Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилається на те, що вона з 16.09.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. На даний час їх шлюб не розрівано, проте фактичні шлюбі відносини між ними припинені з травня 2017 року. З моменту припинення шлюбних стосунків, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, аліментів не сплачує та не бере участі у витратах, повязаних з її вихованням. В звязку із тим, що донька перебуває на її утриманні, вона не спроможна в повній мірі забезпечити її усім необхідним: продуктами харчування, предметами вжитку, одягом тощо. З цих підстав просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи стягнення із дня звернення до суду із до досягнення донькою повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак від останньої до суду надійшла заява згідно якої вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити. Крім того просила стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Направив суду відзив, згідно якого просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, просив стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 815 гривень щомісячно, також просив відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення з нього судових витрат. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована, проте підлягає частковому задоволенню з огляду наступного. Статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.\~184\~СК України,\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі.\~ Розмір\~аліментів,\~визначений судом\~або за\~домовленістю між\~батьками у\~твердій грошовій\~сумі,\~підлягає індексації\~відповідно до\~закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що 16.09.2014 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-МИ №101668 від 16.09.2014 року (а.с. 7). В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Наведене вбачається з копії свідоцтва про її народження (а.с. 8). Шлюб між сторонами не розірвано, однак фактичні шлюбні відносини між ними припинені. З 2013 року позивач проживає з донькою [PERSON] і остання перебуває на утриманні позивача. Наведене, підтверджується актом ОСББ «Ентузіаст» від 27.09.2018 року (а.с. 10). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що до складу сімї позивача [PERSON] входить донька [PERSON], 12.12.2015, яка перебуває на її утриманні. Остання відвідує ДНЗ №24 в м. Чернівці, здорова за станом здоровя. Позивач з 18.01.2013 року проходить службу в Державній виконавчій службі України, а саме у відділі режиму і охорони ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», однак з 02.02.2016 року перебуває у додатковій відпустці для догляду за дитиною. Вказане підтверджується актом ОСББ «Ентузіаст» від 27.09.2018 року, довідкою ДНЗ, копією медичної карки [PERSON], довідкою ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» (а.с. 10-11, 15-19). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Також судом встановлено, що відповідач фізично здоровий, офіційно не працює, проживає разом із батьками, сестрою та племінницею, транспортного засобу, житлового будинку, земельної ділянки в користуванні немає. Наведене вбачається з довідки та акту обстеження умов проживання (а.с. 13-14). З огляду на наведене, при призначенні аліментів, суд враховує, матеріальне становище та стан здоровя дитини, те що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, яка спроможна заробляти та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення донькою повноліття. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., а позов задоволено частково, а саме в розмірі 60%, то суд вважає, що з відповідача на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, належить стягнути судовий збір в розмірі 422,88 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 2-4\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно цих вимог закону судом встановлено, що представник позивача [PERSON] надала позивачу [PERSON] юридичні послуги у формі ознайомлення із документами, надання консультацій, збирання доказів, оформлення позовної заяви, копіювання письмових доказів для відповідача, ознайомлення із відзивом на позов, судове представництво. Для надання вказаних юридичних послуг представником позивача було витрачено 4,5 години. За взаємною домовленістю сторін визначено вартість однієї години витрат на правничу допомогу розмірі 704,80 грн. та за отримані юридичні послуги позивач [PERSON] сплатила представнику [PERSON] гонорар в розмірі 3000 гривень. Наведене вбачається з квитанції №301 та акту виконаних робіт до договору про надання юридичної допомоги від 26.09.2018 року. Згідно вимог\~п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~у разі\~часткового задоволення\~позову судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу представником позивача дотримані норми чинного законодавства, а враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 60%, то з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 60% судових витрат, повязаних з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 1800 гривень. На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, 180, 181, 182, 184, 191,

Outcome: partial