Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні дитини, посилаючись на те, що у 2012 році її син [PERSON] одружився із відповідачем [PERSON], у яких від шлюбу народився 10.04.2012 року син [PERSON] - онук позивача. Шлюб батьків дитини було розірвано 25.05.2016 року, між сином позивача та відповідачем виникли складні відносини, але позивач, як баба дитини, має намір спілкуватися з дитиною та приймати участь у вихованні онука, який мешкає разом із відповідачем, яка перешкоджає зустрічам з онуком, безпідставно не надаючи змоги бачити онука. Дитина постійно перебуває вдома, стала наляканою, не відвідує дитячий садок, не спілкується із іншими дітьми. Відповідач проживає разом з дитиню та своїими батьками, мати відповідача хворіє, тому не може надати відповідної уваги дитині та забезпечити догляд за дитиною під час відсутності матері. Таким чином просила суд зобовязати відповідача не перешкоджати у її спілкуванні із онуком, та визначити такий порядок спілкування позивача із онуком : щотижнево по середах з 16.00. до 20.00, з пятниці 16.00. годин до неділі 19.00 за місцем проживання позивача. Позивач та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні наполягали на задоволенні заявлених позовних вимог. Позивач зазначила, що відповідач навмисно не надає можливості їй сплкуватися з онуком, оскільки має намір повернути її сина колишнього чоловіка. Вона намагалася зустрітися та поспілкуватися з дитиною, але відповідач не дає дитину позивачу, до себе також не впускає, при дитині влаштовує сварки, тому просила надати можливість спілкуватися з онуком без матері відповідача. Мати дитини постйно перебуває на роботі, а онук знаходиться постійно вдома з дідом та бабою батьками відповідача, баба є хворою людиною, та за своїм станом не можуть надати дитині можливості в достатній мірі гуляти, відвідувати розважальні дітячі заходи та інше. Постійне перебування дитини вдома впливає на розвиток дитини. Позивач, як баба дитини, бажає спілкуватися з онуком та займатися його вихованням та розвитком, має можливість спілкуватися з онуком за місцем свого проживання, відвідувати з дитиною дитячі заклади, розважальні центри, тощо. Проводити час у присутності відповідача не бажає, оскільки відповідач вчиняє лише сварки, що негативно впливає на дитину. Проти висновку психолога заперечує, оскільки психолог не зустрічався з нею, а зробив свій висновок лише на підставі спілкування з відповідачем. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, проти спілкування баби з онуком не заперечували, але зазначали, що таке спілкування можливе лише у парках, кафе, громадських місцях у присутності матері дитини. Проти зустрічей баби [PERSON] з онуком [PERSON] Львом вдома у позивача без матері заперечували, оскільки відповідач вважає, що позивач неналежним чином слідкує за здоровям дитини, мали місце випадки, що дитина перебувала під кондиционером та хворіла, крім того серед оточення позивача маються хворі особи, спілкування з якими є небезпечним, позивач не дотримується вимог відповідача, тому надавати дитину без присутності відповідача не бажає, та не бажає запрошувати бабу до себе додому. Крім того відповідно до рекомендацій психолога зустрічи дитни з бабою необхідно проводити у присутності матері. Відповідач зазначила, що вона працює, її син кілька разів на тиждень відвідує розвиваючу школу для малюків, до школи сина водить сусідка, яка також відводить свою дитину. Мати відповідача дійсно хворіє, але син знаходиться в добрих умовах, не є заляканою дитиниою, має розвиток відповідно до свого віку, вважажє, що позивач безпідставно оговорює відповідача. Оскільки відповідач самостійно займається вихованням сина, батько дитини не займається вихованням, тому вона як ніхто знає, як сину буде краще. Вважала, що бачитись з дитиною позивачу у її присутності десь на дворі на дитячому майданчику, парку, тощо буде достатнім для його баби. В судовому засіданні відповідач підтвердила, що позивач є бабою дитини та має право спілкуватися з онуком сином відповідача, але лише у її присутності. Третя особа Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не зявилася, надавши заяву з проханням вирішити спір у її відсутність з урахуванням прав та законних інтересів неповнолітньої дитини. Вислухавши пояснення учасників процесу, які зявились, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За вимогами ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. На підставі ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На підставі ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом згідно із ст. 159 СК України. За ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На підставі ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] народився 10.04.2012 року, батьками якого відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] Георгієвна. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [PERSON] зазначена його матірю, та відповідно доводиться бабою [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Приморського районного суду м.Маріуполя від 25.05.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08.05.2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені з лютого 2016 року. Вказаним рішеннм суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради № 9/01 від 11.01.2017 року вирішено вважати доцільним побачення [PERSON] з малолітнім онуком [PERSON], [INFO] з урахуванням рекомендацій психолога. Відповідно до вказаного рішення зазначено, що [PERSON] та [PERSON] Георгієвна є батьками [PERSON], які після розлучення проживають окремо, малолітній залишився проживати разом з матірю. [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON]. [PERSON] не заперечує проти побачень дитини з бабою [PERSON] за згодою та у присутності матері. За висновком спеціаліста психолога за результатами психодиагностичного обстеження малолітнього [PERSON] від 07.03.2017 року [PERSON] доцільним є зустрічи [PERSON] з малолітнім [PERSON] лише в присутності матері [PERSON] на території звичної або нейтральної для дитини виходячи з віку дитини, її інтересів та бажань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна\~сторона\~зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані\~сторонами\~та іншими\~особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони спілкуються з відповідачем, яка самостійно займається вихованням свого сина, дитина проживає у добрій родині, є розвинутою дитиною, спілкується з іншими дітьми, відвідує школу розвитку дітей, свідок допомагає відводити дитину до школи разом із своєю дитиною, мати та дідусь гуляють з дитиною. Суд розглядом справи дійшов висновку, що позивач, як баба малолітнього [PERSON], прагне до спілкування із онуком, до участі у його вихованні та проводження з ним часу, тому з метою унеможливлення порушення прав баби дитини на реалізацію її прав по спілкуванню із онуком, а також і з врахуванням прав малолітньої дитини, яка має право спілкуватися із своїми родичами, вважає можливим встановити порядок спілкування [PERSON] із її онуком. Вирішуючи питання про встановлення способу участі позивача у вихованні малолітньої дитини суд враховує малолітній вік [PERSON], [INFO], прихильність дитини до своєї матері, ступінь спорідненості позивача як з онуком, так й з відповідачем, з якою дитина постійно мешкає, зважаючи також на особливий режим харчування та відпочинку хлопчика через його малий вік. Також судом враховуються наявність у позивача необхідного вільного часу та рішення комісії з питань захисту прав дитини центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради № 9/01 від 11.01.2017 року. Таким чином суд з урахуванням наведеного приходить до висновку, що існує необхідність до досягнення дитиною шестирічного віку спілкування баби із малолітнім [PERSON] проводити виключно у присутності його матері. Суд натомість зазначає, що при досягненні [PERSON] шестирічного віку, зважаючи на рівень самостійності та зрілості дитини, часу якого буде достатньо для налагодження контакту баби з онуком, можна не обмежувати спілкування із ним позивачу присутністю відповідача . Натомість суд вважає, що вимоги позивача про встановлення порядку спілкування щотижнево по середах з 16.00. до 20.00, з пятниці 16.00. годин до неділі 19.00 за місцем проживання позивача порушуватимуть права малолітнього [PERSON], оскільки дитина крім баби , має батьків які із ним мають першочергове право проводити спілкування, а також інших бабу та діда, які також мають право на спілкування з дитиною. Тому суд вважає за необхідне надати можливість [PERSON] бачитись із онуком щотижнево: в середу з 16.00 годин до 19.00 годин; у віхідний день за погодженням сторін в суботу або неділю з 10-00 год. до 14-00 год. Також суд вважає за необхідне при визначенні порядку спілкування баби з онуком враховувати стан здоровя малолітнього [PERSON] у визначені судом часи зустрічей позивача із ним. Крім цього, враховуючи, що позивачем суду не надано доказів щодо наявності у неї належних житлових умов для спілкування з малолітньою дитиню, їх стану, відомостей про склад сімї та інших осіб, які проживають разом з позивачем або постійно перебувають у її помешканні, та те, що сторони мають право самостійно визначати місце зустрічей баби із онуком, то не можна їх обмежувати у цьому, однак в разі відсутності спільної згоди, зважаючи на конфліктність стосунків сторін, то доцільним буде в такому випадку визначити місце для зустрічей позивачки із малолітнім [PERSON] на узгодженій між сторонами території, а в разі відсутності такої згоди на нейтральній території. На підставі наведеного суд вважає необхідним для виконання рішення суду зобовязати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні позивачу з дитиною, тобто надавати позивачу дитину у визначений судом час для спілкування.

Outcome: partial