Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], Приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина С.В., про визнання договорів дарування недійсними. Свій позов мотивує тим, що 11.03.2016 приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округ Стеблиною С.В. було посвідчено договори дарування житлового будинку [ADDRESS], реєстровий № 252, та земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], реєстровий номер 254, згідно яких [PERSON], діючи за дорученням від імені позивача, передала 67/100 частини вищезазначеного будинку з відповідною частиною надвірних споруд та земельну ділянку, а відповідач [PERSON] прийняв їх у власність. Таким чином [PERSON], за дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В. діючи від її (позивача) імені, внаслідок зловмисної домовленості з своїм сином [PERSON], з метою отримання обопільної вигоди, передала всупереч її волі частину житлового будинку та присадибної земельної ділянки, що належали їй на праві особистої приватної власності, чим завдано шкоди на загальну суму 480859 грн. Після проведення перебудови всередині будинку та будівництва житлової прибудови у 2014 році, значно змінилися параметри і розміри належного їй будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим необхідно було провести відповідне узаконення перепланування та прибудови. Саме у зв'язку з цим, вона надавала довіреність своїй свекрусі [PERSON], але виключно, для того щоб провести реєстрацію змін до технічного паспорта на будинок, які виникли внаслідок проведення житлової прибудови до будинку, оскільки вона на той час працювала в місті Києві і не могла особисто займатися переоформленням. 29.09.2014 вона здійснила перереєстрацію права власності на житловий будинок, подавши копії необхідних для цього документів, оскільки її довірителькою цього виконано так і не було. Після цього у неї з [PERSON] виник скандал, останній звинувачував її у тому, що вона не довіряє його матері і йому, внаслідок чого вона вимушена була терміново залишити місце проживання, перейшла до своїх батьків без речей, і маючи на руках лише паспорт знову поїхала до Києва на роботу. З часом вона забула про те, що довіреність, як і всі оригінали документів залишилися у будинку, де проживав її колишній чоловік, вона навіть гадки не мала, що маючи ці документи та довіреність на ім'я його матері, можливо переоформити від її імені все належне їй майно. Вважала, що довіреність надавала лише для перереєстрації права власності на частину будинку у зв'язку з перебудовою, тому потреба у використанні довіреності відпала. З 2014 року по вересень 2016 року між нею та її колишнім чоловіком - відповідачем [PERSON] відносини не налагодилися, ним вчинялися сварки при зустрічах, погрози, він налаштував дітей проти неї і вона вимушена була подати заяву про розірвання шлюбу. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/1771/16-ц від 15.09.2016 шлюб між ними було розірвано. Після чого відповідач заявив, що вона втратила не тільки його і дітей, а й будинок. З 23.10.2017 з неї було стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання їх спільних дітей. З поданого відповідачем травні 2018 року позову про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, їй стало відомо, що відповідно до наданої нею довіреності від 21.05.2014, [PERSON] всупереч її волі, з метою отримання обопільної вигоди, вступила в зловмисну домовленість з відповідачем та передала у власність своєму синові належні їй (позивачу) на праві приватної власності 67/100 частин житлового будинку разом із присадибною земельною ділянкою про [ADDRESS] загальною вартістю 480859 грн. Дані договори дарування не відповідають її внутрішній волі та життєвим обставинам. Просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В., реєстровий № 252 від 11.03.2016, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0500 га кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріальною округу Стеблиною С.В., реєстровий № 254 від 11.03.2016. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позові, пояснила, що зміст довіреності від 21.05.2014 вона читала не повністю, а частково. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON], яка діє на підставі доручення для надання безоплатної правової допомоги від 04.09.2018 (а.с.34) в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні. Пояснили, що позивачу було достовірно відомо про те, що укладення довіреності від 21.05.2014 відбувалося з метою подальшого дарування належної їй власності [PERSON] Договори дарування було укладено зі згоди позивача, що підтверджується укладеним між сторонами договором про участь у вихованні дітей від 21.05.2014, оскільки саме за цим договором їх спільні діти залишилися проживати з відповідачем, але взамін [PERSON] дарує своєму чоловіку [PERSON] земельну ділянку та частину житлового будинку, що розташований на ній. Наявність у позивача іншого будинку в с. Ліпляве Канівського р-ну жодним чином не впливає на даний спір. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] у судовому засіданні заперечує щодо позовних вимог, пояснила, що під час оформлення довіреності від 21.05.2014 вона у нотаріуса не була, за домовленістю між сторонами їх діти проживають з відповідачем, тому за довіреністю вона подарувала відповідачу майно позивача, шляхом укладення договорів дарування земельної ділянки та частини житлового будинку, в якому він разом з дітьми продовжує проживати після розірвання шлюбних стосунків з позивачем. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина С.В. в судове засідання не з'явився, у попередньому судовому засіданні пояснив, що довіреність від 21.05.2014 цільова, саме для укладання правочину - дарування, у ній зазначалося кому дарується частка житлового будинку та земельна ділянка, належних позивачеві. Крім того, позивач особисто йому чітко заявляла про дарування, читала зміст довіреності та ставила підпис. Якби довіреність була дана для підготовки документів, то вона була б іншого змісту. Ним було перевірено дієздатність позивача, виявлено волю на укладення довіреності. Позивач мала право скасувати довіреність у будь-який час. Заперечує щодо скасування спірних договорів дарування від 11.03.2016. У ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 27.08.2018 відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.10.2018 (а.с.50) закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 26.10.2018. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, взявши до уваги думку третіх осіб та покази свідків, суд приходить до наступного висновку. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір'ю позивача. Батько позивача подарував донці [PERSON] будинок [ADDRESS]. Про довіреність на ім'я [PERSON] вона чула, але вона дана була для узаконення будинковолодіння, так як донька була поза межами м. Канева. Наміру дарувати будинок колишньому чоловікові позивач не мала, і про дарування частини житлового будинку та земельної ділянки донька дізналася у 2018 році, коли [PERSON] заявив вимогу про зняття з реєстрації в цьому будинку. З 2014 року позивач поїхала на роботу до м. Києва, але приїздила додому, діти залишилися в м. Каневі за спільною домовленістю з чоловіком. Під час підписання довіреності вона присутньою не була, на кого довіреність їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є батьком позивача та житловий будинок [ADDRESS] належав йому, який він подарував своїй донці [PERSON] - 67/100 частини, згодом донька зі своїм чоловіком [PERSON] добудували до будинку кімнату та веранду. Про довіреність його доньки на ім'я [PERSON] та дарування будинку відповідачу він не знав, на той момент позивач та відповідач з дітьми, як сім'я проживали разом, а коли його донька поїхала на заробітки, діти залишилися в цьому будинку. З 2016 року діти проживають з батьком постійно, донька має іншу дитину, перебуває в декретній відпустці, приїздить та спілкується з ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач [PERSON] є її рідною племінницею. Житловий будинок [ADDRESS] вона з братом успадкувала після смерті своїх батьків. Сама вона проживає в іншій частині цього будинку - [ADDRESS]. Її брат подарував своїй донці - позивачу, свою частину житлового будинку, в якій проживала їх сім'я. Вони добудували веранду, кухня та кімнату , відносини у сім'ї були нормальні. Племінниця з нею не спілкувалася, лише віталася, про довіреність та дарування їй особисто нічого не відомо. Діти проживають з батьком, племінниця на даний час приїздить і зустрічається з дітьми в школі, де вони навчаються, додому не йде. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/1771/16-ц від 15.09.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11,12). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.05.2017 (а.с.101) [PERSON] та [PERSON] 25.05.2017 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №214, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]». Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що 21.05.2014 між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] укладено договір про участь у вихованні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №536 (а.с.72,73) відповідно до якого сторони мають намір розірвати шлюб укладений відділом РАГС Канівського міського управління юстиції Черкаської області 28.04.2001 та у зв'язку з цим домовилися визначити місце проживання їхніх малолітніх дітей разом з батьком дітей [PERSON] Також 21.05.2014 [PERSON] видала [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою, уповноважила їх представляти її інтереси (а.с.74). Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. та зареєстрована в реєстрі за №807. Як вказує позивач у своїй позовній заяві вказана довіреність була оформлена лише для того, щоб провести реєстрацію змін до технічного паспорта на будинок, які виникли внаслідок проведення житлової прибудови до будинку. Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч.3 ст.237 ЦК). Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч.1 ст.244 ЦК України). Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами (ч.3 ст.244 ЦК). Відповідно до частин 1, 3 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Судом встановлено, що довіреністю від 21.05.2014 позивач уповноважила своїх представників [PERSON] та [PERSON], зокрема, представляти її інтереси у відповідному відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції, Експертних установах, органах нотаріату, а також, у разі необхідності - у інших органах га установах, діяльність яких пов'язана із виконанням повноважень, що передбачені нижче у цій довіреності з питань, пов'язаних із: - оформленням та одержанням проектної документації та введення в експлуатацію належної їй частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд та земельної ділянки, площею - 500 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. - поданням до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції правовстановлювальний документ та/чи інші документи, якщо такі будуть необхідні щодо реєстрації права власності на належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд та земельної ділянки, площею - 500 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. - отримати зареєстрований правовстановлювальний документ; - здійснити оплату наданих послуг та виконаних для неї дій; - замовленням та отриманням усіх необхідних та передбачених законодавством документів, необхідних їй для укладання правочину щодо відчуження, а саме дарування [PERSON], належної їй на праві приватної власності частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд та земельної ділянки, площею - 500 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, для належного виконання даної довіреності представники вправі, зокрема: розписуватися за неї, зокрема, але не виключно - підписати договір дарування без додаткового узгодження цього питання з нею; одержувати оформлені на її ім'я документи, у тому числі: витяги з державних та єдиних реєстрів, технічну документацію, якщо у тому буде необхідність, довідки про стан нерухомості, на частку житлового будинку, яка дарується, а також призначений для неї примірник договору дарування тощо; вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду уповноважень, та які будуть необхідними і доцільними для правильного і повного виконання дорученого (а.с.74). При цьому будь-які застереження, обмеження повноважень представників щодо укладення договору або договорів дарування, довіреністю не передбачено. Враховуючи вище викладене, суд критично оцінює твердження позивача [PERSON] про те, що довіреність від 21.05.2014 було дано нею на ім'я [PERSON] та [PERSON] лише для того, щоб провести реєстрацію змін до технічного паспорта на будинок [ADDRESS], оскільки воно не знайшло свого підтвердження у суді, а навпаки, спростоване текстом довіреності, з якого вбачається, що довіреність мала цільовий характер - намір та бажання укладення правочину відчуження, а саме дарування [PERSON] земельної ділянки, площею 500 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] та розташованого на ній частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд, що за адресою: [ADDRESS] 11.03.2016 між позивачем [PERSON] в інтересах якої діяла [PERSON] на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. 21.05.2014 за реєстровим №807, як дарувальником та [PERSON], як обдаровуваним було укладено оскаржувані договори, а саме: договір дарування житлового будинку - 67/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд під [ADDRESS], та договір дарування земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], що посвідчені приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. та зареєстровані в реєстрі за №№252,254 (а.с.14-19). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню - ст.719 ч.2 ЦК України. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 11.03.2016 недійсними, позивач [PERSON] посилалась на те, що ці правочини вчинено внаслідок зловмисної домовленості та на шкоду її правам і інтересам. Статтею 203 ЦК України передбачаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має учинятися у формі, встановленій законом. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень. Верховний Суд України в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Зі змісту оскаржуваного договору дарування житлового будинку від 11.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №252 (а.с.14-17), судом встановлено, що дарувальник [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. 21.05.2014 за реєстровим №807, подарувала та передала - чоловіку [PERSON], а обдаровуваний прийняв в дар від дарувальника 67/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд під [ADDRESS]. Відповідно до п.4 Договору дарування житлового будинку частина житлового будинку розташована на земельній ділянці, що є власністю дарувальника, площею - 0,0500 га наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Експертна (ринкова) вартість частини житлового будинку становить 379354,00 грн., відповідно до Звіту, складеного ФОП [PERSON] 09.03.2016. Зі змісту оскаржуваного договору дарування земельної ділянки від 11.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №254 (а.с.18,19), судом встановлено, що дарувальник [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. 21.05.2014 за реєстровим №807, безоплатно та без жодних умов передає у власність земельну ділянку (дарує) чоловіку - [PERSON], а обдаровуваний приймає цю земельну ділянку у власність (приймає вдар). Земельна ділянка, що дарується, загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до п.2.2 Договору дарування земельної ділянки вартість земельної ділянки становить 101505,00 грн., згідно з Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №-28-99.4-959/15-16 виданого Управлінням Держгеокадастру у Канівському районі 11.03.2016. Суд критично оцінює надані позивачем додаткові пояснення та обґрунтування позовних вимог, викладені в клопотанні від 18.01.2019 (а.с.92-95) щодо наміру відчужити належний їй житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] замість земельної ділянки та частини житлового будинку [ADDRESS], оскільки вони спростовуються матеріалами справи та поясненнями наданими у судовому засіданні приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В., який посвідчував довіреність. В судовому засіданні було з'ясовано, що у нотаріуса не виникло підстав вважати, що [PERSON], під час надання довіреності на представлення її інтересів на ім'я [PERSON] та [PERSON], не усвідомлювала значення своїх дій, натомість волевиявлення позивача було вільним, довіреність нею було прочитано та погоджено, будь-яких претензій до нотаріуса, в тому числі щодо роз'яснення положень законодавства та її прав і обов'язків не мала, нотаріусом було встановлено особу позивача та перевірено її дієздатність. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач мала право відповідно до чинного законодавства скасувати надану 21.05.2014 довіреність на ім'я [PERSON] та [PERSON], чого зроблено нею не було. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки в судовому засіданні з їх показів встановлено, що цим особам нічого не відомо щодо обставин укладення оскаржуваних договорів дарування між Хоменко О.Ю. від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту зловмисної домовленості її представника [PERSON] з [PERSON] щодо укладення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, факту вчинення правочинів всупереч її інтересам та завдання внаслідок цього збитків. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались позивач та її представник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed