Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідач більше сімнадцяти років не проживає в квартирі, його речі та майно відсутні, він не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача, змушує позивача сплачувати за нього кошти, в той час, коли він не користується та не проживає в даній квартирі. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві приватної спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали з підстав та обґрунтувань викладених у ньому та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/1 часки квартири [ADDRESS] та належить їй на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 10.04.1998 р.Іншим співвласником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , якому належить дана квартира на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 10.04.1998 р. Згідно довідки ДП «Дружба сервіс - житло 2» № 2003 від 06 березня 2019 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві фізичні особи зокрема: [PERSON] - власник (позивач) та [PERSON] - онук (відповідач). Згідно актів про фактичне місце не проживання за адресою [ADDRESS] , які складено в квітні 2017 року та 11 лютого 2019 року встановлено, що [PERSON] фактично не проживає за даною адресою з 2002 року. У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] , не проживає більше року та не користується даною квартирою, його особисті речі відсутні у квартирі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердили факт того, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає більше сімнадцяти років. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач не подав будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача. Враховуючи встановленні обставини справи та оцінивши усі докази є усі підстави вважати, що [PERSON] втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, а тому, слід усунути [PERSON] перешкоди в користуванні належною їй на праві приватної спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим квартирою [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved