Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач вказала, що проживає та є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі, окрім неї зареєстрований відповідач [PERSON] , однак в ній не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку не має. Те, що відповідач прописаний в даній квартирі завдає позивачці незручностей, а тому вона змушена звернутися в суд за захистом свого права. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій справу просить слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити та стягнути в її користь судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнає. Враховуючи заяви позивача та відповідача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що вбачається з договору про купівлі - продажу серії ННЕ № 572079 від 14 червня 2019 року. В даній квартирі прописаний відповідач. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом цієї норми права, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Однак, відповідач не відноситься до кола осіб, визначених цими нормами права, тому власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709 цс 16. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки, судом встановлено, що відповідач відсутній у вказаному житлі без поважних причин понад один рік. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи наведене, суд стягує з відповідача в користь позивача, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 гривень, що стверджується квитанцією № N1СН44472М від 16 серпня 2019 року.

Outcome: approved