Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 28/100 частки житлового будинку з відповідними господарським будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцями вказаного майна була вона як молодша донька померлого, [PERSON] , як старша дочка померлого та [PERSON] - мати померлого. На час смерті батька вона була неповнолітньою та вважала, що відповідно до чинного законодавства є такою, що прийняла спадщину. Крім того вважала, що всі вони є спадкоємцями батька, оскільки фактично вступили у права на спадщину. Однак при зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини навесні 2018 року вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки таке свідоцтва 20.02.2009 року отримала мати померлого [PERSON] . При цьому в спадковій справі знаходиться заява від [PERSON] про те, що вона на спадщину не претендує та відмовляється від належного їй майна. Інших заяв про прийняття/відмову в спадковій справі немає. Таким чином видати свідоцтво про право на спадщину на спадкову частку нотаріус не має можливості, так як її в цілому успадкувала [PERSON] . Позивач вважає, що [PERSON] навмисно ввела державного нотаріуса в оману не повідомивши про ще одного спадкоємця прийнявшого спадщину, з метою позбавити її законного права на спадкування за законом нерухомого майна, що залишилося після смерті батька. На підставі вищевикладеного позивач прохає суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом ВМС №194732 на 28/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , видане 20.02.2009 року Першою Лубенської державної нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-567 на ім`я спадкоємця [PERSON] та скасувати запис в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяження від 29.03.2010 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Заперечувала проти застосування строку позовної давності, оскільки позивач є спадкоємцем в силу закону і спадщина їй належить з часу відкриття. Відповідач та її представник - адвокат Павличенко В.Г. проти позову заперечували, вважаючи вимогу позивача про визнання свідоцтва про право на спадщину в цілому такою, що не ґрунтується на законі, оскільки [PERSON] , як мати померлого є спадкоємцем першої черги та має право на частку в спадковому майні, що залишилося після смерті спадкодавця - її сина [PERSON] Відповідач [PERSON] зауважила, що їй не було відомо скільки років було [PERSON] на момент смерті її сина, а тому вона не могла знати, що позивач вважається такою, що прийняла спадщину. До того ж, вона неодноразово чула, що [PERSON] взагалі не рідна дочка її сина. Заявили клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона відмовилась від прийняття спадщини і вважала, що єдиним спадкоємцем є її бабуся. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа - Перша Лубенська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи без участі свого представника, щодо вимог позивача покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників справи, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Тарандинці Лубенського району Полтавської області помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.05.2017 року (а.с.5). Факт родинних відносин між позивачем та померлим підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 28/100 частки житлового будинку з відповідними господарським будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] його донька - позивач по справі [PERSON] , [INFO] , була неповнолітньою. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Тобто зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину крім випадків їх відмови від спадщини, а щодо малолітньої та недієздатних осіб - відмови здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном із дозволу органу опіки та піклування, встановлених частинами другою - четвертою ст. 1273 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що при зверненні позивача до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, що залишилася після смерті її батька [PERSON] її було повідомлено, що видати таке свідоцтво на частку житлового будинку можливості немає, так як спадщину в цілому успадкувала [PERSON] (а.с.59). З матеріалів витребуваної судом спадкової справи №71/2009 на майно [PERSON] , померлого [INFO] встановлено, що вона була відкрита на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від матері спадкодавця [PERSON] . При цьому [PERSON] в заяві зазначила, що інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину немає. В справі мається заява від дочки спадкодавця [PERSON] про те, що вона на спадщину не претендує, та відмовляється від належного їй майна, інших заяв про прийняття/відмову в спадковій справі немає. 20.02.2009 року за реєстровим номером 1-567 нотаріусом було видано матері спадкодавця [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 28/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями номер [ADDRESS] (а.с.79) Інших свідоцтв на інше майно не видавалося. Згідно зі ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням - кожному з них окремо. Згідно з п.212 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Пунктом 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів спадкової справи та встановлено в судовому засіданні позивач не відмовлялася від прийняття спадщини та у відповідності до частини 4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняли спадщину. Даний факт також встановлений і ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27.01.2009 року (а.с.9). Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо її необізнаності на момент звернення до нотаріуса про те, що позивач прийняла спадщину. Так, [PERSON] 06.10.2008 р. зверталася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в порядку користування жилим будинком, при цьому третьою особою вказала [PERSON] . В позовній заяві [PERSON] зазначала, що менша донька її сина [PERSON] була на день смерті батька неповнолітньою, отже, згідно ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Однак, в заяві про прийняття спадщини від 19.02.2009 року, [PERSON] вказує, що інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину немає. Таким чином отримання відповідачем [PERSON] 20.02.2009 року свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] порушує право на отримання свідоцтва позивача по справі [PERSON] , яка прийняла спадщину, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо тверджень відповідача про те, що свідоцтво про право на спадщину не може бути скасовано, оскільки вона як мати відноситься до спадкоємців першої черги за законом та має право на частку в спадковому майні, що залишилося після матері спадкодавця - її сина, то суд вважає, що скасування свідоцтва про право на спадщину в цілому в даному випадку не порушує права відповідача на отримання належної їй за законом частки у спадковому майні, шляхом отримання нового свідоцтва про право на спадщину за законом. Заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Чинним законодавством встановлений обов`язок спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину, однак не встановлений строк для його отримання, а також не передбачено відповідальності за його не отримання. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як убачається з листа в.о. завідувача Першої Лубенської державної нотаріальної контори від 07.05.2018 р., позивач звернулася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено в зв`язку з тим, що частку житлового будинку в цілому успадкувала [PERSON] . Вищевикладене дозволяє зробити висновок, що про своє порушене право позивач [PERSON] дізналася 07.05.2018 р. під час звернення до нотаріуса. Позовна вимога про скасування запису в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяження є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: partial