Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом та зазначила, що із [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2003 року. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час з відповідачем позивач не проживає, між ними припинені всі відносини як чоловіка та дружини, спільне господарство вони не ведуть, у них відсутній спільний бюджет. Позивач проживає разом з дитиною, а відповідач - окремо від них. Зважаючи на викладене, [PERSON] просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, однак, у дане судове засідання вони не з`явилися. У той же час, позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та без технічної фіксації, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] також надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] . На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони з 31 липня 2003 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, що підтверджується копією 31 липня 2003 року свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 квітня 2010 року. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сім`ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом з`ясовано, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. На підставі викладеного,

Outcome: approved