Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №2 у будинку №22 по вул.Іскринській в м.Харкові. В обґрунтування позову позивач зазначила, що згідно до договору купівлі-продажу від 19.11.2015року вона є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці №30 від 04.03.2016року зареєстрований відповідач [PERSON], який на сьогоднішній день до вказаної вище квартири ніякого відношення не має, там не проживає. Як їй відомо, відповідач колись був власником вказаної квартири, яку відчужив іншій особі, яка не є позивачем, обіцяв знятися з реєстрації у вказаній квартирі, однак по сьогоднішній день цього не зробив, а попередній власник квартири, який був до неї, не займався цим питанням. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає їй здійснювати правомочності щодо її приватної власності. Згідно до ст.ст. 71,72 ЖК України позивач вважає, що у зв'язку з відсутністю відповідача без поважних причин понад шість місяців у спірній квартирі, він втратив право користування цим жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд слухати справу за відсутності відповідача. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. Зі згоди представника позивача, суд розглянув справу в порядку заочного провадження, на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.11.2015року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційний № 4610, позивач [PERSON] прийняла у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2015року, власником квартири [ADDRESS] зазначена [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2015року (а.с.8). Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію від 04.03.2016року за №891, виданої КП «Жилкомсервіс» м.Харкова, дільницею № 30, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 05.09.2005року (а.с.5). Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] колишній власник квартири, не проживає у ній більше шести місяців без поважних причин, що згідно до ст. ст.71, 72 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Проте з такими висновками позивача погодитися не можна. В обґрунтування тривалого більш ніж шість місяців не проживання відповідача в спірній квартирі позивач посилилася на Акт про не проживання відповідача у спірній квартирі з 01.08.2015року складеного сусідами (а.с.7). Правовідносини між власником будинку (квартири) та членами його сім'ї ( колишніми членами сім'ї) щодо користування жилим будинком ( квартирою) та втрату користування жилим приміщенням регулюються нормами Житлового кодексу. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними відповідно до вимог ст. 71 ЖК України зберігається жиле приміщення протягом шість місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами даної статті, власник може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Порушення права розпорядження має місце, коли власник незаконно обмежується у можливості реалізації не тільки правомочності користування, але і розпорядження, внаслідок дій особи, яка своєю противоправною поведінкою створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності. Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст. 391 ЦК України. Вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Враховуючи вищенаведене, а також те, що спірна квартира належить позивачці на праві приватної власності, відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право користування нею з підстав заявлених позивачем, а тому позов не підлягає до задоволення. Разом з тим суд, роз`яснює, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з вимогами про усунення перешкод в користуванні квартирою, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Outcome: dismissed