Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на ст.317, 319, 321, 355, 368, 372 ЦК України просить припинити право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,6 кв.м.; визнати частки [PERSON] та [PERSON] у парів спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] рівними; визнати за [PERSON] право приватної власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,6 кв.м. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 13.09.1988року Виконавчим комітетом Дзержинської ради народних депутатів м. Харкова на підставі Рішення РІК №231 від 06.09.1988 року, їй та на її ім`я було видано ордер на жиле приміщення №051538, згідно якого вона та її син [PERSON] отримали право проживати (право користування) в ізольованій квартирі, за адресою: [ADDRESS] . 19.05.1998 року на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992року вони отримали у спільну сумісну власність вказану квартиру, загальною площею 44,6 кв.м. Право сумісної спільної власності на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.05.1988 року. З 2014року і по теперішній час вона, відповідач [PERSON] , його дружина та дочка проживають разом у вказаній квартирі. Спірна квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат площею: 12,8 кв.м. та 17,1 кв.м., кухні площею - 5,5 кв.м., вбиральні (сполученої) - 3,2 кв.м., коридору - 4,1 кв.м., вбудованої шафи 0,5 кв.м., балкона - 3,2 кв.м. На теперішній час вона є пенсіонеркою похилого віку ,потребує догляду, піклування та допомоги, проте син не надає їй таку допомогу, разом зі своєю дружиною влаштовують їй постійні сварки, не дозволяють вільно користуватися предметами побуту та кімнатами загального користування у квартирі, створюють для позивачки нестерпні умови для проживання у спірній квартирі. Тому, вона бажає припинити режим спільної сумісної власності на спірну квартиру, поділити квартиру та визначити частки у спільному сумісному майні, для того, щоб розпорядитися своїм майном. Вона намагалася в досудовому порядку врегулювати спір з відповідачем, та 10.12.2018року звернулася з письмово до відповідача з пропозицією припинити право спільної сумісної власності, а також виділити їй та відповідачу рівномірно по Ѕ частині квартири. Відповідач 18.12.2018року отримав вказану пропозицією, однак відповіді та згоди не надав. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якій останній зазначає, що позивачем не було повністю сплачено судовий збір та не надано в повмному обсязі додатки до позову, тим самим позивач навмисно зловживає процесуальними правами. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яке є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватись відповідно до ч.3 ст.358 ЦК при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном у натурі згідно з розмірами належних їм часток. Проте позивач в позові не ставить питання про виділення спірної частки в натурі, а враховуючи невеликі розміри спірного майна, може зробити неможливим використання його за призначенням. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що судовий збір позивачем був сплачений в повному обсязі та надано позов з додатками для відповідача. Ухвалою суду від 26.12.2018року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 22.05.2019року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач - [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представники відповідача -[PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] /а.с.5/. 13.09.1988року Виконавчим комітетом Дзержинської ради народних депутатів м. Харкова, на ім`я [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення №051538, згідно якого вона та її син [PERSON] отримали право заняття житлового приміщення в ізольованій квартирі, за адресою: [ADDRESS] /а.с.13/. 19.05.1998 року на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну сумісну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,6 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.05.1988 року Реєстраційний [NUMBER] /а.с.15/. Відповідно до копії технічного паспорта, спірна квартира складається з двох кімнат площею: 12,8 кв.м. та 17,1 кв.м., кухні площею - 5,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні - 1,1 кв.м., коридору - 4,1 кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м., балкона - 3,2 кв.м. /а.с.10,17/. Позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено заяву - пропозицію про розподіл сумісного майна, однак відповідач відповіді на вказану заяву не надав /а.с.16, 18,20/. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно із частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них є спільною сумісною масністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як встановлено в судовому засіданні, не визначення часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру порушує право позивача на користування та розпорядження спірною квартирою. З огляду на наведене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та за [PERSON] та [PERSON] слід визначити по 1/2 частці на квартиру [ADDRESS] , оскільки частки усіх співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними та припинити право спільної сумісної власності. Вимоги [PERSON] про визнання за нею права приватної власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, як такі що не ґрунтуються на Законі, а тому суд відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного та

Outcome: partial