Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментах. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2008 року по 06.12.2010 року. У період шлюбу народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2012 року ухвалено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно. Донька проживає із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач аліменти сплачує не регулярно, а з 2019 року з невідомих причин припинив здійснювати переказ аліментів, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 17917,82 грн. Після ухвалення рішення суду про стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 500 грн. пройшов значний проміжок часу за який змінилися обставини, які впливають на розмір аліментів, що стягуються із відповідача. У зв`язку із карантинними обмеження, позивач втратила роботу, самостійно утримує доньку, яка навчається у школі, відвідує гуртки, а тому аліменти у розмірі 500 грн. недостатні для належного забезпечення дитини. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 17917,82 грн. та змінити розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2012 року з 500 грн. на 2318 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією. Ухвалою Деснянського районного суду від 15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 17917,82 грн. на підставі заяви позивача залишені без розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення по справі на заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2008 року (а.с.3). У період шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3606 (а.с.7). На підстав рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.4). На підставі виконавчого листа № 2-3582 від 13.08.2012 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що розмір аліментів встановлений рішенням суду, який складає 500 грн. не відповідає встановленому мінімуму розміру аліментів на даний час, що не дозволяє у повній мірі утримувати дитину. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В той же час, позивачка вказує, що її дохід не дозволяє у повній мірі забезпечити дитину всім необхідним для її повноцінного розвитку. Між тим, відповідач є працездатною особою, відтак має можливість сплачувати аліменти у розмірі запропонованому позивачкою. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімйного кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками не вважається незмінним. Положення ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень . Після винесення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 500 грн. пройшов значний період часу та за цей час змінились обставини, які впливають на розмір аліментів, що стягуються з відповідача в твердій грошовій сумі. Як вбачається з наданих позивачкою доказів, відповідач може надавати допомогу у розмірі більшому ніж 500 грн., позивач втратила роботу через карантинні обмеження, що негативно вплинуло на матеріальний стан останньої, в державі змінився розмір прожиткового мінімуму, у зв`язку з інфляцією зросли витрати на оздоровлення, харчування, лікування, утримання доньки сторін по справі, та розмір аліментів має бути збільшений. Позивачем надані докази збільшення витрат на утримання дитини, а також докази зміни матеріального стану позивача, що є підставою для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача в твердій грошовій сумі. Оскільки в добровільному порядку сторони не домовились про зміну розміру аліментів, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище відповідача, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає збільшенню до 2318 грн., а позовні вимоги задоволенню. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 840,80 грн. судового збору. На підстав викладеного,

Outcome: approved