Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 02.11.2007 нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її братом , але не є членом її родини, та за місцем реєстрації не проживає з 2013 року. Про його місце перебування їй нічого не відомо. Реєстрація відповідача у належному їй будинку чинить перешкоди у праві на оформлення та отримання державної субсидії, тому вона вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Заярна М.А. до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява від 11.12.2019 про розгляд справи за відсутності позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як видно з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 474, виданого 02.11.2007 державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16784745 від 24.11.2007 підтверджується те, що [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер 11804837. Як видно з довідки Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 419 від 09.10.2019, [PERSON] зареєстрований, але не проживає з 2013 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 09.10.2019, складеного комісійно, відповідач зареєстрований, але з 2013 року не проживає за місцем реєстрації в [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого\~будинку,\~які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок , квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач не є власником чи співвласником житлового будинку, не є членом сім`ї позивача по справі, тобто жодних майнових прав на означений житловий будинок не має. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON] не надав суду доказів наявності будь-яких договорів з приводу користування житловим будинком, враховуючи, що реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права власності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved