Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 58,4 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м. на підставі договору міни квартири, посвідченого приватним нотаріусом 28.04.2004 року. Зазначає, що відповідача [PERSON] вона зареєструвала в квартирі, як свого чоловіка 24.06.2004 року, перебуваючи з ним на той час в зареєстрованому шлюбі. Позивач зазначає, що шлюб з відповідачем розірвала 15.09.2018 року. За два місяці до розірвання шлюбу, а саме у липні 2018 року чоловік забрав свої особисті речі та добровільно переселився проживати за іншою адресою в м.Зеленодольськ. При цьому, відповідач залишив їй ключі від замків вхідних дверей квартири. Протягом двох років вона неодноразово зверталася до нього з проханням щодо зняття його з реєстрації, проте відповідач не бажав спілкуватися з нею з цього приводу. Зазначає, що вона не перешкоджала відповідачу користуватися квартирою. Відповідач з липня 2018 року по даний час в квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, благоустроєм житла він не цікавиться. За вищенаведених обставин позивач вважає, що відповідач втратив право на користування вищевказаним житлом. Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні 21.09.2020 року до початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] заявив клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення його з матеріалами справи, під розписку повідомлений про дату та час наступного судового засідання (а.с.42). В судовому засіданні 09.10.2020 року представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених в ньому, обґрунтовуючи доводами, зазначеними в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному. Відповідач в судові засідання 30.09.2020 року, 09.10.2020 року, 12.10.2020 року, 19.10.2020 року не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, відзив до суду не подав. Відповідно дост.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280\~ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 2018 року. Відповідача [PERSON] він добре знає, стосунки у них нормальні. Свідок зазначив, що позивач проживає з ним в с.Велика Костромка, на даний час перебуває на заробітках в Польщі, а саме з вересня 2020 року. Йому відомо, що у 2018 році відповідач [PERSON] добровільно виселився з квартири позивача, яка знаходиться в м.Зеленодольськ та належить їй на праві власності. В квартиру свідок навідувався з 2018 року та особистих речей відповідача не бачив у квартирі. В даний час він слідкує за вищевказаною квартирою, в квартирі ніхто не проживає. Витрати за комунальні послуги по даній квартирі несе позивач [PERSON] . Ключі від вищевказаної квартири знаходяться тільки у позивача, відповідач до них за ключами від квартири не приходив та йому не відомо, щоб позивач чинила перешкоди відповідачу щодо проживання у квартирі. Свідок зазначив, що у відповідача є батьки, які проживають в с. Українка Апостолівського району Дніпропетровської області, у яких є власне житло, про що повідомила йому позивач. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , яку вона придбала за договором міни квартир від 28 квітня 2004 року, передавши [PERSON] у власність квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] , придбану за договором купівлі продажу від 04 вересня 1997 року (а.с.7-8). Право власності позивача на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.05.2004 року, № 3552087 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 222327865 від 02.09.2020 р року (а.с. 9,32-33). З технічного паспорту на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , встановлено, що квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 42,7 кв.м.(а.с.10-12). Позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] з 03 жовтня 1997 року, який розірвано 15 вересня 2018 року, що вбачається з копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] (а.с.6) та копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 15 вересня 2018 року (а.с.13). З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради №549 від 08.07.2020 року встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.5). З акту складеного комісією у складі спеціаліста з ЖКГ виконавчого комітету Зеленодольської міської ради Позігун Д.Ю., в якості голови комісії, спеціаліста-адміністратора першої категорії відділу (центру) надання адміністративних послуг виконавчого комітету Зеленодольської міської ради Жалай О.О., контролера водопровідного господарства КП «Зеленодольський міський водоканал» Матушевської Н.Л. від 08.07.2020 року вбачається, що в квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак фактично за вказаною адресою ніхто не проживає з 2003 року (а.с.14). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , але фактично з 2018 року в зазначеній квартирі не проживає. На даний час позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її квартирі. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.405\~ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст.405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.317\~ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved