Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 09 серпня 2014 року між [PERSON] до [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 165. Від шлюбу у подружжя народилась дитина: син [PERSON], [INFO]. Основною причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є тривала відсутність між ними сімейних стосунків, а також бажання їх відновити не має. Позивач вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Позивач вважає, що подальший сенс підтримувати сімейні стосунки відсутні. Поновлювати шлюбні стосунки не збирається просить не надавати строк на примирення. Враховуючи наведене позивач просила розірвати шлюб, що був укладений 09 серпня 2014 року між [PERSON] до [PERSON], який зареєстровано виконкомом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 165; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітків, але не менше ніж 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття на утримання [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2017 року у цивільній справі № 308/11243/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, позовну заяву [PERSON] задоволено. Шлюб укладений 9 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано виконкомом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 165, розірвано. Прізвище позивача [PERSON] після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне «[PERSON]». Стягнуто аліменти з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS], на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS] судовий збір у розмірі 551,20 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду заочне рішення від 11 січня 2017 року у цивільній справі № 308/11243/16-ц було скасовано та призначено судовий розгляд. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Від позивача надійшла заява на адресу суду про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Крім того, не заперечує проти стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача та представника відповідача, проти позовних вимог не заперечують, разом з тим враховуючи, що відповідач не працює офіційно, просить визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2017 року у цивільній справі № 308/11243/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, позовну заяву [PERSON] задоволено. Шлюб укладений 9 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано виконкомом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 165, розірвано. Прізвище позивача [PERSON] після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне «[PERSON]». Стягнуто аліменти з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS], на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS] судовий збір у розмірі 551,20 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду заочне рішення від 11 січня 2017 року у цивільній справі № 308/11243/16-ц було скасовано та призначено судовий розгляд. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 09 серпня 2014 р. про укладення шлюбу, 09 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 165. Прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON]. За час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилась дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.03.2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду РС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області. Згідно довідки Паладь-Комарівецької сільської ради Ужгородського району від 12.09.2017 року за № 636 [PERSON], [INFO], ніде не працює, трудової книжки немає (зі слів). Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] до [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] до [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. За приписами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (в ред.. на дату звернення з позовною заявою) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За приписами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, стан його здоров'я, матеріальне становище відповідача, відсутність офіційного підтвердження про працевлаштування, та матеріальне становище позивача, та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Суд, вважає за доцільним, згідно заявленого позивачкою клопотання залишити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище, з огляду на право надане ст.113 СК України на вибір прізвища після розірвання шлюбу, як особі яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Таким чином позов підлягає задоволенню частково. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial