Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 4\~000 дол. США для купівлі автомобіля марки Фіат Добло. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути через один рік, тобто до 10.06.2015 року, а в разі відсутності коштів зобов`язався куплений автомобіль марки Фіат Добло передати позикодавцю до повного погашення боргу, про що свідчить власноручно написана відповідачем [PERSON] розписка. Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач у строк до 10.06.2015 року позивачу позику не повернув. 23.06.2015 року відповідач [PERSON] частково повернув кошти за договором позики у розмірі 1\~500 дол. США. Проте, решту коштів у розмірі 2\~500 дол. США за договором позики відповідач [PERSON] позивачу не повернув та пояснив, що він розлучається з дружиною та ділить майно. Таким чином, права позивача на володіння та розпорядження власним майном грошовими коштами порушуються, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідачів в рівних частках 2\~500 дол. США та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Куций Р.А. позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення останніх. Представники відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні останніх відмовити у зв`язку з безпідставністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась із невідомих суду причин, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні останніх відмовити. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 10.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 4\~000 дол. США для купівлі автомобіля марки Фіат Добло. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути через один рік, тобто до 10.06.2015 року, а в разі відсутності коштів зобов`язався куплений автомобіль марки Фіат Добло передати позикодавцю до повного погашення боргу, про що свідчить власноручно написана відповідачем [PERSON] розписка (а.с.4). У відповідності ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач у строк до 10.06.2015 року позивачу позику не повернув. Разом з тим, 23.06.2015 року відповідач [PERSON] частково повернув кошти за договором позики у розмірі 1\~500 дол. США, що підтверджується розпискою [PERSON] від 23.06.2015 року (а.с.32). Проте, решту коштів у розмірі 2\~500 дол. США за договором позики відповідач [PERSON] позивачу не повернув. Таким чином, відповідач [PERSON] , не зважаючи на взяті на себе зобов`язання за договором позики, до теперішнього часу повного розрахунку не провів перед позивачем, тому повинен сплатити на її користь 2\~500 дол. США, що станом на 21.08.2015 року згідно курсу НБУ становить 55\~075 грн. Однак, суд не погоджується з думкою позивача, відповідача [PERSON] , його представника адвоката Куцого Р.А. щодо стягнення з відповідачів в рівних частках на користь позивача заборгованості за договором позики, оскільки закон закріплює принцип персональної відповідальності суб`єкта за вчинене ним правопорушення (ч.2 ст.61 Конституції України), таким чином за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може накладатися лише на його особисте майно та (або) на частку у спільній сумісній власності, яка виділена цій особі в натурі. А тому, посилання позивача на положення ч.2 ст.73 СК України, які передбачають можливість накладення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, є помилковими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що договір позики грошових коштів було укладено відповідачем в інтересах сім`ї та одержані кошти за договором були використані на її потреби, зокрема на купівлю автомобіля, який використовувався для потреб сім`ї. Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 550,75 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.430367574.1 від 04.09.2015 року, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , так як у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial