформлений на батька в 1987 році згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 20.06.1987 р., виданого виконкомом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, реєстр.№2570. [PERSON] того, позивач [PERSON] зазначила, що її батько [PERSON] розірвав шлюб з матірю 27 червня 1978 року. 12 травня 1992 року померла мати позивачки [PERSON] та за життя вона не мала змоги оформити на себе 1\\2 частину жилого будинку, так як всі документи знаходились у батька, і крім того, на момент закінчення будівництва, вводу жилого будинку до експлуатації шлюб вже був розірваний. Батько позивачки [PERSON] помер 15 серпня 2014 року. Як вказує позивач, вона звернулася до Дергачівської державної нотаріальної контори в установлений законом 6-ти місячний строк з заявою про прийняття спадщини після смерті батька і саме тоді дізналася, що 16 липня 1998 року батько склав договір дарування жилого будинку з надвірними будівлями, посвідчений державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], реєстр.№1-2110, де вищевказаний жилий будинок з надвірними будівлями подарував другій дружині [PERSON]. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що спірне домоволодіння не є спільною сумісною власністю батьків позивача, які на час будівництва проживали окремо, мати позивача за життя мала можливість оформити право на свою частку в домоволодінні, але цього не зробила. Представник третьої особи Дергачівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явилась, згідно заяви прохала розглядати справу у її відсутність, що суд вважає за можливе. Заслухавши позивача, представників позивача, відповідача, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи достовірно встановлено, що жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район,с.Пересічне, вул.Красноармійська,30 на праві приватної власності належить [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого 16.07.1998 р. державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр.№1-2110. Мати позивачки [PERSON], 25.11.1957 р. зареєструвала шлюб з її батьком [PERSON] згідно свідоцтва про одруження, виданого Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, серія ЯР№794557. Жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с.Пересічне, вул.Красноармійська,30, був оформлений на батька позивачки в 1987 році згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 20.06.1987 р., виданого виконкомом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, реєстр.№2570. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу №витягу 00014744551 батько [PERSON] розірвав шлюб з матірю позивачки 27 червня 1978 року, актовий запис №236. Згідно свідоцтва про смерть, виданого Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, реєстр.№59 [PERSON] померла 12 травня 1992 року. Також відповідно свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, реєстр.№97 батько [PERSON] - [PERSON] помер 15 серпня 2014 року. При зверненні позивача до Дергачівської державної нотаріальної контори в установлений законом 6-ти місячний строк з заявою про прийняття спадщини після смерті батька вона дізналася, що 16 липня 1998 року її батько уклав договір дарування жилого будинку з надвірними будівлями, посвідчений державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], реєстр.№1-2110, де вищевказаний жилий будинок з надвірними будівлями подарував другій дружині [PERSON]. В акті про закінчення будівництва від 09.09.1986 р. зазначено, що даний жилий будинок було збудовано в період часу з квітня 1970 року по листопад 1973 року, проте позивачем під час розгляду справи в суді не надано жодного доказу щодо спільного будування спірного домоволодіння її батьками.. В свою чергу, доказами, які спростовують наявність спільної сумісної власності на спірне домоволодіння є рішення народного суду Дергачівського району Харківської області від 18.04.78р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], де чітко зазначено, що сторони не проживають сумісно з 1959 року. На підтвердження зазначеного факту їх несумісного проживання до суду надана довідка №9885/15 від 07.05.15р. де зазначено, що [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яку 14.12.61р. було розглянуто і позовні вимоги задоволено. Окрім вказаного до суду надана копія будинкової книги спірного домоволодіння, яка велася з березня 1955 року, про що свідчать записи у розділі III. Так, встановлено, що мати позивачки під час шлюбу з [PERSON] взагалі не була зареєстрована в спірному домоволодінні. Також під час розгляду справи в суді було зясовано, що матері позивача - [PERSON] на час розірвання шлюбу в судовому порядку достовірно було відомо про факт розірвання шлюбу та про наявність домоволодіння у її чоловіка - [PERSON] Таким чином, [PERSON], після розірвання шлюбу остаточно втратила право користуватися домоволодінням колишнього чоловіка, тобто, в даному випадку момент розірвання шлюбу є моментом, коли [PERSON] дізналася про порушення свого права на частку в сумісній власності. На підставі ст.29 Кодексу про шлюб та сімю (в редакції, яка діяла в 1978 році) строк позовної давності встановлений в три роки, з моменту, коли особа дізналася про порушення свого права. Однак, [PERSON] не використала своє право на звернення до суду про розділ спільного сумісного майна, при чому відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухомість не є причиною відмови в відкритті провадження. Після спливу строку позовної давності спірне домоволодіння залишилося власністю [PERSON], який, в свою чергу, скористався наданим йому правом, подарував 16.07.98р. домоволодіння своїй новій дружині і, як слідство цього факту, втратив усі права та обовязки, повязані з володінням спірного домоволодіння. Отже, на момент відкриття спадщини після смерті 15.08.14р. [PERSON], у відповідності до ст.1218 ЦК України спірне домоволодіння не входило до складу спадщини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилаються сторони, суд знаходить вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed