Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Після придбання будинку їй стало відомо, що в будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який зі слів колишньої власниці не проживає за вказаною адресою з 2014 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку, його особистих речей в будинку не має, останній взагалі будинком не цікавиться. У даний час фактична адреса місця проживання відповідача їй не відома. Оскільки відповідач зареєстрований у її будинку, то вона вимушена платити за нього комунальні послуги. Реєстрація відповідача у її будинку створює для неї труднощі та перешкоди, пов`язані з правом володіння, користування та розпорядження належним на праві приватної власності житлом. Відповідач не являється членом її сім`ї. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує ( а.с. 27). Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, судом сповіщався про день, час та місце судового розгляду належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до ч.11.ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с.30-31, 32-33, 35-36, 40-41) Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав. 23.09.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 28 листопада 2015 року, зареєстрованим 28.11.2015 року нотаріусом Другої Сватівської державної нотаріальної контори Кривошея А.В. за № 12265973, та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №48618748 від 28.11.2015 (а.с.6-8). У даному договорі купівлі-продажу житлового будинку від 28 листопада 2015 року зазначено, що продавець стверджує, що на момент укладення договору прав на будинок у третіх осіб, відповідно до ст..659 ЦК України, немає. Згідно рішення 17-ї сесії Сватівської міської ради № 17/37 від 07.11.2017 р. [ADDRESS] була перейменована у [ADDRESS] (а.с.42). З довідки Сватівської міської ради Луганської області № 3940 від 02.07.2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки УДМС України в Луганській області від 22.07.2020 р. відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 17.06.2005 р. ( а.с. 19). Отже, на момент укладення купівлі-продажу житлового будинку від 28 листопада 2015 року відповідач був зареєстрований у вищевказаному будинку. Відповідач не являється членом сім`ї позивача. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У правовій позиції ВСУ у справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи, що відповідач, який не є членом сім`ї позивача, по цей час зареєстрований у будинку останньої, який належить їй на праві власності, добровільно не знявся з реєстраційного обліку, чим самим перешкоджає позивачу користуватись та розпоряджатись своїм майном, то суд вважає, що є всі підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження житлом, належним її на праві власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки перебування відповідача на реєстрації за вищевказаною адресою перешкоджає здійсненню позивачем своїх законних прав щодо користування та розпорядження належним їй на праві власності майном. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушеного права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved