Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягувати із відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення сином повноліття, з часу набуття останніх змін щодо збільшення розміру аліментів, а саме: з 08.07.2017 року; стягнути з відповідача кошти з урахуванням індексації розміру аліментів з 08.07.2017 року в розмірі 4776 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення, що підлягають оплаті у справах про стягнення аліментів, покласти на відповідача; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала у цивільному шлюбі із відповідачем з 2002 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який на даний час проживає із позивачем та перебуває у неї на утриманні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.09.2010 у справі № 2-3631/1-10 стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 07.09.2010 і до досягнення повноліття. Відповідач має у приватній власності квартиру. Аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, що передбачені ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, з урахуванням середньомісячної заробітної плати у м. Києві за березень 2019 року, складають суму 4 051,75 грн. Добровільно домовитися про збільшення розміру аліментів з відповідачем не вдалося. 23 травня 2019 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, сторонам роз`яснено право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано 20 червня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Копію ухвали про відкриття провадження стороною позивача отримано 22 листопада 2019 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року заяву відповідача про заперечення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. Вказана ухвала суду була отримана відповідачем 16 серпня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 07.09.2010 і до досягнення дитиною повноліття. За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 152196322 від 10.01.2019 відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 67,7 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній [PERSON] проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейного кодексу України. За приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалася як на підставу збільшення розміру стягуваних аліментів, інформацію з офіційного веб-сайту Головного управління статистики у м. Києві, згідно із якою середньомісячна заробітна плата у місті Києві за березень 2019 року склала 16 207 грн, а тому аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, що передбачено ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, з складають суму 4 051,75 грн. При цьому, приписами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2 027 грн, з 1 липня - 2 118 грн, з 1 грудня - 2 218 грн. Порядок стягнення аліментів визначено у статті 74 цього Закону та статтях 194 - 197, 274 Сімейного кодексу України. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судом враховується, що відповідач є особою працездатного віку, тому має можливість працевлаштування та можливість для виконання свого батьківського обов`язку щодо матеріального утримання власної дитини, яка потребує нового одягу, взуття, лікування, навчання, інших заходів для повного і гармонійного розвитку особистості. Збільшення на законодавчому рівні прожиткового мінімуму на дитину є підставою для збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду, у розумінні ст. 192 Сімейного кодексу України. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, враховуючи встановлений законодавцем прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, беручи до уваги достеменну обізнаність відповідача про цей позов та неподання ним відповідного відзиву із запереченнями проти позовних вимог, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року у справі № 2-3631/1-10, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1 000,00 грн до 3 000,00 грн, щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів у збільшеному розмірі з часу набуття останніх змін з 08.07.2017 та стягнення з відповідача коштів у рахуванням індексації розміру аліментів з 08.07.2017 у розмірі 4 776 грн суд приходить наступного. 17.05.2016 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо індексації розміру аліментів», в якому встановлюються зміни до статей 2, 5, 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до ст.ст. 2, 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Крім цього, відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів (ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Разом із тим, в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази щодо перевищення за вказаний період порогу індексації встановленого у розмірі 103%, а також, враховуючи ненадання позивачем доказів щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів від 30.09.2010, а відповідно до закону індексація розміру аліментів проводиться за рахунок коштів платника податків, суд вважає, що розрахунок та стягнення індексації повинні проводитися установою, де перебуває на виконанні відповідний виконавчий документ, тому у задоволенні позовних вимог у цій частині повинно бути відмовлено. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить із такого. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України ). Оскільки стороною позивача не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження витрат із надання правничої допомоги, зокрема таких як договір про надання професійної правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг, детальний розрахунок витрат, щодо надання позивачу професійної правничої допомоги за договором про надання професійної правничої допомоги та її оплати, суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial