Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до Державного підприємства Міністерство внутрішніх справ України «Розиток», третя особа: Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ -Ресурси», про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи вимоги тим, що з 01.07.1997 року вона була прийнята на роботу прибиральницею приміщень до Державного підприємства «Друкарня МВС України», а 23.03.2011 року - звільнена у зв'язку з переведенням в Державне підприємство «Розвиток» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. 24.03.2011 року позивача прийнято прибиральницею відділу матеріально-технічного забезпечення до Державного підприємства «Розвиток» по переводу з Державного підприємства «Друкарня МВС України», а 02.01.2015 року - переведено прибиральницею виробничих приміщень відділу матеріально-технічного забезпечення Державного підприємства «Розвиток». 08.09.2015 року Державне підприємство «Розвиток» перейменовано в Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток».12.11.2015 року позивач була переведена прибиральницею в господарське відділення видавничо-поліграфічного відділу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток». 20.09.2017 року позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням в зв'язку з реорганізацією підприємства. Починаючи з січня 2017 року у ДП МВС України «Розвиток» виникла заборгованість перед позивачем по невиплаті заробітної плати, яка з кожним місяцем 2017 року збільшувалася і станом на час звільнення вже становила 18051,16 грн., в тому числі 1371,24 грн. - компенсація за невикористану відпустку та 4375,04 грн. - вихідна допомога при звільненні. Вказана сума заборгованості по заробітній платі при звільненні позивачу не була виплачена і залишається такою, що не виплачена підприємством на даний час. Позивач неодноразово зверталася до керівництва з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі, на що лише отримувала пусті обіцянки. Ухвалою судді від 26.03.2018 року, прийнято справу за позовом [PERSON] до Державного підприємства Міністерство внутрішніх справ України «Розиток», третя особа: Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ -Ресурси», про стягнення заборгованості по заробітній платі, до провадження Деснянського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки [PERSON] убачається, що з 01.07.1997 року вона була прийнята на роботу прибиральницею приміщень до Державного підприємства «Друкарня МВС України», а 23.03.2011 року - звільнена у зв'язку з переведенням в Державне підприємство «Розвиток» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. 24.03.2011 року позивача прийнято прибиральницею відділу матеріально-технічного забезпечення до Державного підприємства «Розвиток» по переводу з Державного підприємства «Друкарня МВС України» (наказ від 24.03.2011 року № ЗОк), а 02.01.2015 року - переведено прибиральницею виробничих приміщень відділу матеріально-технічного забезпечення Державного підприємства «Розвиток». 08.09.2015 року Державне підприємство «Розвиток» перейменовано в Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток». 12.11.2015 року позивач була переведена прибиральницею в господарське відділення видавничо-поліграфічного відділу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток». 20.09.2017 року [PERSON] було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням в зв'язку з реорганізацією підприємства (наказ від 20.09.2017 року № 64к). У вказаному наказі про звільненні зазначено, що підставою для звільнення [PERSON] слугував наказ № 22/2 від 12.07.2017 року «Про припинення діяльності ДП МВС України «Розвиток». Крім того, у п. 1.2 даного Наказу визначено звільнити позивача з 20.09.2017 року, з виплатою компенсації за 12 календарних днів невикористаної щорічної чергової відпустки за період з 24.03.2017 року по день звільнення із розрахунку 24 календарних днів, та з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Однак, як стверджує позивач в поданому до суду позові починаючи з січня 2017 року у ДП МВС України «Розвиток» виникла заборгованість перед нею по невиплаті заробітної плати, яка станом на час звільнення становила 18051,16 грн., в тому числі 1371,24 грн. - компенсація за невикористану відпустку та 4375,04 грн. - вихідна допомога при звільненні. Дані обставини підтверджуються розрахунковим листком ДП МВС України «Розвиток» про нарахування позивачу заробітної плати за вересень 2017 року. Відповідно до долученої копії наказу МВС України від 07.06.2016 року № 472 припинено діяльність як юридичної особи державного підприємства МВС України «Розвиток» шляхом його приєднання до ДП МВС України «Іноформ-Ресурси» та визнано останнє правонаступником усіх прав та обов'язків ДП МВС України «Розвиток». Однак, згідно копії наказу МВС України №340 від 24.04.2017 року ДП МВС України «Розвиток» на даний час лише перебуває в стані припинення. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Таким чином, зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти калейдарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За ч. З ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. В силу вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено право працівника на виплату грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки у разі звільнення. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Однак, вбачається, що дані вимоги чинного законодавства відповідач не виконав, оскільки заробітна плата у встановлені строки ним не виплачувалася та остаточний розрахунок з позивачем так і не був проведений, через що утворилась заборгованість в розмірі 18051,16 грн., в тому числі 1371,24 грн. - компенсація за невикористану відпустку та 4375,04 грн. - вихідна допомога при звільненні, яку не виплачено на даний час, а тому вказана сума боргу має бути стягнута з відповідача на користь [PERSON] Крім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved