Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить ? житлового будинку з надвірними спорудами №114, по вул. Різдвяній у м. Черкаси. Відповідно до даних довідки про склад сімї від 29 вересня 2016 року, у даному будинку проживають 4\~особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також вказує, що [PERSON] (відповідач по справі), з жовтня 2015 року добровільно залишила помешкання, забрала усі свої речі і до моменту подачі позову в суд до будинковолодіння не зявлялася. Враховуючи факт реєстрації відповідача у вищевказаному помешканні, їй ([PERSON]В.) доводиться сплачувати надмірні кошти за комунальні послуги та не є можливим оформити субсидію. Будь-яких дій, направлених на перешкоджання відповідачеві користуватися житловим приміщенням, власником не чиниться. Крім того, 25 липня 2017 року позивач уточнила свої позовні вимоги та зазначила, що на даний момент існує необхідність усунути їй перешкоди у користуванні житлом будинком №\~114, по вул. Різдвяній у м. Черкаси, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона є єдиним власником ? житлового будинку з надвірними спорудами № 114, по вул. Різдвяній у м. Черкаси. Її син, [PERSON], уже більше 2-х років не проживає з відповідачем, оскільки вони розлучилися. Після розірвання шлюбу [PERSON] забрала всі свої речі, покинула вищевказане житло і більше ніколи не зявлялася. Крім того, зазначила, що через її реєстрацію в будинку, нараховуються значні кошти за комунальні послуги, які відповідач не оплачує та не бере ніякої участі в утриманні будинку, а тому, просила задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що згідно даних Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №\~24414199 від 11 листопада 2009 року [PERSON] належить ? частка будинку № 114, по вул. Різдвяній у м. Черкаси на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 квітня 1997 року. З даних довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №\~552 від 24 липня 2017 року, яка видана ОСН «Комітет мікрорайону Припортовий», уповноваженому власнику житлового приміщення (будинку № 114, по вул. Різдвяній у м.\~Черкаси) вбачається, що до складу сімї/зареєстрованих входять: власник [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та невістка [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні також встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22 вересня 2015 року, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу ([PERSON] І-СР № 076760). Крім того, за даними акту опитування сусідів №\~553 від 24 липня 2017 року, посвідченого головою КСН мікрорайону «Припортовий», встановлено, що [PERSON], [INFO] не проживає за адресою: [INFO] з жовтня 2015 року і по теперішній час. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] без поважних причин повністю втратила звязок з помешканням, її речі в будинку відсутні, оплату за комунальні послуги вона не здійснює, не займається утриманням будинковолодіння. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні обєктивні дані вважати, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13ЦК). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Так, у тексті постанови зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, предявивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Договір найму житла між власником будинковолодіння [PERSON] та відповідачем [PERSON], відсутній. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає [INFO], по вул. Різдвяній в м. Черкаси без поважних причин з жовтня 2015 року, залишивши помешкання добровільно, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved