Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 05.02.2016 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з державної установи «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» (ЄДРПОУ 00190325) на користь [PERSON] заборгованість із виплати зарплати в розмірі 3249, 43 грн. Моральну та матеріальну шкоду, одержану мною внаслідок відсутності засобів для існування в розмірі 3000 грн. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 10.11.2008 р. вона працювала на посаді охоронця приміщень в державній установі «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень». 14.07.2014 році звільнилася за власним бажанням. В період часу з червня та липня 2014 року у відповідача ДУ «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» утворилася заборгованість по заробітній платі в розмірі 3249, 43 грн. В звязку з чим змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судове засіданні позивач зявилася, наполягала на задоволенні позовних вимог, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних трудової книжки [PERSON], [INFO], має такі записи: 33. 10.11.2008 року переведена на посаду двірника, наказ № 77 від 07.11.2008 року; 34. 28.03.2014 р. переведена на посаду охоронця приміщень, наказ № 26 - а від 28.03.2014 року; 35. 14.07.2014 року звільнена за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), наказ № 57 від 14.07.2014 року; В довідці державної установи «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» центральний № 266/01 від 11.12.2015 р. зазначається, що [PERSON] дійсно працював на в ЖП «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень», та у підприємства перед [PERSON] утворилася сума заборгованості із виплати заробітної плати і заборгованість по авансовим звітам станом на 01.12.2015 року становить 3249, 43 грн. Згідно зі\~ст. 21 КЗпП\~трудовий договір це є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін. Відповідно до вимог\~ст. 38 КЗпП України\~робітник має право розірвати трудовий договір укладений на невстановлений строк, попередив про це власника чи уповноважений їм орган письмово за дві неділі. Робітник має право у встановлений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник чи уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Так, судом встановлено, що позивач звільнився за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України, однак як на підставу звільнення він посилається на порушення законодавства про працю, а саме несвоєчасну виплату заробітної платі у разі\~чого заборгованість по заробітній платі склала 3249,43 грн. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що\~вимоги позивача щодо стягнення\~заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню. Відповідно до вимог\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата усіх сум, яки повинні бути виплачені працівнику, проводиться в день звільнення: Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості з заробітної плати позивачу не був сплачений, до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не сплачена. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника чи уповноваженого їм органа робітнику сум в строки, встановлені\~ст. 117 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі, у розмірі 3249, 43 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Підставою для відшкодування моральної шкоди позивач вказує, що вона зазнала душевних страждань, порушення звичайного життєвого розпорядку, вона втратила засоби для існування, оскільки це був один єдиний засіб засіб для існування, спричинену моральну шкоду вона оцінює в 3000,00 грн. Суд вважає вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, суд зменшує розмір моральної шкоди з 3000,00 грн. до 1000,00 грн. За ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Одночасно з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, 21, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved