Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали із підстав, викладених у позові. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] суду пояснила, що у письмовій заяві від 14 жовтня 2013 року, з якою відповідач [PERSON] звернувся до департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації з приводу заподіяння нею 26 лютого 2013 року у приміщенні Золотниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Теребовлянського району тілесних ушкоджень його малолітньому синові [PERSON], про неї було поширено недостовірну інформацію, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Зазначена у цій заяві інформація, яка полягає в наступному: «не викликає сумніву і те, що хвороба її надумана, оскільки 3 березня, а це рівно через 5 днів вона, хвора сердечниця, п»є в директора на 60-річчю, не в лікарні, а в Золотниківському барі «Діамант» замість лікарства від серця і від тиску- «лікарство до серця», але не таблетками і крапильницями - а цілими стаканами і на бродершаф з директором, не пропустивши при цьому жодного танцю. Надумані стреси і апатії вчительки, це все «заслуга» директора школи, який всіма способами, різного роду фальші, брехні, непорядності-хоче «свою любиму і найдорожчу» не так вчительку, як подругу-прикрити, спасти від неприємностей, за які потрібно нести відповідальність, не усвідомлюючи того, скільки людей вони ставлять під удар. Створивши умови стаціонарного лікування вчительці, вона з допомогою директора і деяких лікарів «залагоджувала» справи по тих інстанціях, які вели розслідування і куди направляли мене з дитиною поперед нас» не відповідає дійсності, оскільки події, про які описав відповідач у своїй заяві не стосуються подій, що мали місце 3 березня 2013 року (святкування дня народження директора Золотниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Теребовлянського району), а стосуються святкування закінчення навчального 2013 року (останнього дзвінка), яке відбулось 26 травня 2013 року у цьому ж барі. Крім того, пояснила, що в період з 2 березня до 14 березня 2013 року вона перебувала на стаціонарному лікування в Теребовлянській центральній комунальній районній лікарні з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ, 2 ст. важкості, прогресуючий перебіг, гіпертонічний криз (02.03.2013 р.), СН І ІІФКЛ. Зміст цієї заяви [PERSON] доведений до директора департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації та інших працівників вказаного департаменту, які скерували її до відділу освіти Теребовлянської районної державної адміністрації для перевірки викладених фактів, а також директора Золотниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Теребовлянського району [PERSON] Також вказала, що внаслідок таких дій відповідача вона зазнала фізичних, душевних і психічних страждань, втратила сон. Також у її житті пройшли вимушені зміни, які полягають у тому, що вона повинна контролювати свій артеріальний тиск, вживати лікарські засоби, уникати фізичних навантажень. Через погіршений стан здоров»я вона не може приділяти достатньої уваги сім»ї, підвищувати свій професійний рівень. Моральну шкоду, заподіяну відповідачем, оцінює у 10000 грн. Просить позов задовольнити, зобов»язавши відповідача спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, в який вона була поширена, та стягнувши із нього в її користь 10000 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Так, відповідач [PERSON] суду пояснив, що у своїй письмовій заяві від 14 жовтня 2013 року, адресованій департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, він виклав ті обставини, що стосуються неправомірних дій позивача, про які йому було відомо і які, на його думку, відповідали дійсності, з метою їх перевірки. Також у цій заяві ним було зазначено і інші відомості, зумовлені його емоційним станом. Вважає, що такими його діями стосовно [PERSON] не поширена інформація, яка порочить її честь, гідність та ділову репутацію, та не заподіяно їй у зв»язку із цим моральної шкоди. У задоволенні позову відповідач та його представник просять відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив 14 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] звернувся із письмовою заявою до директора департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації Запорожана І.Г. про неправомірні дії вчителя Золотниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Теребовлянського району [PERSON], які полягали у тому, що 26 лютого 2013 року у приміщенні Золотниківської ЗОШ І-ІІІ ст. Теребовлянського району остання спричинила травму голови його синові [PERSON], взявши останнього та учня [PERSON] за вуха і зіткнувши їх одне до одного головами. Крім того, у цій заяві [PERSON] зазначено такі відомості, а саме: «не викликає сумніву і те, що хвороба її надумана, оскільки 3 березня, а це рівно через 5 днів вона, хвора сердечниця, п»є в директора на 60-річчю, не в лікарні, а в Золотниківському барі «Діамант» замість лікарства від серця і від тиску- «лікарство до серця», але не таблетками і крапильницями - а цілими стаканами і на бродершаф з директором, не пропустивши при цьому жодного танцю. Надумані стреси і апатії вчительки, це все «заслуга» директора школи, який всіма способами, різного роду фальші, брехні, непорядності-хоче «свою любиму і найдорожчу» не так вчительку, як подругу-прикрити, спасти від неприємностей, за які потрібно нести відповідальність, не усвідомлюючи того, скільки людей вони ставлять під удар. Створивши умови стаціонарного лікування вчительці, вона з допомогою директора і деяких лікарів «залагоджувала» справи по тих інстанціях, які вели розслідування і куди направляли мене з дитиною поперед нас». Також до цієї заяви було долучено п»ять фотографій, на яких було зображено [PERSON] в оточенні директора та інших працівників Золотниківської ЗОШ І-ІІІ ст. Теребовлянського району. 13 листопада 2013 року [PERSON] директором департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації надіслано письмову відповідь про наслідки перевірки його звернення від 14 жовтня 2013 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтвердили про те, що 3 березня 2013 року біля 17 год. вони разом із відповідачем [PERSON] знаходились у барі «Діамант», що в с.Золотники Теребовлянського району, де відбувалось святкування 60-річчя директора Золотниківської ЗОШ І-ІІІ ст. Теребовлянського району [PERSON], під час якого була присутня вчитель цієї школи [PERSON], яка танцювала. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що під час святкування 60-річчя директора Золотниківської ЗОШ І-ІІІ ст. Теребовлянського району [PERSON], яке мало місце 3 березня 2013 року у барі «Діамант», що в с.Золотники Теребовлянського району, [PERSON] не було, оскільки вона знаходилась на лікуванні. Однак, на святкуванні закінчення навчального 2013 року (останнього дзвінка), тобто 26 травня 2013 року, у цьому ж барі [PERSON] була присутньою разом із іншими працівниками школи. Крім того, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона 26 травня 2013 року у барі «Діамант» здійснювала фотографування вчителів школи на святкуванні закінчення навчального 2013 року, після чого без їх дозволу виклала ці фотографії у соцмережі на своїй сторінці, доступ до якої мали інші особи, в тому числі і дочка відповідача [PERSON] З оглянутих у судовому засіданні копій із п»ятьох фотографій, долучених до заяви [PERSON] від 14 жовтня 2013 року, адресованій директору департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації Запорожану І.Г., вбачається, що на цих фотографіях зображена [PERSON] Судом встановлено, що з 2 березня по 14 березня 2013 року [PERSON] перебувала на лікуванні у Теребовлянській центральній комунальній районній лікарні із діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ, 2 ст. важкості, прогресуючий перебіг, гіпертонічний криз (02.03.2013 р.), СН І ІІФКЛ. Таким чином, аналізуючи встановлені у судовому засіданні пояснення позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та письмові докази, суд вважає, що інформація про неправомірні дії позивача, яку відповідач виклав у своїй заяві від 14 жовтня 2013 року, адресованій директору департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації Запорожану І.Г., і яка полягає в наступному: «не викликає сумніву і те, що хвороба її надумана, оскільки 3 березня, а це рівно через 5 днів вона, хвора сердечниця, п»є в директора на 60-річчю, не в лікарні, а в Золотниківському барі «Діамант» замість лікарства від серця і від тиску- «лікарство до серця», але не таблетками і крапильницями - а цілими стаканами і на бродершаф з директором, не пропустивши при цьому жодного танцю», не відповідає дійсності. На думку суду, хоч така інформація і не відповідає дійсності, однак вона викладена у зверненні до відповідного органу, який вправі проводити перевірку дій позивача, тобто не вказує на поширення її відповідачем з метою порочити честь, гідність та ділову репутації позивача, а була лише виразом емоцій відповідача та його суб»єктивним судженням. З огляду на вищевказані обставини суд відкидає пояснення відповідача та показання свідків [PERSON], [PERSON] з приводу присутності [PERSON] у приміщенні бару «Діамант», що в с.Золотники Теребовлянського району 3 березня 2013 року. Інша ж інформація, яка викладена у письмовій заяві відповідача від 14 жовтня 2013 року і яка полягає в наступному: «надумані стреси і апатії вчительки, це все «заслуга» директора школи, який всіма способами, різного роду фальші, брехні, непорядності-хоче «свою любиму і найдорожчу» не так вчительку, як подругу-прикрити, спасти від неприємностей, за які потрібно нести відповідальність, не усвідомлюючи того, скільки людей вони ставлять під удар. Створивши умови стаціонарного лікування вчительці, вона з допомогою директора і деяких лікарів «залагоджувала» справи по тих інстанціях, які вели розслідування і куди направляли мене з дитиною поперед нас», на думку суду, також є суб»єктивним судженням відповідача та виразом його емоцій. Відповідно до ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, а також право на недоторканність ділової репутації. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі, а також ділової репутації. В судовому засіданні не здобуто достатніх доказів, які б вказували на порушення відповідачем прав позивача на повагу до її гідності, честі та ділової репутації. Суд відкидає твердження позивача та її представників про те, що неправдивою інформацією про життя позивача, поміщеною відповідачем у його письмовій заяві директору департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 14 жовтня 2014 року, порушено її право на повагу до гідності та честі, на недоторканність ділової репутації та тим самим спричинено їй моральну шкоду, оскільки така інформація містить у собі оціночне судження відповідача про події, які мали місце 3 березня 2013 року, вона не була спрямована на її поширення, а лише адресована відповідному органу, який вправі перевіряти діяльність позивача, як педагогічного працівника. З огляду на те, що судом не встановлено порушень вказаних особистих немайнових прав позивача внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, суд приходить до висновку про відсутність підстав на спростування цієї інформації у такий же спосіб, в який вона була поширена. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації та ін. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, завданої порушенням її прав на повагу до гідності та честі, на недоторканність ділової репутації та поширенням недостовірної інформації. Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що особисті немайнові права позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] не порушені, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed