Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] в якому просить припинити право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]; Визнати за нею право власності на ? частину квартири та службових приміщень, розташованих за вищевказаною адресою; Залишити відповідачу [PERSON] у власність ? частину квартири та службових приміщень розташованих за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що з 29 грудня 1995 року по 06 грудня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого спільно придбано нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі продажу від 15 вересня 2007 року та технічний паспорт оформлені на [PERSON] Після розлучення відповідач почав проживати за вказаною адресою разом з іншою жінкою. Користується даною квартирою на власний розсуд, доступу у квартиру позивачці не надає, вважає, що квартира належить лише йому. Ніякої домовленості чи шлюбного договору між подружжям не укладалося. Оскільки відповідач не бажає добровільно поділити набуте ними майно та припинити право спільної сумісної власності на квартиру, позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом для вирішення спірного питання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено, що з 29 грудня 1995 року по 06 грудня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5, 6). Об'єктом спільної сумісної власності є нерухоме майно: квартира загальною площею 39,4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS], що придбана у період шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2007 року на ім'я [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 1933. Відповідно до довідки - характеристики ПП «Богодухівське БТІ» № 296 від 08.12.2014 року, зазначена квартира зареєстрована за [PERSON], дана квартира є 1-кімнатною загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м. Загальна вартість майна станом на 08.12.2014 року становить 31268 грн. Спірна квартира знаходиться у користуванні відповідача. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги, вони доказуванню не підлягають. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved