Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного проживання з відповідачем вони мають доньку [PERSON], [INFO]. З вересня 2016 року вони з відповідачем припинили спільне проживання, вона з дочкою стали жити окремо, вона самостійно займається вихованням та утриманням дитини. Відповідач офіційно не працює, заробляє випадковими підробітками, тому вважає, що [PERSON] не зможе належним чином займатися їх донькою, а навпаки, своєю аморальною поведінкою може негативно вплинути на процес виховання дочки. Тому просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з нею у квартирі [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. В судове засідання позивач та її представник, не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, заперечень не надав. Згідно з вимогами ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради Березуцька Н.І. в судове засідання не з'явилась, було надано до суду висновок виконкому від 07.06.2017 р. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з такиих підстав. Як встановлено судом, сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 10). Позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2004 р. на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 11,12 - копії договору, витягу). Згідно характеристики Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 130 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, малолітня [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS]. Вихованням дитини займається мати, систематично цікавиться навчанням дитини, допомагає [PERSON] у навчанні, відвідує батьківські збори. За час навчання учениці в КЗШ № 130 батько приходив тільки забирати дитину зі школи в 1 класі, навчанням доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідував (а.с.13). Згідно акту сусідів, посвідченого головою Житлово-будівельного кооперативу «Ювілейний-1», [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], батько дитини [PERSON] за вказаною адресою не проживає та участі у вихованні дитини не приймає (а.с.15). За даними голови ЖБК «Ювілейний-1» від 23.03.2017 р., за період проживання за вищевказаною адресою, скарг та нарікань з боку мешканців будинку не було (а.с.32 - довідка). Згідно характеристики Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 130 Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 04.04.2017 р., малолітня [PERSON] мешкає разом з матір'ю та співмешканцем матері. Разом винаймають житло по [ADDRESS]. Мати бере активну участь в житті дитини, батько дитини наразі з сім'єю не проживає, з жовтня 2016 року навчанням дитини не цікавиться (а.с.33). Позивач працює секретарем-друкаркою Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.14). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 160 СК України, передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повної гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 07.06.2017 р. № 8/22-753 про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], виконком вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON]. При цьому виконком враховує умови проживання дитини, місце роботи та характеристику матері дитини. Батько [PERSON] громадянин Білорусії, постійно в місті Кривому Розі не проживає, під час перебування у місті мешкає за адресою: [ADDRESS], яка належить йому. Умови проживання в квартирі задовільні, дитина перебуває під час зустрічей з батьком у вказаному житлі. [PERSON] не заперечує щодо проживання малолітньої доньки разом з матір'ю, але наполягає на спілкуванні з донькою в соціальних мережах та побачень під час його перебування в м. Кривому Розі (а.с. 49-50 - висновок, а.с. 51,52 - акти з місць проживання). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Тому оскільки в даному випадку сторони не дійшли згоди з цього питання, суд враховуючи письмові матеріали справи, місце проживання малолітньої дитини сторін вважає необхідним визначити за місцем проживання матері. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3 ст.181 СК України (у редакції зі змінами від 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VIII встановлено суми прожиткового мінімуму на 2017 рік для дітей віком з 6 до 18 років. Згідно з даним Законом для дітей відповідного віку прожитковий мінімум складає: з 01 січня 2017 року 1689 гривень; з 01.05.2017 року 1777 гривень; з 01 грудня 1860 гривень. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про обов'язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на утримання дитини до її повноліття, на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн. за вимогу про визначення місця проживання дитини, однак в зв'язку з тим, що вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат нею не заявлялася, судові витрати покладаються на позивача. Крім того, згідно частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved