Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Першої вінницької державної нотаріальної контори, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON] про зняття заборони на відчуження об'єкта нерухомого майна,мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 30.12.1999 року згідно рішення від 30.12.1999 року №1751, позивач [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON] отримали на праві приватної спільної часткової власності квартиру [ADDRESS] загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. В жовтні 2018 року третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] вирішив подарувати третій особі без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] свою 1/3 частки вказаного нерухомого майна. У зв'язку з чим, звернувшись до державного реєстратора щодо отримання Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно позивач та треті особи дізнались, що на їх спільне майно накладено заборону на відчуження Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 18.07.2007 року за №5325368, де підставою для обтяження є повідомлення №И-7-Л від 20.09.1998 року Ленінського районного суду м. Вінниці, тип обтяження: арешт (архівний запис). Однак, власником майна, на яке накладено заборону на його відчуження, згідно повідомлення №И-7-Л від 20.09.1998 року Ленінського районного суду м. Вінниці, зазначено [PERSON], яка з моменту заселення позивача та третіх осіб у квартиру ніколи за адресою: [ADDRESS], не проживала та не мала права власності на вказане нерухоме майно. Таким чином, у зв'язку з накладенням заборони на відчуження вищезазначеного нерухомого майна, позивач позбавлена змоги в повному обсязі користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила скасувати заборону відчуження об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №5325368 від 18.07.2007 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.2-4), не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. В судовому засіданні треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON] не заперечили проти задоволення позовних вимог позивача, своїм правом на надання пояснень щодо позову або відзиву не скористались. Представник відповідача Першої вінницької державної нотаріальної контори за довіреністю [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте згідно письмового відзиву, який міститься в матеріалах справи, Перша вінницька державна нотаріальна контора не заперечує проти скасування арешту на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с.26). Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що у 1999 році позивач проживала в приватному секторі, у зв'язку із побудовою на вказаній території школи та примусовим виселенням позивача, виконавчий комітет Вінницької міської ради на підставі рішення №966 від 29.07.1999 року видав позивачу з сім'єю з трьох осіб ордер на жиле приміщення №0245 від 04.08.1999 року на право заняття житлового приміщення, житловою площею 31,4 кв.м., яке складається з трьох кімнат за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). В послідуючому вказана квартира була приватизована позивачем та його сім'єю, в результаті чого відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 30.12.1999 року згідно рішення від 30.12.1999 року №1751, позивач [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON] отримали на праві приватної спільної часткової власності квартиру [ADDRESS] загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. (а.с.9). Державна реєстрація права власності позивача та третіх осіб на вказану квартиру за вищезазначеним правовстановлюючим документом здійснено ДКП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 28.01.2000 року, про що свідчить реєстровий №2507 в реєстровій книзі №9 (а.с.9 зворот). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №143686429 від 01.11.2018 року вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 5325368, зареєстровано 18.07.2007 року за №5325368 реєстратором Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, підставою обтяження є повідомлення №И-7-Л від 20.09.1998 року Ленінського районного суду м. Вінниці, власник: [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки Державного нотаріального архіву Вінницької області від 19.11.2018 року №3010 (01-14) на підставі повідомлення Ленінського районного народного суду м. Вінниці за №И-7-Л від 20.09.1998 року, яке надійшло до Першої вінницької державної нотаріальної контори 27.10.1998 року за вх.№1379, накладено заборону цією ж нотаріальною конторою 27.10.1998 року за реєстром №10-340 на ім'я [PERSON], 1980 року народження, що проживала по [ADDRESS]. Відмітки про зняття заборони по фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори не виявлено (а.с.10). Згідно витягу по справі №1-193/1998 року вироком суду Ленінського району м. Вінниці від 14.05.1998 року [PERSON] визнано винною в скоєні злочину, передбаченому по ст.142 ч.2 КК України з застосуванням ст.44 КК України і призначено покарання 3 роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна з відбуванням покарання в ВТК загального режиму. Вирок набрав законної сили 01.07.1998 року згідно ухвали Вінницького обласного суду від 01.07.1998 року (а.с.12). Таким чином, з огляду на вищевикладене в судовому засіданні встановлено, що при накладенні заборони 18.07.2007 року (перенесення архівного запису) на майно позивача, яке остання приватизувала 30.12.1999 року, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було допущено помилку, оскільки вказана заборона стосувалась майна, яке належить [PERSON], яка в 1998 році була засуджена до трьох років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, в тому числі квартири [ADDRESS]. Однак, у 2007 році вказане нерухоме майно уже перебувало у приватній власності позивача та третіх осіб по справі, в той час як заборона на відчуження об'єкта нерухомого майна мала б бути знята ще в 1999 році після проведення конфіскації майна належного [PERSON] Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна на підставі отриманого повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, припинення чи розірвання договору довічного утримання, та в інших випадках, передбачених законодавством. Пунктом 5 Глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року встановлено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема за рішенням суду. Отже, у зв'язку з тим, що накладення заборони на відчуження нерухомого майна, накладеного Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, стосувалось [PERSON], яка мала право власності на майно за адресою: [ADDRESS], до його конфіскації згідно з вироком суду від 14.05.1998 року, який набрав законної сили 01.07.1998 року, та набуттям позивачем 28.01.2000 року права власності на вказане майно, суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність накладення заборони у 2007 році на належне позивачу нерухоме майно, а тому є всі достатні підстави для скасування такої заборони та задоволення позову у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн., понесений позивачем згідно квитанції №0.0.1241790383.1 від 17.01.2019 року (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved