Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON], в якому на підставі ст.ст.23, 1166 ЦК України просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 2757,31 грн. та моральну шкоду в сумі 30000 грн., мотивуючи тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, їй було завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, внаслідок чого вона стала інвалідом ІІ групи, несе значні витрати на лікування, в тому числі оперативне втручання та придбання медичних препаратів, що в сукупності завдає як фізичних, так і моральних страждань. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, оскільки судові повістки з іншими документами були завчасно надіслані відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання, зазначеним у наданих на вимогу суду відомостях адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області, однак повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання»; про причини неявки відповідач суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. В судовому засіданні представник позивача погодився на заочий розгляд справи, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної, а також шкода, завдана майну фізичної, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 15.11.2013 року у справі № 286/5686/13-к , який набрав законної сили 29.01.2014 року, [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме заподіянні потерпілій [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за його участю тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та призначено йому покарання у вигляді 3-х років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України обвинуваченого [PERSON] звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, стягнуто з обвинуваченого [PERSON] 130,18 грн. витрат на користь Овруцької ЦРЛ та 4633,20 грн. витрат на користь Житомирської обласної лікарні ім.Горбачевського на лікування потерпілої [PERSON], стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] 5488,29 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 15.11.2013 року у справі № 286/5686/13-к, який набрав законної сили 29.01.2014 року, і має преюдиційний характер, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулось внаслідок неправомірних дій [PERSON], якими завдано шкоди потерпілій [PERSON], та з його вини, а тому ці обставини не потребують доведення у цій цивільній справі. Зокрема вироком встановлено, що 23 червня 2013 року, біля 22 год. 25 хв., в с.Гошів Овруцького району, [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не маючи посвідчення і відповідних документів на право керування транспортним засобом категорії «А», керуючи власним мотоциклом марки «ИЖ Юпитер-5», без д.н.з., та рухаючись по проїзній частині вулиці села, в порушення вимог пунктів 2.1, 2.9, 11.2, 11.3, 12.3, 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України (ПДР) не обрав безпечну швидкість руху з урахуванням свого стану (алкогольне сп'яніння) та своїх навиків керування транспортним засобом, внаслідок чого не впорався з керуванням, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалась понад лівим узбіччям в зустрічному напрямку та яку він ([PERSON]) завчасно виявив, внаслідок чого [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої великогомілкової кістки зі зміщенням відломків, закритого перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням відломків, які (тілесні ушкодження) за ступенем тяжкості відносяться до категорії середніх по критерію тривалого розладу здоров'я та при відсутності ознак небезпеки для життя. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.9, 11.2, 11.3, 12.1, 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наставшими наслідками, тобто отриманням [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 15.11.2013 року у справі № 286/5686/13-к, [PERSON] є власником мотоцикла марки «ИЖ Юпитер-5», д.н. [NUMBER], який він придбав на початку липня 2012 року у знайомого, але документів на цей мотоцикл на себе не переоформив. А відтак, [PERSON] є належним відповідачем у справі. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 1196 ЦК України встановлено способи відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Зокрема ч.1 ст.1196 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копій виписки із медичної картки стаціонарного хворого, довідки до акту огляду МСЕК, квитанцій та фіскальних чеків, позивач у зв'язку з отриманими травмами ніг продовжує лікуватись і після ухвалення вироку, внаслідок чого на придбання медичних препаратів в період стаціонарного лікування та проїзд у лікарню було витрачено кошти в загальній сумі 2757,31 грн. Тому з огляду на викладене та виходячи з того, що обставини неправомірності дій відповідача та його вина у вчиненні ДТП, наявність безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними винними діями відповідача і завданою позивачу шкодою ушкодженням здоров'я, згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, з огляду на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 15.11.2013 року у справі № 286/5686/13-к, як уже зазначалось вище, є встановленими і не потребують доведення у цій цивільній справі, позовна вимога про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 2757,31 грн. є правомірною і підлягає задоволенню. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода вішкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення місячних платежів. Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 15.11.2013 року у справі № 286/5686/13-к, який набрав законної сили 29.01.2014 року, було частково задоволено цивільний позов потерпілої [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про стягнення 70000 грн. моральної шкоди і стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 50000 грн. моральної шкоди. А тому, виходячи з наведеної обставини та приписів ст.23 та ч.1 ст.1168 ЦК України щодо одноразовості відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що правові підстави для повторного стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 30000 грн. відсутні, а тому в цій частині в позові слід відмовити за безпідставністю. Позивач звільнена відсплати судового збору на підставі п.п.3, 6, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Тому

Outcome: approved