Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб із відповідачем не склався через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження у поглядах на сімейні відносини, життя та цінності. З вересня 2017 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, зберегти сім`ю та примиритися між собою не бажають. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просить розірвати шлюб і пояснила, що фактично їх шлюб розпався, оскільки подальше спільне проживання у шлюбі було неможливим. З вересня 2017 року вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, не ведуть спільне господарство. Відповідач позовні вимоги визнав і згідний розривати шлюб, ствердивши при цьому, що подружні стосунки вони не підтримують, спільне господарство не ведуть. позивач проживає з іншим чоловіком, а тому їх шлюб носить формальний характер. Згідний повернути позивачу половину оплаченого судового збору при поданні заяви про розірвання шлюбу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підставна і підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 грудня 2006 року у Великокунинецькій сільській раді Збаразького району Тернопільської області, актовий запис № 5. Від цього шлюбу подружжя має дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносини між подружжям свідчать про те, що сім`я розпалася. Між сторонами склалися неприязні стосунки, що привело до неможливого подальшого спільного проживання у шлюбі, а тому тривалий час вони проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, і позивач миритися із відповідачем не бажає та позивач фактично створила сім'ю з іншим чоловіком. Проаналізувавши докази по даній справі, суд вважає, що сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, і стверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, тому відновлювати подружні стосунки між собою не бажають, що суперечить інтересам сторін і має істотне значення, а тому є законні підстави для розірвання даного шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину оплаченого по справі судового збору в сумі 320 грн. 00 коп.

Outcome: approved