Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 20 липня 2003 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 701. В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства подружнє життя не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Разом не проживають близько двох років. Шлюб на даний час існує формально. Переконана, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. А тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить розірвати шлюб з відповідачем. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо розірвання шлюбу з позивачем. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 липня 2003 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 701 (а.с. 5). В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 6). З позовної заяви вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, протягом тривалого часу проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Вимога позивача про залишення за нею прізвища присвоєного після реєстрації шлюбу не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати. Разом з тим, відповідно положень ч.1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу понесла судові витрати, а саме сплатила судовий збір в розмірі 768,40 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв`язку з чим її позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею при поданні позову судового збору в сумі 384 грн. 20 коп., а решту суми судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп. стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved