Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати мирову угоду, укладену між нею та [PERSON], затверджену ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2013 року у справі №537/4962/13-ц; визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; виключити зі спадкової маси, яка залишилась після смерті [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 25 грудня 1999 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. В період офіційного шлюбу позивачем та її чоловіком [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на імя останнього. 23 липня 2007 року шлюб між подружжям було формально розірвано, однак з дня розірвання шлюбу і до середини грудня 2014 року позивач з чоловіком продовжували проживати разом однією сімєю за адресою: [ADDRESS], та вели спільне господарство. Позивач зазначає, що у 2013 році внаслідок виниклої суперечки щодо належності майна до спільної власності між подружжям виник судовий спір, внаслідок чого було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2013 року. Після документального поділу спільного майна відносини з [PERSON] поліпшились, подружжя продовжило спільно проживати в зазначеній квартирі, при цьому [PERSON] повинен був віддати позивачу домовлену в мировій угоді суму компенсації вартості ? частини спільного майна не пізніше строку, передбаченого мировою угодою, а саме до 01 квітня 2014 року. Однак, в обумовлений строк [PERSON] кошти не віддав. Позивач зазначає, що з жовтня 2014 року її чоловік тяжко хворів, вона постійно здійснювала за ним догляд. 15 грудня 2014 року позивача примусового виселили з помешкання родичі її чоловіка. 06 січня 2015 року помер [PERSON] Згідно залишеного [PERSON] заповіту, останній заповідав все своє майно, до складу якого входить квартира [ADDRESS], сину [PERSON] [PERSON] вважає, що ? частина зазначеної квартири не повинна входити до складу спадщини після її померлого чоловіка, оскільки останній не виконав свого зобовязання щодо сплати вартості її частки у спільному сумісному майні згідно умов укладеної мирової угоди. За таких обставин позивач вважає, що спірна квартира є спільною власністю подружжя, а тому за нею повинно бути визнано право власності на ? частину цієї квартири, та вона повинна бути виключена зі спадкової маси, яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки він фактично розпорядився майном, що належить позивачу. Окрім того, [PERSON] вважає, що оскільки мировою угодою була встановлена сума, яку [PERSON] був зобовязаний їй виплатити, чіткий перелік рухомого майна, яке [PERSON] повинен був віддати, а також строк виконання зобовязань, а саме 01 жовтня 2014 року, то, не виконавши ці зобовязання, [PERSON] порушив умови правочину, що є підставою для розірвання мирової угоди, затвердженої ухвалою суду. [PERSON] вважає, що оскільки [PERSON] є сином померлого [PERSON], та єдиним його спадкоємцем; оскільки до складу спадщини входять не тільки права, але й обовязки, та які не припинилися внаслідок смерті [PERSON], отже належним відповідачем по справі є [PERSON] У звязку із викладеними обставинами позивач і вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Представник позивача, [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просила їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, мотивуючи своє твердження тим, що його батько, [PERSON], кошти, передбачені умовами мирової угоди від 21 жовтня 2013 року, виплатив в повному обсязі, а відтак останнім виконані умови зазначеної угоди. Окрім того, відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, і з тих підстав, що, на їх думку, позивачка втратила право вимоги за мировою угодою, оскільки цій правочин діяв до 1 квітня 2017 року і позивачка пропустила строк позовної давності, на підставі поданої заяви просили її застосувати та відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши думку представника позивача, [PERSON] - [PERSON], відповідача [PERSON], ретельно вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період з 25 грудня 1999 року по 23 липня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ №097189, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально- Міської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №029567, виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2013 року, яка набрала законної сили 01 листопада 2013 року, визнано мирову угоду від 21 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі №537/4962/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділ спільного сумісного майна на умовах, що викладені у тексті мирової угоди. Так, згідно змісту зазначеної мирової угоди, її сторони дійшли згоди про наступне. Сторони домовились, що [PERSON] зобовязується компенсувати [PERSON] вартість ? частини спільного сумісного майна подружжя, а саме: квартири № 57 по вулиці 50 років СРСР у місті Кременчуці, автомобіля марки «СІТROEN», номерний знак ВІ 9754 ВТ, що зареєстрований 11 квітня 2013 року, гаражу № 109 по вулиці Флотській у місті Кременчуці, в розмірі 183\~770 грн. 00 коп. не пізніше 01 квітня 2014 року. [PERSON] не має претензій на спільне сумісне майно подружжя, а саме: квартиру № 57 по вулиці 50 років СРСР у місті Кременчуці, автомобіль марки «СІТROEN», номерний знак [NUMBER], що зареєстрований 11 квітня 2013 року, гараж № 109 по вулиці Флотській у місті Кременчуці, яке після вищезазначеної сплати компенсації [PERSON] переходить в його повну приватну власність. Щодо розподілу спільного рухомого майна сторони домовились поділити його наступним чином: виділити у власність [PERSON] рухоме майно: сканер НР SСАNJЕТ2400 вартістю - 600 грн., тренажер «Орбітрек» вартістю - 1000 грн., матрас «Нуга-Бест» вартістю - 2 000 грн.; праска «ТЕFAL» ULTRAGLISS60 вартістю - 400 грн., комод-шафа вартістю-- 1 000 грн., набір меблів диван, крісло, пуф вартістю - 6 000 грн., сушарка для білизни вартістю - 350 грн.; шкура вовняна вартістю - 400 грн.; люстра вартістю 500 грн., стіл розкладний вартістю 500 грн., ваги підлогові ELENBERG вартістю 200 грн., магнітофон SONY S35cP/LC 1013157 вартістю-400 грн., скляна підставка під телевізор - 900 грн., телевізор РАNASONIC NC-21DM10R вартістю 1 500 грн., пилосос SAMSUNG VCC 8551 H 3S (придбаний 30 квітня 2007 року) вартістю 1\~500 грн., пральна машина «CANOY AQUA» 600-45 (придбана 16 червня 2004 року) вартістю 3\~000 грн., мікрохвильова піч LG MS-194 A вартістю - 500 грн., набір посуду BERGOFF вартістю - 2 000 грн., кухонний комбайн КENWOOD вартістю - 2 000 грн.; холодильник SAMSUNG PA99-0180 - 5 500 грн., фен для волосся РНІJIPS CURLS 1600 - 300 грн.; набір посуду звичайний - 800 грн.; машина швейна Браузер вартістю, тумба для білизни вартістю - 200 грн., стільці кухонні металеві 2 штуки загальною вартістю - 400 грн.; стілець - 200 грн. Виділено у власність [PERSON] рухоме майно: телевізор «ЕLEKTRON 81 TK 912 LSD» (придбаний 06 березня 2007 року) вартістю - 3 500 грн.; телевізор SAMSUNG вартістю - 800 грн.; магнітофон JVS UX-Т300 вартістю - 700 грн.; цифровий тюнер ОРЕNВОХ F-300 FТА (придбаний 08 січня 2005 року) вартістю - 2 000 грн.; .мікрохвильова піч SAMSUNG вартістю - 400 грн.; шафа-купе вартістю - 1 000 грн.; прасувальна дошка вартістю - 300 грн.; тумба під телевізор вартістю - 800 грн.; ліжко вартістю - 5 500 грн.; cтіл кухонний вартістю - 800 грн.; стільці кухонні металеві 2 штуки загальною вартістю - 400 грн.; стілець шт. - 200 грн., стереосистема SWEN BF-31R для телевізора вартістю - 800 грн.; бойлер ТЕРLО (придбаний 03 липня 2007 року) вартістю - 1 500 грн., килим підлоговий вартістю - 1 500 грн., компютерний стіл вартістю - 400 грн., пластикові вікна вартістю 1 389,75 грн., крісло вартістю - 800 грн., тумба вартістю - 400 грн., -вбудовані кухонні меблі вартістю - 6 000-грн., душова кабінка вартістю - 2 000 грн., умивальник „Ювента вартістю - 1 000 грн., унітаз РОRТА вартістю - 900 грн., газова піч ZANUSSI ZCG 5052 вартістю - 2 000 грн., витяжка FОХ вартістю - 1 500 грн.; кондиціонер SAMSUNG CH12ZPGA вартістю - 8 000 грн., стаціонарний водний фільтр 1000 грн., принтер НР VIVERA INKS вартістю - 800 грн., люстра вартістю - 500 грн., штори 2 комплекти загальною вартістю - 400 грн., дзеркальний фотоапарат OLYMPUS Е-500 - 5000 грн. Умовами зазначеної мирової угоди передбачено, що вона набирає законної сили з моменту набрання чинності ухвали суду про її затвердження. Квартира [ADDRESS], порядок поділу якої вирішено умовами мирової угоди від 21 жовтня 2013 року, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 27 березня 2003 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за номером 492, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №403912 від 19 квітня 2003 року, належить на праві приватної власності [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, 06 січня 2015 року помер [PERSON], який залишив заповіт, посвідчений 26 листопада 2014 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], та зареєстрований за номером 3100, згідно якого все своє майно заповів [PERSON], [INFO]. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. На підставі викладеного, оскільки єдиним спадкоємцем згідно заповіту померлого 06 січня 2015 року [PERSON] є його син [PERSON], враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства в частині переходу прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб, суд приходить до висновку, що останній є належним відповідачем по справі. Відповідно до положень статті 175 Цивільно-процесуального кодексу України в редакції 2004 року, що був чинний на час затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання. Аналогічна позиція також визначена листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2011 року зі змісту якого вбачається, що мирова угода являє собою цивільно-правове зобовязання, до якого можна застосовувати положення статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дослідивши надані суду докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку що в судовому засіданні знайшов своє підтвредження факт невиконання померлим [PERSON] та його спадкоємцем, відповідачем по справі [PERSON], умов мирової угоди, затвердженної ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області 21 жовтня 2013 року. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України в редакції 2017 року кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених чим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України в редакції 2017 року передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач на підтвердження факту виконання мирової угоди від 21 жовтня 2013 року зі сторони [PERSON], посилається на покази свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт, що померлий [PERSON] розрахувався з [PERSON], чим виконав умови угоди в частині виплати їй компенсації вартості 1/2 частки спільного сумісного майна у вигляді квартири [ADDRESS], автомобіля марки «СІТROEN», номерний знак [NUMBER], що зареєстрований 11 квітня 2013 року, гаражу № 109 по вулиці Флотській у місті Кременчуці, в розмірі 183\~770 грн. 00 коп. Однак, суд вважає, що зазначені обставини в розумінні вимог статей 77, 78 та 79 Цивільно-процесуального кодексу України не можуть бути підтвердженими лише показаннями свідків за відсутності відповідних письмових доказів. Натомість, факт невиконання померлим [PERSON] та відповідачем умов мирової угоди підтверджується наданими стороною позивача письмовими доказами, а саме: витягом з кримінального провадження №12015170090000509 від 09 лютого 2015 року за фактом заяви [PERSON]; ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2015 року по справі №537/121/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків; претензією [PERSON] про обовязок спадкодавця за вих..№07/361 від 03 липня 2015 року. За викладених обставин, зазначений відповідачем факт виконання умов укладеного договору у вигляді мирової угоди з боку [PERSON] не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки стороною відповідача не надано належних доказів на підтвердження його виконання. До ухвалення судом рішення у справі відповідач подав клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача, посилаючись на ті обставини, що кінцевий термін повернення коштів 2 квітня 2017 року, тоді як позивачка звернулася до суду з позовом 15 листопада 2017 року. Згідно зі статтями\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4\~статті 267 ЦК України). Відповідно до\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-3030цс16. Представник позивача в судовому засіданні підтвердила що [PERSON] будь яких дій на погашення заборгованості на виконання визначених мировою угодою умов не вчиняв, визначений угодою розмір грошових коштів на користь позивача не перерахував, тоді як дії його спадкоємця і відповідача по справі [PERSON], на думку представника позивача, навпаки свідчать про протилежне, оскільки листом від 18 серпня 2015 року останній визнав існуючі боргові зобовязання свого батька перед [PERSON], хоча будь яких коштів на погашення заборгованості на користь позивача не перерахував і до сьогодні. Приймаючи до уваги суть спірних правовідносин і те що останні фактично є наслідком невиконання померлим [PERSON] умов мирової угоди у вигляді передачі грошових коштів, суд приходить до висновку, що в даному випадку, лист [PERSON], на якій сторона позивача посилається як на підставу своїх заперечень проти застосування строків позовної давності, не є визначеною статтею 264 ЦК України обставиною, що свідчить про визнання боржником своїх зобовязань, оскільки будь яких реальних дій на погашення боргу останнім вчинено не було. Таким чином, беручи до уваги, що у межах загального строку позовної давності відповідач не вчинив будь яких реальних дій, що свідчать про визнання ним існуючого боргу, то строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права щодо сплати боргових зобовязань, сплинув 2 квітня 2017 року, тоді як із зазначеним вище позовом [PERSON] звернулась 15 листопада 2017 року, тобто з пропуском визначеного законодавством загального строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги наведені вище обставини справи, суд вважає доведеним в судовому засіданні факт пропущення позивачем строку позовної давності для предявлення зазначених нею вимог і приймаючи до уваги клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed