Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 31.01.2014 року квартири [ADDRESS] укладеного між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] недійсним в частині продажу ? частки вказаної квартири [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], повернути сторони у попередній стан та визначення за [PERSON] і [PERSON] ідеальні частки по ? в спільній сумісній власності в квартирі [ADDRESS]. Позивач в позові зазначила, що їй та її рідній сестрі [PERSON] на праві власності, на підставі договору дарування, належало по ? частки кожній квартири [ADDRESS]. За пропозицією [PERSON], вона вирішила продати свою частку квартири разом з [PERSON]Л. її онуки [PERSON] 31.01.2014 року між нею, [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно вказаного договору продаж спірної квартири вчиняється за 80100 грн., та гроші продавцями отримані підписання цього договору. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] і [PERSON] ввели її в оману. Так, дійсна ринкова вартість спірної квартири на момент її продажу коливалася в розмірі 25000 - 20000 доларів США, за домовленістю між сторонами вона повинна була отримати гроші в сумі 10000 доларів США, що відповідає реальної вартості належній їй частки квартири, сума 80100 грн. була вказані за проханням [PERSON], для того, щоб [PERSON] сплати витрати повязані з нотаріальним посвідченням договору у меншому розмірі. 10000 доларів США вона повинна була отримати при оформленні цієї угоди, але її рідна сестра [PERSON], якої вона довіряла та з якою у неї не було проблем у стосунках, повідомила, що гроші нотаріусу не принесли, щоб не втратити по дорозі та передадуть гроші вже на квартирі. Після посвідчення договору, вони пішли на квартиру відповідачки, де [PERSON] їй знову повідомила, що грошей у [PERSON] не має та гроші вона виплатить протягом року. Вона знову повірила рідним людям, потім ще протягом двох років сестра її запевняла, що гроші будуть їй виплачені, коли відповідачка відновить документи, приватизує квартиру [ADDRESS] та продасть її. 24.11.2015 року [PERSON] померла та [PERSON] їй повідомила, що грошей у неї не має, розірвати договір купівлі-продажу спірної квартири або продати її відповідач відмовляється. Зазначила, що вказані обставини щодо не отримання нею грошових коштів за її частку квартири підтверджуються аудіо записом розмов з відповідачем, в яких [PERSON] особисто підтвердила, що на момент укладення угоди гроші вона не передавала та відсутністю у неї грошових коштів і на даний час. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити. В судовому засідання відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, у звязку з їх надуманістю, безпідставністю, які мають на меті лише особисте збагачення за рахунок відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, вказували, що у 2014 році її рідна баба [PERSON] запропонувала їй купити у неї та її сестри [PERSON] належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS], оскільки у неї були деякі заощадження вона погодилась. Позивачка особисто звернулась до організації з метою визначення вартості квартири, згідно висновку вартість спірної квартири склала 80100 грн., сторони вважали вказану суму справедливою та домовились про продаж квартири. В призначений час вони усі прийшли до нотаріуса [PERSON], передали документи нотаріусу, а вона передала продавцям в рівних частках обумовлену вартість квартири 80100 грн., після чого вже пішли до нотаріуса для безпосереднього укладення договору купівлі-продажу, усі сторони були ознайомлені зі змістом договору та особистим підписом підтвердили своє волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу за вказаними в ньому умовами, будь-яких зауважень з боку позивач не було. Про отримання продавцями грошових коштів міститься окреме застереження в нотаріально посвідченому договорі. Після укладення договору вона ще деякий час не вселялась у спірну квартиру, за проханням позивачка, оскільки вона здавала квартиру в оренду. Квартира була в занедбаному стані та необхідно було роботи ремонт, міняти вікна. Навесні 2015 року позивач остаточно передала їй розрахункові книжки по оплаті комунальних послуг та вона разом з родиною вселилась в спірну квартиру, здійснила ремонт, встановила лічильник, переоформила особові рахунки, жодних претензій продавці їй не предявляли. Вже після смерті її баби [PERSON], позивач почала звертатися до неї з вимогою про доплату їй 20000 доларів США вартості за її частку проданої квартири посилаючись на те, що ціни на нерухомість значно зросли. Посилання позивача, що угода вчинена під впливом обману є безпідставними, не підтверджено будь-якими доказами в чому полягав обман, щодо яких саме обставин її було введено в обман та в чому полягав умисел покупця. Крім того, відповідач зазначила, що на представлених позивачем аудіо записах дійсно її голос, що розмови між нею, позивачем та її адвокатом були, текст розмови безперервний, про те вважала вказані звукові записи її розмов з позивачкою недопустимими доказами, оскільки їх фіксування було без її згоди та без повідомлення про фіксування. В судове засідання третя особа не з'явилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуду суду. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 28.06.1997 року рідним сестрам [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на праві спільній сумісній власності, право власності за якими зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.06.2009 року. Отже, виходячи із рівності часток співвласників у праві спільній сумісній власності, відповідно до ст. 370 ч.2 ЦК України, [PERSON] і [PERSON] належало по ? частки квартира [ADDRESS]. 31.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON], як продавцями та онукою [PERSON] - [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №200. Відповідно до п. 3 вище вказаного Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 80100 грн., які отримані продавцями до підписання цього договору. Цю суму сторони вважають справедливою, її розмір не повязаний із бігом якихось важких обставин і сторін повністю задовольняє. Сторони своїми підписами під цим договором підтверджують факт повного розрахунку. Відповідно до вимог ст.ст.\~655, 656, 657 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну. Ставлячи питання про визнання цього договору недійсним в частині продажу ? частки вказаної квартири [PERSON], позивач посилається на те, що її рідна сестра [PERSON] та її онука [PERSON], будучи її близькими родичами, між якими були завжди довірчі відношення, пообіцяли, що гроші за її частку квартири передадуть в той же день, але після укладення договору та гроші знаходяться у них вдома, на що вона погодилась, оскільки довіряла їм, але вже після підписання договору, [PERSON] та її онука [PERSON] повідомили, що грошей немає, та гроші будуть їй передані протягом року, тобто договір укладено під впливом обману, оскільки відповідачка не сплатила грошові кошти\~\~ні до укладення договору купівлі-продажу квартири, ні до теперішнього часу, а тому згідно\~ст. 230 ЦК України\~він є недійсним. Відповідно до вимог\~ст. 230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п. 20\~Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. \~\~\~\~ Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, законодавець визначає, що факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості\~\~речі, які\~\~значно знижують\~\~її цінність\~\~або\~\~можливість\~\~використання за цільовим призначенням.\~\~Обман може виражатись\~\~в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Так, на підтвердження того, що договір купівлі-продажу був укладений під впливом обману з боку відповідача (покупця за договором) та, що на момент укладення спірного договору грошового розрахунку між сторонами здійснено не було, позивачем надано до суду звуковий записи розмов позивача, її адвоката з відповідачем [PERSON], здійснені за допомогою диктофону. Вказаний доказ був досліджений судом в судовому засіданні, та з вказаних звукових записів розмов між [PERSON], її адвокатом [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] під час розмов розповіла та підтвердила, що до укладення договору вона ніяких грошових коштів [PERSON] не передавала, крім того, пояснила, що вона повідомляла свою бабу [PERSON] проте, що грошей у неї не має, але остання все ж наполягла на укладенні договору купівлі-продажу, пояснивши, що домовиться з сестрою. [PERSON] вказувала, що обіцяла виплатити гроші позивачу протягом року. При цьому, [PERSON] також розповіла, що грошей у неї не має і на теперішній час, їй не відомо яким чином вона виплатить позивачу гроші за її частку квартири, але продавати спірну квартиру вона не бажає. При цьому, в судовому засіданні відповідачка підтвердила факт існування таких розмов між нею, позивачем та адвокатом останньої, те, що на наданих звукових записах дійсно її голос та текст розмов безперервний, проте вважала, що це недопустимий доказ. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 65 ЦПК України речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, як беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, суд вважає, що наданий позивачем звуковий запис розмов сторін, є належним і допустимим доказом, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України Суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо недопустимості вказаного доказу. Таким чином, суд приходить до переконання, що на момент укладення спірного договору грошового розрахунку між сторонами здійснено не було, що підтверджено належними доказами, доведено сам факт обману, а відсутність у відповідача на момент укладення договору купівлі-продажу грошових коштів, свідчить про доведеність наявностіь умислу в діях відповідача щодо введення в оману позивача. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, суд приходить до переконання, що договір купівлі-продажу від 31.01.2014 року підлягає визнанню недійсним частково, а саме в частині продажу [PERSON] 1/2 частки спірної квартирі. Згідно\~ст.216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За змістом статей 215 та 216 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», само по собі визнання недійсним виконаного правочину не призводять до реального відновлення порушеного права. Фактично, заявляючи позов про визнання оспорюваного правочину недійсним, особа має на меті подальше повернення майна, переданого за таким правочином. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1\~ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Таким чином, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 216 ЦК України, застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу, визнавши за позивачем право власності на ? частку квартири. При цьому, вимоги в частині визначення за позивачем та відповідачем ідеальних часток в спільній сумісній власності, суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Заперечення відповідача та її представника суд оцінює критично, оскільки вони протирічать зібраним доказам по справі та суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по спліті судового збору у розмірі 871,20 грн.

Outcome: partial