Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], Новоолександрівська сільська рада Покровського району про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 30.05.2017 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Покровського району Донецької області. При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй стало відомо про те, що її батько за життя склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Новоолександрівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 13 від 11.05.2017 року, яким вона та інші спадкоємці були позбавлені права на спадщину на все майно. Психічний стан її батька на момент складання заповіту викликає сумнів, оскільки згідно висновку судової психолого-психіатричної експертизи № 283, яка проводилась у рамках кримінального провадження № 235/4339/16к, [PERSON] виявляє важкий депресивний епізод, у звязку з чим за психічним станом не може усвідомлювати свої дії та не міг керувати ними і потребує застосуванню до нього примусових заходів примусового характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Ухвалою суду від 26.07.2016 року відносно [PERSON] були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до виходу з хворобливого стану. Невдовзі після підписання заповіту її батько помер, що дає підстави вважати, що на період складання заповіту він не розумів значення своїх дій та керував ними. Просить визнати недійсним заповіт [PERSON], складений та посвідчений секретарем виконкому Новоолександрівської сільської ради Покровського району Донецької області 11.05.2017 року та внесений в реєстр за № 13. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 30.05.2017 року помер її брат [PERSON]який проживав за адресою: [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Покровського району Донецької області площею 12,7107 га, кадастровий номер 1422783600:06:000:0073. [PERSON] за життя склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Новоолександрівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі № 13 від 11.05.2017 року, відповідно до якого на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі земельну ділянку для ведення товарносільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Покровського району, кадастровий номер 1422783600:06:000:0073, заповів [PERSON]. Вважає, що матеріали кримінального провадження, зокрема психолого-психіатрична експертиза № 283, не можуть бути доказом того, що на час складання заповіту, а саме 11.05.2017 року, [PERSON] знаходився у психічному розладі та не міг самостійно керувати своїми діями. Ухвалою суду від 26.07.2016 року були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до виходу з хворобливого стану. Після проходження курсу лікування [PERSON] видужав та вийшов із хворобливого стану. Даний факт підтверджує судово-психіатрична експертиза, яка знаходиться у матеріалах кримінального провадження № 1 кп/235/386/17. Після його видужання 04.04.2017 року до Красноармійського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 194, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та розгляд його було призначено у загальному порядку на 13-00 годин 10.07.2017 року. Ухвалою суду від 10.07.2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 194, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України закрито у звязку зі смертю обвинуваченого. [PERSON] помер від перенесеного в минулому інфаркту міокарда при гіпертонічній хворобі. Окрім того, весь період знаходження [PERSON] на лікуванні, ані [PERSON], ані [PERSON] не відвідували його та не надавали допомоги на лікування. Увесь час вона доглядала за [PERSON], оскільки він потребував стороннього нагляду у звязку з хворобою серця, печінки та нирок. У звязку з відсутністю доказів того, що на момент складання заповіту знаходився у психічному розладі та не міг самостійно керувати своїми діями , просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, підтримала відзив на позовну заяву. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав поданий ним відзив на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що на момент складання заповіту її батько [PERSON] знаходився у психічному розладі та не міг самостійно керувати своїми діями . Представник Новоолександрівської сільської ради Покровського району Донецької області в судове засідання не зявився, просили справу слухати у їх відсутність (а.с.61,80,82,147). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.05.2017 року помер [PERSON], батько позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] ( а. с. 10-13,46, 53-54). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Покровського району Донецької області площею 12,7107 га, кадастровий номер 1422783600:06:000:0073. 11.05.2017 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Новоолександрівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі № 13 від 11.05.2017 року, відповідно до якого на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі земельну ділянку для ведення товарносільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Покровського району, кадастровий номер 1422783600:06:000:0073, заповів [PERSON].( а. с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 194, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України , захворів на психічну хворобу до постановлення вироку. Відповідно до висновку судово - психологічно-психіатричної експертизи № 283 [PERSON], [INFO], в період часу, що передує інкримінованому йому діянню, страждав невротичними, повязаними з гострою реакцією на стрес, розладами (мішане тривожне та депресивний розлад), Відзначалась дисфорична психогенна депресія. Вказаний психічний стан не позбавляв його в період часу відповідний інкримінованому йому діянню, здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, відповідний інкримінованому йому діянню, [PERSON] не знаходився в тимчасово хворобливому стані ( виняткові стани: патологічний афект, патологічне спяніння, реакція «короткого замикання», сутінковий розлад свідомості), який би позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ( а. с. 97-102). Ухвалою Красноармійського міськрайсуду від 28.07.2016 року відносно [PERSON] застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до виходу з хворобливого стану ( а. с. 15,16). Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 03.01.2017 року задоволено заяву КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» про припинення стаціонарного примусового лікування у відділенні зі звичайним режимом спостереження у відношенні [PERSON] Заходи медичного характеру відносно [PERSON], застосовані згідно ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.07.2016 року у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним режимом спостереження припинено. Як встановлено ухвалою, згідно до акту лікарсько-психіатричної комісії № 58 від 17.11.2016 року [PERSON] до контакту доступний, орієнтований у місці, часі, особистості.( а. с. 95-96, 110). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 10.07.2017 року закрито кримінальне провадження щодо [PERSON], обвинуваченого за ч. 2 ст. 194, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у звязку зі смертю обвинуваченого. ( а. с. 14). Як вбачається з матеріалів справи після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу, із заявою про прийняття спадщини звернулись позивачка по справі [PERSON], третя особа [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом та [PERSON], як спадкоємиця за заповітом. ( а. с. 44-54). Згідно довідки Новоолександрівської сільської ради від 05.07.2017 року [PERSON] помер 30.05.2017 року, був зареєстрований за адресою: [INFO], з 1986 року, та проживав з лютого 2017 року по вул.. Центральна по день смерті. Разом з ним проживали, вели сумісне господарство [PERSON] сестра [INFO] ( а.с. 49). Отже, як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець [PERSON] до моменту складання заповіту 11.05.2017 року захворів на психічну хворобу, після, в січні 2017 року, видужав, що підтверджено вищевказаними матеріалами справи, проте доказів, що на момент складання заповіту знаходився у психологічно хворобливому стані, судом не встановлено . Ухвалою суду від 02.07.2018 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проте вказана ухвала суду не виконана, у звязку ненаданням позивачем медичних документів для її проведення, та неможливістю надання медичними закладами витребуваних позивачем медичних документів для її проведення ( а. с. 106, 118,121,127, 130, 134, 141). Як вбачається з матеріалів справи, після видужання [PERSON] на облік до психіатра Покровської ЦРЛ не вставав ( а. с. 141 зв. стор.). Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заітересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідча не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто повнолітня особа, яка досягла вісімнадцяти років, а у деяких випадках шістнадцяти років. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт може бути визнаний недійсним у разі недодержання в момент його складання вимог щодо оформлення та посвідчення. Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. При цьому, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тобто заповіт складено особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Так, згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.\~ Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є \~недодержання \~в \~момент вчинення \~правочину \~стороною \~(сторонами) вимог, \~які встановлені частинами першою \~третьою, \~п'ятою та \~шостою \~статті \~203 \~цього Кодексу. \~ Як встановлено в судовому засіданні оспорюваний заповіт посвідчено секретарем Новоолександрівською сільською радою Покровського району Донецької області, що відповідає вимогам ст.. 1251 ЦК України, до підписання прочитано самим [PERSON] особисто ним підписано ( а. с. 6). В судовому засіданні встановлено, що до Новоолександрівської сільської ради з метою складання заповіту возила [PERSON] його рідна сестра, відповідачка по справі [PERSON] Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання своїх дій і ( або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу . Отже, для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не зрозуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Згідно ст. 105 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Та обставина, що [PERSON] до складання заповіту захворів на психічну хворобу, підписав заповіт 11.05.2017 року, не свідчить про відсутність у нього на момент складання такого заповіту волевиявлення, або неможливість розуміти значення своїх дій та керувати ними. Окрім того, суд зазначає, що до моменту складання заповіту [PERSON] видужав, на момент його складання на обліку у лікаря-психіатра не перебував. Окрім того, представник позивача в судовому засіданні під час судових дебатів не заперечував наявність хвороби у [PERSON] на момент складання заповіту, зокрема підтвердив у останнього хворобу серця. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш, за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що проживала разом зі своїм рідним братом [PERSON] однією сімєю, перед складанням заповіту останній хворів, бажання скласти цей заповіт виходило виключено від [PERSON] Наявність у [PERSON] хвороби серця перед його смертю підтвердила третя особа по справі [PERSON] Окрім того, як вбачається з довідки про причину смерті [PERSON] помер від перенесеного в минулому інфаркту міокарда при гіпертонічній хворобі ( а. с. 26). Окрім того, суд зауважує, що жодного доказу в підтвердженні того, що [PERSON]. на момент складання заповіту не усвідомлював свої дії та не міг ними керувати ,внаслідок психічного розладу або склав заповіт під впливом відповідачки не надано. З урахуванням вищезазначених норм права обставин справи , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки сторонами не надано жодного доказу на підтвердження того, що волевиявлення спадкодавця не відповідало його волі, в момент складання заповіту останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed