Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього на її користь аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення з нього аліментів на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.07.2010р. між сторонами зареєстровано шлюб, від якого у них народилась донька [PERSON], 03.10.2014р.н., яка на даний час проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, не цікавиться дитиною та не приймає матеріальної участі в її утриманні. Офіційно, він ніде не працює і його дохід є мінливим. Оскільки на даний час їй важко самостійно утримувати дитину, а відповідач не має інших утриманців, окрім їхньої спільної доньки, просить стягувати з нього аліменти в примусовому порядку в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання доньки вважає обґрунтованим, оскільки він приблизно відповідає розміру прожиткового мінімуму, який встановлений законом для дітей віком до 6 років. Крім того, у звязку з необхідністю здійснення догляду за дитиною, офіційно вона не працює і її єдиним джерелом доходу є соціальні виплати на дитину. В такому випадку у неї зберігається право на утримання, якому кореспондується обовязок відповідача нести такі витрати. Враховуючи те, що відповідач не виконує такого обовязку, просить також стягувати з нього аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку. В судовому засіданні позивач та її представник згідно договору про надання правової допомоги від 08.11.2015р. адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, крім вищенаведеного, додатково пояснили, що розмір соціальної допомоги на утримання дитини становить 860 грн. на місяць. З відповідачем офіційно не розлучені, проте на протязі майже 3 місяців проживають окремо, і з цього часу відповідач не приймає жодної матеріальної участі в утриманні сімї. Тому, просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник згідно належної довіреності від 03.11.2015р. [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнали частково. Відповідач ствердив, що усвідомлює свій обовязок по утриманню доньки та не заперечує проти стягнення цих аліментів, однак визначений позивачем розмір вважає завищеним, так як обовязок по утриманню доньки також лежить і на позивачу. Дійсно, протягом останніх двох місяців проживає окремо, однак така обставина повязана з тим, що позивач вигнала його з квартири, співвласником якої він є. За час спільного проживання, в міру можливостей надавав матеріальну допомогу сімї, та крім нього, таку допомогу також надавали його батьки допомогли купити квартиру, давали гроші, приносили продукти, купували одяг для доньки тощо. Крім цього, позивач підтвердила, що отримує соціальну допомогу на утримання дитини в розмірі 860 грн., однак не навела жодного доказу, що витрачає ці кошти саме на утримання дитини. Що стосується вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, таку заперечили в повному обсязі, оскільки позивач є працездатною і взмозі забезпечити себе матеріально. Скрутне матеріальне становище, про яке згадується в мотивах позову як підстава для стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в даній ситуації не є підставою для задоволення даної позовної вимоги, адже по-перше, в матеріалах справи відсутнє рішення суду про визначення місця проживання дитини саме з позивачем, а по-друге, проживання окремо від дитини сталось не з вини відповідача. Також зазначив, що відсутність у позивача місця праці обумовлено виключно її внутрішніми поглядами та не бажанням працювати. Родина відповідача взмозі надати допомогу по догляду за дитиною, однак позивач висуває матеріальні претензії виключно до нього. Тому, аліменти на утримання дитини відповідач погоджується сплачувати в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що і просить суд ухвали рішення в цій частині позовних вимог, а вимогу про стягнення аліментів на утримання позивача просить залишити без задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 24.07.2010р. зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] 03.10.2014р.н., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження (а.с.5). Сторони проживають окремо, малолітня дитина проживає разом з матірю, чого відповідач не оспорює. Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач офіційно не працює. Згідно його пояснень, отримує не регулярний та мінливий дохід, пов'язаний із тимчасовими заробітками. За таких обставин, суд не вбачає перешкод для присудження аліментів на утримання в твердій грошовій сумі. Разом з тим, суд погоджується з позицією сторони відповідача про те, що розмір аліментів на утримання дитини, який заявлено позивачем до стягнення є завищеним, оскільки обовязок по утриманню дитини лежить на обох з батьків в рівній мірі. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом на час розгляду справи, стан здоровя та недостатньо забезпечене матеріальне становище дитини, стан здоровя відповідача, який хоч і не працює офіційно, проте є працездатним, матеріальний стан відповідача, відсутність у нього інших утриманців, а також інші обставини, які мають значення для справи. Враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст. 184 СК України, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 583,50 грн. щомісячно, починаючи з 09.09.2014 року (з часу предявлення позову) і до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів, які просить стягувати відповідач на переконання суду є заниженим, адже як зазначає сам відповідач, обовязок по утриманню дитини покладається на батьків в рівній мірі. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01.09.2015р. становить 1167 грн., і на думку суду, визначення розміру стягуваних аліментів виходячи з половини цієї суми буде обґрунтованим і повністю відповідатиме принципам справедливості. Одночасно, не може бути прийнята позиція сторони позивача про недостачу визначеного законом розміру прожиткового мінімуму. Така позиція хоч і не піддається сумніву, проте в сукупності з тим, що позивач отримує державну допомогу на утримання дитини в розмірі 860 грн. щомісячно, а також самостійно, на рівні з відповідачем, який не має офіційного доходу несе обовязок по утриманні доньки, можливість стягнення аліментів в розмірі, більшому ніж визначено даним рішенням суду виключається. Що стосується вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, її слід залишити без задоволення. Право одного з подружжя на утримання передбачено нормами Глави 9 Розділу ІІ СК України. Загальні положення про утримання одного із подружжя передбачено в ст. 75 СК України, однак на правовідносини сторін у даній справі поширюються норми ст. 84 СК України. Так, відповідно до ч. 2 цієї статті, Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. В ч. 4 цієї статті зазначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Системний аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку про те, що обовязковою умовою для стягнення аліментів на утримання одного з подружжя є можливість другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. За відсутності цієї можливості, обовязок надавати матеріальну допомогу не виникає. Вище судом зазначалось, що відповідач офіційно не працює, та крім цього, чого не заперечила сторона позивача, не проживає у квартирі, співвласником якої він є. В поєднанні з тим, що даним судовим рішенням з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини при відсутності у нього постійного і стабільного доходу, підстав вважати, що він має можливість надавати матеріальну допомогу дружині немає, внаслідок чого немає підстав для задоволення цієї вимоги. Враховуючи все вищевикладене, оскільки мотиви позову лише частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, то лише в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд позов задовольняє частково, про що ухвалює рішення. При цьому, суд вважає за необхідне розяснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Outcome: partial