Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи ФОП [PERSON] , Головне Управління Держгеокадастру у Донецькій області, Покровська міська рада в особі відділу містобудування та архітектури та земельних відносин про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні та володінні земельною ділянкою. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON] Вона як спадкоємиця першої черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який належав спадкодавці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.1998 року. Для будівництва належного житлового будинку на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 11.08.1963 року її батьку була виділена земельна ділянка площею 445 кв. м. У 1980 році перед її житловим будинком був побудований гараж, а частина - 0,65 м. гаражу розташовано на сусідській дільниці № 50, для чого була виділена земельна ділянка на підставі рішення виконкому від 17.03.1974 року. Відповідачка по справі [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Красноармійським міським відділом земельних ресурсів був здійснений вихід на місцевість за адресою: [ADDRESS] з метою обстежень земельних дільниць домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] та були поновлені межі між цими домоволодіннями з урахуванням донарізки дільниці 48 земельної дільниці пл.. 0,0080 га на підставі рішення виконкому № 8 від 17.04.1974 року. Також було встановлено, що приміщення кухні відповідача побудовано на земельній дільниці її домоволодіння [ADDRESS] , що чинить їй перешкоди у користуванні домоволодінням. 02.05.2018 року за замовленням відповідача по справі [PERSON] інженер-землевпорядник провів заміри , виділив частину земельної ділянки , яка знаходить у її користуванні відповідачці по справі та перекрив їй прохід до житлового будинку. В свідоцтві про право власності на земельну ділянку , видану на ім`я відповідача [PERSON] зазначений розмір земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] ,- 0,0634 га, в той час як з інших документів розмір земельної ділянки відповідача значно менше. Вважає, що такі розбіжності в площі земельної ділянки сталися внаслідок невірного заміру земельної ділянки при підготовки відповідачки документації для приватизації. Оскільки на теперішній час вона , як власниця, не може належним чином користуватися земельною ділянкою, просить усунути перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні земельною ділянкою, на якій розташований будинок [ADDRESS] шляхом скасування свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 30.05.2014 р., реєстраційною службою Красноармійського МУЮ на земельну ділянку площею 0,0634 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачці по справі [PERSON] . Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачка не має статусу власника земельної ділянки, оскільки нею не надано доказів на підтвердження реєстрації прав власності на зазначену земельну ділянку та на підтвердження факту передачі земельної ділянки в користування її батьку [PERSON] для забудови. В матеріалах справи наявний висновок судової земельно-технічної експертизи № 4570_4576, згідно якого вбачається, що станом на 06.05.1998 року за документами площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , складала 445 кв. м., за фактичним користуванням складала 453 кв. м., за технічним паспортом БТІ станом на 13.06.2018 року площа залишилась без змін 453 кв. м., а фактично при замірах визначено площу земельної ділянки , що перебуває в теперішній час в користування позивача 463 кв. м. Враховуючи давність забудови літньої кухні зазначені дані свідчать про відсутність факту самозахвату з боку відповідача частини земельної ділянки, на якій розташований будинок позивача та відсутність порушення її прав в користуванні земельною ділянкою. Статті 140 , 143 ЗК України встановлюють виключний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку, до яких не входить така підстава як скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Позивачем не ставиться питання щодо скасування рішення Красноармійської міської ради від 05.03.2014 року за № 6/35-78 «Про передачу громадянам присадибних земельних ділянок у власність, які раніше були в їх користуванні для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на території м. Красноармійськ». За таких підстав, вважає, що позивачкою неправильно обраний спосіб захисту свого права та у зв`язку з цим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а.с. 32-35 том 2). Третя особа ФОП [PERSON] надав пояснення, в яких зазначив, що причиною звернення [PERSON] до суду є її незгода з межами земельної ділянки, що були встановлені при обмірі земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] . При складанні технічної документації із землеустрою на замовлення [PERSON] у 2012 році до складу документації включено технічний паспорт земельної ділянки, погоджений суміжними землекористувачами, в тому числі власниками домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] , по [ADDRESS] - [PERSON] , і жодних заперечень щодо порушення суміжних меж земельних ділянок не надходило. Твердження судового експерта у висновку щодо невідповідності фактичних меж земельної ділянки по [ADDRESS] акту прийому-здачі межових знаків на зберігання, правовстановлюючим документам у зв`язку з помилками, допущеними при формуванні і внесенні даних про земельну ділянку до ДЗК у зв`язку з тим, що межі, вказані в технічній документації із землеустрою не збігаються з межами ділянки, нанесеними у технічному паспорті БТІ, вважає хибним, оскільки по-перше, було прийняте рішення про дорізку земельної ділянки по [ADDRESS] за рахунок іншого домоволодіння по [ADDRESS] , що вже не буде збігатися з генеральним планом забудови міста, по-друге, відповідно до п. 4,5 розділу 1 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» Інструкція визначає механізм проведення технічної інвентаризації збудованих будинків, господарських будівель та споруд з метою: 1) встановлення їх наявності; 2) визначення їх фактичної площі та об`єму; 3) огляду та опису наявних конструктивних елементів об`єктів; 4) встановлення наявності змін у їх плануванні та складі; 5) визначення фізичного зносу конструктивних елементів об`єктів. Вважає, що встановлення меж та визначення площі земельної ділянки по [ADDRESS] було виконано з дотриманням вимог чинного законодавства. На теперішній час прохід до земельної ділянки по [ADDRESS] , здійснюється через домоволодіння по [ADDRESS] . Встановлення зони дії сервітуту на право проходу до суміжної земельної ділянки можливо здійснити через іншу ділянку, а не тільки через ділянку по [ADDRESS] . З актом № 4570-4576 здачі висновку судового експерта погоджується частково, в частині некоректного оформлення технічної документації із землеустрою, В частині проведення кадастрової зйомки та внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру наполягає на відповідності виконаних робіт вимогам чинного законодавства. ( а. с. 15-17 том 2). За клопотанням позивача ухвалою суду від 27.09.2018 року була призначена судова земельно- технічна експертиза. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] , представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали наданий відзив на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2012 році в перший раз була встановлена межа між домоволодінням [ADDRESS] та домоволодінням [ADDRESS] . Переоформлялась технічна документація у 2013-2014 роках на ім`я [PERSON] Безпосередньо він проводив заміри земельних ділянок. Межові знаки були встановлені в 2018 році. При первинних обмірах земельної ділянки відповідачки у 2012 році була присутньою мати позивачка, яка була згодна з межею. Свої зауваження щодо висновку експерта він виклав у письмових поясненнях. Представник третьої особи Покровської міської ради в судовому засіданні пояснила, що між власниками домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] , мало місце усна домовленість щодо порядку користування земельними ділянками, зокрема встановлення проходу до будинку, що розташований по [ADDRESS] . На її думку, будівництво господарських будівель ( літня кухня, гараж) було здійснено з порушенням будівельних норм і правил. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, просили справу слухати без участі представника ( а. с. 111-112). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 1972 році прийшла жити в домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] прибудували приблизно у 1980 році до стіни кухні, тобто між гаражем і кухнею одна несуча стіна. В перший раз були здійснені заміри земельної ділянки після смерті її чоловіка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком відповідачки по справі. Йому відомо, що батько відповідачки заперечував проти будівництва гаража. Межі земельних ділянок встановлені у 2012-2013 роках. Землевпорядником були здійснені заміри земельної ділянки в присутності матері позивачки, яка із замірами була згодна. Водопровід знаходиться в домоволодінні по [ADDRESS] з 1984 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є чоловіком позивачки. В той момент, коли виникло питання будівництва гаража, вирішили кухню не зносити, а прибудувати гараж до літньої кухні. До свого будинку [ADDRESS] вони з позивачкою проходили через двір до того моменту, коли відповідачка встановила паркан. В подальшому до свого будинку проходили через сусідську земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін по справі, на суміжній території земельних ділянок яких побудовані кухня і гараж. Власник домоволодіння [ADDRESS] вважає, що це їх територія, у зв`язку з чим був встановлений паркан. У позивачки, в свою чергу, на теперішній час немає доступу до свого домоволодіння та вона вимушена проходити до свого будинку через сусідський двір. При житті батьків сторін кухня була побудована для загального користування власниками будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] належить [ADDRESS] будинку № [ADDRESS] . Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідачки, представника відповідачки, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Красноармійської міської ради від 11.08.1965 р. [PERSON] передано під індивідуальне будівництво земельну ділянку під [ADDRESS] площею [ADDRESS] . ( а.с. 8). Згідно рішення виконкому Красноармійської міської ради від 17.04.1974 року вирішено дорізати для розширення двора земельну ділянку площею 7 кв.м. ( довжиною 11,70 см шириною 0,65м до земельної ділянки [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , за рахунок земельної ділянки [ADDRESS] ( а.с. 17). Після смерті батька позивачки [PERSON] її мати [PERSON] прийняла спадщину. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.1998 року [PERSON] є власником жилого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та який складається із дерев`яної обкладеної цеглою будівлі жилою площею 99,4 кв. м. та господарчі побудові споруди: баня, два сарая, бесідка, льох, гараж, огородження, водопровід, розташованих на землях Красноармійської міської ради ( а. с. 16). Судом встановлено, що у 1999 році між власниками домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] виникли спірні питання щодо встановлення межі між земельними ділянками співвласників. Спеціалістами відділу земельних ресурсів 27.04.1999 року був здійснений вихід за адресою співвласників та встановлено, що межа між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] поновлена з урахуванням донарізки дільниці № 48 земельної ділянки пл.. 0,0080 га на підставі рішення виконкому від 17.04.1974 року № 8. Встановлено, що кам`яне нежиле приміщення (кухня) частково побудована на території дільниці № 48, у зв`язку з чим виникло питання встановлення межі між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] ( а. с. 19). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] ( а. с. 15). Позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняла спадщину у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з прибудовою, тамбуром та ганком загальною площею 58,8 кв.м., жилою площею 39,4 кв.м., має господарчі споруди: лазню з тамбуром, два сараї, альтанку, погріб, гараж, огорожу, водопровід. ( а. с. 18, 21,57). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з дерев`яного обкладеного цеглою житлового будинку загальною площею 63 кв. м., в тому числі жилою площею 33,0 кв. м. та господарських будівель: В-льох, Г-літня кухня, сарай, Е- сарай, Ж-туалет, 1-вимощення, № 1-2-огорожа ( а. с. 123). Рішенням Красноармійської міської ради від 05.03.2014 року № 6/35-78 [PERSON] передано у власність для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,0634 га. ( а.с. 115). Серед будівель і споруд, яку перебувають у власності спадкодавця [PERSON] та перейшли у власність [PERSON] , була літня кухня-сарай площею 28,99 кв. м. (літ Г-1), яка побудована у 1968 році, та яка частково знаходиться на території домоволодіння [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про право власності № 22355874 серії [NUMBER] від 30.05.2014 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0634 га , кадастровий номер [NUMBER] , що розташована по [ADDRESS] ( а. с. 25 том 2). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом скасування свідоцтва про право власності на землю від 30.05.2014 р., видане на ім`я відповідачки [PERSON] , оскільки вважає , що заміри при встановленні меж земельної ділянки відповідачки виконані невірно, вся технічна документація складена з порушенням нормативно-правових актів, мав місце захват її земельної ділянки. В матеріалах справи міститься технічна документація на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , виконана у різні періоди 2012, 2013 роки та у 2014 році у зв`язку з передачею вказаної земельної ділянки у власність відповідачки. На підставі ухвали суду від 27.09.2018 року проведена судово-земельна технічна експертиза. Експертиза технічної документації проведена щодо її відповідності вимогам законодавства, чинного станом на 05.03.2014 року, яка була розроблена з метою приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 0,0634 га, на якій розташований житловий будинок. Висновками експертизи № 4570-4576 встановлено, що технічна документація, виконана на замовлення відповідачки з метою оформлення права власності не може бути визнана як така, що відповідає чинному земельному законодавству та іншим нормативним документам станом на 05.03.2014 року ; -будівля літньої кухні домоволодіння [ADDRESS] фактично частково [ADDRESS] на земельній ділянці по [ADDRESS] ; -розмір земельної ділянки № [ADDRESS] , зазначений у Свідоцтві про право власності № [NUMBER] , від 30.05.2014 р., площею 0,0634 га, не відповідає правовстановлюючим документам та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування; -виявлена невідповідність фактичних меж земельних ділянок по [ADDRESS] , відносно вихідної інформації містобудівного характеру (технічних паспортів БТІ), яка являється основою при формуванні земельних ділянок та інформацією про земельну ділянку [ADDRESS] як наслідок частковий перетин деяких меж з накладкою на сусідню ділянку, в тому числі там, де знаходиться будівля літньої кухні. -фактичні межі вказаних земельних ділянок, не відповідають акту прийому-здачі межових знаків на зберігання земельної ділянки [ADDRESS] , та по межі із суміжною земельною ділянкою № [NUMBER] , правовстановлюючим документам, у зв`язку з помилками, допущеними при формуванні і внесенні даних до бази даних ДЗК. -єдиною можливістю встановлення меж земельних ділянок між № 46 та [ADDRESS] , при якому у [PERSON] не буде перешкод у користуванні земельною ділянкою № [NUMBER] , а саме безперешкодний прохід між побудовою «гараж» та земельною ділянкою № [NUMBER] , може бути тільки встановлення земельного сервітуту . Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч.1,4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами-своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 116 ЗК України безоплатна приватизація земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначеної цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.\~\~\~\~ \~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. \~\~ \~\~\~\~ Згідно із частиною третьої\~статті 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. \~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачкою встановлено паркан між ділянками № [NUMBER] і № [ADDRESS] , яким перекрито прохід від ділянки [ADDRESS] до [ADDRESS] . Неможливість здійснення позивачкою проходу до свого будинку також викликана розташуванням нежитлової будівлі домоволодіння [ADDRESS] частково на території земельної ділянки [ADDRESS] . Проте будівництво вказаної нежитлової будівлі, встановлення вільного доступу до будинку [ADDRESS] було узгоджено батьками як з боку позивачки, так і відповідачки, які є між собою родичами. Отже, встановлення паркану і розташування нежитлової будівлі домоволодіння [ADDRESS] частково на території домоволодіння [ADDRESS] є дійсно перешкодою у користуванні позивачкою земельною ділянкою. Разом з тим, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Позивачка вважає можливим захистити своє право шляхом скасування свідоцтва про право власності на землю , видане на ім`я відповідачки, і провести спочатку всі заміри, оскільки, за її думкою, має місце самозахват земельної ділянки з боку відповідачки. Свідоцтво про право власності на землю було видано відповідачці 30.05.2014 року, ще при житті спадкодавці матері позивачки. яка померла [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР « Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18.12.1990 року передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. За змістом ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення , у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування . Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Аналогічні\~положення містяться\~в п.\~18\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України № 7 від 16.04.2007 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» , в якому зазначено, що: ґ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI ( 1702-17). Аналіз вище наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін при судовому розгляді справи та набуття відповідачкою у власність земельної ділянки при наявності законного права її набуття, подальше втручання у таке право власності повинне бути правомірним та допустимим. Враховуючи те, що на момент передачі у власність земельної ділянки відповідачці [PERSON] по [ADDRESS] , право суміжного землекористувача [PERSON] порушено не було, остання погодила межі земельної ділянки, то до її спадкоємиці, відповідачки по справі, перейшли ті права на земельну ділянку і в тих розмірах, в яких мала право [PERSON] . Суд також приймає до уваги пояснення сторін, свідка [PERSON] про наявності домовленості між родичами щодо будування літньої кухні для загального використання, встановлення порядку користування земельними ділянками, зокрема встановлення проходу між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] , яким користувалися батьки позивачки. Отже, судом встановлено, що родичами співвласників будинків [ADDRESS] [ADDRESS] був встановлений певний порядок спільного використання загального двору, у тому числі з встановленням проходу до будинку [ADDRESS] . Позивачка була позбавлена можливості користуватися проходом до свого будинку з моменту встановлення відповідачкою паркану у 2018 році, а не з моменту отримання останньою свідоцтва на право власності у 2015 році. Зі зведеного плану вбачається, що відповідачкою був встановлений паркан на землях загального користування ( а. с. 174 том 1). Предметом даного спору є скасування свідоцтва про право на землю, видане сусідньому землекористувачу, відповідачці по справі. Вказане свідоцтво , згідно висновку експерта, визнане таким, що не відповідає чинному земельному законодавству. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Проте,\~позивачкою не\~доведено,\~що передання\~відповідачці у\~власність земельної\~ділянки \~і отримання\~ нею\~свідоцтва про\~право власності\~на землю\~порушило її\~права як\~сусіднього землекористувача,\~оскільки площа\~її земельної\~ділянки не\~зменшилась,\~що підтверджено\~висновком експерта. Так,\~при дослідженні\~експертом \~питання відповідності фактичних меж земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] межам, вказаним в правовстановлюючих документах на дані ділянки, було виконано шляхом обстеження вищевказаних земельних ділянок в натурі. Згідно вихідної інформації (техпаспорту БТІ) на земельну ділянку [ADDRESS] , площа земельної ділянки, станом на 06.05.1998 року : за документами ( по відповідній нормі) складала -445 кв. м., за фактичним користуванням складала -453 кв. м., за технічним паспортом БТІ, складала станом на 13.06.2018 р. площа залишилась без змін 453 кв. м.. Фактично при замірах визначено орієнтовну площу земельної ділянки 463 кв. м. ( а. с. 166-167). Будь-яких інших доказів, які б посвідчували право позивачки, зокрема право користування земельною ділянкою із зазначенням меж земельної ділянки в натурі позивачкою не надано. Експертом дійсно встановлено,що фактичні межі вказаних земельних ділянок не відповідають акту прийому-здачі межових знаків на зберігання земельної ділянки [ADDRESS] , та по межі із суміжною земельною ділянкою № [NUMBER] , правовстановлюючим документам, у зв`язку з помилками, допущеними при формуванні і внесенні даних до бази даних ДЗК, частковий перетин деяких меж з накладкою на сусідню ділянку ( а. с. 172). Разом з тим, суд звертає увагу на той факт, що у висновку зазначено, що всі розміри щодо земельної ділянки по [ADDRESS] в тому числі вирахування площ мають ймовірне ( приблизне значення), оскільки доступу до вказаної земельної ділянки при обстеженні не було. Згідно акту передачі межових знаків на зберігання від 02.05.2018 року інженер-землевпорядник [PERSON] провів обстеження зовнішніх меж земельної ділянки, площею 0,0634 га по [ADDRESS] , що знаходиться у власності [PERSON] Замовник та власники суміжних земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурацій земельної ділянки не мають, за винятком позивачки [PERSON] , яка незгодна з актом ( а.с. 20). Щодо можливості усунення перешкод у користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , то, в даному випадку суд погоджується з висновком експерта в частині того, що вирішення питання щодо захисту свого права ( встановлення вільного проходу до свого будинку) можливо вирішити іншим способом, зокрема встановленням земельного сервітуту, враховуючи ситуацію, що історично склалась в результаті спільного використання загального двору суміжними землекористувачами (власниками домоволодінь), що перебували у родинних стосунках. Окрім того, згідно вихідної документації (технічний паспорт) площа земельної ділянки по [ADDRESS] неодноразово змінювалась. Так, первісно площа земельної ділянки становила 1050 кв.м., станом на 20.04.1993 р.- 598 кв.м., станом на 27.04.1999 року 0,0560 га, станом на 05.03.2014 р.- 634 кв.м. \~ \~ \~ \~ \~ При\~цьому,\~не погоджуючись\~з розмірами\~земельної ділянки,\~наданої відповідачці\~у власність,\~і звертаючись\~з вимогою\~про скасування\~свідоцтва про\~право власності\~на земельну\~ділянку,\~позивачка не\~ставить питання\~щодо законності\~прийнятого рішення\~Красноармійської міської\~ради від\~05.03.2014\~року №\~6/35-78\~«Про передачу\~громадянам присадибних\~земельних ділянок\~у власність,\~які раніше\~були в\~їх користуванні\~для будівництва\~та обслуговування\~житлових будинків,\~господарських будівель\~і споруд». Само по собі визнання державного акту недійсним без визнання недійсним рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки, відповідно до ст.152,\~155 ЗК України\~не може бути способом захисту порушеного права. Аналогічна позиція викладена в правових позиціях Верховного Суду України у рішенням № 6-53цс12, 6-67цс 14, 6-217 цс 15, 6-472 цс 15. За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що, в даному випадку, вимога про скасування свідоцтва про право власності є похідною від вимоги про визнання рішення міської ради про передачу земельну ділянку у власність, суд вважає, що позивачкою також не правильно обраний спосіб захисту порушеного права. Доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності не приймаються судом до уваги, оскільки про порушення свого права позивачка дізналася з моменту вчинення відповідачкою перешкод у користуванні земельною ділянкою, а не з моменту видачі їй Свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що позивачкою не доведено порушення її прав як землекористувача отриманням відповідачкою свідоцтва про право власності на землю у 2015 році, коли вона не проживала у спадковому домоволодінні, а порушення її прав як землекористувача вбачається з моменту встановленням відповідачкою паркану, у тому числі на землях загального користування та неможливістю у зв`язку з чим, користуватись вільним проходом до свого будинку, який був встановлений ще батьками сторін, а також, приймаючи до уваги, що позивачкою неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 16,321,328,373,377,1216,1218 ЦК України, ст.ст.95,116,120,152 ЗК України , ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed