Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання дій незаконними. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 1978 році на ім`я її чоловіка [PERSON] було видано ордер на вселення у квартиру [ADDRESS] , в якому також було зазначено її та двоє дітей. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер. З метою приватизації вказаної квартири позивач звернулася із заявою до відповідача, проте у проведенні приватизації було відмовлено через відсутність ордеру на житлове приміщення, який на теперішній час втрачено. Вжиті позивачем спроби щодо отримання ордеру не надали результатів, оскільки у Департаменті з управління житлово - комунального господарства ЗМР корінці ордерів зберігаються лише з 1984 року. Позивач проживає у вказаній квартирі, сплачує комунальні послуги, тому вважає, що має право на приватизацію останньої. Просить визнати незаконною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району їй у приватизації квартири за відсутності копії ордеру про надання житлової площі. Ухвалою суду від 11 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 17 липня 2019 року до суду надійшов відзив, в якому вказано, що Положеннями «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16 грудня 2009 року за № 396, передбачено обов`язкове надання ордеру на житлове приміщення. Оскільки при звернення із заявою про приватизацію квартири позивачем не було надано відповідного ордеру, то рішення про відмову у приватизації було обґрунтованим та законним, через що у задоволенні позову необхідно відмовити. 17 жовтня 2019 року позивачем [PERSON] надано уточнену позовну заяву, в якій вона просить: 1) визнати незаконною відмову районної адміністрації ЗМР по Комунарському району їй у приватизації квартири за відсутності копії ордеру на житлове приміщення; 2) зобов`язати районну адміністрацію ЗМР по Комунарському району прийняти від неї документи за відсутності ордеру на житлове приміщення, на приватизацію квартири, розглянути їх та прийняти рішення відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутністю, вказала, що просить судові витрати з відповідача не стягувати, а прокласти на неї. Відповідач районна адміністрація ЗМР по Комунарському району, повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направив, причини його неявки суду не відомі. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів на житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віддані чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки ( секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Судом встановлено, що з метою реалізації свого права на приватизацію, позивач [PERSON] звернулася до відповідача з відповідною заявою, але листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 11 червня 2019 року № с-0479 у проведені приватизації квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено через ненадання повного пакету документів, передбаченого п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 № 396, а саме копії ордеру про надання жилої площі. Вирішуючи питання про правомірність вказаних дій відповідача, суд враховує наступне. Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Статтею 41 КУ визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Також, одним із конституційних прав громадян є право на житло, гарантоване статтею 47 КУ, яка передбачає, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] не є приватизованою та відноситься до державного житлового фонду. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 61 Житлового Кодексу здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно із довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 18 червня 2019 року № 04-26/3-11051, позивач [PERSON] з 22 вересня 1978 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 встановлено перелік документів, які подаються особою до органу приватизації, серед яких зазначено і копію ордеру про надання жилої площі. Статтею 58 Житлового кодексу, визначено, що ордер на жиле приміщення є адміністративним актом виконавчого органу місцевого самоврядування та правовою підставою вселення громадян до житлового приміщення. Розділом IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Радою Міністрів Української РСР і Української ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 передбачено, що ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Вказаний документ вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім`ї, зазначені в ордері. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. Листом Департаменту з управління житлово - комунального господарства Запорізької міської ради від 24 травня 2019 року повідомлено, що корінці на заселення житлових приміщень у відділі зберігаються лише з 1984 року, тому надати копію ордеру на житлове приміщення по [ADDRESS] не вбачається за можливе. Таким чином, судом встановлено, що позивач не має можливості надати органу приватизації копію ордеру на житлове приміщення через обставини, які від неї не залежать. Згідно із ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Судом встановлено, що позивач постійно та протягом тривалого періоду часу проживає у зазначеній квартирі, користується нею та займається її утриманням, що підтверджується договором про надання населенню послуг з газопостачання від 12 червня 2015 року, договором про надання послуг за централізоване опалення та постачання гарячої води від 21 червня 2019 року, які укладені на її позивача, та копіями квитанції про оплату комунальних послуг. Правомірність вселення та користування позивачами вказаним житлом ніким не оспорюється, ордер на вселення до житла недійсним не визнавався, у зв`язку з чим суд дійшов переконання, що ненадання позивачем до органу приватизації копії ордеру на житлове приміщення не може бути перешкодою у реалізації її права на приватизацію квартири, враховуючи також ту обставину, що позивачем право на приватизацію житла не реалізоване. Згідно із п. 10 п. 11 статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають право відмовляти мешканцям квартир(будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир(будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 КУ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки витрати по сплаті судового збору позивач просить не стягувати з відповідача, а покласти на неї, то судовий збір не стогується. На підставі викладеного,

Outcome: approved