Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, при цьому посилаючись на наступне. Комінтернівським районним судом м. Харкова 26 квітня 2011 р. було постановлено заочне рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним попереднього договору, стягнення боргу, шкодування збитків і неодержаних доходів. Відповідно до рішення суду з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 58 856,00 грн. Позивачем [PERSON] було одержано виконавчий лист № 2-355 від 16.05.2011 p., який знаходиться на виконанні у Комінтернівському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Однак, боржник [PERSON] навмисно ухиляється від виконання рішення, в Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції не зявляється. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2011 року було встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду, яким зобов'язання [PERSON] щодо сплати боргу правонаступнику (новому кредиторові) [PERSON] за стягненням згідно заочного рішення від 26 квітня 2011 р. по цивільній справі № 2-355/2011 р. у сумі 36 000 грн. 00 коп., визнано частково припиненим. Таким чином, зобов'язання [PERSON] щодо сплати боргу за заочним рішенням суду на користь [PERSON] становить в розмірі 22 856 грн. (58 856,00 грн. - 36 000,00 грн. = 22 856 грн.). Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 22 856 грн. (сума простроченої заборгованості) х 3 % річних : 365 (днів у році) = 1,88 грн. гривні в розрахунковий день у році); Початок обліку простроченої заборгованості з 23.11.2011 року (день набрання законної сили ухвалою суду щодо часткового припинення зобовязання) до 16.12.2013 року, термін прострочення становить 753 дня. Сума трьох процентів від простроченої суми становить 753 (дня) х 1,88 (грн../день) = 1416 грн. Просила стягнути з [PERSON] на свою користь три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1416 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, при цьому зазначав наступне. 26.04.2011 р. заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова було визнано дійсним попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.09.2007 p., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 10000,00 грн., пеню у сумі 30000,00 грн., індекс інфляції 16760,00 грн., а також судові витрати в сумі 220,00 грн. і витрати на проведення експертизи в сумі 1876,00 гри., всього 58856,00 грн. 23.11.2011 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова було винесено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження. Відповідно до даної ухвали було вирішено наступне: стягнення боргу у сумі 58856,00 грн. з відповідача (боржника) [PERSON] здійснити у спосіб через набуття позивачем (кредитором) [PERSON] права власності на земельні ділянки № 121/122 за адресою: Харківська область, Покотилівська с/р с/т «Нива», замінити стягувача [PERSON] новим стягувачем - [PERSON], у зв'язку з чим вважати її особою, яка набуває право власності на нерухоме майно - земельні ділянки №121/122 за адресою: Харківська область, Покотилівська с/р с/т «Нива». Зобов'язання [PERSON] щодо сплати боргу правонаступнику (новому кредиторові) [PERSON] за стягненням згідно заочного рішення від 26.04.2011 р. у сумі 36000 грн. 00 коп. вважати частково припиненими. Реєстрацію права власності громадянки [PERSON] на вказані земельні ділянки здійснити компетентними підприємствами, установами, організаціями та у порядку, встановленому чинним законодавством України. 09.10.2012 р. ухвалою Апеляційного суду Харківської області ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2011 р. скасовано в частині здійснення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 58856,00 грн. у спосіб через набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку №421/122 та передано справу на новий розгляд. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2013 р. заяву [PERSON] 0.1. про встановлення способу і порядку виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.04.2011 р. залишено без розгляду. Також зазначав, що відповідно до ч.2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Згідно заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.04.2011 р. по справі № 2-355/2011 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг у сумі 58856,00 гри., з яких 30000,00 гри. складала пеня, то нарахування відсотків відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України на неустойку у вигляді пені с неправомірним відповідно до ч.2 ст. 550 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.04.2011 р. позовні вимоги [PERSON] задоволені. Визнаний дійсним попередній договір на укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок №121, №122, розміром 0,06 га 0,12 га, що знаходяться в Харківській області, Харківському районі на території садівничого товариства «Нива», стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 58856,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2011 року було замінено стягувача [PERSON] новим стягувачем [PERSON], у зв'язку з чим її зазначено особою, яка набуває право власності на нерухоме майно - земельні ділянки №121/122 за адресою: Харківська область. Покотилівська с/р с/т «Нива»; встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду, яким зобов'язання [PERSON] щодо сплати боргу правонаступнику (новому кредиторові) [PERSON] за стягненням згідно заочного рішення від 26 квітня 2011 р. по цивільній справі № 2-355/2011 р. у сумі 36 000 грн. 00 коп., визнано частково припиненим. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області 09 жовтня 2012 року вказана ухвала скасована в частині здійснення стягнення боргу з відповідача на користь позивача у спосіб через набуття [PERSON] права власності на земельні ділянки №121, №122 в садівничому товаристві «Нива». В іншій частині вказана ухвала залишена без змін. На підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.04.2011 р. та ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2011 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку №121, №122 в садівничому товаристві «Нива» (а.с.31). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області 26 листопада 2013 року було відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката [PERSON] про поворот виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.04.2011 та ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2011 року(а.с. 25). Таким чином, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.04.2011 року виконане частково в сумі 36 000 грн. Зобов'язання [PERSON] щодо сплати боргу за заочним рішенням суду на користь [PERSON] становить 22 856 грн. (58 856,00 грн. - 36 000,00 грн. = 22 856 грн). Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які виникають між сторонами на підставі рішення суду, яким стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, є по суті грошовими зобовязаннями. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи із положень ст..625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду про те, що сплата інфляційних нарахувань та трьох процентів річних може бути лише як невід'ємна частина вимоги про сплату основного борту є необгрунтованим, так як статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (Постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року № 3-73 гс 11). Зважаючи на відсутність такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою ВСУ (Постанова ВСУ від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11). (Практика застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підготовлено Верховним Судом України). Таким чином, твердження представника відповідача щодо безпідставності позовних вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми є такими, що не ґрунтуються на законі та необґрунтованими. Посилання представника відповідача на положення ст.. 550 ЦК України щодо неправомірності нарахування позивачем процентів на неустойку у вигляді пені, судом до уваги не приймаються, оскільки ст.. 534 ЦК України встановлена черговість погашення вимог з грошовими зобовязаннями, відповідно до якої основна сума боргу сплачується у третю чергу, після сплати процентів та неустойки. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved