Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], та є її наймачем. Разом з нею в квартирі зареєстрований її син [PERSON], але з квітня 2009 року в даній квартирі не проживає, спільного з позивачем господарства не веде. Відповідач участі в утриманні спірної квартири не бере. Реєстрація відповідача за вказаною адресою ускладнює для позивача отримання житлової субсидії. Оскільки відповідач у даному приміщенні не мешкає з 2009 року, просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 22 будинку № 47 на м-ні «Молодіжний» в м. Димитров Донецької області. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] є основним наймачем квартири № 22 в будинку № 47 на м-ні «Молодіжний» в м. Димитров Донецької області, на її імя відкритий особовий рахунок. [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 29.10.2003 року. Крім неї, в зазначеній квартирі, з 27.03.2009 року зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується довідками Приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» (а.с. 10-13, 14, 15, 16). Згідно з актом про непроживання від 19.01.2016 р., складеним за участю працівників ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс», відповідач [PERSON], зареєстрований в квартирі № 22 будинку № 47 на м-ні «Молодіжний» в м. Димитров, але не мешкає в ній з 2009 р. до теперішнього часу (а.с. 9). Вказані обставини та факт непроживання відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні також поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивача знає як сусідку, знає її сина, тобто відповідача, якого не бачив вже 7 років. Позивач мешкає одна. Де зараз знаходиться відповідач не знає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивача знає як сусідку з першого дня, коли вони заїхали в їх будинок, це було давно, відповідач ще тоді був дитиною. Вона також знає й відповідача, він з позивачем не мешкає вже давно, як тільки закінчив школу, кудись уїхав. Вона навіть не знає як він зараз виглядає, бачила його тільки дитиною. Не бачила приблизно з 2007р. На теперішній час син не мешкає з позивачем, де син зараз не знає, скільки спілкувалася з позивачем, та сама чекає, щоб син подзвонив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі, якщо особа не проживає в жилому приміщенні більше шести місяців без поважних на те причин, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, визначається ст.72 ЖК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі № 22 будинку № 47 на м-ні «Молодіжний» в м. Димитров принаймні з 2009 року, тобто більше шести місяців. Поважних причин не проживання відповідача у даній квартирі судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved