Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON], [INFO], без реєстрації шлюбу, в період з 2004 року по [INFO] року по [ADDRESS] Одеської області. Також просить визнати право власності на ? частину транспортного засобу - легкового автомобілю Mercedes-Benz Е 200, номер шасі [NUMBER], 1995 року випуску, державний номер [NUMBER], та на ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів автобоксу [NUMBER] в автокооперативі №5 м.Ізмаїл Одеської області, вул.Івана Франка,32. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним права власності на ? частину транспортного засобу - легкового автомобілю Mercedes-Benz Е 200, номер шасі [NUMBER], 1995 року випуску, державний номер [NUMBER], та на ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів автобоксу [NUMBER] в автокооперативі №5 м.Ізмаїл Одеської області, вул.Івана Франка,32. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є сином та спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] року [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви приватному нотаріусу у межах 6-ти місячного строку, інші спадкоємці заяв про прийняття спадщини не подавали. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено враховуючи вимоги щодо спадкування [PERSON] Ухвалою суду від 23.05.2017 року об'єднано в одне провадження позов [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги - автокооператив №5 про встановлення факту проживання одною сім'єю та визнання права власності та позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволені. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю в період з 2004 року по [INFO] року, просив задовольнити вимоги зустрічного позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду сповіщений належним чином, заяв суду не надав. Вислухавши позивача, її представника, представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1996 року перебувають в фактичних шлюбних відносинах, що, у відповідності до ст.61 ЦПК України, є обставинами, визнаними сторонами, а отже, не підлягаючими доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обґрунтування своїх вимог. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.6). В серпні 2000 року позивач отримала в будинку [ADDRESS] двокімнатну квартиру (а.с.13). Відповідно до розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року №57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїл Одеської області», [ADDRESS] Відповідно до довідки КП «Житсервіс-2» №616 від 15.04.2016 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], блок 16 в м.Ізмаїлі Одеської області, за якою була зареєстрована зі своїм чоловіком [PERSON] до дня його смерті, [INFO] року, вели спільне господарство (а.с.10). Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого РЕВ №5 ВДАІ ГУМВС України в Одеській області, легковий автомобіль Mercedes-Benz Е 200, номер шасі [NUMBER], 1995 року випуску, державний номер [NUMBER], [NUMBER], зареєстрований на [PERSON] 23.05.2013 року. В підтвердження розміру свої доходів за період з 01.01.2012 року по 30.09.2016 року, позивачка надала довідку №162 від 20.06.2017 року, видану спеціалізованою загальноосвітньою школою №16 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням німецької мови м.Ізмаїл Одеської області, в тому, що вона дійсно працювала у навчальному закладі з 16.08.2011 року по 01.10.2016 року на посаді заступника директора з виховної роботи. Дохід за період з 01.01.2012 року по 30.09.2016 року склав 208 141,60 грн. Положенням ч.1-2 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спори про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Із вказаних в законі ознак сім'ї є спільність проживання, спільний побут її членів та основною юридичною ознакою сім'ї є те, що її членів пов'язують взаємні права та обов'язки. Дані ознаки виражені, зокрема, у спільному веденні господарства, влаштуванні відпочинку, набутті певних речей, комплексі взаємних особистих немайнових та майнових прав та обов'язків, які за своєю природою є сімейно-правовими та встановлюються сімейним законодавством і пов'язують учасників сімейних відносин своєрідними правовими зв'язками, тощо. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.10,11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,2,3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні). Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Ч.ч.1,3 ст.13 Закону України «Про власність», ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України та ч.1 ст.61 СК України передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі - Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, транспортний засіб - легковий автомобіль Mercedes-Benz Е 200, номер шасі [NUMBER], 1995 року випуску, державний номер [NUMBER], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Щодо позовних вимог первісного позову та зустрічного позову в частині визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів автобоксу [NUMBER] в автокооперативі №5 м.Ізмаїл Одеської області, вул.Івана Франка,32, суд приходить до наступного висновку. Сторонами не надано доказів належності [PERSON] права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи автобоксу [NUMBER] в автокооперативі №5 м.Ізмаїл Одеської області, вул.Івана Франка,32. У зв'язку із вищевикладеним, а саме, відсутністю документів, що підтверджують право власності на зазначене майно, та відсутністю державної реєстрації права власності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову в частині визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів автобоксу [NUMBER] в автокооперативі №5 м.Ізмаїл Одеської області, вул.Івана Франка,32, відмовити. Приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги в частині встановлення факту проживання одною сім'єю [PERSON] та [PERSON] в період з 2004 року по [INFO] року, а також враховуючи, що транспортний засіб - легковий автомобіль Mercedes-Benz Е 200, номер шасі [NUMBER], 1995 року випуску, державний номер [NUMBER], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, між сторонами відсутній шлюбний договір та будь-яка домовленість про розподіл майна, а також те, що позивач визнав вимогу зустрічного позову, їх визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги первісного та зустрічного позову підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial