Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] 15 вересня 2012 року у відділі РАЦС Червоногвардійського району Комітету по справам РАЦС Уряду Санкт Петербурга за актовим записом №1304. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 15 вересня 2012 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі РАЦС Червоногвардійського району Комітету по справам РАЦС Уряду Санкт Петербурга за актовим записом №1304. Від даного шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з жовтня 2018 року подружжя не підтримує шлюбних відносин, так як втратили один до одного почуття любові та поваги, у зв`язку із чим позивач вважає, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. За викладених обставин позивач і звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її представник адвокат Щербань О.М. надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача, на підставі письмових матеріалів справи. При цьому суд враховує, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце слухання справи, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Приймаючи до уваги клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Щербань О.М. та відповідача [PERSON] , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON] , [INFO] , громадянином України, та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, зареєстрований 15 вересня 2012 року у Відділі ЗАГС Червоногвардійського району Комітету по справам ЗАГС Уряду Санкт - Петербургу за актовим записом №1304, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , а також відміткою в паспорті відповідача серії КО №273804. Згідно статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» № №2709-IV від 25 червня 2005 року із відповідними змінами, іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох, зокрема, з такої форми, якщо юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Згідно частини 1 статті 7 зазначеного Закону, при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини 1 статті 58 вказаного Закону, шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Частина 1 статті 63 зазначеного Закону встановлює, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. За таких обставин, питання щодо розірвання шлюбу в даному випадку підлягає розгляду на підставі норм чинного законодавства України. Сторони від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 2013 року Відділом ЗАГС Калінінського району Комітету по справам ЗАГС Уряду Санкт Петербургу. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно\~зі статтею 56 Сімейного кодексу України, \~кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно - сімейних відносин не підтримує з жовтня 2018 року, фактично шлюбні стосунки припинені. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків тривалий час, збереження шлюбу суперечить, зокрема, інтересам позивача, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» \~від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами)\~передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~За викладених\~обставин,\~оскільки відповідач\~визнав позов\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~суд вважає\~за необхідне\~повернути позивачу\~ [PERSON] \~з державного\~бюджету 50\~відсотків судового,\~сплаченого нею\~при подачі\~позову до\~суду згідно\~квитанції №0.0.1776651511.1 від 21 липня 2020 року, а також стягнути на її користь з відповідача [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved