Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою в якій просить, з урахуванням заяви про зміну підстав і предмету позову, визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги тим, що 05 серпня 2000 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Черкаського міськвиконкому, про що складено відповідний актовий запис № 815. В період шлюбу, 26 жовтня 2006 року позивачем за 484 800,00 грн. була придбана квартира [ADDRESS], яка в подальшому була зареєстрована на відповідача. Квартира придбана позивачем за грошові кошти, які 20 жовтня 2006 року їй були подаровані батьками, що підтверджується договором дарування грошей. Таким чином, спірна квартира була придбана за рахунок коштів, які належали позивачу на праві особистої приватної власності відповідно до договору дарування грошей, а тому є її приватною власністю. Посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, та враховуючи, що досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач звертається з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява просив суд її задовольнити. Відповідач у судові засідання не з'явився, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Направив до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Мотивуючи тим, що квартира [ADDRESS] була придбана позивачем у період перебування сторін у шлюбі 26 жовтня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу квартири. Оскільки спільних коштів у подружжя не було, батьки позивача погодились допомогти у придбанні житла та подарували останній необхідну суму коштів. Разом з тим, відповідач вважає, що хоча грошові кошти подаровані позивачу на придбання спірної квартири її батьками, проте відповідно до Сімейного кодексу України дане майно набуте в період шлюбу, а тому вважається об'єктом спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, вимоги позивача вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 серпня 2000 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №815, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с. 7). За час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] була придбана 2- кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50,0 кв.м., вартістю 484 800,00 грн., на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., зареєстрованого в реєстрі за №6236 (а.с. 4). Під час судового розгляду було встановлено, що грошові кошти за які було придбана спірна квартира у розмірі 500 000,00 грн. були подаровані позивачу [PERSON] її батьками: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договором дарування грошей від 20 жовтня 2006 року (а.с. 6). Даний факт також визнається відповідачем та у розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В абзаці 2 пункту 24 вказаної Постанови зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. А відтак, суд не погоджується із твердженнями відповідача, щодо належності спірної квартири на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки остання була придбана у період сторін у шлюбі, проте за кошти, які належали позивачу особисто. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на означене, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги та, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів, які належали позивачу на праві особистої приватної власності. А тому, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і за [PERSON] слід визнати право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5286,00 грн.

Outcome: approved