Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним посилаючись на наступне. [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON], який помер [INFO], був спадкоємцем після смерті [PERSON], фактично прийняв спадщину, але юридично її не оформив. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], який в установлений законом строк не звернувся з заявою про прийняття спадщини, оскільки з листопада 2006 року знаходився під вартою та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від 28 січня 2011 року [PERSON] був визначений додатковий строк для прийняття спадщини. 21 березня 2011 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Перевальського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до домовленостей між нею та [PERSON], вона купила у [PERSON] будинок за 10000 (десять тисяч) гривень у квітні 2012 року про що останній написав розписку. У встановленому законом порядку вони одразу не оформили угоду купівлі-продажу будинку , оскільки на той час будинок ще не був оформлений на [PERSON] Але в [INFO] [PERSON] помер, у зв'язку з чим просить визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку за зазначеною адресою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, висловлені в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, проти позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить померлій [INFO], [PERSON] (ціле): ? частка житлового будинку - на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого Лутугинською державною нотаріальною конторою 24.11.1978 року, Р № 3071; ? частка житлового будинку - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Лутугинською державною нотаріальною конторою 24.11.1978 року, Р № 3074 (а.с.46). Згідно рішення Лутугинського районного суду від 18 вересня 2009 року встановлено факт, що [PERSON] є Онуком [PERSON], померлої [INFO](а.с.4). Відповідно до рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 28 січня 2011 року [PERSON] визначено додатковий термін для надання заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлого [INFO] у два місяці (а.с.5). З заяви про прийняття спадщини від 21 березня 2011 року вбачається, що [PERSON] звернувся про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON](а.с.6), але свідоцтва про право власності не отримав та не набув право власності на будинок. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [PERSON] помер [INFO](а.с.30). Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державної реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. З представленої позивачем [PERSON] розписки від 15 квітня 2012 року убачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] за проданий житловий будинок за адресою: [ADDRESS], 10000 (десять тисяч) гривень (а.с.8), тобто між сторонами дійсно на той час існували грошові розрахунки з метою подальшого відчуження будинку . Згідно ст..210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державної реєстрації. Між тим, позивачка не заперечувала проти того, що угода купівлі-продажу будинку нотаріально не посвідчена. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Не оформивши право власності на будинок на своє ім'я, не будучи власником будинку, [PERSON] здійснив дії спрямовані на розпорядження спірним будинком. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, тобто визнання такого договору дійсним є правом суду. Оскільки [PERSON] розпорядився житловим будинком не одержавши статусу власника та не був правомочним на здійснення правочину, а тому слід відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним за його необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed