Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. У заяві вказала, що 01 вересня 2012 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу, а саме 31.03.2017 року сторонами було придбано : житловий будинок загальною площею 42,7 кв.м. та земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] з кадастровими номерами 5310700000:04:065:0030 цільове призначення під будівництво та обслуговування площею 0,1000га та 5310700000:04:065:0090 - для введення особистого селянського господарства площею 0,0293га. Наразі Лубенським міськрайонним судом Полтавської області розглядається справа про розірвання шлюбу. Між сторонами никають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання майна, угоди про спосіб виділення в натурі частки з майна або компенсації вартості майна між нами не досягнуто. Позивач прохає: визнати житловий будинок загальною площею 42,7 кв.м. та земельні ділянки за адресою [ADDRESS] з кадастровими номерами 5310700000:04:065:0030 цільове призначення під будівництво та обслуговування площею 0,1000га та 5310700000:04:065:0090 - для введення особистого селянського господарства площею 0,0293 га спільним майном подружжя та здійснити розподіл спільного майна подружжя, виділивши [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] по 1\\2 частині житлового будинку загальною площею 42,7 кв.м. та земельні ділянки з кадастровими номерами 5310700000:04:065:0030 цільове призначення під будівництво та обслуговування площею 0,1000га та 5310700000:04:065:0090 - для введення особистого селянського господарства площею 0,0293 га за адресою [ADDRESS] , визнавши право власності. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача звернулася з письмовим клопотанням щодо розгляду справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в порядку заочного провадження, суд вважає в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Встановлено, що 20.09.2012року у відділі ДРАЦС по м. Лубни Лубенського МРУЮ [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12). Наразі позивачка подала до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позов до відпровідача про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2017р., посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №212 (а.с.13-15) набули у власність земельну ділянку площею 0,0293га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5310700000:04:065:0090, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2017р., посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу, (а.с.16-18) набули у власність земельну ділянку площею 0,1000га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5310700000:04:065:0030, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2017р., посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №206 (а.с.19-21) набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17. Враховуючи викладене, презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки земельні ділянки та будинок за адресою: [ADDRESS] були придбані під час перебування сторонами у шлюбі, воно належить їм на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. (ст.70 СК України). Наявні у справі докази не дають суду підстави для відступлення від рівності часток подружжя, тому земельні ділянки та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , підлягають поділу в рівних частках. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 908 гривень, сплаченого судового збору при подачі позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved