Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В позові вказала, що 30 березня 2000 року вони з [PERSON] на Українській універсальній біржі уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Всі умови договору були виконані. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване в КП «Лубенське МБТІ» 30.03.2000 року в книзі №59 за реєстровим номером №8436. Згідно законодавства чинного на час укладення договору, він не підлягав нотаріальному посвідченню. [PERSON] має намір відчужити вищевказану квартиру, а тому виникла потреба у визнанні договору купівлі-продажу дійсним. Позивач прохає: визнати дійсним договір купівлі-продажу №НЛ-149 квартири [ADDRESS], укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 30 березня 2000 року на Українській універсальній біржі. В судове засідання позивач не зявилася, надавши клопотання пророзгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Лубенська міська рада, направила на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі свого представника, при вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Третя особа Українська універсальна біржа свого представника в судове засідання не направила, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Третя особа Комунальне підприємство «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», направила клопотання про розгляд справи без участі свого представника, при вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Заслухавши представника позивача, зясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А тому, оскільки договір між [PERSON] та [PERSON] був укладений 30.03.2000 року, суд приходить до висновку, що до даних відносин положення ЦК України від 16 січня 2003 року застосуванню не підлягають. Встановлено, що позивач [PERSON], 30 березня 2000 року, за результатами біржових торгів уклала договір купівлі-продажу №НЛ-149, згідно якого придбала у [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений та зареєстрований на Українській універсальній біржі. /а.с.3, 4/ Згідно виконаної на договорі відмітки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», [PERSON] записана власником вказаної квартири. Позивач бажає відчужити придбану на біржі квартиру, однак, не може цього зробити, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ст..224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено судом, і не заперечується сторонами, умови договору купівлі продажу визначені в ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) було виконано, жодних претензій чи спору з цього приводу не було і немає на теперішній час. В той же час при укладанні договору купівлі-продажу квартири сторони керувались ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», де вказано, що угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 ЗУ «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та ЗУ «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд доходить висновку, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі-продажу квартири слід було керуватися передусім нормами ЗУ «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. При цьому, судом встановлено в судовому засіданні, що продавець спірної квартири [PERSON] помер і його спадкоємцем є донька позивач по справі. Зважаючи на вказану обставину, суд вважає, що Лубенська міська рада в даному випадку є належним відповідачем, як можливий правонаступник після померлого. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, заявлені позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved