Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, що укладені шляхом написання відповідачкою розписок. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачка [PERSON] отримала за договором позики у неї грошові кошти, які зобовязувалась повернути, про що написала відповідні розписки. Проте свої зобовязання щодо повернення грошових коштів до цього часу не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. Підчас розгляду справи позивач свої вимоги уточнила, про що подала відповідну заяву, та просила стягнути з відповідачки суми інфляційних втрат, 3% річних та проценти за користування грошовими коштами внаслідок прострочення останньої повернення боргу. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові та прохали їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме вимоги щодо стягнення сума боргу за договорами позики в розмірі 54 990,00 грн. (Пятдесят чотири тисячі девятсот девяносто гривень 00 копійок); суму інфляційних втрат в розмірі 53679,98 грн. (Пятдесят три тисячі шістсот сімдесят девять гривень 98 копійок); суму процентів за користування коштами в розмірі 32\~369,67 грн. (Тридцять дві тисячі триста шістдесят девять гривень 67 копійок) та стягнення судових витрат не заперечували. Проти вимог про стягнення суми 3% річних в розмірі 5 353,00 грн. (Пять тисяч триста пятдесят три/ гривні 00коп. заперечували. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, що укладені шляхом написання відповідачкою розписок, з ціною позову 79690,00 грн. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що протягом 2014 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики відповідно до яких остання отримала від позивачки грошові кошти в загальному розмірі 61300,00 грн. та зобовязувалась повернути разом з відсотками, розмір яких вказаний у розписках: від 05.01.2014 р. відповідач отримала 12000,00 грн. які зобовязалась повернути 01.03.2014 р. разом з 30% до цієї суми, що становить 3600,00 грн; від 09.01.2014 р. відповідач отримала 15000,00 грн. які зобовязалась повернути 30.05.2014 р. разом з 30% до цієї суми, що становить 4500,00 грн.; від 12.02.2014 р. відповідач отримала 17000,00 грн. які зобовязалась повернути 30.04.2014 р. разом з 30% до цієї суми, що становить 5100,00 грн.; від 28.03.2014 р. відповідач отримала 3000,00 грн. які зобовязалась повернути 30.04.2014 р. разом з 30% до цієї суми, що становить 900,00 грн.; від 17.06.2014 р. відповідач отримала 7000,00 грн. які зобовязалась повернути 17.06.2014 р. разом з 30% до цієї суми, що становить 2100,00 грн.; від 11.08.2014 р. відповідач отримала 1300,00 грн. які зобовязалась повернути 31.08.2014 р. разом з 30% до цієї суми, що становить 390,00 грн.; від 27.09.2014 р. відповідач отримала 6000,00 грн. які зобовязалась повернути 30.11.2014 р. разом з 30% до цієї суми, що становить 1800,00 грн. Факт укладання договору позики підтверджується даними розписок про отримання сум позики, написаних власноруч [PERSON]. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та вказала, що відмовляється від позовних вимог за розпискою від 05.01.2014 р. в розмірі 12000,00 грн. та процентам по них в розмірі 3600,00 грн., через пропущення строку позовної давності. Також відмовилась від позовних вимог за розпискою від 17.06.2014 р. на суму 7000,00 грн. та процентів в сумі 2100,00 грн. у звязку з тим, що розписка не має необхідних реквізитів позивача. Тому позивач свої позовні вимоги зменшила на цю суму. У звязку з тим, що [PERSON] своєчасно та у повному обсязі не повернула суму позики, позивач просить суд стягнути грошові кошти в розмірі 147 566,66 грн., в тому числі: суму боргу в розмірі 54 990,00 грн.; суму 3% річних в розмірі 5 353,00 грн.; суму інфляційних втрат в розмірі 54\~853,99 грн.; суму процентів за користування коштами в розмірі 32\~369,67 грн. Відповідач в судовому засіданні надала свої письмові заперечення з приводу позовних вимог де вказала, що дійсно отримувала грошові кошти від позивачки та писала розписки, що маються в матеріалах справи, але на даний момент у неї виникла заборгованість по даним зобовязанням у звязку з погіршенням її фінансового стану і погасити заборгованість в повному обсязі вона не має можливості, тому заперечувала проти збільшення позовних вимог. Згідно із\~статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1, 3\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності до статей\~525,\~526,\~530, 611,\~614,\~615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 599 ЦК України\~імперативно визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконала зобов'язань за умовами договорів позики за розписками від 09.01.2014 р., від 12.02.2014 р., від 28.03.2014 р., від 11.08.2014 р., від 27.09.2014 р., та не повернула позивачці борг в строки, передбачені в цих розписках. Таким чином, зобовязання за договорами позики не виконані у повному обсязі. Суд не бере до уваги доводи позивача щодо не можливості погасити заборгованість через тяжке фінансове становище, виходячи з вимог ч. 1\~ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Згідно п. 18) Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2013 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом ст.ст.\~552,\~625\~ч. 2\~ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування та утримування ним грошових коштів, належних до сплати кредиторові і ці кошти повинні нараховуватись незалежно від сплати неустойки (пені) за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання. З'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що вказана норма поширюється на виниклі між сторонами правовідносини. Порядок проведення розрахунку заборгованості і штрафних санкцій затверджено\~листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Згідно вказаних рекомендацій, сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Позивачкою був наданий розрахунок інфляційної складової суми боргу за договорами позики, де сума інфляції вказана в розмірі 54\~853,99 грн. Зважаючи на те, що показники індексу інфляції є інформацією загально доступною та перевіривши правильність наданого позивачкою розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції, сума інфляції за договорами позики складає 53\~679,98 грн. З аналізу практики застосування ст.\~625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (Узагальнення Верховного Суду України) вбачається, що оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст.\~625 ЦК не передбачає можливості зменшення судом її розміру, то видається правильною позиція судів, які відхиляють доводи відповідачів про зменшення розміру цієї відповідальності. Таким чином, суд вважає, що з урахуванням вимог\~ст. 11 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума інфляції, що розрахована судом в розмірі 53\~679,98 грн. За умовами укладених між сторонами договорів позики позивач має право на одержання від позичальника процентів у встановленому розмірі - 30% від суми позики, а після спливу строку повернення позики розмір процентів договором сторін не встановлений. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення закону, встановлені договорами строки сплати позичальником процентів у розмірі 30% від суми позики та відсутність належної домовленості сторін про розмір процентів після закінчення строку договору, слід дійти висновку, що після сплину строку оплати, проценти за користування позикою до її повернення позикодавцеві мають визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що наявність вказаної заборгованості [PERSON] перед [PERSON] і її розмір підтверджені доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договорами позики в частині стягнення 3% річних, процентів за користування коштами в розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, та 30 %, що передбачені в розписках, тому вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки на її користь в сумі 1463,92 грн..

Outcome: partial