Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником вказаної вище квартири. 01 квітня 2015 року у належному [PERSON] житлі був зареєстрований [PERSON] . Протягом останнього року відповідач не проживає у даній квартирі, його речі та майно відсутні, оплату за комунальні та інші послуги не вносить. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, так як протягом останніх дев`яти років проживає на четвертому поверсі, а позивач - на другому поверсі у будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживав з позивачем у її квартирі. Останній раз відповідача свідок бачила близько чотирьох років тому. Ніхто не чинить [PERSON] жодних перешкод для проживання у квартирі [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивача, оскільки протягом останніх десяти років проживає за адресою: [ADDRESS] . Останній раз відповідача [PERSON] свідок бачила близько чотирьох-п`яти років тому. Особистих речей відповідача у квартирі позивача немає. Ніхто не чинить [PERSON] перешкод для проживання у квартирі [ADDRESS] . Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчать Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 22 січня 2010 року виконкомом Тернопільської міської ради, та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданий 22 січня 2010 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль). У квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , про що свідчать записи у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] , а також довідки про склад сім`ї № 6 від 05 березня 2019 року та № 18 від 05 червня 2019 року, видані ОСББ «Лозовецька, 18». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2019 року (справа № 607/2219/19) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Актами про не проживання осіб за місцем реєстрації від 05 березня 2019 року та від 05 червня 2019 року, складеними головою ОСББ «Лозовецька 18», підтверджено, що за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає. Даний факт засвідчено сусідами [PERSON] та [PERSON] Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки останній не проживає у вказаній квартирі більше року.

Outcome: approved