Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 28.09.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 28.09.2003 року зроблено запис за №2349. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, тому позивач вирішила звернутись до суду з даним позовом. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] до підготовчого засідання не з`явився, однак від останнього в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення останніх, що відповідає положенням ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в підготовчому засіданні достовірно встановлено, що 28.09.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 28.09.2003 року зроблено запис за №2349, згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області 28.09.2003 року (а.с.7). Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 18.09.2018 року (а.с.5), та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 10.12.2014 року (а.с.6). З пояснень позивача вбачається, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Примирення між сторонами не можливе. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання останнього. А тому, суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Відповідно до\~ст.113\~СК України\~особа,\~яка змінила\~своє прізвище\~у зв`язку\~з реєстрацією\~шлюбу,\~має право\~після розірвання\~шлюбу надалі\~іменуватися цим\~прізвищем або\~відновити своє\~дошлюбне прізвище,\~тому суд\~вважає за\~можливе після\~розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище, яким вона користувалась після реєстрації цього шлюбу « [PERSON] ». Судові витрати залишити за позивачем, як на тому наполягала остання. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved