Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 04 вересня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Інгулецької районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 115. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, різні погляди на життя, що призводило до непорозумінь та сварок. Шлюбні відносини припинені з 2017 року, спір щодо місця проживання дитини відсутній, син після розірвання шлюбу буде продовжувати проживати з нею. На цей час спір щодо розподілу майна відсутній. Вважає, що підстави для збереження шлюбу відсутні, прізвище змінювати не бажає. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 14 травня 2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 09.30 год. 14 червня 2019 року. Належним чином повідомлені сторони у підготовче засідання не з`явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі /а.с.15/. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі /а.с.16/. Судом ухвалено про розгляд справи без участі сторін відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 вересня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Інгулецької районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 115 /а.с.6/. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] /а.с.7/, яка проживає з позивачем, питання її матеріального утримання позивачем не заявлено. Шлюбні відносини сторони припинили у 2017 році, спільне господарство не ведуть. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду. Згідно з положеннями ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено, що шлюбні відносини сторони припинили у 2017 році, спільне господарство не ведуть, спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини та її утримання у сторін немає, майновий спір у цій справі не заявлено. Суд враховує, що відповідач позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін, та насамперед - позивача. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Отже суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач надала заяву про залишення їй прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого нею судового збору, а інші 50 % - повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved