Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні майном, посилаючись на те, що їй, [PERSON] , а також її колишньому чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить жилий будинок загальною площею 293,3 кв.м., житловою площею 110,1 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 26 червня 2015 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/7749/15-ц, будинок між ними з відповідачем був поділений у рівних частках, по Ѕ частині будинку кожному. З 11 вересня 2013 року між нею і [PERSON] шлюб був розірваний. З 15 лютого 2014 року вона уклала шлюбні відносини і змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Починаючи з 2016 року, її колишній чоловік відповідач у справі, маючи доступ до будинку, що є у їхній спільній власності, почав чинити перешкоди у користуванні, постійно змінюючи замки від вхідних дверей, підселяючи без її згоди квартирантів, знайомих людей, які в подальшому разом з відповідачем обмежують їй доступ до будинку. Вона не може потрапити до будинку, і при намаганні зв`язатись з відповідачем, останній повідомляє, що впускати її не буде, через вікно вона побачила що зникли її речі та речі, що були куплені ними в шлюбі. На даний час вона не має змоги потрапити до будинку, і при зверненні із заявою до правоохоронних органів, їй повідомлено про необхідність вирішення спору в судовому порядку. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила вселити її у будинок [ADDRESS] [ADDRESS] , та зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні будинком [ADDRESS] [ADDRESS] , та передати ключі від вхідних дверей та міжкімнатних дверей. У судове засідання позивач і представник позивача не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи представник позивача повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Оскільки представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2015 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності, виселення, визнання договору недійсним, відшкодування шкоди, за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, позов [PERSON] і зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] і [PERSON] право власності по 1/2 частині жилого будинку за кожним загальною площею 293,3 кв.м., житловою площею 110,1 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та по 1/2 частині земельної ділянки за кожним площею 0,142 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Віта [ADDRESS] , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні жилим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві позивач [PERSON] зазначала, що починаючи з 2016 року її колишній чоловік відповідач у справі, маючи доступ до будинку, що є у їхній спільній власності, почав чинити перешкоди у користуванні, постійно змінюючи замки від вхідних дверей, підселяючи без її згоди квартирантів, знайомих людей, які в подальшому разом з відповідачем обмежують їй доступ до будинку. Вона не може потрапити до будинку, і при намаганні зв`язатись з відповідачем, останній повідомляє, що впускати її не буде, через вікно вона побачила що зникли її речі та речі, що були куплені ними в шлюбі. Однак, позивач [PERSON] в позовній заяві відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не довела заявлені позовні вимоги до відповідача [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. З наявних матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивач [PERSON] надала суду копію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2015 року, копію Висновку інспектора Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Русакова О.В. від 16 квітня 2016 року, копію Висновку дільничного офіцера поліції Києво-Святошинського ВП ст. лейтенанта поліції Шевчук В.В. від 12 січня 2018 року. У вказаному Висновку інспектора Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Русакова О.В. від 16 квітня 2016 року зазначається, що 17 квітня 2016 року надійшла письмова заява від [PERSON] з приводу протиправних дій колишнього чоловіка [PERSON] , а саме, що він зі слів заявниці проник до будинку спільного користування та замінив вхідні замки до помешкання. Під час опитування [PERSON] не заперечував того факту, що 10 квітня 2016 року він разом з своїм знайомим [PERSON] приїхав до будинку за адресою: [ADDRESS] , однак потрапити до будинку він не зміг, і ним було прийнято рішення змінити вхідні замки до помешкання з подальшою передачею ключа співвласниці будинку. Коли він зайшов до будинку, то побачив безлад, не було техніки, посуду, меблів, іншого майна, з будинку він нічого не забирав. У Висновку дільничного офіцера поліції Києво-Святошинського ВП ст. лейтенанта поліції Шевчук В.В. від 12 січня 2018 року лише зазначається, що 10 січня 2018 року надійшла заява [PERSON] з приводу протиправних дій з боку колишнього чоловіка, який не дає змоги користуватися будинком [ADDRESS] [ADDRESS] . З вищевказаних Висновків по заяві [PERSON] від 16 квітня 2016 року і від 12 січня 2018 року суд дійшов висновку, що вказані матеріали не містять встановлених фактів про порушення відповідачем прав позивача [PERSON] у зв`язку із зверненням до суду з вказаним позовом, і наявні матеріали не містять належних і достовірних доказів, що відповідач [PERSON] чинить позивачу [PERSON] перешкоди у здійсненні нею права користування жилим будинком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд зазначає, що вказані Висновки постановлені задовго до подання позивачкою позову до суду, а саме 16 квітня 2016 року та 12 січня 2018 року. А з позовом до суду позивач [PERSON] звернулась лише 16 листопада 2018 року. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні майном. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed