Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначила, що перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 липня 2017 року звільнена з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З січня 2017 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з січня по липень 2017 року у загальному розмірі 23141 грн 15коп. Позивачка просить: -стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2017 року в розмірі 3329грн 71коп, за лютий 2017 року в розмірі 4340грн 27 коп, за березень 2017 року в розмірі 3142грн 81 коп, за квітень 2017 року в розмірі 2296грн 47коп, за травень 2017 року в розмірі 2296грн 47коп, за липень 2017 року в розмірі 7735 грн 42 коп, а всього - 23141 грн 15коп. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.40). Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився,про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву не подав, зважаючи на що та беручи до уваги відсутність заперечень позивачки проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала архіваріусом заготівельного цеху господарської дільниці виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-8). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнена із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6-8). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] надала розрахункові листи за січень-липень 2017 року, з яких вбачається, що за січень 2017 року їй нараховано заробітну плату в розмірі 3329грн 71 коп (до виплати 1797 грн 74 коп + аванс 850 грн 00коп), за лютий 2017 року нараховано 4340 грн 27 коп (до виплати 1951 грн 31коп + аванс 330 грн 00коп), за березень 2017 року нараховано 3142грн 81коп (до виплати 2499грн 79коп), за квітень 2017 року нараховано 2296грн 47коп (до виплати 1826грн 12 коп), за травень 2017 року нараховано 2296грн 47коп (до виплати 1826грн 12коп), за червень 2017 року нараховано 00грн 00 коп (до виплати 00грн 00коп), за липень 2017 року нараховано 7735грн 42коп (до виплати 6187грн 39коп) (а.с.9-12). Ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року, від 05 грудня 2019 року відповідачем не виконані, з огляду на що суд ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивачки UA [NUMBER] (а.с.26-34), нарахована згідно розрахункових листів заробітна плата за січень-лютий 2017 року сплачена на користь останньої в повному обсязі. З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] . Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 21 січня 2020 року (а.с.55), вбачається, що страхувальником - регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано [PERSON] заробітну плату в січні 2017 року в розмірі 3329 грн 71коп, в лютому 2017 року в розмірі 4340грн 27коп, в березні 2017 року в розмірі 3142грн 81коп, з квітня 2017 року по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати. Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахункові листи (табуляграми) за січень - липень 2017 року, оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпПУКраїни та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», вказані в них відомості відповідачем не спростовані. Інших доказів сплати на користь позивачки нарахованої заробітної плати , окрім виписки по зарплатному рахунку № UA [NUMBER] (а.с.26-34), з якої вбачається виплата на користь [PERSON] заробітної плати за січень-лютий 2017 року, суду не надано. Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог - стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року в загальному розмірі 15471 грн 17коп, яка складається із заборгованості за березень 2017 року в розмірі 3142грн 81коп, за квітень 2017 року - 2296 грн 47коп, за травень 2017 року - 2296 грн 47 коп, за липень 2017 року - 7735 грн 42 коп. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з січня по лютий 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки з досліджених доказів, а саме виписки по зарплатному рахунку позивачки № № UA [NUMBER] (а.с.26-34), суд дійшов висновку про те, що відповідачем сплачено на користь позивача заробітну плату за січень-лютий 2017 року. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивачки щодо оплати її праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial