Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 12 в будинку 28 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі Донецької області. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору дарування від 30.01.1996, посвідченого нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори, позивачу належить вищевказана квартира. За вказаною адресою окрім позивачки зареєстрований також відповідач. Починаючи з 2014 року відповідач не проживає в спірній квартирі. Зазначений факт підтверджується актом, складений комісією КСН «Маркохім» від 26.06.2018. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача в квартирі позбавляє її права у повній мірі користуватися та розпоряджатися її майном. Крім того, це не дає їй можливості оформити субсидію по сплаті комунальних коштів. Вважає, що відповідач не проживає в квартирі без поважних причин, на підставі чого, посилаючись на законодавство України просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач до судового засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, від нього в матеріалах справи мається заява, адресована суду, відповідно до якої, останній не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування квартирою 12 в будинку 28 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі. Просить розглянути справу без його участі. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 30.01.1996, посвідченого нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори. Квартира [ADDRESS] зареєстрована в Маріупольському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] за № 36281. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно інформації про кількість зареєстрованих осіб, наданої 20 червня 2018 року Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON], 263.06.1958 р.н.; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] Згідно акту від 26.06.2018, складеного головою КСН «Маркохім» [PERSON], за адресою: [ADDRESS], не проживає з січня 2014 року, що підтверджують сусіди. Отже, з урахування визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично там не проживає, перешкоджає у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач не просить покласти судові витрати на відповідача, суд вважає можливим залишити сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 гривень за його рахунок. На підставі викладено,

Outcome: approved