Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з 14 вересня 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя не склалося, через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в подружньому житті. Позивач не бажає продовжувати спільне життя. Вказала, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки, а тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року провадження у справі відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити та розгляд даної справи проводити за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити та розгляд даної справи проводити за його відсутністю. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При цьому, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1, ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Сторони перебувають у шлюбі з 14 вересня 2013 року, що був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1881 (а.с. 10). Від спільного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 11). З пояснень позивача вбачається, що спільне життя між подружжям не склалося, через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння у житті. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства тривалий час припинено. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, призначення терміну на примирення не потребує, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, сторони категорично наполягали на розірванні шлюбу, у зв'язку із чим, шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 21, 24, 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved