Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 28.02.2020 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання, третьою особою вказана [PERSON] . У позовній заяві вказано, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , яка на цей час досягла повноліття. [PERSON] навчається у Лубенському фінансово-економічному коледжі Полтавської державної аграрної академії на контрактній основі денної форми навчання. Позивач зазначає, що з відповідача на її користь на утримання [PERSON] до досягнення останньою повноліття стягувалися аліменти. [PERSON] вказує, що навчальний заклад знаходиться не за місцем проживання дочки [PERSON] , форма навчання є денною, що виключає можливість її працевлаштування, вона потребує матеріальної допомоги на проїзд до місця навчання, на житлово-комунальні потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання. [PERSON] не отримує ні стипендію, ні соціальну допомогу. Відповідач працює та отримує стабільний дохід, він є працездатною особою, інших дітей та непрацездатних батьків на його утриманні немає. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] , починаючи з дати подачі позову до суду і до закінчення навчання, або досягнення нею 23 років. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, в своїх поясненнях вона посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, також просила стягнути з відповідача на користь позивача кошти, які позивач сплатила в якості судового збору за розгляд справи (840 грн. 80 коп.), та кошти, які позивач сплатила за надання їй професійної правничої допомоги в сумі 2000 грн. Відповідач в судовому засіданні позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки визнав, однак, заперечував проти стягнення з нього коштів, які позивач витратила за надання їй професійної правничої допомоги. Відповідач також зазначив, що, оскільки він визнав позовні вимоги, з нього на користь держави необхідно стягнути лише 50 % судового збору за розгляд цієї справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи є відомості про те, що вона повідомлена належним чином про місце і час розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , яка на даний час досягла повноліття (а.с. 4, 13-14). На підставі виконавчого листа, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 01.11.2017 року з відповідача [PERSON] на користь позивача стягувалися аліменти на утримання [PERSON] до досягнення останньою повноліття (а.с. 8-9). [PERSON] є студенткою третього курсу Лубенського фінансово-економічного коледжу Полтавської державної аграрної академії на контрактній основі денної форми навчання (а.с. 7). Позивачем [PERSON] , а також [PERSON] сплачуються кошти за навчання та за проживання у гуртожитку Лубенського фінансово-економічного коледжу [PERSON] , про що суду надані відповідні квитанції (а.с. 10-12). З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги, відомостей про отримання нею самостійного доходу суду не надано, відповідач не заперечував ці обставини у судовому засіданні. Позивач [PERSON] з 04.12.2019 року перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітна (а.с. 5). Відомості про доходи відповідача, про перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, про наявність у нього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, суду не надані. Згідно ст. ст. 198-200 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що повнолітня [PERSON] , що продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги батьків, зокрема, у зв`язку з необхідністю оплати навчання, проживання у гуртожитку, оплати проїзду у громадському транспорті, у зв`язку з необхідністю витрат на харчування, одяг, витрат на забезпечення навчального процесу. З урахуванням викладеного, та з урахуванням вимог ст.ст. 182, 200 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у зв`язку з продовженнями нею навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів потрібно проводити щомісячно, починаючи з 28.02.2020 року і до припинення навчання в навчальному закладі, але не довше ніж до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. Не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак детальний аналіз вказаної норми дозволяє зробити висновок, що дана гарантія стосується лише випадків стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У цій нормі термін «дитина» вжитий у розумінні ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, відповідно до якої правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, а не у розумінні кровного споріднення з відповідними особами. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, сплачених останньою в якості судового збору за розгляд цієї справи. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), то суд, на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, повинен стягнути ці кошти з відповідача на користь держави. Як вбачається зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Суд не приймає до уваги і твердження відповідача про те, що з нього на користь держави необхідно стягнути лише 50 % судового збору за розгляд цієї справи, оскільки він визнав позовні вимоги. Таке твердження відповідача не ґрунтується на нормах законодавства. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»). Судом досліджено ордер на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Юхимович С.А. (а.с. 15), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи (а.с. 17), квитанцію адвоката Юхимович С.А. про прийняття від [PERSON] гонорару у сумі 2000 грн. за розгляд справи (а.с. 31), договір про надання правової допомоги № 176701 від 15.01.2020 року (а.с. 32), акт приймання-передавання правової допомоги № 176701 до договору про надання правової допомоги № 176701 (а.с. 33). З урахуванням вищевикладеного, обсягу наданої правової допомоги, розрахунку цієї правової допомоги та участі цього адвоката в судовому засіданні 01.04.2020 року, зважаючи на характер даної категорії справи, загальний обсяг наданих цим адвокатом правничих послуг за відповідний період, часткового задоволення позовних вимог позивача та положень чч. 4, 6 ст. 137 ЦПК України, компенсації підлягають кошти в сумі 2000 грн., що відповідатиме об`єктивному та співмірному обсягу наданої правової допомоги стороні позивача, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial