Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУДІВЕЛЬНИЙ СОЮЗ ГАРАНТБУД» про стягнення заробітної плати за період з 01.01.2020 по 31.08.2020. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, 07.08.2020 її було звільнено із займаної посади на підставі ч.\~1 ст.\~39 КЗпП України, відповідно до наказу №\~77-К від 07.08.2020. На момент звільнення відповідач не здійснив розрахунку із заробітної плати, станом на 16.10.2020 розмір заборгованості по заробітній платі склав 103\~877,12\~грн., однак з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, чим порушено вимогу ч. 1 ст.\~116 КЗпП України. Оскільки відповідач в повному обсязі добровільно заборгованість не виплачує, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати. Ухвалою судді від 30.12.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 29.01.2021 розгляд цивільної справи відкладено на 02.03.2021. Копію ухвали від 30.12.2020 разом із копіями позовної заяви з додатками було направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням за адресою місцезнаходження юридичної особи, зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Стаття 93 Цивільного кодексу України встановлює, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку. У розумінні ч. 2 ст. 27 ЦПК України місцезнаходженням юридичної особи є адреса, зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копіями позовної заяви з доданими до неї документами надсилались відповідачеві-юридичній особі, зазначеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що ТОВ «Будівельний союз Гарантбуд» були у встановленому порядку вручені копії вищезазначених документів. Заяв по суті справи від сторін не надходило. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. гідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94\~КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення Трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, що встановлено ч.1 ст. 47 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що 17.12.2018 позивач прийнята на роботу ТОВ\~«Будівельний союз Гарантбуд» (наказ № 7-к від 14.12.2018) на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи. Згідно з наказом ТОВ\~«БУДІВЕЛЬНИЙ СОЮЗ ГАРАНТБУД» №39/1-К від 18.05.2020 призначено [PERSON] інженера з проектно-кошторисної роботи тимчасово виконуючим обов`язки директора з 18.05.2020 на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами директора Сойнікової\~О.В. Наказом №77-К від 07.08.2020 [PERSON] була звільнена з ТОВ\~«БУДІВЕЛЬНИЙ СОЮЗ ГАРАНТБУД» на підставі ч.1 ст. 39 КЗпП України. Відповідно до наданої позивачем до суду довідки від 16.10.2020 року підписаної директором [PERSON] , сума заборгованості ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ СОЮЗ ГАРАНТБУД» перед [PERSON] , за період з 01.01.2020 по 31.08.2020, всього становить 103\~877,12 гривень, у тому числі: - окладна частина за січень 2020 року 2\~507,70\~грн.; - окладна частина за лютий 2020 року 14\~025,35\~грн.; - окладна частина за березень 2020 року - 14\~025,35\~грн.; - окладна частина за квітень 2020 року - 14\~025,35\~грн.; - окладна частина за травень 2020 року - 14\~025,35\~грн.; - окладна частина за червень 2020 року 16\~759,94\~грн.; - окладна частина за липень 2020 року 10\~976,36\~грн.; - окладна частина та розрахункові за серпень 2020 року 17\~531,72\~грн. Відповідачем належних та допустимих доказів відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України щодо спростування зазначених обставин, суду не надано. Встановивши, що відповідачем порушувалися строки виплати заробітної плати у належному розмірі, спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у день звільнення, суд вважає, що позивачем належними доказами доведено порушення відповідачем вимог трудового законодавства, відповідачем були порушені права та інтереси за захистом яких позивач звернулася до суду, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 17188,08 грн. підлягають задоволенню. Крім того, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за ставкою, визначеною пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved