Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 1998 року по 2000 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] Від спільного проживання вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею (позивачем) та перебуває на її утриманні. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 19.03.2002 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06.03.2002 року. 28.02.2018 року рішенням Деснянського районного суду м.Києва у справі № 754/7878/17 змінено розмір аліментів, встановлений вищевказаною постановою, та стягнуто з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1800,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивач, дитини страждає на ряд хвороб, внаслідок чого потребує систематичного лікування, проведення медичних обстежень та досліджень за призначенням лікарів. В зв'язку з цим вона (позивач) постійно несе додаткові витрати на утримання, лікування та оздоровлення доньки. В цілому її витрати склали 92 455,27 грн. Однак, відповідач участі у додаткових витратах на дитину участі не приймає. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача Ѕ частину додаткових витрат, понесених нею на утримання дитини, за період з серпня 2016 року по квітень 2018 року в розмірі 46 227,63 грн., а також судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 20.07.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову та вважає його необґрунтованим. Так, відповідач зазначає про те, що аліменти на утримання доньки ним сплачуються щомісячно. Крім сплати аліментів він додатково купляв дитині одяг, мобільні телефони та смартфони, велосипеди, комп'ютер, фотоапарат, шкільне приладдя та інше майно, мав додаткові витрати при зустрічах з дитиною. Відповідач зазначає і про те, що за останні три роки суттєво погіршився його майновий стан, що пов'язано з погіршенням здоров'я та втратою роботи, а тому він був змушений скоротити розмір допомоги та оформити субсидію. На початку 2018 року його стан здоров'я істотно погіршився, він потребує лікування та корекції способу життя. Також, відповідач зауважив, що за 2016 та 2017 роки він сплатив частину чеків, передавши гроші на ліки через дитину. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить відмовити в задоволенні позову, зважаючи на відсутність економічних та фізичних можливостей, а також покласти на позивача витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08.08.2018 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. 20.11.2018 року до суду від відповідача надійшов розрахунок витрат, понесених ним на лікування дитини у 2017 році на загальну суму 9774,07 грн. 10.12.2018 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] з детальним розрахунком додаткових витрат на дитину за період з серпня 2016 року по квітень 2018 року. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.11). Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 19.03.2002 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06.03.2002 року (а.с.14). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 28.02.2018 року змінено розмір аліментів, що стягуються з відповідача згідно вищевказаної постанови, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1800,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.108-111). Також, судом встановлено, що дитина сторін має захворювання, в зв'язку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, що підтверджується відповідною медичною документацією, та потребувала лікування (а.с.20-39). Згідно наданих квитанцій, за підрахунками суду позивачем понесено в період з серпня 2016 року по квітень 2018 року додаткові витрати на лікування та оздоровлення доньки в загальній сумі 96 884,39 грн. (а.с.42-89). Відповідно до позовних вимог, загальний розмір витрат, понесених позивачем за вказаний період становить 92 445,27 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні розмір позовних вимог не збільшували, а тому суд розглядає даний позов виключно в межах заявлених вимог. Також, під час розгляду справи, позивач та її представник не заперечували проти факту придбання відповідачем ліків під час перебування дитини у лікарні, а також не оспорювали суму цих витрат відповідача. Відповідач в судовому засіданні факт понесення позивачем витрат на лікування дитини не оспорював, а також не оспорював визначену нею загальну суму додаткових витрат. В той же час, відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на надання ним допомоги дитині, придбання для неї речей для її потреб, а також посилаючись на відсутність фінансової можливості в зв'язку з погіршенням здоров'я та втратою роботи. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв'язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Оскільки додаткові витрати на дитину позивачкою понесені в загальній сумі 92 455,27 грн. згідно позовних вимог, що підтверджується платіжними документами, то з урахуванням принципу співмірності, вказані витрати мають покладатися на обох батьків, відповідно, на відповідача як другого із батьків - половина вартості, а саме - 46 227,63 грн., що складає половину понесених позивачкою витрат на лікування, реабілітацію після хвороби. Однак, судом встановлено, що в період перебування дитини в лікувальному закладі відповідачем також було понесено додаткові витрати. А тому,

Outcome: partial