Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 15 жовтня 2017 року померла її бабка [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з Ѕ частини квартири № 58 в будинку № 48, розташованому по вул. Університетська у м. Словянськ Донецької області. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину 10 січня 2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], однак отримала відмову, обґрунтовану тим, що нею не було надано нотаріусу документи, що посвідчують право власності померлої на зазначену частку вказаної квартири. Враховуючи викладене, позивач просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири № 58 в будинку № 48, розташованому по вул. Університетська у м. Словянськ Донецької області. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі ордеру серії АА № 11083155 від 25 січня 2019 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали суду заяви, у яких позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, а справу розглянути у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засіданні не зявився; відповідачем до суду було надано відзив, в якому позовні вимоги [PERSON] визнав, а справу просив розглянути у відсутність його представника. Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про право власності на житло від 31 серпня 1997 року, виданого згідно розпорядження № 1629-р від 26 липня 1997 року, слідує, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира № 58 в будинку № 48, розташованому по вул. Університетська у м. Словянськ Донецької області, яка була ними приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 3, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, що діяла на час отримання [PERSON] та [PERSON] вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. За таких обставин, а також враховуючи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 155559092 від 08 лютого 2019 року, суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру № 58 в будинку № 48, розташованому по вул. Університетська у м. Словянськ Донецької області, у частках по Ѕ кожна. Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так, 25 січня 2001 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений завідуючою Першої словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1-425, яким вона усе належне їй майно заповіла [PERSON] Згідно відомостей, зазначених у свідоцтві про смерть серії ІІІ-ВГ № 558701, виданого Орджонікідзевським відділом управління запису актів громадянського стану адміністрації міста Пермі 17 жовтня 2017 року, [PERSON], [INFO], померла 15 жовтня 2017 року, в зв'язку з чим на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України 15 жовтня 2017 року відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частинами 1, 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З приписів ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України слідує, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановлений законодавством строк не звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини, а отже її не прийняла. Частиною другою статті 1223 закріплено правило, за яким у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Зі свідоцтва про народження серії І-НО № 569270, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 25 березня 2014 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 261819 від 24 квітня 1971 року, а також свідоцтва про народження серії ЯА № 567298 від 14 лютого 1951 року, слідує, що позивач по справі [PERSON] є рідною онукою померлої 15 жовтня 2017 року [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1265 у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 10 січня 2018 року зверталася до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак їй постановою «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» № 449/02-31 від 21 грудня 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з тим, що нею не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на Ѕ частину квартири № 58 в будинку № 48, розташованому по вул. Університетська у м. Словянськ Донецької області. Разом з тим, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що вищевказана частина вищезазначеної квартири на праві власності на день смерті належала померлій 15 жовтня 2017 року [PERSON], спадкоємцем пятої черги після смерті якої є [PERSON], суд приходить до переконання, що вимоги позивача в ході судового засідання знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved