Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення суми індексації аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2013 по 29.09.2015. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає разом з позивачем. На підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 07.09.2015 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 06.08.2015 до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 06.08.2015 до досягнення дитиною трирічного віку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем у добровільному порядку рішення суду за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини та на утримання позивача у розмірі 4258,00 грн. При виконанні виконавчого листа індексація аліментів не проводилася, а також не виплачувалася відповідачем в добровільному порядку, тому сума індексації за період з 06.08.2015 по 01.01.2018 склала 139,20 гривень. Крім того, в зв'язку з неналежним виконанням рішення суду щодо сплати аліментів, позивач просить стягнути з відповідача пеню (неустойку) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 06.08.2015 по 01.01.2018 в сумі 5838,48 гривень. Також однією з позовних вимог є збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 07.09.2015, а саме позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили. Обґрунтовуючи дану позовну вимогу, позивач зазначила, що на теперішній час не працює, з 04.04.2017 зареєстрована у Токмацькому МРЦЗ, змінився її матеріальний стан. Також позивач зазначає, що син потребує додаткових витрат на лікування, тому просить суд збільшити розмір аліментів. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до копії виконавчого листа №2/238/1003/15, виданого 23.09.2015 Токмацьким районним судом Запорізької області 23.09.2015, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 600 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 06.08.2015 до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 06.08.2015 до досягнення дитиною трирічного віку. [PERSON] досяг трирічного віку, в зв'язку з чим виплата аліментів на утримання позивача припинена. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 19.05.2017, позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої ОСББ «Гоголь-5660» позивач [PERSON] проживає разом з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно з розрахунком заборгованості боржника по аліментам від 09.01.2018, виданого Токмацьким міжрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, заборгованість відповідача [PERSON] по виконавчому листу №2/238/1003/15, станом на 01.01.2018 складає 4258,00 гривень, що також не заперечується відповідачем. Відповідно до п.п.1, 2 ст.3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно з п.1 ст.18, п.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач просить про стягнення з відповідача суми індексації 139,20 гривень за період з 06.08.2015 по 01.01.2018 та пені (неустойки) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 06.08.2015 по 01.01.2018 в сумі 5838,48 гривень. Сума індексації за період з 06.08.2015 по 01.01.2018 склала 139,20 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах з урахуванням індексації та не заперечується відповідачем, тому підлягає стягненню в повному обсязі. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тобто обов'язковою умовою стягнення неустойки (пені) з особи, яка повинна сплачувати аліменти, є наявність в її діях вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 зазначено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Суду не надано доказів прострочення сплати аліментів відповідачем не з його вини. В свою чергу, позивачем доведено належними та допустимими доказами, що заборгованість по аліментам існує. Таким чином, відповідно до вимог ст.196 СК України наявні підстави для покладення на платника аліментів [PERSON] відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) з обмеженням її розміру, що відповідатиме 100 відсоткам заборгованості, тобто в сумі 4258,00 грн. Суд не бере до уваги заперечення відповідача [PERSON] про те, що відповідальність за прострочення сплати аліментів на утримання дружини не передбачена главою 9 «Права та обов'язки подружжя по утриманню» СК України. Оскільки, відповідно до положень ч.5 ст.194 СК України, положення статей 195-197 Сімейного кодексу України застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Саме ст.196 СК України передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів. Дана норма має загальний характер та регулює правовідносини щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів як на утримання дитини так і стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання матері дитини. Що стосується вимоги позивача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, а саме стягувати з відповідача на позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає наступне. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини до 6 років складає 1492 гривні. Тобто мінімальний розмір аліментів не може бути нижчий ніж 746 гривень. Вирішуючи питання щодо зміни розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, суд приймає до уваги, що через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, відбулися зміни в законодавстві, сплачуваний відповідачем розмір аліментів є нижчим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом враховано інтереси дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатний, інших утриманців не має, а тому вищевказані обставини свідчать про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача. За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, в твердій грошовій сумі у розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи роз'яснення, викладені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання рішення суду чинності. Що стосується судових витрат по справі суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позовної заяви за вимогу про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, яка задоволена частково, сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень, тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 563, 84 гривні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільненавід сплати судового збору за вимогами про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Системний аналіз даних норм дає підстави вважати, що для підтвердження витрат на правничу допомогу позивач повинен надати договір про надання правничої допомоги та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання правничої допомоги, в зв'язку з цим суд відмовляє позивачу у компенсації судових витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial