Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого Законом України «Про державний бюджет», щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Свій позов позивач мотивує тим, що 13.06.2009 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, та позивачу було повернуто дівоче прізвище « [PERSON] ». 23.11.2018 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу з відповідачем у позивача народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.09.2017 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач має низький батьківський потенціал, не розуміє шляхи налагодження відносин із сином, не проявляє бажання спілкуватись та забезпечувати свою дитину, не виконує рішення суду щодо сплати аліментів на користь позивача на утримання дитини, внаслідок чого утворилась заборгованість. У зв`язку з чим, позивач звернулась до органу опіки та піклування виконкому Біляївської міської ради Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Біляївської міської ради Одеської області від 10.12.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вирішено позбавити батьківських прав. На даний момент неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому, а позивач не може забезпечити його належне утримання, у зв`язку з чим просить суд змінити спосіб їх стягнення з 1000 грн. до 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає та просить задовольнити. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Біляївської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, в якій також зазначають, що наполягають на задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2017 року було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення. У вказаному шлюбі у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.10.2009 року Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №36. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.09.2017 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Відповідно до довідки №40-54 від 13.10.2020 року виданої Болградським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), встановлено, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості по аліментах по АСВП №62690985 від 01.10.2020 року встановлено, що станом на 01.10.2020 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів склала 39 629,50 грн. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області від 10.12.2020 року за №164, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та рекомендовано виконавчому комітету затвердити висновок. Відповідно до ч.1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст. 155 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, тощо. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що суду надано достатньо доказів того, що [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує необхідних умов для його проживання, харчування, навчання, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, достатньому для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що в своїй сукупності суд розцінює як ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, а тому позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи справу в частині позовної вимоги [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , судом встановлено наступне. Відповідно до положень ч.1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст. 181 СК України). Положеннями ч.2 ст. 182, ч.1 ст.183 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року внесено зміни до ст. 182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789ХІІ (789912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з метою захисту права дитини на належне утримання, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження,

Outcome: approved