Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від спільного проживання з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач записаний батьком дитини в свідоцтві про народження, але утримання дитині не надає. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому теж потребує утримання. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення повноліття, та на своє утримання в такому самому розмірі до досягнення сином трирічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що проживала з відповідачем у цивільному шлюбі, мають спільну дитину; на теперішній час відповідач проживає окремо, ніяких стосунків не підтримують, він є приватним підприємцем, добровільно коштів на утримання дитини не надає. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, оскільки представник позивача не заперечує проти такого розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до свідоцтва про народження від 10.06.2004 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськуправління юстиції у Хмельницькій області, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження від 31.12.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно довідки ПП «Управлінська компанія «Житлофонд» № 165 від 25.03.2015 року дитина [PERSON] проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. З огляду на те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає разом із матірю, є працездатним, отримує дохід, але добровільно коштів на утримання дитини не надає, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі ? частини його доходу щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що позивачка не перебувала у шлюбі з відповідачем, не є його дружиною, судом не знайдено підстав для стягнення аліментів з відповідача на її утримання. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial