Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, у розмірі 1 254 237,24 грн. з яких: сума основного боргу - 620 183,25 грн., 10% річних - 95 831,06 грн., індекс інфляції - 312 603,64 грн., процент за несвоєчасне виконання зобов'язань - 225 619,29 грн. Крім того, позивач просить стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 6 890,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 18.12.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п.1 Договору позики відповідач отримала від позивача у позику грошові кошти у розмірі 24 000,00 дол. США. Відповідач, згідно п.1 Договору позики зобов'язалась повернути грошові кошти в строк до 20 лютого 2010 року. У зв'язку з тим, що відповідач не мала змоги повернути грошові кошти до перебігу зазначеного строку та додатково отримала у борг 1000,00 доларів США у 2014 році, було складено нову розписку, в котрій відповідач визнала наявність заборгованості за договором позики і зазначила, що вона взяла у борг суму у розмірі 25 000,00 дол. США і зобов'язалась повернути кошти до 31.12.2014 року. В порушення умов договору відповідач, у встановлені строки не повернула грошові кошти позивачу, чим порушила умови зобов'язання, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені вимоги, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Позивач пояснила, що відповідачу вперше позичила грошові кошти у вересні 2009 року у сумі 6 000,00 дол. США. Через 2 місяці після цього вона ще надала в позику відповідачу 18 000,00 дол. США та уклала договір позики на 24 000,00 дол. США. Через тривалий проміжок часу, через неможливість відповідачем виконати взяті на себе зобов'язання, позивач не зверталась з вимогою до [PERSON] у судовому порядку про виконання відповідачем умов договору та в останнє у літку 2014 року надала відповідачу в борг ще 1 000,00 дол. США, про що отримала розписку. На даний момент відповідач умови договору позики не виконала. А тому позивач просить задовольнити її вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,згідно вимог ст. 74 ЦПК України, у тому числі, й шляхом оголошення про його виклик в пресі - газеті «Урядовий кур'єр» №4 (5873) від 11.01.2017р., письмових заперечень по суті позову і доказів на спростування викладених позивачем у позовній заяві обставин, не надали. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 грудня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надала у борг [PERSON] 24 000,00 доларів США, а відповідач зобов»язувалась повернути позику в строк до 20.02.2010 року та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. (а.с. 9). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено у судовому засіданні позивач надала [PERSON] грошові кошти у вересні 2009 року у сумі 6000,00 доларів США та у грудні місяці 2009 року - 18000,00 доларів США на підтвердження чого, між сторонами укладено договір позики від 18.12.2009 року. У зв'язку із тим, що відповідач не мала змоги повернути гроші до перебігу зазначеного строку та додатково отримала у борг від позивача 1000,00 доларів США, було складено нову боргову розписку, в котрій відповідач визнала наявність у неї перед позивачем заборгованості за договором позики у сумі 24000,00 доларів США, та з урахуванням додатково отриманих коштів у сумі 1000,00 доларів США надала розписку, вказавши загальний розмір заборгованості перед [PERSON] у розмірі 25 000,00 дол. США, які зобов'язалась повернути до 31.12.2014 року (а.с. 8). З огляду на те, що суду не надано доказів на підтвердження належного виконання умов договору відповідачем, з матеріалів справи убачається, що на момент звернення з даним позовом до суду, заборгованість відповідачем складає 25 000,00 доларів США. Згідно із вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При ухваленні постанов Верховного Суду України у справах № 6-1967цс15 від 11.11.2015р., в якій, зокрема, зазначається, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Надана суду письмова розписка та договір позики містить дату отримання відповідачем грошових коштів, розмір отриманих у борг грошей, зобов'язання їх повернути, строк виконання такого зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За даними офіційного курсу Національного банку України 25000,00 доларів США еквівалентно 620 183,25 грн. Згідно із ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 6 Договору позики якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, вона зобов'язана сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 % річних від простроченої суми. Як убачається із розрахунку заборгованості за договором позики наданої позивачем, правильність якого перевірена судом, 10 % річних від простроченої суми становить 95 831,06 грн., індекс інфляції - 312603,64 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором, яка складається із суми основного боргу - 25000,00 доларів США, що еквівалентно 620 183,25 грн., 10 % річних від простроченої суми - 95 831,06 грн. та індекс інфляції - 312603,64 грн. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обов»язковим для виконання сторонами. Оскільки умовами договору визначено розмір відсотків, який підлягає сплаті відповідачем за користування грошовими коштами на умовах передбачених укладеним між сторонами договору позики, суд не убачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків у сумі 225 619,29 грн. визначених ним із розрахунку облікової ставки Національного банку України. А відтак, у цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого позивачем судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 6 890,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial