Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 квартири № 44, по вул. Карпенко-Карого, 5-а, в м. Запоріжжя, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В позові зазначено, що 25.02.2014 року померла мати позивача [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у складі 1/2 частини квартири № 44 в будинку № 5-а, що знаходиться в м. Запоріжжі по вул. Карпенка-Карого. 30.09.2017 року позивач подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте 30.09.2017 року отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що спадкоємцем не надано оригіналів документів про право власності на спадкове майно спадкодавця [PERSON] Як вказує позивач, він є єдиним спадкоємцем першої черги після [PERSON], інші спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь позивача. Також позивач зазначає, що спадкодавцю спадкове майно належало на підставі свідоцтва про право власності на житло № 9194 від 03.11.1999 року, відповідно до змісту якого квартира за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого[ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Посилаючись на ст. ст. 328, 384, 1216, 1218 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що іншої можливості захистити свої права, окрім як у судовому поряду в нього не має та саме це і спонукало його звернутися до суду із позовом про визнання права власності на 1/2 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого[ADDRESS] в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON] наполягала на заявленому позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні вказала, що не заперечує проти задоволення позову, про що також подала письмову заяву, наявну в матеріалах справи. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та наявних доказів. Як передбачено ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно копії свідоцтва № 9194 про право власності на житло що видане Шевченківською районною адміністрацією 03.11.1999 року, квартира за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого[ADDRESS], належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстровій книзі за № 265/37597. Так згідно свідоцтва про смерть 25.02.2014 року померла [PERSON] у віці 83 років, вказаний факт зареєстровано Міським відділом ДРАЦС РС [PERSON] МУЮ. Згідно свідоцтва про смерть 20.05.2017 року помер [PERSON] у віці 52 років, вказаний факт зареєстровано Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області. Згідно свідоцтва про народження серії V-УР № 0340049 від 11.12.1962 року, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. На запит суду Пятою [PERSON] ДНК ГТУЮ в Запорізькій області направлено копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] № 152 за 2014 рік. В матеріалах справи наявна заява [PERSON], [INFO] про прийняття спадщини від 29.03.2014 року. Згідно заяви [PERSON] [INFO] що подана 29.03.2014 року до 5 [PERSON] ДНЗК, останній відмовляється від прийняття належної йому частки спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], [INFO] Також матеріали спадкової справи містять заяву [PERSON], відповідно до змісту якої, останній, як співвласник квартири, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого[ADDRESS], просить визначити на імя померлої [PERSON], 1/2 частку вказаної квартири. Згідно заяви [PERSON] [INFO] що подана 29.03.2014 року до 5 [PERSON] ДНЗК, останній відмовляється від прийняття належної йому частки спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], [INFO] Також спадкоємцю [PERSON], що зареєстрований та проживає у Російській Федерації, [ADDRESS], було розяснено право на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте спадкова справа не містить відповідних заяв [PERSON] поданих у передбачений законом строк. Як передбачено ст.. 370 ЦК України Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 12 постанови ВСУ № 7 від 30.05.2008 року За загальними правилами частини другої статті 372 ЦК У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. За таких обставин суд вважає встановленим, що частка майна належного спадкодавцю [PERSON] - квартири розташованої за адресою м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого[ADDRESS], відповідає 1/2 її частини. Стаття 1269 ЦПК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, після смерті [PERSON] є її син [PERSON], [INFO], що прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1268 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці після смерті [PERSON], [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини, а [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом строк не звертався. [PERSON] звернувся до Пятої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], але нотаріус у видачі свідоцтва відмовила через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обовязки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав Позивача.

Outcome: approved