Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 лютого 2014 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу, за яким відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор вартістю 142000 грн. у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором. Також мотивує позов тим, що 04 лютого 2014 року вона сплатила на користь відповідача 15000 грн. як оплату 10% вартості трактора, виходячи з роз'яснень представника компанії та не читаючи умови договору, а пізніше, ознайомившись з текстом договору, дізналася, що сплачені нею кошти - це комісія за організацію та укладення самого договору лізингу, а не часткова оплата вартості трактора. Крім того, позивачка посилається на те, що всупереч вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не має відповідної ліцензії й даний договір нотаріально не посвідчено та є таким, що укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики, тому просить стягнути з відповідача на її користь 15000 грн., сплачених нею на виконання умов нікчемного договору, як комісію за його організацію. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заперечення на позов, які мотивовані тим, що дійсно 04.02.2014 р. між сторонами було укладено договір фінансового лізингу і позивачка отримала повну, необхідну, доступну та достовірну інформацію про положення цього договору, про що свідчить особисте підписання нею кожної сторінки договору та Заяви про повноту отриманої інформації. Також посилається на те, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України й займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу на підставі Довідки Нацкомфінпослуг від 11.09.2012 р., що також зазначено і в договорі. Крім того, заперечення мотивовані тим, що чинне законодавство не вимагає нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу і оскільки сторони уклали спірний договір у письмовій формі та досягли згоди з усіх істотних умов цього договору й пунктом 1.7 даного договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізиногоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмету лізингу (3 % від вартості предмета лізингу), й позивачем було сплачено комісію за організацію договору у визначеному в ньому розмірі, то відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог про захист прав споживачів та застосування наслідків нікчемного правочину. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Так, з договору фінансового лізингу №008844 від 04 лютого 2014 року вбачається, що в цей день між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу, за яким лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ - 82 у власність та передати його у користування лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених цим договором. Також пунктом 1.7 цього договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізиногоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмету лізингу (3 % від вартості предмета лізингу). З додатку №2 до вищевказаного договору вбачається, що вартість предмета лізингу становить 142000 грн., авансовий платіж - 50 %. Крім того, судом установлено, що на виконання умов вищевказаного договору позивачка сплатила на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 15000 грн. (а.с. 6). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А з долученої до справи заяви [PERSON] від 04.02.2014 р. вбачається, що вона уважно прочитала та зрозуміла умови договору фінансового лізингу №008844 від 04.02.2014 р. й отримала свій примірник договору та додатків до нього (а.с. 41). Посилання позивачки на те, що відповідач незаконно здійснює діяльність, не маючи відповідної ліцензії, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного. Так, ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. А відповідно до п.2.1 ст. 2 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №21 від 22.01.2004 р., юридичні особи, які займаються господарською діяльністю по наданню фінансового лізингу мають отримати відповідну довідку з Нацкомфінпослуг. В суді ж установлено, що 11 вересня 2012 року відповідач отримав в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, відповідну довідку ФЛ №486 про взяття на облік юридичної особи як такої, що має право надавати послуги з фінансового контролю (а.с. 43). Також безпідставним є й посилання позивачки на застосування наслідків нікчемного правочину, оскільки договір фінансового лізингу №008844 від 04.02.2014 р. не був посвідчений нотаріально. Так, згідно ч.1 ст. 806 ЦК України (параграф 6) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). А частиною 2 цієї статті передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Загальні ж положення про найм (оренду) містяться в статтях 759 - 786 (параграф 1) ЦК України й ним не передбачено вимог нотаріального посвідчення договору найму (оренди). Натомість статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі і його істотними умовами є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. А посилання позивачки на ст. 799 ЦК України (параграф 5), якою передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі й такий договір за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, є хибними, оскільки ця правова норма не міститься в загальних положеннях про найм (оренду). Враховуючи викладене, суд вважає, що укладений договір фінансового лізингу від 04.02.2014 р. відповідає загальним положенням про найм (оренду) та Закону України «Про фінансовий лізинг», які не містять вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів фінансового лізингу, а посилання позивачки на те, що цей договір є нікчемним оскільки сторонами не було додержано вимог закону про його нотаріальне посвідчення, є безпідставними, а тому в задоволенні її вимог про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 15000 грн., сплачених на виконання умов нікчемного договору як комісії за організацію договору, необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed