Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення 48000 грн. за договором про взяття на себе зобов'язань укласти договір купівлі-продажу від 31.01.2013 року, у тому числі суми грошових коштів у розмірі 24000 грн., переданих позивачем відповідачеві в момент укладення договору, та 24000 грн. неустойки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.01.2013 року між сторонами укладений договір про взяття на себе зобов'язання укласти договір купівлі - продажу, предметом якого є взяття на себе зобов'язань укласти договір купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], який повинен бути підписаний не пізніше 17.00 год. 01.03.2013 року у приватного нотаріуса [PERSON] За умовами цього договору позивач передала відповідачеві грошові кошти в сумі двадцять чотири тисячі гривень, що в еквіваленті становило 3000 доларів США з метою виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за даним договором (сплата заборгованості по комунальним платежам, сплата витрат по оформленню документів, необхідних для укладення договору, зняття з реєстрації всіх осіб, які проживають в зазначеному об'єкті нерухомості, тощо). Посилаючись на те, що відповідач безпідставно відмовилась від укладення договору купівлі-продажу квартири 01.03.2013 року, позивач вважає, що відповідач має виплатити на її користь передану їй суму, зазначену в п.п. 3.2. у розмірі 3000 доларів США, що складає 24000,0 гривень та сплатити неустойку в розмірі 3000 доларів США, що складає 24000,0 гривень. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі довіреностей, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що за умовами діючого законодавства попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, та оскільки договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, то складання попереднього договору купівлі-продажу квартири підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, та у зв'язку з недодержанням сторонами вказаної вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, відповідач та її представники вважають, що оскільки між сторонами взагалі не існувало попереднього договору про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу квартири, то не може існувати і забезпечення зобов'язання у виді неустойки, завдатку, тощо. Також, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки, оскільки згідно зі ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна скорочена позовна давність строком у 1 рік. Крім того, відповідач стверджує, що 16.08.2013 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, у зв'язку з чим доводи та звинувачення з боку позивача про невиконання відповідачем зобов'язань з купівлі-продажу квартири є безпідставними та необґрунтованими. Також, відповідач вважає, що позивач [PERSON] усвідомлювала, що грошові кошти в розмірі 24000 грн. від неї фактично отримала не [PERSON], а [PERSON], яка мала продати [PERSON] належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS], та у зв'язку з цим [PERSON] були передані [PERSON] гроші в сумі 24000 грн. для сплати заборгованості по комунальним платежам, сплати коштів по оформленню документів, необхідних для складання договору, зняття з реєстрації мешканців житла, які [PERSON] отримала від позивача та в присутності останньої передала їх [PERSON]. Відповідач наголосила, що 16.05.2013 року позивач в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] письмово підтвердила відсутність матеріальних претензій до [PERSON], і дала письмову згоду на фактичне повернення їй з боку [PERSON] грошей в сумі 24000 грн., що на думку відповідача, свідчить про відсутність з її боку вини з приводу невиконання нею будь-яких цивільно-правових зобов'язань перед [PERSON]. З урахуванням викладеного, відповідач та її представники просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд встановив наступне. 31.01.2013 року [PERSON] та [PERSON] підписаний договір про взяття на себе зобов'язання укласти договір купівлі - продажу, за умовами п. 1.1. якого сторони взяли на себе зобов'язання укласти договір купівлі - продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Пунктами 2.5. та 3.1. Договору визначено, що Продавець ([PERSON]), а також Покупець ([PERSON].) зобов'язані укласти договір купівлі - продажу, який повинен бути підписаний не пізніше 17.00 год. 01.03.2013 року у нотаріуса [PERSON] по [ADDRESS]. При цьому вартість об'єкта, який продається повинна складати триста шістдесят тисяч гривень (сорок п'ять тисяч доларів США). Відповідно до п.3.2. Договору для виконання зобов'язань, взятих на себе Продавцем за даним договором (сплата заборгованості по комунальним платежам, сплата витрат по оформленню документів, необхідних для укладення договору, зняття з реєстрації всіх осіб, які проживають в зазначеному об'єкті нерухомості та інше), Покупець в момент укладення даного Договору передає Продавцю грошові кошти в сумі двадцять чотири тисячі гривень, що в еквіваленті становить 3000 доларів США. При укладенні договору купівлі - продажу об'єкту нерухомості зазначена сума зараховується в рахунок суми, сплаченої Покупцем Продавцю за проданий об'єкт. Пунктом 5.1. Договору визначено, що в разі невиконання Продавцем взятих на себе зобов'язань, він виплачує Покупцю суму, зазначену в п.п. 3.2. та неустойку в розмірі 3000 доларів США, що складає 24000,00 гривень. Пунктом 5.2. Договору визначено, що в разі невиконання зобов'язань, взятих на себе Покупцем, сума, зазначена в п.п.3.2, переходить Продавцю. Позивач наголосила, що 01.03.2013 року вона з'явилась до приватного нотаріуса [PERSON] за адресою, зазначеною у договорі від 31.01.2013 року та готова була укласти договір купівлі - продажу квартири, на підтвердження чого надала копію свідоцтва серії [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за №1693, але [PERSON] з невідомих позивачеві причин відмовилась продавати квартиру, чим порушила умови п. 2.5. Договору. З матеріалів справи вбачається, що в подальшому, між [PERSON] та [PERSON] був укладений інший договір про намір укласти договір купівлі - продажу від 16.05.2013 року, предметом якого є намір укласти договір купівлі - продажу об'єкту нерухомості двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Ціна визначена продавцем в розмірі 45000,0 доларів США, розрахунок за квартиру здійснюється в гривні по існуючому курсу на день укладання Договору купівлі - продажу. 16.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі - продажу вказаної квартири [ADDRESS], за суму 360000,0 грн. (що на день підписання цього Договору є еквівалентом суми сорок п'ять тисяч доларів США за курсом, встановленим за домовленістю сторін), які Продавець отримав від Покупця готівкою повністю, ще до підписання цього договору, та жодних претензій щодо розрахунку за договором не мав. Однак позивач стверджує, що 24000,00 грн., які були передані нею за умовами договору від 31.01.2013 року, в порушення п.3.2. зазначеного договору не були зараховані в рахунок суми, сплаченої [PERSON] при купівлі вищевказаної квартири, та на прохання позивача повернути їй грошові кошти у розмірі 24000,0 грн., [PERSON] відповіла відмовою та повідомила що сплатила зазначені грошові кошти як завдаток за квартиру по [ADDRESS] на користь [PERSON]. Таким чином, позивач вважає, що станом на теперішній час [PERSON] повинна сплатити на її користь 24000 грн. за порушення п. 2.3 Договору від 31.01.2013 року, оскільки 01.03.2013 року договір купівлі - продажу квартири не відбувся саме з її вини, та в подальшому зазначені 24000,0 грн. не були зараховані в рахунок суми, сплаченої вже безпосередньо при придбанні квартири, а також - 24000,0 грн. неустойки на підставі умов п. 5.1. Договору від 31.01.2013 року та ст. 571 Цивільного кодексу України, згідно з вимогами якої, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до змісту ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Так, договором про взяття на себе зобов'язань укласти договір купівлі-продажу від 31.01.2013 року визначено істотні умови основного договору: об'єкт нерухомості, що має бути відчуженим; ціна основного договору - сума коштів, за яку має бути продана квартира; валюта виконання грошового зобов'язання; строк укладення основного договору - до 01 березня 2013 року; умови забезпечення виконання цього договору та відповідальність за його невиконання, а також зобов'язання сторін укласти в обумовлений строк основний договір на умовах, встановлених цим договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний договір є попереднім договором. Договір купівлі-продажу квартири, на який посилається позивач, в силу ст. 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно, і будь-які інші правочини, які пов'язані з даним договором, також мають відповідати вимогам , які визначені для основного правочину. Таким чином, враховуючи, що сторони на порушення вимог ч. 1 ст. 635 ЦК не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору, встановленої ст. 657 цього Кодексу для основного договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки за правилом ч. 1 ст. 220 ЦК недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed