Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідач зареєстровані за адресою вказаної квартири. Однак відповідач не проживає за адресою реєстрації з 2015 року, а у 2018 році виїхала за межі України. Фактично станом на день звернення позивача з даним позовом до суду в квартирі проживає позивач. З 2015 року відповідач не проживає у зазначеній квартирі, будь-яких витрат на утримання квартири не несе, в квартирі не з`являється, речей відповідача в квартирі немає. Відповідач добровільно залишила житло, позивач вимушений нести тягар утримання квартири та сплачувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим змушений вернутись з даним позовом до суду. 13 листопада 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с.15-18) Представником третьої особи Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації письмових пояснень по суті позову не подано. Відповідач [PERSON] не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 213.11.2019 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. 3гідно ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно ст. 65 Житлового кодексу УРСР, наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. З матеріалів справи убачається, за даними Довідки, виданої Житловою експлуатаційною дільницею № 404 від 20.11.2019 року, квартира [ADDRESS] є комунальною власністю. (а.с. 26) За даними Довідки про реєстрацію місця проживання від 20.11.2019 року [PERSON] з 13.06.1984 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 25) Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва та даних Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» за адресою: [ADDRESS] окрім [PERSON] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , таким чином щодо «по батькові» [PERSON] у відомостях «ГІОЦ/КМДА» допущено описку. (а.с. 13) За даними Довідки, складеної Дніпровським управлінням поліції у м. Києві ГУ НП України, в ході перевірки було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , перетнула державний кордон України 07.08.2018 року, скориставшись шляхом авіасполучення Київ-Гельсінки, та в зворотному напрямку не поверталась. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 Житлового кодексу України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 Цивільного кодексу України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору складають вимоги позивача щодо втрати відповідачем права на користування неприватизованим житловим приміщенням, а саме: квартирою кімнатою [ADDRESS] , вказуючи на те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з 2015 року, не несе витрати за житлово-комунальні послуги та відмовляється у добровільному порядку вирішити питання щодо зняття себе з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, таким чином, порушуючи права позивача, як наймача спірної квартири. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved