Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, де вказує, що в квітні 1981 року вона прибула по переселенню з Тернопільської області в колгосп «Червона Поляна» Чаплинського району Херсонської області і вселилася у виділений їй будинок [ADDRESS]. До 1992 року позивачка щомісячно виплачувала в касу колгоспу «Червона Поляна» певні суми в рахунок погашення вартості житла і в квітні 1992 року повністю розрахувалася із господарством, сплативши загалом 2300 карбованців, після чого голова вказаного колгоспу та голова Червонополянської сільської ради передали їй вказаний будинок, про що було складено відповідний акт. Починаючи з 1981 року і до теперішнього часу (протягом тридцяти двох років) вона проживає у вказаному будинку, що підтверджується довідкою Червонополянської сільської ради № 351 від 23.10.2013 року. Весь цей час вона відкрито і безперервно ним володіє і поводиться як господарка використовує для проживання, здійснює косметичні ремонти, вирощує овочеві культури на присадибній ділянці і таке інше. Рішенням сесії Червонополянської сільської ради від 04 січня 2011 року № 17 їй була безоплатно передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1041 га для обслуговування вищевказаного будинку і 29 листопада 2012 року вона отримала відповідний державний акт. Після виготовлення та отримання в жовтні 2013 року в Каховському БТІ технічного паспорта на житловий будинок вона має намір отримати правовстановлюючий документ на житло та зареєструвати своє право власності на будинок у встановленому законодавством порядку, але вирішити це питання не змогла через втрату вищевказаного акта про передачу будинку, який складався в квітні 1992 року, та квитанцій до прибуткових касових ордерів, підтверджуючих .факт сплати нею в період 1981-1992 років суми вартості будинку (збереглися лише дві останні квитанції від 09.03.1992 року та 20.04. 1992 року), а також деяких інших документів. Вказані обставини та відсутність правовстановлюючого документа на житло порушують її інтереси, так як не дають їй можливості в будь-який час продати чи подарувати будинок, чи в інший спосіб повною мірою розпоряджатися ним. Крім того, зазначені обставин в подальшому зумовлять неможливість для її дітей вирішення питань спадкового характеру. Позивачці було рекомендовано визнати право власності на будинок за нею в судовому порядку. Представник відповідача в судове засідання не з»явився але надав заяву , що проти позову не заперечують, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.. 392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин позов є обгрунтованим та підлягає повному задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно ч. 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (який набрав чинності з 1 січня 2004 року), правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Приймаючи до уваги, що вона добросовісно заволоділа житлом після передачі його їй у 1981 році та те, що вона повністю розрахувалася із господарством, сплативши до 1992 року вартість будинку, враховуючи те, що вона відкрито і безперервно володіє житлом більше десяти років і продовжує це робити до теперішнього часу, вважає можливим визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно, розташоване на території відповідача по справі. Відповідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved