Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , 30 вересня 2016 року у Кременчуцькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області за актовим записом № 846; після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « [PERSON] »; місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначити з позивачем. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 30 вересня 2016 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб у Кременчуцькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області за актовим записом № 846. Від даного шлюбу сторони мають дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Позивач зазначає, що фактично шлюбні відносини припинено з 2017 року, оскільки з моменту народження дитини відповідач з нею не проживає, фізичні та духовні зв`язки між сторонами втрачено, примирення суперечить їх інтересам. За викладених обставин позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, не надала до суду пояснень про причини неявки. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти визначення місця проживання дитини з позивачем не заперечував. Суд, вислухавши думку представника позивача [PERSON] - адвоката Гонтар В.М., відповідача [PERSON] , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 30 вересня 2016 року у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 846, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони від шлюбу мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 січня 2017 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно - сімейних відносин не підтримує тривалий час, а саме з 2017 року, спільного господарства не веде. Ухвалою суду від 03 червня 2019 року сторонам було надано двомісячний строк на примирення, проте примирення не відбулося. Збереження шлюбу суперечить, зокрема, інтересам позивача, вона не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків значний час; збереження шлюбу суперечить, зокрема, інтересам позивача; заходи, вжиті судом щодо примирення подружжя, не надали позитивного результату; оскільки відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню в даній частині. Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з нею, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Сторони дійшли згоди про визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю, що підтвердили в судовому засіданні. Суд вважає це правильним і таким, що відповідає інтересам дитини. Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що для найкращого забезпечення інтересів дитини, місце проживання [PERSON] , [INFO] , слід залишити з матір`ю [PERSON] . Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд вважає за необхідне залишити позивачу за її вимогою прізвище « [PERSON] ». Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового, сплаченого нею при подачі позову до суду згідно квитанції №0.0.1287459069.1 від 05 березня 2019 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а також стягнути на її користь з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved