Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Вінницької міської ради, в якій просить встановити постійне місце проживання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від спільного проживання з яким у них народилась спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . При розірванні шлюбу судом не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання доньки. Дитина зареєстрована і з народження проживає разом з нею, перебуває на її утриманні. Позивач має постійне місце роботи, є викладачем ВНМУ ім. М.І. Пирогова, кафедри акушерства та гінекології №1. Її робочий день дозволяє відводити дитину до садочка, займатися із нею вечорами, брати активну участь в її житті та належним чином піклуватися про неї. Вона має стабільний самостійний дохід, створює всі необхідні умови для проживання, виховання, нормального розвитку дитини, забезпечуючи гармонійний розвиток її особистості, чого в силу різних обставин не може надати відповідач. Крім того, відповідач більшу частину свого життя перебуває за кордоном та не може надати належної уваги та піклування дитині. Не визначення місця проживання дитини позбавляє позивача можливості вирішувати деякі негайні, необхідні та важливі в житті дитини питання для забезпечення її належного розвитку та виховання, а тому просить позов задовольнити. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на розгляд судді Кучерук І.М. надійшла вказана вище справа. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2021 справу прийнято до свого провадження та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує і просить справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи - заступник начальника відділу захисту прав дітей служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій підтримує висновок виконкому Вінницької міської ради від 20.08.2020 №01-00-011-44777, просить справу розглянути за відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2019 у цивільній справі №127/14496/19 (а.с. 21). На даний час малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 19.02.2020 та довідки управителя ОСББ «Л. Толстого 9» від 13.02.2020, зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-24). Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , є вихованкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад №21 Вінницької міської ради». За весь період перебування дитини у закладі питанням виховання займається виключно мати, яка відвідує батьківські збори, вчасно забирає доньку з навчального закладу, приймає активну участь у житті групи та закладу (а.с.19). Відповідно до характеристики, наданої завідуючою КЗ «Дошкільний навчальний заклад №21 Вінницької міської ради» від 14.02.2020, [PERSON] відвідує дитячий садок з 01.08.2019 та за цей час проявила себе як добра, життєрадісна та весела дитина. [PERSON] завжди охайна і доглянута, заплетена, матеріально забезпечена, має усе необхідне для життя, розвитку та відвідування дитячого садка (а.с.13). Згідно з випискою з амбулаторної картки [PERSON] , [INFO] , є часто хворіючою дитиною (а.с.14). Позивач [PERSON] працює у Вінницькому національному медичному університеті на посаді асистента кафедри акушерства та гінекології №1 з 01.12.2016 та по даний час має стабільний дохід (а.с.16, 18). Відповідно до характеристики, наданої зав. кафедри акушерства та гінекології №1, [PERSON] проявила себе з позитивної сторони як кваліфікований лікар та педагог (а.с.15). Позивач на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а.с.17). Позивач є власником двохкімнатної квартири, житловою площею 43,6 кв. м, що по [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.11) відповідач не має постійного доходу, а з другого кварталу 2019 року інформація про доходи взагалі відсутня. За змістом положень ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 2, 3 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів ч. 1 ст. 161 СК України) можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до висновку Вінницької міської ради від 20.08.2020 №01-00-011-44777, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . До такого висновку опіки та піклування Вінницької міської ради дійшов виходячи з того, що на даний час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку для дитини. За місцем роботи мати характеризується позитивно. Батько малолітньої дитини [PERSON] надав до служби у справах дітей заяву від 17.08.2020, в якій він не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, просив розглядати дане питання на засіданні комісії без його участі. [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного вище, а також зважаючи на те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , найкращим інтересам дитини буде відповідати місце її проживання разом з матір`ю, а відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved