Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказала, що 25.10.1991 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо з 2014 року, спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя, почуття поваги та взаєморозуміння між ними втрачено. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Виходячи з наведеного, вважає, що сім`я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім`ю не можливо. Вважає, що примирення між сторонами не можливе. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилась, просить розглянути справу у її відсутність, на позові наполягає (а.с.9). Відповідач про день та час розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав (а.с.14,21). З огляду на наведене, суд відповідно до ст.280 ЦПК України приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з 25.10.1991 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Палацом урочистих подій, актовий запис №1322 (а.с.10). Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають. Взаємовідносини між позивачем та відповідачем не склались, вони перестали проживати як подружжя та вести спільне господарство, подальше сумісне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, примиритися не бажає. Відповідачем викладені обставини не спростовані та визнані. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved