Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила припинити право власності [PERSON] на 1/32 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . А також, просила визнати за [PERSON] право власності на 1/32 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Крім цього, просила виплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі ринкової вартості 1/32 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складає 45337 гривень 50 копійок, внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду, згідно квитанції № СВ05336648/1 від 09.09.2021 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.08.2016 року [PERSON] є власником 3/32 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником 1/32 частки цього ж житлового будинку з надвірними спорудами, яку вона успадкувала після смерті [PERSON] . В свою чергу [PERSON] належала 1/8 частина вказаного житлового будинку з надвірними спорудами. 1/8 частина зазначеного житлового будинку, що належала [PERSON] має житлову площу 11,9 кв.м., складається з однієї житлової кімнати і не може бути поділена, а частка відповідача є незначною. Окрім того, відповідачу [PERSON] на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № [NUMBER] від 04.02.1993 року. 29.08.2016 року відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/32 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] і з цього часу питання про вселення чи визначення порядку користування та участі у витратах на управління та збереження спільного майна [PERSON] не підіймала. В свою чергу, [PERSON] належать 27/40 частин вказаного будинку, а [PERSON] 1/5 частина вказаного будинку і їх частки також мають реальний вираз, між співвласниками склався відповідний порядок користування земельною ділянкою. Оскільки зазначена частка відповідача [PERSON] є незначною, виділ в натурі належної відповідачу частки є технічно неможливим, а також те, що остання фактично не проживає в даному будинку, а отже припинення права відповідача на частку у зазначеному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, позивач просить припинити право власності [PERSON] на 1/32 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнати його за нею. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, якими не заперечують проти задоволення уточнених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 187070322 від 31.10.2019 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/32 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер: 2188, виданий 25.08.2016 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. В свою чергу, [PERSON] на праві спільної сумісної власності належать 3/32 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також, [PERSON] належить 1/5 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування серії ВСМ № 744856, від 21.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. зареєстрованого в реєстрі за № 5231. Крім цього, [PERSON] належать 27/40 частин вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі продажу ВМК № 449955 від 24.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. зареєстрованого в реєстрі за № 2848. Також встановлено, що згідно довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.10.2019 року за № 64, вбачається, що 1/8 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору дарування № 906 від 02.03.2004 року, складається з літ. «А» кв. 3, житловою площею 11,9 кв.м., загальною площею 25,2 кв.м., сарай літ. «В», навіс літ. «в» вбиральня літ. «Е». Згідно висновку судового експерта № 33/30-2021 за результатами судової будівельно технічної, оціночно будівельної експертизи від 12.05.2021 року квартира [ADDRESS] у житловому одноповерховому зблокованому житловому будинку літ. «А» у складі домоволодіння по [ADDRESS] є неподільною річчю, оскільки наявної загальної площі приміщень, які входять до її складу не достатньо для встановлення двох ізольованих квартир, які б задовольняли вимоги пунктів 5.18 5.26 державних будівельних норм ДБН В. 2.2 15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», тобто вона є не подільною річчю. Також до складу зазначеного домоволодіння входить лише одна житлова кімната та за змістом статті 50 Житлового кодексу Української РСР не можливо встановити порядок користування приміщеннями вказаної квартири з наданням у користування кожному із її власників окремого ізольованого житлового приміщення. Ринкова вартість належної [PERSON] та [PERSON] 1/8 частки домоволодіння по [ADDRESS] , яка складається із квартири [ADDRESS] загальною площею 25,2 кв.м., у тому числі житлової 11,9 кв.м., сараю літ. «В», навісу літ.«в» станом на 12 травня 2021 року складає сто вісімдесят одна тисяча п`ятдесят гривень 00 копійок, що еквівалентно 6553 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частинами 1, 2 статті 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності визначено у ч. 1 ст.\~356\~ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості такого виділення, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою ст.\~346\~ЦК України визначено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Статтею 365\~ЦК України встановлено порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365\~ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. У ході розгляду справи встановлено, що позивачу [PERSON] в сукупності належить 3/32 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У той же час, відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/32 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, виділення частки такого розміру у натурі є неможливим та недоцільним. Крім того, перебування спільного житлового будинку у спільній частковій власності створює для позивачки перешкоди у реалізації свого права власності в повній мірі (зокрема, щодо розпорядження належним їй майном), вона не може його ні продати, ані зробити в ньому ремонт без згоди відповідача. У той же час, відповідач не бере ніякої участі в утриманні будинку, не бажає використовувати нерухоме майно для господарських чи інших цілей. Згідно довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2021 року за №\~721, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 1301 від 04.02.1993 року видане «Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації», зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 60ж-16 від 04.02.1993 року. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку та проживає за адресою: [ADDRESS] . Оцінюючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України. Відповідно ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, квитанцією від 09.08.2021 року за №СВ05336648/1, підтверджений факт перерахування позивачем [PERSON] за частку майна на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області 45337,50 грн. грошової компенсації за належну [PERSON] 1/32 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, на підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/32 частку житлового будинку з надвірними спорудами є обгрунтовані, законні та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. \~

Outcome: approved