Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 листопада 2015 року у виконкомі Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, за актовим записом №13 та стягнення аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1355 грн., щомісячно і до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 листопада 2015 року між нею ([PERSON]В.) та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №13. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON], 19 червня 2016 року. Так, вона та відповідач проживали в шлюбі півтора року, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, однак останнім часом вони не можуть проживати як сім'я, разом виконувати сімейні обов'язки та вирішувати проблеми, постійно сперечаються. Вважає, що збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Також зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON] матеріально їй та дитині не допомагає, участі у вихованні не приймає, внаслідок чого сама вирішує питання щодо утримання сина [PERSON]. Тому на підставі вищенаведеного вона ([PERSON]В.) звертається до суду та просить розірвати шлюб зареєстрований 28 листопада 2015 року між нею та [PERSON] у виконкомі Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1355 грн., щомісячно до досягненню ним повноліття. Позивач - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище Грималюк. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії І-ФМ №132964 виданого виконкомом Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб 28 листопада 2015 року, про що складено відповідний актовий запис за №13. У сторін по справі 19 червня 2016 року народився син - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії І-ФМ №151323 виданого 02 липня 2016 року Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. -2- Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно до частини 1 пункту 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, та інтересам сина, який для повного і гармонійного розвитку його особистості повинен рости і виховуватися у атмосфері любові та розумінні. Також суд приходить до висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1355 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна. Так, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні -3- малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Тому обов'язок відповідача [PERSON], як батька, утримувати та надавати сину матеріальну допомогу. На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, позивачу по справі [PERSON] відновити дошлюбне прізвище - Грималюк. Дитину - [PERSON], [INFO], залишити проживати при матері - [PERSON]. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved