Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки майна. Мотивуючи свої вимоги тим, що ними як подружжям в період шлюбу за спільні кошти було набуто рухоме майно - автомобіль «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], відтак воно має належати їм на праві спільної сумісної власності й поділено шляхом стягнення з відповідача на її користь 25 920 грн. 00 коп. в якості грошової компенсації ? частки вартості автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстаа та просила їх задовольнити: визнати автомобіль «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на ім»я [PERSON] 26 листопада 2011 року в органах ДАІ спільним сумісним майном подружжя, та здійснити його поділ шляхом стягнення з відповідача на її користь 25 920 грн. 00 коп. в якості грошової компенсації ? частки вартості автомобіля. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав уцілому, просив відмовити у їх задоволенні з підстав відсутності у нього спірного автомобіля, який він продав наприкінці 2013 року, наразі на його ім»я жодного автомобіля не зареєстровано, що підтверджується довідкою УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. Окрім того, він не погоджується із проведеною позивачкою оцінкою вартості автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], вважаючи її завищеною, проте від проведення судової автотоварознавчої експертизи відмовився. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 1986 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2012 року, розірвано (а.с.15); від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. У період шлюбу сторонами набуто майно - автомобіль «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на ім»я [PERSON] 26 листопада 2011 року в ВРЕВ УДАІ м. Києва, з правом [PERSON] керуванням автомобілем (а.с.9). Оскільки вказане майно набуте сторонами в період шлюбу, тому є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя». Згідно довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві станом на 09 січня 2014 року за [PERSON] жодних транспортних засобів не зареєстровано (а.с.38). До складу майна, що підлягає поділу включається майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а оскільки судом встановлена відсутність вказаного майна, останнє не входить до його складу при поділі, а тому правових підстав для визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя немає. Проте, оскільки судом встановлено, що відповідачем автомобіль «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], який є спільним сумісним майном подружжя, проданий наприкінці 2013 року, тому частка його вартості має бути стягнута на користь позивачки згідно оцінки вартості вказаного майна, проведеного ТОВ «ЄСП Оцінка-Капітал» (а.с.7). Так, згідно вказаного висновку, середня вартість КТЗ «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER], 1994 року випуску, становить 51 840 грн. 00 коп., відповідно, ? частки його вартості становить 25 920 грн. 00 коп., яка згідно ст. 71 СК України має бути стягнута з відповідача на користь позивачки, як її гаратована частка в праві спільного сумісного майна подружжя. В ході розгляду справи відповідач не погодився з оцінкою вартості автомобіля, при цьому від проведення судової автотоварознавчої експертизи відмовився. За таких підстав суд приймає за основу дослідчення з визначення вартості автомобіля, проведене на замовлення позивача. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти поділу вказаного майна, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення, як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Судом встановлено, що шлюбного договору у сторін немає. Правових підстав для застосування частин 2, 3 статті 70 СК України немає, оскільки істотні обставини, які впливають на відступ від засад рівності поділу часток майна подружжя, відсутні. Сторони в судовому засіданні не довели, що спірне майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав її придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Суд вважає, сторони придбали його за спільні кошти як подружжя. Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов»язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи. Обов»язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов»язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. За таких правових підстав та встановлених правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення компенсації вартості частки майна є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частин першої, третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 68-71 СК України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»,

Outcome: partial