Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом, що належало за життя її батьку [PERSON], померлого 29.09.1992 року, у вигляді житлового будинку, розташованого в с. Надрічне, вул. Крянгє І., 43, Тарутинського району Одеської області, загальною вартістю 180 542 гривні. При зверненні до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право власності за заповітом позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Враховуючи викладене, позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, розташований за адресою: с. Надрічне, вул. Крянгє І., 43, Тарутинського району Одеської області. Позивач в судове засідання не зявився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання також не зявилася. На адресу суду від відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без її участі, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права про визнання права власності на спадкове майно. При розгляді справи суд керуються нормами Цивільного Кодексу /1963 року/, так як правовідносини виникли в період дії вищевказаного кодексу. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Як, встановлено судом, що спадщина відкрилась в день смерті спадкодавця [PERSON], а саме з 29 вересня 1992 року (а.с.9). Згідно особистого рахунку № 130 Погосподарській книзі с. Надрічне Тарутинського району Одеської області вбачається, що головою домогосподарства, яке розташоване в с. Надрічне, вул. Крянгє І., 43, Тарутинського району Одеської області був [PERSON], померлий 29.09.1992 року. За життя [PERSON] склав на імя позивача заповіт, яким заповідав йому все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, що на день його смерті буде належати йому (а.с.7). Заповіт на день смерті спадкодавця ніким не відмінявся і не виправлявся. Позивач на момент смерті свого батька та до теперішнього часу зареєстрована та мешкає у спадковому будинку ( а.с.18). Згідно ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] та спадщина згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України (1963 року) належить їй з моменту відкриття спадщини, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння житловим будинком після смерті батька, тобто здійснила дії, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно свідоцтва про народження позивач та відповідач у справі є доньками [PERSON], померлого 29.09.1992 року (а.с. 8, 15). Відповідач відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача (а.с.16). При зазначених обставинах суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадковий будинок за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved