Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 листопада 1989 року у Лалівській сільській раді Мукачівського району Закарпатської області, за актовим записом №15 та стягнення аліментів на дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, щомісячно і до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 листопада 1989 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб у Лалівській сільській раді Мукачівського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис за №15. Під час шлюбу у них народилося четверо дітей, і двоє з них є неповнолітніми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Так, шлюб бажає розірвати, оскільки добробутом родини відповідач не переймається, спільного господарства з ним не ведуть, в оплаті комунальних послуг участі не приймає, постійного місця роботи не має, має нерегулярний мінливий дохід, який витрачає тільки на свої особисті потреби. Тому, на підставі вищенаведеного звертається до суду та просить шлюб зареєстрований між нею та [PERSON] - 11 листопада 1989 року у Лалівській сільській раді Мукачівського району розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох дітей [PERSON], [INFO] та Єлізавети, [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно і до досягнення ними повноліття. Позивач - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності. Одночасно зменшила позовні вимоги та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно і до досягнення ними повноліття. Після розірвання шлюбу просить суд відновити їй дошлюбне прізвище Мадяр. Відповідач - [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зменшені позовні вимоги визнає і проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ФМ №470215 виданого Лалівською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області 11 листопада 1989 року, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб 11 листопада 1989 року, про що складено відповідний актовий запис за №15 (а.с.7). Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №008007 виданого виконкомом Лалівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 15 травня 2001 року, у [PERSON] та [PERSON], 26 квітня 2001 року народилась донька - [PERSON] (а.с.8), а відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №348511 виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мукачівському району Мукачівського -2- міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 10 березня 2016 року, у [PERSON] та [PERSON], 20 травня 2003 року народилась донька - [PERSON] (а.с.8а). Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з статтею 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення зменшених позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та Єлізавети, [INFO], оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано та визнано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Також суд приходить до висновку, що з [PERSON], необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно. -3- На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, позивачу по справі [PERSON] відновити дошлюбне прізвище - Мадяр. Дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], залишити проживати при матері - [PERSON]. Згідно частини 4 статті 174 Цивільно - процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved