Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 03.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області. Відповідач [PERSON] є колишнім власником вказаної квартири та до теперішнього часу з реєстрації у ній не знявся. Будь-який зв`язок у неї з відповідачем відсутній. З часу укладання договору купівлі-продажу [PERSON] у зазначеній квартирі не мешкав. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, вона змушена сплачувати за нього комунальні послуги, які розраховуються з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, не має змоги оформити житлову субсидію. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просила задовольнити їх. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідача до суду не надходило. Враховуючи позицію позивача, той факт, що відповідач двічі належним чином повідомлений про час та місце розгляду стосовно нього цивільної справи, суд вважає необхідним дану справу розглянути заочно. Вислухавши пояснення позивача, та дослідивши матеріали справи, покази свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є договір купівлі-продажу від 03.01.2020, посвідчений приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області Заря В.В. (а.с. 5). Згідно довідки з відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №7566 від 21.07.2020, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , 1959 року народження з 09.08.1988 року (а.с.9). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] і є головою ОСББ в цьому будинку. Вона була знайома із відповідачем, оскільки вже проживала в будинку, коли десь 35 років тому до нього вселився відповідач [PERSON] . Але вже більше 15 років відповідач в належній йому квартирі не проживає. Їй відомо, що він постійно проживає в Російській Федерації. Належна йому квартира багато років стояла порожня і занедбана. Періодично в ній проживали «квартиранти», а нещодавно її придбали у власність, але хто вона не знає. Жодного разу з моменту виїзду до Росії відповідач не приїздив, в квартирі відсутні будь-які речі, вона багато років вважалась покинутою. Відповідно до ч.1 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Судом встановлено,\~що принаймні\~останні 15\~років квартира [ADDRESS] за своїм цільовим призначенням відповідачем [PERSON] не використовується, його відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідач не проживає там, чи домовленостей між ним та власником житла [PERSON] щодо порядку її використання судом не встановлено. Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, участі в утриманні житла не приймає, це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved