Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 31.03.2006 р. по 07.08.2015 р. працювала в Криворізькому факультеті Національного університету «Одеська юридична академія» на посаді бібліографа 2 категорії. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року стягнуто з відповідача на її користь надбавку за особливі умови праці за 2011 р. в сумі 24,79 грн.; надбавку за особливі умови праці за 2012 р. в сумі 34,27 грн., надбавку за особливі умови праці за 2013 р. в сумі 1086,55 грн., надбавку за особливі умови праці за 2014 р. в сумі 1887,48 грн., індексацію заробітної плати за квітень 2014 року-серпень 2015 року в сумі 1489,00 грн., компенсацію надбавки за особливі умови праці в сумі 3417,55 грн., компенсацію індексації заробітної плати в сумі 674,33 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08 серпня 2015 р. по 23 лютого 2017 р. в сумі 46168,20 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін. На підставі виконавчого листа від 15 грудня 2017 р. Головним Управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області 21 грудня 2017 р. було здійснено списання суми боргу з рахунків відповідача на її користь в безспірному порядку. таким чином, з моменту винесення рішення суду до фактичного розрахунку затримка розрахунку складає 206 робочих днів, тому на підставі ст.. 117 КЗпПУ просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 лютого 2017 року по 21 грудня 2017 року в сумі 24386 гривень 28 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений своєчасно та належним чином про час та місце слухання справи, відзиву не надав. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не надав суду належних доказів на підтвердження причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року, позов [PERSON] задоволено, стягнуто з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь [PERSON] надбавку за особливі умови праці за 2011 р. в сумі 24,79 грн.; надбавку за особливі умови праці за 2012 р. в сумі 34,27 грн., надбавку за особливі умови праці за 2013 р. в сумі 1086,55 грн., надбавку за особливі умови праці за 2014 р. в сумі 1887,48 грн., індексацію заробітної плати за квітень 2014 року-серпень 2015 року в сумі 1489,00 грн., компенсацію надбавки за особливі умови праці в сумі 3417,55 грн., компенсацію індексації заробітної плати в сумі 674,33 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08 серпня 2015 р. по 23 лютого 2017 р. в сумі 46168,20 грн. (а.с. 7-16 копії судових рішень). На виконання судового рішення позивачу 15 грудня 2017 року було видано виконавчий лист (а.с. 17 копій виконавчого листа), на виконання якого 21 грудня 2017 року [PERSON] було зараховано суму в розмірі 55910,31 грн., що підтверджується витягом з її карткового рахунку (а.с.18). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 18 січня 2017 року по справі № 6-2912цс16; від 29 січня 2014 року по справі № 6-144цс13 та від 22 січня 2014 року по справі № 6-159цс13. Так, затримка розрахунку виплати з моменту винесення судового рішення 27 лютого 2017 року до моменту фактичного розрахунку з позивачем 21 грудня 2017 року складає 206 робочих днів (лютий 3 дня з 24.02.2017 р., березень 22 дні, квітень 19 днів, травень 20 днів, червень 20 днів, липень 21 день, серпень 22 дні, вересень 21 день, жовтень 21 день, листопад 22 дня, грудень 15 днів по 21.12.2017 р.). Виходячи з середньоденної заробітної плати 118,38 грн. (розмір якої встановлено рішенням суду від 27.02.2017 р.) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 118,38 грн. * 206 днів = 24386,28 грн. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, суду не надав, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так як позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved