Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 липня 1984 року у Лісковецькій сільській раді Міжгірського району, за актовим записом №4, та стягнення аліментів на неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 29 грудня 2016 року, сторонам по справі [PERSON] та [PERSON] надано строк на примирення 02 (два) місяці. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 липня 1984 року у Лісковицькій сільській раді Міжгірського району Закарпатської області між нею [PERSON] Та [PERSON] було зареєстровано шлюб, за актовим записом №4. Від спільного шлюбу у них є четверо дітей: син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося і тому звертається до суду та просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], у Лісковецькій сільській раді Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом №4 та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки - [PERSON], [INFO], щомісячно і до досягнення ними повноліття та на її утримання, оскільки вона є інвалідом ІІІ групи загального захворювання. Позивач - [PERSON] подала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності. Одночасно уточнила позовні вимоги та просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 800 гривень. Уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги про стягенння аліментів визнає і проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФМ №416446 виданого 26 липня 1984 року, Лісковецькою сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб 26 липня 1984 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №4(а.с.4). У сторін по справі 02 березня 2005 року народилася донька - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії І-ФМ №003583 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області 24 березня 2005 року (а.с.5). Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених -2- моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з статтею 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності до частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано та визнано, що діти у будь-якому випадку повинні бути захищені та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Тому, обов'язок відповідача [PERSON] - як батька, утримувати та надавати дитині матеріальну допомогу Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved