Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «ТЕРРА БАНК» про визнання кредитного договору припиненим посилаючись на те, що 14 лютого 2014 року між ПАТ «ТЕРРА БАНК» в особі Відділення № 53 в м. Кривий Ріг та\~нею було укладено [PERSON] договір про встановлення овердрафту № Г-53/60 від 14.02.2014 р., згідно якого їй встановлювався ліміт овердрафту в розмірі 38\~000 грн., який вона зобовязувалася повернути до 01.12.2014 р. В якості забезпечення прав відповідача за [PERSON] договором між нею та Банком 14.02.2014 р. було укладено договір застави майнових прав № 1, згідно якого обєктом обтяження були її майнові права на грошові кошти за договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р., укладеного між нею та відповідачем заставною вартістю 40\~000 грн., право обтяження на які було зареєстровано відповідачем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 14.02.2014 р в 12:00:13. Зазначила, що вона в повному обсязі і своєчасно виконувала свої зобовязання доки відповідач виконував свої зобовязання за договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р., що підтверджується банківськими чеками від 24.04.2014 р. на суму 1\~000 грн., від 25.02.2014 р. на суму 7\~200 грн., від 24.03.2014 р. на суму 1\~500 грн., від 11.03.2014 р. на суму 200 грн., від 07.03.2014 р. на суму 4\~000 грн., від 04.06.2014 р. на суму 860 грн., від 04.04.2014 р. на суму 2\~000 грн., від 22.05.2014 р. на суму 1\~300 грн., від 07.05.2014 р. на суму 300 грн., від 16.06.2014 р. на суму 500 грн., від 05.05.2014 р. на суму 1\~300 грн., що загалом становить 20\~160 грн. Вказала на те, що в звязку з тим, що Постановою правління НБУ від 21.08.2014 р. Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних та з 22.08.2014 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в Банк введено тимчасову адміністрацію, відповідач припинив виконувати свої зобовязання за договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р., що ускладнило виконання нею умов [PERSON] договору. 10 листопада 2014 р. позивачем від Банку було отримано повідомлення про відмову від продовження строку користування кредитом за вих. № 225 від 10.11.2014 р., згідно якого Банк повідомляв її про відмовлення від продовження строку користування кредитом на наступний термін та просив до 01.12.2014 р. виконати зобовязання за [PERSON] договором за місцем виконання [PERSON] договору, а саме за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ціолковського, 7/2. 23 грудня 2014 року постановою Правління Національного банку України від 23.12.2014 р. № 831 було прийнято рішення про відкликання у Банку банківської ліцензії та його ліквідацію. Позивач неодноразово зверталася до Банку з вимогою отримати інформацію про наявність заборгованості за [PERSON] договором та зарахування в рахунок даної заборгованості суми депозиту за Договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р., майнові права за яким є заставою за [PERSON] договором. Зазначила, що лише 12.05.2016 р. вона отримала від відповідача лист за № 12.05.2016/4-35 від 12.05.2016 р. в якому він зазначав, що станом на 12.05.2016 р. сума її заборгованості за [PERSON] договором становила 26\~083,85 грн., з яких: 19\~284,87 грн. прострочена заборгованість, 188,11 грн. строкова заборгованість за нарахованими процентами, 6\~610,87 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. В той же день позивачем на адресу відповідача було направлену заяву про зарахування зустрічних вимог, згідно якої вона повідомляла відповідача про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог по зобовязанням сторін, що виникли станом на 12.05.2016 р. за [PERSON] договором та Договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р. на загальну суму 26\~083,85 грн., після чого зобовязання Банку переді позивачем за Договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р. зменшувалися на суму 26\~083,85 грн. та після зарахування повинні були становити 13\~916,15 грн., а її зобовязання перед Банком за [PERSON] договором № Г-53/60 від 14.02.2014 р. повністю припинялися. Як видно з вищевикладеного, зарахування зустрічних однорідних вимог, здійснене за заявою позивача від 12.05.2016 р. повністю відповідало вимогам п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки, по-перше, з моменту укладання [PERSON] договору не було здійснено заміни застави, що забезпечувала виконання її зобовязань за цим [PERSON] договором, по-друге, кошти фактично перебували на її рахунку у відповідача на момент початку процедури виведення Фондом банку з ринку; по-третє, умовами [PERSON] договору (п. 3.12 [PERSON] договору) передбачене договірне списання з рахунку позивача; по-четверте, після проведення зарахування грошові кошти, що є предметом зарахування спрямовуються виключно на погашення кредиту позивача перед відповідачем. Отже, відповідно до вимог ст. 601 ЦК України, її зобовязання перед відповідачем за [PERSON] договором повністю припинилися 12.05.2016 р., після направлення нею відповідачу заяви про зарахування зустрічних вимог, проте відповідач ні яким чином не бажає визнавати припиненими зобовязання за даним [PERSON] договором, оскільки його співробітники постійно вимагають від позивача погашення даного кредиту. Невизнання відповідачем [PERSON] договору припиненим свідчить про те, що позивачу, як споживачу фінансових послуг банку, банк надає послугу неналежної якості, чим порушує її право, закріплене в п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить визнати кредитний договір про встановлення овердрафту від 14.02.2014 р. за № Г-53/60, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» в особі Відділення № 53 в м. Кривий Ріг ПАТ «ТЕРРА БАНК» припиненим з 12.05.2016 року. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з заперечення на позовну заяву, просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявленого позову повністю. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2014 р. між позивачем [PERSON] та ПАТ «ТЕРРА БАНК» в особі Відділення № 53 в м. Кривий Ріг було укладено [PERSON] договір про встановлення овердрафту від 14.02.2014 р. за № Г-53/60, згідно якого позивачу встановлювався ліміт овердрафту в розмірі 38\~000 грн., який вона зобовязувалася повернути до 01.12.2014 р. В якості забезпечення прав відповідача ПАТ «ТЕРРА БАНК» за [PERSON] договором між позивачем [PERSON] та Банком 14.02.2014 р. було укладено договір застави майнових прав № 1, згідно якого обєктом обтяження були майнові права позивача на грошові кошти за договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р., укладеного між позивачем та відповідачем заставною вартістю 40\~000 грн., право обтяження на які було зареєстровано відповідачем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 14.02.2014 р в 12:00:13, що вбачається з Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 14.02.2014 р. за № 43472425. Постановою правління Національного банку України від 21.08.2014 р. ПАТ «ТЕРРА БАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних та з 22.08.2014 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в Банк введено тимчасову адміністрацію. Як вбачається з повідомлення про відмову від продовження строку користування кредитом за вих. № 225 від 10.11.2014 р., відповідач ПАТ «ТЕРРА БАНК» повідомив позивача про відмовлення від продовження строку користування кредитом на наступний термін та просив до 01.12.2014 р. виконати зобовязання за [PERSON] договором за місцем виконання [PERSON] договору, а саме за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ціолковського, 7/2. 23 грудня 2014 року постановою Правління Національного банку України від 23.12.2014 р. № 831 було прийнято рішення про відкликання у Банку банківської ліцензії та його ліквідацію. Як вбачається з заяви про зарахування зустрічних вимог від 12.05.2016 р., на адресу відповідача було направлену вищевказану заяву, згідно якої позивач повідомляла відповідача про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог по зобовязанням сторін, що виникли станом на 12.05.2016 р. за [PERSON] договором та Договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р. на загальну суму 26\~083,85 грн., після чого зобовязання Банку перед [PERSON] за Договором банківського вкладу № ДБ-2811:980/1 від 26.11.2013 р. зменшувалися на суму 26\~083,85 грн. та після зарахування повинно було становити 13\~916,15 грн., а її зобовязання перед Банком за [PERSON] договором № Г-53/60 від 14.02.2014 р. повністю припинялися. Згідно з положеннями ст. 601 ЦК України зобовязання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку вважається таким, що настав. Пунктом 41 частини 1 статті 602 ЦК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема, за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом. Пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов`язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов`язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;\~\~кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Отже, відповідно до вимог ст. 601 ЦК України, для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог достатньо заяви однієї сторони, а так як після направлення позивачем відповідачу заяви про зарахування зустрічних вимог, зобовязання позивача перед відповідачем за [PERSON] договором повністю припинилися 12.05.2016 р. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. В силу абзацу 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, й ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Згідно з положенням п. 2.6 [PERSON] договору кредит надається на споживчі цілі, а отже регулювання правовідносин за даним правочином, регулюється також нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з вищенаведеного, позивач [PERSON] за [PERSON] договором є споживачем фінансових послуг банку, і відповідно, захист моїх прав, як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами ЦК України. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушених цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення. Відповідно до норм п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється надавати неправдиву інформацію про наслідки несплати споживчого кредиту, вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту, вчиняти інші дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою. Отже, дії відповідача по фактичному не визнанню [PERSON] договору припиненим з 12.05.2016 р., порушують права позивача [PERSON], як споживача. В п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживачів на належну якість продукції та обслуговування. При цьому в силу п. 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Невизнання відповідачем [PERSON] договору припиненим свідчить про те, що позивачу [PERSON], як споживачу фінансових послуг банку, банк надає послугу неналежної якості, чим порушує її право, закріплене в п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Як вбачається із заперечень відповідача, станом на момент направлення позивачем [PERSON] її заяви від 12.05.2016 р. та на сьогоднішній день не змінився статус сторін за даними Договорами, так, за [PERSON] договором [PERSON] є боржником відповідача, а відповідач її кредитором, а за Договором депозиту [PERSON] є кредитором відповідача, а відповідач є її боржником. Жодної третьої сторони в даних зобовязаннях, як станом на 12.05.2016 р., так і на сьогоднішній день не існує, а тому зобовязання відповідача повернути [PERSON] вклад за Договором депозиту не перейшло до третьої особи, а саме Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В звязку з цим, твердження відповідача в його запереченнях про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог за [PERSON] договором та Договором депозиту можливе тільки при наявності відступлення права вимоги за Договором застави майнових прав № 1 від 14.02.2014 р. є помилковим, оскільки ні ст. 601 ЦК України, ні положення п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачають самих таких обовязкових умов. В даному випадку, [PERSON], направивши відповідачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.05.2016 р. на суму 26\~083,85 грн., здійснила односторонній правочин, який відповідно до вимог ст. 204 ЦК України є дійсним поки інше не буде встановлено судом, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Вищого господарського суду України від 30.07.2014 р. по справі № 909/1094/13. На сьогоднішній день, відповідач не оспорив даний правочин, а отже правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 26\~083,85 грн., оформлений заявою позивача [PERSON] є чинним, а тому суд вважає необхідним визнати [PERSON] договір про встановлення овердрафту від 14.02.2014 р. за № Г-53/60, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» в особі Відділення № 53 в м. Кривий Ріг ПАТ «ТЕРРА БАНК» припиненим з 12.05.2016 року. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат у розмірі 551,21 грн. у вигляді сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved