Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , судові витрати по справі стягнути з відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 19.02.1993 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані: сама позивач, [PERSON] , [INFO] , з 29.07.1981; [PERSON] , [INFO] , з 05.04.1997; [PERSON] , [INFO] , з 06.03.2001; [PERSON] , [INFO] , з 06.03.2001; [PERSON] , [INFO] , з 30.12.2008. Рішенням Дніпровського районного суду м Києва від 14.06.2016 шлюб, зареєстрований між сином позивача [PERSON] та [PERSON] , розірваний. З жовтня 2015 року колишня невістка позивача [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі, що підтверджується складеними актами. Відповідач не сплачує комунальні платежі та не бере участі в утриманні належної позивачу квартири. У квартирі немає належних відповідачу речей. Крім того, відповідач [PERSON] фактично проживає разом із своїм сином [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку орендує за договором. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверти разом з даними документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач повідомлялась судом про відкриття провадження у справі як за її зареєстрованим місцем проживання, так і за місцем фактичного проживання. Позивач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження отримала 14.12.2019. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , виданим 19 лютого 1993 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180441714 від 10.09.2019 щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний № 1910917280000. Факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується витягом № 8113494 від 14.09.2019 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». При цьому, відповідно до актів від 05.04.2019, 09.08.2019 та 20.09.2019, затверджених начальником ЖЕД-401 [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , у квартирі [ADDRESS] не проживає з жовтня 2015 року. Факт того, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, також підтверджується відповідними довідками Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» ЖЕД-401 від 05.04.2019, 09.08.2019 та 20.09.2019. За даними довідки ОСББ «Стар Скай» від 16.02.2018 [PERSON] мешкає разом зі своїм сином [PERSON] (9 років) з 15.10.2015 (знімає квартиру) за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується договором оренди (квартири, кімнати) від 13.10.2015, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved