Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кіріченко Ірини Євгенівни, про визнання недійсною довіреність від 18 лютого 2014 року посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. від імені [PERSON], код [NUMBER], на ім'я [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №276. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 лютого 2014 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кірченко І.Є. посвідчила Довіреність якою [PERSON] уповноважив [PERSON], бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних органах та інших орган та організаціях, з усіма необхідними повноваженнями з усіма питань що його стосуються, а також з питань приватизації на його рухомого та нерухомого майна, здачі його в оренду та інші повноваження. Позивач [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали рухоме та нерухоме майно. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Позивач, як законна дружина [PERSON] не надавала згоди як усної так і письмової на укладання нотаріальної довіреності на ім'я [PERSON] на відчуження та розпорядження рухомим та нерухомим майном, що зареєстровано на чоловіка [PERSON] і є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач вважає якщо не вжити необхідних заходів про захисту законних прав та інтересів [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, чим може грубо порушити права та інтереси [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце були повідомлені, поважних причин неявки суду не представили. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кіріченко Ірини Євгенівни, у судове засідання не з'явилась, про час і місце була повідомлена належним чином, поважних причин неявки суду не представила. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивача, на підставі ст.224-225 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Cудом встановлено, що 18 лютого 2014 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кірченко І.Є. посвідчила Довіреність якою [PERSON], код [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], уповноважив [PERSON] яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних органах та інших орган та організаціях, з усіма необхідними повноваженнями з усіма питань що його стосуються, а також з питань приватизації на його рухомого та нерухомого майна, здачі його в оренду та інші повноваження Згідно Свідоцтва про укладання шлюбу, [PERSON] 19.09.1975 року уклав шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбу було зроблено реєстровий запис № 2673. Відповідно до ч.1 ст. 237 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони яку вона представляє. Відповідно до ч.1 ст. 244 ЦК України представництво яке грунтується на договорі може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреність - є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ч.1ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставами недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При цьому законодавець не розмежовує і не розрізняє підстави недійсності одностороннього чи двостороннього (багатостороннього) правочину. Підставами недійсності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України є невідповідність (суперечливість) його змісту вимогам Цивільного кодексу, іншим актам цивільного законодавства; відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення учасника правочину і невідповідність його внутрішній волі; невідповідність форми вчинення правочину установленій законом; правочин має бути спрямований на настання реальних правових наслідків. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 0611.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. По своїй правовій природі довіреність є одностороннім правочином. Виходячи з вище викладеного суд дійшов висновку, що юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу як з боку представника, так і з боку інших осіб. Повноваження виникають незалежно від згоди останніх, і правильно оформлена довіреність дійсна у будь -якому разі, так як повноваження, яке виникає у представника, не стосується майнових або особистих майнових прав інших осіб крім довірителя. Довіреність як документ, що підтверджується повноваження представника адресована тим особам, з ким можливе укладання правочинів від імені особи, яка видала довіреність, а також містить інші різноманітні дії, не пов'язані з відчуження будь-якого майна. Крім того у разі укладання правочинів стосовно відчуження рухомого або нерухомого майна, що підлягають нотаріальному посвідченню, нотаріусом перевіряється належність цього майна довірителю на праві особистої приватної власності або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed