Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.02.2012р. на утримання малолітньої доньки [PERSON], 19.07.2008р.н., визначивши їх в розмірі 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.02.2012р. з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], 19.07.2008р.н. в розмірі 450 грн. щомісячно. На даний час розмір таких аліментів є недостатнім, а у звязку із змінами законодавства, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019р. становить 2027 грн., з 01.07.2019р. 2118 грн., з 01.12.2019р. 2218 грн. В добровільному порядку відповідач не сплачує аліментів у відповідності до вимог чинного на даний час законодавства і тому просить збільшити розмір стягуваних аліментів в судовому порядку. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 14.02.2019р. відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Відзиву на позову заяву відповідач не надав. Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2019р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Відповідач, а також його повноважний представник в судовому засіданні не заперечили проти визначеної позивачем суми аліментів, оскільки така сума визначена чинним законодавством. При цьому, заперечують підставу позову, оскільки на даний час в провадженні суду перебуває справа про визначення місця проживання дитини. Ту обставину, що дитина на даний час фактично проживає з позивачем не заперечують. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Конституція України покладає на батьків обовязок утримувати дітей до їх повноліття (частина\~друга статті\~51). У той же час сімя, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина\~третя статті\~51). Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], 19.07.2018р.н., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження (а.с.3). Відповідно до довідки ОСББ «Файні сусіди» (а.с.5), малолітня, а також позивач зареєстровані за адресою [INFO]. Дитина на даний час проживає разом з матірю, чого відповідач не оспорює. Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.02.2012р. (а.с.2), з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої [PERSON], 19.07.2018р.н., в розмірі 450 грн., починаючи з 21.12.2011р. і до досягнення дитиною повноліття Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-143цс13 на основі аналізу ст.ст. 181, 192 СК України зазначив, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Під час розгляду цивільної справи № 640/16750/16-ц (постанова від 25.04.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі вказав, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно ч. 2 цієї статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобовязань полягає не в покладенні обовязку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання. Відтак, та обставина, що між сторонами триває спір про визначення місця проживання дитини не має правового значення для вирішення питання про зміну розміру аліментів, і так як на даний час дитина проживає з матірю, аліменти підлягають стягненню на її користь. Тому, враховуючи обовязок суду в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання, позов належить визнати обґрунтованим та задовольнити в повному обсязі, змінивши розмір стягуваних аліментів та збільшивши його до суми 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 14 грудня 2018 року (з дати предявлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, враховується також той факт, що на даний час на законодавчому рівні визначено мінімальний розмір аліментів не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якого не було на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved