Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, а також на своє утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 28 квітня 2018 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя з відповідачем вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач деякий час надавав допомогу на утримання дитини, але з жовтня 2018 року від добровільного матеріального утримання дитини ухиляється.. Обов»язок батьків що утримання своїх дітей до досягнення повноліття передбачений ст. 180 СК України, у зв»язку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня предявлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідач також не надає їй матеріальну допомогу як дружині, з якою проживає дитина. Оскільки вона проживає одна з дитиною, має тяжке матеріальне становище, так як не працює, внаслідок догляду за малолітньою дитиною, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до 18.07.2021 року. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та додатково зазначила, що на теперішній час вони з відповідачем однією сім»єю не проживають. Її дохід з дитиною складається з державної допомоги у розмірі 850грн. щомісяця. Ніякого нерухомого майна вона і дитина не мають, стан здоров»я дитини задовільний. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини. Зазначив, що він не має на утриманні інших неповнолітніх дітей. На теперішній час він працює і має стабільний дохід, який складається з мінімальної заробітної плати. Інших доходів не має, а також не має у власності нерухомого майна. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вище вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень\~Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч.8,9 ст. 7 Сімейного кодексу України(далі СК України) передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії I-ЖС № 228542, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 28 квітня 2018 року(а.с.8). Згідно свідоцтву про народження серії I-ЖС № 368959 встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON], матірю зазначена позивачка [PERSON]Ю.(а.с.9). \~ \~ \~ Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини(ст.141 Сімейного кодексу України). У відповідності до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, положеннями даної норми передбачений саме обовязок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обовязок стосується обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом(ч.1 ст.183 СК України). Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти у частці від його доходу, а саме у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на ту обставину, що відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний дохід. \~Положеннями ч.2\~ст.\~182\~СК України\~визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суду не надано доказів того, що відповідач має на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей. Відповідач офіційно працевлаштований, та має постійний щомісячний дохід у вигляді мінімальної заробітної плати. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд, у відповідності зі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ? частки заробітку (доходу) батька, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач є молодою особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обовязок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У відповідності зі ст. 84 ч.2, 4 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи працює вона і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджено сторонами, шлюбні стосунки між ними припинені і спільне господарство не ведеться. Їх спільна малолітня дитина [PERSON] на даний час знаходиться на утриманні позивачки [PERSON] та проживає разом із нею. З довідки про доходи, наданої позивачем встановлено, що дохід [PERSON] складається з щомісячної допомоги при народженні дитини, розмір якої за період з серпня по листопад 2018 року включно складає 860,00грн. щомісяця(а.с.25,26). Відповідно до довідки про доходи відповідача [PERSON], виданої ТОВ «ТД Ікар», його нарахований дохід за період з січня 2018 року по листопад 2018 року включно склав 40376,82грн.(а.с.27,28). Отже, судом встановлено, середньомісячна заробітна плата відповідача, з урахуванням його доходу за останні 11 місяців, складає 3670,62грн., що свідчить про те, що він може надавати матеріальну допомогу своїй непрацездатній дружині. Разом з тим, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість частково задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання, як непрацездатної дружини, та при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України, на підставі наданих та оцінених доказів, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця, з урахуванням того, що в судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дружині. Разом з тим, суд враховує, що згідно рішення суду з відповідача також будуть стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку(доходу) щомісяця, а тому приходить до висновку, що з урахуванням його матеріального становища, з нього слід стягнути аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку(доходу) щомісяця, оскільки він може надавати матеріальну допомогу своїй дружині саме у зазначеному розмірі. Суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частки від заробітку(доходу) щомісячно суттєво не погіршить матеріальне становище відповідача. При цьому суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, на підставі наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ Разом\~з тим,\~згідно до\~вимог ст.\~141\~ ЦПК\~України з\~відповідача належить\~стягнути судовий\~збір на\~користь держави\~у розмірі\~704,80грн..

Outcome: partial