Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Апеляційного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Подільського районну м.Києва про позбавлення батьківський прав, для визначення підсудності. Відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 26.10.2015 року підсудність позовної заяви [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Подільського районну м.Києва про позбавлення батьківський прав визначена Шевченківському районному суду міста Києва. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 2005 року з відповідачем разом не проживає, останній вихованням сина не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає, життям сина не цікавиться, у зв'язку з чим просила суд позбавити батьківський прав [PERSON], відносно сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду письмову заяву, в котрій просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник Служби у справах дітей Подільського районну м.Києва в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 29.04.2003 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, в якому відповідно до свідоцтва про народження [INFO] в них народився син [PERSON], (а.с.9) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано 12.07.2006 року (а.с.8). Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 01.02.2016 року Подільською районною в м.Києві держаною адміністрацією складено висновок № 106-621 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносного його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Службою у справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації встановлено, що малолітній [PERSON] народився від шлюбу [PERSON] та [PERSON], який 12.07.2006 року було розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю. Батько [PERSON] з 2005 року з родиною не проживає, участі у вихованні дитини не бере, не спілкується з нею, жодного разу їй не телефонував, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітній [PERSON] разом з матір'ю, та вітчимом проживає в двохкімнатній квартирі за адресої [ADDRESS], санітарний стан якої гарний, у дитини є умови для занять та відпочинку, обладнаний дитячий куточок. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей Відповідно до ст. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] вихованням дитини не займається, жодним чином не забезпечує утримання сина, його належний розвиток, дитину не відвідує, чим свідомо уникає виконання своїх батьківських обов'язків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: approved