Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зняти арешт з ? квартири [ADDRESS], накладеного згідно постанови державного виконавця Сауляк Т.М. ВДВС у Дніпровському районі м. Києва про арешт ? майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 вересня 2002 року; виключити з Єдиного реєстру з заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 11 вересня 2002 року і про арешт ? частки квартири [ADDRESS], № 2/14285. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на початку вересня 2015 року, їй стало відомо, що на ? частину її квартири [ADDRESS], було накладено арешт. Арешт на належну їй частку квартири було накладено постановою Державного виконавця Сауляк Т.М. ВДВС у Дніпровському районі м. Києва, «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 06 вересня 2002 року. 07 жовтня 2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою м. Києва було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 1359580. Згідно постанови про накладення арешту, арешт накладено на ? частку квартири [PERSON], колишнього її чоловіка, з яким розірвано шлюб 10 березня 1995 року, запис № 195. Частка квартири на яку було накладено арешт, належить їй на підстав договору дарування. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Уповноважений представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини не явки не повідомив. Уповноважений представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника відповідача Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, представника третьої особи. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 липня 1997 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а.с. 12 об.) 10 березня 1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.4). В подальшому, 17 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар нерухоме майно, яким є ? частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2002 року, Відділ паспортної реєстрації та міграційної роботи Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві було зобов'язано виписати [PERSON] з квартири [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Сауляк Т.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на ? частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, а саме ? частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] (а.с.8). Вказані відомості також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 5-7). Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 01 жовтня 2015 року позивач звернулася до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про надання відомостей про перебування на виконанні виконавчого документу стосовно [PERSON] Відповідно до листа-відповіді Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві № 35964 від 05 жовтня 2015 року, станом на 05 жовтня 2015 року виконавчий документ стосовно [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває. Надати інформацію щодо перебування на виконанні виконавчого документа стосовно [PERSON] та накладення арешту на майно у 2002-2004 роках відділ не має можливості, у зв'язку зі знищенням документації відділу до 2012 року, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом № 2274/5 від 25 грудня 2008 року (а.с.9). Згідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції відповідні виконавчі документи не перебувають та враховуючи те, що виконавчі провадження знищені за закінченням терміну зберігання, позовні вимоги в частині зняття арешту з квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 11 вересня 2012 року і про арешт ? частки квартири [ADDRESS], № 2/14285, то вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки порушене право позивача захищено саме шляхом звільнення з-під арешту майна, що і передбачає в подальшому звернення до Реєстраційної служби з вимогою виключення вказаного запису про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження та арешт квартири. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. На підставі викладеного та

Outcome: partial