Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на 2/4 частин квартири [ADDRESS] та визначення частки у спільному майні. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй, [PERSON], а також її батькам: померлому [INFO] [PERSON] та померлій [INFO] [PERSON]. Вона є спадкоємцем першої черги за законом на майно батьків, що складається з 2/4 частки спірної квартири однак в нотаріальній конторі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно після смерті батьків оскільки між співвласниками вищезазначеної квартири, не було визначено ідеальних часток у даному майні, а тому нотаріус не може визначити спадкову масу та конкретний розмір спадкового майна померлого [INFO] [PERSON] та померої [INFO] [PERSON]. Тому просить визнати за нею право власності на 2/4 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батьків та визначити, що її частка у спірній квартирі становить 3/4 її частини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Тернопільським міським відділом ЗАГС. [PERSON] 21.08.1997 року одружилася з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого відділом РАГС м. Тернопіль. Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 27.12.1999 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з технічного паспорта виданого 28.12.1999 року Тернопільським міським БТІ квартира [ADDRESS] має загальну площу 64,4 кв.м. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільною сумісною власністю є спільна власність двох чи більше осіб, у якій завідомо не визначені частки кожної з них. Тобто, учасники не мають наперед визначних часток, є факт відсутності існування в об'єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Відповідно до ст. 369, 370, 372 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, розпоряджаються за згодою всіх співвласників, мають право на виділ належної їм частки чи на поділ майна. При цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Таким чином судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а саме по 1/4 її частині. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] в м. Тернопіль. [PERSON] померла [INFO] в м. Тернопіль, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Таким чином, позивач [PERSON] належать до спадкоємців першої черги за законом після смерті батьків [PERSON] та [PERSON]. 21.05.2013 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, а саме 2/4 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з неможливістю визначити спадкову масу та конкретний розмір спадкового майна померлих, оскільки між співвласниками спірної квартири, не було визначено ідеальних часток у даному майні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитись від прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. ( ст. 1268 ЦК України). Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За умовами ст. 370 співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У відповідності до ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідного до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на 2/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] померлого [INFO] та смерті матері [PERSON] померлої [INFO] та визначення, що частка позивача у спірній квартирі становить 3/4 її частини. На підставі наведеного,

Outcome: approved