Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що з 10.09.2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб було зареєстровано відділом ДРВЦС РС Білопільського РУЮ у Сумській області, актовий запис №84 від 10.09.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.09.2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.11.2016 року Роменським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області. Сімейне життя не склалося, виникали постійні сварки та непорозуміння. Відсутні виняткові обставини, які унеможливлювали б проживання дитини з матір?ю, у позивачки створені належні умови для проживання (у її власності є частина квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), сторони на даний час і після розірвання шлюбу будуть проживати окремо, доцільно визначити місці проживання малолітнього сина [PERSON] разом із матірю [PERSON] . Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.04.2020 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради, та призначено справу до підготовчого засідання на 21.04.2020 року. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.04.2020 у даній справі було надано сторонам строк для примирення тривалістю на три місяці до 21 липня 2020 року, провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.07.2020 у даній справі було поновлено провадження по справі та призначено справу до підготовчого розгляду на 27.07.2020 року. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Мороз Л.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області до суду надійшло клопотання в якому вони зазначають, що при розгляді справи покладаються на розсуд суду та просять розглядати справу за відсутності представника. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 10.09.2013 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №84 (а.с.10). Під час перебування у шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво Серія [NUMBER] від 08.11.2016 року, видане Роменським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №389) (а.с.12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ю.В. Білашенко , [PERSON] успадкувала після смерті її матері [PERSON] , 1960 року народження, яка померла [INFO] 1/3 (одну третю) частини квартири за номером [ADDRESS] , на 1/3 частку якої видане це свідоцтво, та складається з двох житлових кімнат і має загальну площу 48,1 квадратних метрів, житлову площу 27,9 квадратних метрів. Зазначена спадщина належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації виконкому міської ради 27 квітня 2000 року, та зареєстрованого Державним комунальним підприємством «Роменське міжміське бюро технічної інвентаризації» 15 травня 2000 року, в реєстровій книзі №74, за реєстровим №732 (а.с.13, 14). Згідно довідки про склад сім?ї з місця реєстрації, за адресою: [ADDRESS] до складі сім?ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За характеристикою наданою ТОВ «Урожайна країна» [PERSON] , де вона працює з 18.04.2018 року на посаді агронома з насінництва, згідно наказу №294-к/тр, остання характеризується позитивно (а.с.38). [PERSON] має постійний заробіток, про що свідчить довідка про доходи останньої з місця роботи (а.с.39). Довідка від 15.04.2020 року, видана Роменським відділенням ТОВ «Сумський медичний центр «Сімейна поліклініка» свідчить про задовільний стан здоров?я [PERSON] (а.с. 40). Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] з мамою [PERSON] від 25.05.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , складеного працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, умови проживання добрі, у квартирі чисто, прибрано, стіни поклеєні шпалерами, підлога покрита килимовим покриттям, усі кімнати умебльовані сучасними меблями, в наявності є сучасна побутова техніка, обладнано місце відпочинку та ігор з дитиною. Дитина забезпечена усім необхідним відповідно до віку та потреб дитини: одяг, взуття, іграшки, предмети першої необхідності (а.с.51). Частина 2 ст. 16 Декларації ООН «Загальна декларація прав людини» від 10 грудня 1948 року містить положення, за якими шлюб може укладатись тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України, в силу якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положенням частин 3 і 4 статті 56 СК України за кожним з подружжя визнано право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, як і примушення до їх припинення, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розпаду сім`ї стали постійні сварки та непорозуміння, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Позивачка скористалася правом на розірвання шлюбу та звернулася до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяви позивача, вона не має наміру зберегти шлюб. Відповідач також зазначає, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить їх інтересам. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з заявою позивача, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні - « [PERSON] ». Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Враховуючи зазначені норми права та встановлені обставини справи, зокрема те, що [PERSON] позитивно характеризується, має постійне місце роботи та постійне місце проживання, з належними умовами для проживання дитини, задовільний стан здоров?я, дитина постійно проживає з нею, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини [PERSON] з позивачкою [PERSON] відповідає інтересам дитини. За таких обставин, позов у частині визначення місця проживання дитини також слід задовольнити. Відповідно до ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 200, 206, 263-265, п.3 Розділу ХІІ прикінцевих положень ЦПК України, ст.ст. 24, 104 ч.2, 105 ч.3, 110, 112, 141, 161 СК України, суд,

Outcome: approved