Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 11 в будинку № 14 пров. Колосова в м. Красноармійську Донецької області. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є власником житлової квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, пров. Колосова, 14/11. На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебуває онук позивача відповідач [PERSON], який в 2005 році поїхав до Російської Федерації, та з того часу в квартирі не мешкає. За посиланням позивача відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки житлом не користується, а перебуває лише на реєстраційному обліку. Разом з тим, відповідач добровільно не здійснює зняття з реєстраційного обліку з приватного житлового приміщення, належного [PERSON], тим самим обмежує її інтереси щодо вільного користування обєктом власності, і як результат остання змушена звернутись за судовим захистом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, клопотань не заявляє. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 12 січня 2015 року, 8 лютого 2016 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 частини двохкімнатної квартири № 11 в багатоквартирному будинку № 14 провулок Колосова м. Красноармійську Донецької області, що підтверджується договором міни житла, посвідчений 29.05.2004 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області, витягом № 3746742 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 03.06.2004 р. Красноармійським бюро технічної інвентаризації. Згідно відомостей наданих ТОВ «Будінвест-сервіс» на реєстраційному обліку за вказаною адресою перебувають з 8 червня 2004 року [PERSON], позивач по справі та [PERSON], відповідач по справі. Позивачем прийнято рішення щодо оформлення державної житлової субсидії на оплату комунальних платежів, що надаються за адресою: [ADDRESS]. За зверненням до управління соціального захисту за переліком документів потрібних для оформлення субсидії визначено, що необхідно буде надати відомості щодо заробітку всіх зареєстрованих членів сімї. Надати довідку про доходи онука [PERSON] позивач не може, в звязку з тим, що в 2005 році відповідач припинив проживання квартирі (наразі особистих речей в спірному житловому приміщенні не має), та виїхав за кордон. [PERSON] на постійній основі з 2005 року мешкає в Російській Федерації та відмовляється приїхати з необхідності знятися з реєстраційного обліку. [PERSON] в судовому порядку порушила питання втрати відповідачем права користування вказаним житловим приміщенням. Перевіряючи підставність та обґрунтованість позовних вимог, суд звертає увагу, що питання про втрату членом сім'ї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, - урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких угод, зокрема договору найму, між сторонами не укладався та спірне житлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. З наведеного положення закону можна виділити такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім'ї власника житла та проживати разом з ним. Вирішуючи питання чи має [PERSON] статус «члена сімї» співвласника спірного житлового приміщення суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України є членом сімї позивача власника спірного домоволодіння, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався, однак позивачКузнецова Т.Л. надала згоду на проживання відповідача [PERSON] в належній їй квартирі. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог чинного законодавства, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у судовому порядку тільки з однієї указаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в порядку ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. При цьому, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що на ствердження вибуття наймача або членів його сімї на постійне проживання в інше жиле приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що відповідач за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, пров. Колосова, 14/11 не мешкає з 2005 року, що підтверджено Актом на предмет не проживання від 05.11.2015 року. Відповідач, будучи зареєстрованим в спірному житловому приміщенні, з 2005 року житлом фактично не користується, та обовязки члена сімї наймача, передбачені ст. 64 ЖК України, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не виконує, оскільки постійно проживає в іншому місці. Враховуючи вказане, судом встановлено факт відсутності [PERSON] в спірному житловому приміщенні на праві мешкання строком понад один рік, при цьому причин відсутності колишнього члена сімї власника житла, які могли бути визнані поважними, за аналогією зі статтею 71 ЖК України, під час розгляду справи не надано. При розгляді справи по суті, суд враховує розяснення Пленуму Верховного суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому. Виходячи з Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи в житловому приміщенні є похідна від проживання цієї особи в ньому, отже сама по собі реєстрація відповідача у спірному жилому приміщенні не надає право на проживання в ньому. У судовому засіданні доказано добровільність мешкання відповідача в іншому жилому приміщенні, без наявності створення будь-яких перешкод для його мешкання в спірному житловому приміщенні за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, пров. Колосова, 14/11, а тому розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. На підставі ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved