Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розподіл в натурі домоволодіння розташованого по вул. Гагаріна, 28, в с. Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області, яким володіє на праві спільної часткової власності з відповідачкою [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що їй належить 49/100 частин у спірному домоволодінні на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.2015 року. Іншій співвласниці зазначеного домоволодіння належить 51/100 частин у ньому. На сьогоднішній день вона постійно проживає у одній із кімнат у спірному будинку, у яку зробила вхід через балконні двері, оскільки відповідачка забрала ключі від будинку і не дозволяє ні проживати у ньому, ні користуватися господарськими будівлями. Остання, раз на декілька місяців приїжджає, однак ключі від будинку відмовляється надавати, так як, вважає вказане домоволодіння особистою власністю. У звязку із тим, що згоди про виділ в натурі належної позивачці частки домоволодіння з відповідачкою не досягнуто, [PERSON] просила провести між нею та відповідачем розподіл домоволодіння та виділити в натурі у власність у житловому будинку: кімнати площею 12,5 кв. м. (позначену на плані 1-5), кімнати площею 12,2 кв.м. (1-6), допоміжні приміщення: коридор площею 3,3 кв.м. (1-1), ванну кімнату площею 5,0 кв.м. (1-7), а всього житлових приміщень площею 24,7 кв.м., погріб та надвірні будівлі - цегляний сарай з літньою кухнею, що вважає відповідає 49/100 часткам вказаного домоволодіння. Інші приміщення просила суд виділити у власність відповідачу. Крім того, у судовому засіданні 15.06.2015 року подала заяву про уточнення позовних вимог та просила суд виділити їй в натурі у власність у житловому будинку, розташованому по вул. Гагаріна, 28, в с. Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області: кімнати площею 12,5 кв.м. (позначену на плані 1-5), кімнати площею 12,2 кв.м. (позначену на плані 1-6), допоміжні приміщення: коридор площею 7,7 кв.м. (позначений на плані - І), коридор площею 3,3 кв.м. (позначений на плані 1-1), ванну кімнату площею 5,0 кв.м. (позначену на плані 1-7), а всього житлових приміщень площею 24,7 кв.м., погріб та надвірні будівлі - цегляний сарай з літньою кухнею, що відповідає 49/100 часткам вказаного домоволодіння. Інші приміщення просила суд виділити у власність відповідачу. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.06.2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку в спільному майні, визнання права власності на частину будинковолодіння та земельну ділянку. У зустрічному позові позивач [PERSON] просила припинити право спільної власності [PERSON] на 49/100 частини житлового будинку з належними надвірними будівлями, що знаходяться по вул. Гагаріна, 28, в с. Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області та визнати за нею право власності на 49/100 частин вказаного будинковолодіння, а грошові кошти, які будуть перераховані нею на депозитний рахунок суду передати на користь [PERSON] Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що на даний час між нею та [PERSON] виникли неприязні та спірні відносини з приводу спільного володіння та користування будинком, а тому спільне володіння та користування ним не можливе. Оскільки [PERSON] проживає одна, шкоди її сімї із припиненням права на частку у спільному майні не буде, та у звязку з наявністю у неї іншого будинку істотного порушення прав [PERSON] також не відбудеться. Окрім цього, наголосила, що має більшу частку у спільному майні. Крім того, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,15 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: вул. Гагаріна, 28, в с. Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області. У судовому засіданні 23.06.2015 року представник відповідача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за [PERSON] право власності на 49/100 частин житлового будинку з належними надвірними будівлями, що знаходяться по вул. Гагаріна, 28, в с. Судилків Шепетівського району Хмельницької області та право власності на земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, розміром 0,1542 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6825588500:01:017:0014. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечила повністю та суду пояснила, що спірне домоволодіння побудоване її цивільним чоловіком [PERSON], з яким вона прожила у цивільному шлюбі 14 років. В 1994 році 51/100 частина вказаного домоволодіння була ним подарована його матері [PERSON], після смерті якої вказану частку успадкувала її дочка відповідачка [PERSON] Отже, вказаний будинок у цілому не перебував у власності батьків її чоловіка, а тому не носить статусу «батьківської хати», на який у зустрічній позовній заяві вказує [PERSON] Просила врахувати, що через неприязні відносини, що виникли між ними згоди щодо поділу домоволодіння не досягнуто та з урахуванням висновку експерта просила суд розділити будинок та надвірні будівлі в натурі, виділивши більшу частину будинку, що в одиницях площі житлового будинку більше ідеальної частки на 1,3 кв.м., оскільки вона проживає у ньому з 2000 року по теперішній час, а відповідач зареєстрована і постійно проживає з 1991 року у м. Севастополь АР Крим та зрідка приїздить. Також у звязку із тим, що протягом багатьох років проживання у будинку склався певний порядок користування ним, просила суд виділити їй у власність\~житловий будинок «АІ», коридор (1-1) площею 3,3 кв.м., житлову кімнату (частину) (1-4) площею 5,4 кв.м., житлову кімнату (1-5) площею 12,5 кв.м., житлову кімнату (1-6) площею 12,2, кв.м., ванну (1-7) площею 5,0 кв.м., а всього загальною площею приміщень 38,4 кв.м. залишковою вартістю заміщення 204447 (двісті чотири тисячі чотириста сорок сім) грн.; та надвірні будівлі: веранда «а», погріб «а1», погріб «а11», сарай з літньою кухнею «Б» (приміщення літньої кухні 1), сарай з літньою кухнею «Б» (приміщення сараю), а всього надвірних будівель залишковою вартістю заміщення 143104 (сто сорок три тисячі сто чотири) грн., що разом становить 347551 (триста сорок сім тисяч пятсот пятдесят одна) грн., відповідно до єдиного Варіанту 1 експертного висновку щодо технічно можливого варіанту поділу житлового будинку, що позначений на плані будинку та плані літньої кухні жовтим кольором. Також, пояснила, що погоджується сплатити компенсацію відповідачу [PERSON] у сумі 1505 (одна тисяча пятсот пять) грн., у зв'язку із зменшенням ідеальної частки в одиницях вартості частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Крім того, просила суд стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 540,46 грн., витрати, понесені на оплату послуг з проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2000 грн. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечила повністю та суду пояснила, що будинку, який ніби то належить [PERSON] на праві власності, на який в зустрічній позовній заяві вказує представник [PERSON] [PERSON] не існує. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.04.2008 року [PERSON] є співвласником ? частки квартири [ADDRESS]. З часу придбання квартири і по сьогоднішній день в ній проживають її сестра [PERSON] із своєю сімєю. Вказувала на те, що згідно положень чинного законодавства України особа може мати у власності необмежений перелік обєктів нерухомого майна та забороняється обмеження прав одних за рахунок інших, у тому числі щодо прав співвласників режиму спільної часткової власності. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити і тому, що частка [PERSON] у спірному домоволодінні становить майже рівнозначну половину і припинення права власності на неї завдасть останній істотної шкоди, оскільки з 2000 року і по теперішній час вона проживає у вказаному домоволодінні. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судове засідання повторно не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. У судових засіданнях 15.06.2015 року та 23.06.2015 року проти позовних вимог [PERSON] заперечувала та подала зустрічну позовну заяву. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] після неодноразових клопотань про перенесення розгляду справи у подальші судові засідання не зявлялися. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] 18.09.2015 року подав до суду письмову заяву, у якій просив подальший розгляд вказаної справи проводити без його участі у звязку з припиненням договору про надання правової допомоги, що підтверджується актом від 14.09.2015 року, згідно якого він зобовязання за договором № 24 про надання правової допомоги від 04.12.2014 року перед клієнтом [PERSON] виконав та надав усі необхідні юридичні послуги. За таких обставин, суд дійшов висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та представник позивача не заперечували проти такого вирішення справи. Вислухавши\~\~пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи,\~оцінивши наявні у справі докази,\~суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог та зазначених і доведених ними обставин. Згідно зі ст. 60 ЦПК України\~\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наданих суду доказів встановлено, що позивач\~\~[PERSON]\~\~відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.2015 року набула права спільної часткової власності на 49/100 часток домоволодіння, що знаходиться по вул. Гагаріна, 28, в с.Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області (а.с. 6). Право спільної часткової власності нею зареєстровано 20.04.2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 49/100 частин спірного домоволодіння від 20.04.2015 року (а.с. 7). Відповідачці [PERSON] належить 51/100 часток домоволодіння, що знаходиться по вул. Гагаріна, 28, в с. Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2002 року (а.с.44). 28.04.2014 року [PERSON] зареєстровано право власності на 51/100 часток спірного домоволодіння, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2014 року (а.с.45). Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, з огляду на наведене, домоволодіння, яке знаходиться по вул. Гагаріна, 28, в с.Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, їх ідеальні частки становлять49/100 та 51/100 відповідно. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Під час вирішення спору про поділ будинку, суд виходить з норм ст.ст. 183, 364 ЦК України, відповідно до положень яких, виділ частки в натурі може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Оскільки статтею 367 ЦК України питання щодо можливості поділу з відхиленням від розміру часток і з присудженням компенсації співвласнику, частка якого зменшується не врегульоване, слід застосовувати аналогію закону і керуватися положенням ч. 2 ст. 364 ЦК України. Відповідні роз'яснення щодо порядку проведення поділу майна містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року N 13 та від 25 травня 1998 року N 15).Зокрема, у п.п. 6-8 зауважено, що виділ частки в натурі (поділ) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Таким чином, визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників. З метою з'ясування обставин, що мають значення для справи, за клопотаннями представників сторін [PERSON], [PERSON], ухвалою суду від 23.06.2015 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №6-130-15 від 07.07.2015 року розподіл житлового будинку в ідеальних частках технічно неможливий, але можливий із незначним відступом від ідеальних часток. Експерт запропонував один технічно можливий варіант розподілу житлового будинку, за яким одному власнику виділяються у власність будинок загальною площею приміщень 38,4 кв.м. та надвірні будівлі: веранда «а», погріб «а1», погріб «а11», сарай з літньою кухнею «Б» (приміщення літньої кухні 1), сарай з літньою кухнею «Б» (приміщення сараю). Іншому власнику виділяються будинок «АІ», загальною площею приміщень 37,3 кв.м. та надвірні будівлі: гараж «а111», сарай з літньою кухнею «Б» (приміщення літньої кухні 4), сарай з літньою кухнею «Б» (приміщення літньою кухні 2,3), вбиральня «В». Згідно запропонованого варіанту розподілу житлового будинку на дві окремі ізольовані частини (квартири) визначено переобладнання, які слід провести, щоб кожна частина становила окремий обєкт власності і відповідала будівельним нормам. Враховуючи те, що судова будівельно-технічна експертиза проводилась кваліфікованим фахівцем у цій галузі, а саме: судовим експертом вищого професійного рівня, який відповідає вимогам встановленим Законом України «Про судову експертизу», предметом її дослідження були усі наявні матеріали, то підстав для сумнівів у достовірності даних висновків експерта суд не вбачає. Суд вважає за можливе погодитися із таким варіантом поділу та виділити частку домоволодіння на користь позивача у зазначених нею розмірах, згідно висновку експертизи, оскільки даний варіант враховує фактичний порядок користування, що склався між сторонами протягом тривалого часу, а ступінь відступлення від ідеальних часток незначний. Зокрема, у судовому засіданні встановлено, що у спірному домоволодінні зареєстрована та постійно проживає [PERSON] Факт проживання у спірному домоволодінні з 2000 року підтверджується актом про встановлення факту проживання від 16.06.2015 року, затвердженим секретарем Судилківської сільської ради (а.с.68) та її поясненнями, з яких слідує, що саме в тій частині будинку, яку вона просить виділити, проживала із покійним чоловіком 14 років. Факт реєстрації та постійного проживання на території АРК [PERSON] підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у її паспорті (а.с. 46-47), довіреністю від 31.10.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON] Шепетівського міського нотаріального округу, відповідно до якої [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником (а.с.34) та прослідковується з положень, викладених у зустрічному позові (а.с.39-40). Представник позивача [PERSON] просила врахувати порядок користування спірним домоволодінням, що склався між сторонами, вказавши, що представником відповідача вказана обставина не оспорювалася та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Суд також бере до уваги те, що позивачка [PERSON], яка зазначає про необхідність отримання окремого житла, бажає користуватись належною їй часткою у спірному домоволодінні, погоджується переобладнати виділену частку в окрему ізольовану квартиру з самостійним входом та погоджується сплатити грошову компенсацію відповідачу [PERSON], зазначивши при цьому, що відповідачка, постійно проживає у м.Севастополь, спірним домоволодінням для постійного проживання у ньому не користується. Зазначена обставина була підтверджена у судовому засіданні представником відповідача [PERSON] Враховуючи зазначене, суд не вбачає перешкод для поділу житлового будинку та вважає за можливе провести між [PERSON] та [PERSON] розподіл в натурі домоволодіння, що знаходиться по вул. Гагаріна, 28, в с.Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області, згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], даючи юридичну оцінку встановленим обставинам, що мають значення для справи та визначеним відповідно до них правовідносинам, суд виходить з наступного. У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 365 ЦК України, право власності особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає суду підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника можливий за наявності хоча б однієї із чотирьох передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України підстав і таке припинення у всякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї і за умови попереднього внесення позивачем цієї частки на депозитний рахунок суду. Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11 та від 2 липня 2014 року №6-68цс14, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України. Разом з цим, встановивши на підставі пояснень позивача [PERSON] та тверджень представника відповідача [PERSON], викладених у зустрічному позові, що згоди щодо володіння та порядку користування спірним нерухомим майном співвласники не досягли, суд виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та з наявних у матеріалах справи документів, вбачає наступне. Фактичного спільного користування домоволодінням між сторонами не відбувається, оскільки [PERSON] зареєстрована та постійно проживає з 18.07.1991 року у м. Севастополь. Будь-яких доказів, наведених доводів, які б свідчили про її намагання використовувати свою частку у спірному майні для проживання у ньому та використання його як житло відсутні. Натомість, судом встановлено, що комунальні послуги сплачуються позивачем [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи: абонентською книжкою про оплату послуг з газопостачання, квитанціями на оплату послуг з електропостачання (а.с.74,75), остання оплачує послуги, необхідні для утримання будинку, забезпечує схоронність житлового будинку, здійснює за свій рахунок поточний ремонт, утримує в порядку прибудинкову територію та господарські споруди. Тобто, спір між сторонами виник через юридичну неможливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення та фактичного панування над ним. Судом також встановлено, що спірне домоволодіння є подільним, що підтверджується відповідним висновком експертизи. А з технічних паспортів на житловий будинок по вул.Гагаріна, 28, в с.Судилків від 25.04.2014 року та 24.11.2011 року, наданих сторонами встановлено, що домоволодіння складається з житлового будинку, який має загальну площу 111,5 кв.м., з яких житлова площа 43,8 кв.м., допоміжна 31,9 кв.м. та господарських будівель ( а.с. 8-10, 41-43), що дозволяє у відповідності до вимог будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил провести поділ будинку на два обєкти самостійної власності та унеможливить спільне користування домоволодінням в цілому. Суд критично оцінює твердження [PERSON] викладені у зустрічному позові представником [PERSON] щодо відсутності істотного заподіяння шкоди [PERSON] із припиненням її права на частку у спільному майні, через те, що вона проживає одна та у звязку з наявністю у неї іншого будинку. Вказані твердження не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки останнім не заборонено мати у власності понад один будинок (частку у ньому). Крім цього, з наданих представником [PERSON] пояснень та доданих документів (правовстановлюючих документів, довідки, технічного паспорта на квартиру) вбачається, що [PERSON] являється співвласником ? частки у квартирі № 1 за адресою: вул. Молодіжна, 49, в с.Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області, у якій з часу її придбання постійно проживає її сестра [PERSON] із сімєю. Відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України докази, які збираються або подаються сторонами, повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Представлені [PERSON] докази не містять в собі необхідних даних, які б свідчили про правомірність її вимог щодо припинення права власності на 49/100 домоволодіння [PERSON], що становить майже рівнозначну частку у праві спільної власності. Положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу. У силу нормативних положень ст. 365 ЦК України припинення права власності особи на частку у спільному майні, законодавець встановив, у разі якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Тобто врахував інтереси усіх субєктів правового режиму спільної часткової власності та заборонив обмеження прав одних за рахунок інших. Таким чином, суд не бере до уваги та не враховує як істотну умову припинення права власності на 49/100 домоволодіння [PERSON] більшість на 02/100 частки у спірному будинку [PERSON] Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №6-130-15 від 07.07.2015 року ринкова вартість 49/100 домоволодіння становить 167 929 (сто шістдесят сім тисяч девятсот двадцять девять) гривень 37 копійок. Станом на 19.10.2015 року ні відповідач [PERSON], ні її представник [PERSON] не надали суду доказів того, що ними на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області внесено грошові кошти у розмірі 167929 грн. 37 коп. як вартість 49/100 частки спірного домоволодіння. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав передбачених ст. 365 ЦК України для припинення права власності [PERSON] на 49/100 спірного домоволодіння, визнання за [PERSON] права власності на 49/100 у ньому та передачу на користь [PERSON] 167 929 грн. 27 коп. та вважає необхідним відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог зустрічного позову. Крім того, у задоволенні вимог про визнання права власності на земельну ділянку, розташованої за адресою: вул. Гагаріна, 28, в с. Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області, розміром 0,1542 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6825588500:01:017:0014, суд вважає також слід відмовити, оскільки зазначена вимога є взаємоповязаною із вимогою про припинення права на 49/100 спірного домоволодіння та носить похідний характер. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, згідно яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд здійснює розподіл судових витрат, за яким з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 2540,46 грн. (540,46 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду, 2000 грн. витрат понесених на оплату послуг з проведення судової будівельно-технічної експертизи), оскільки позивач за первісним позовом документально підтвердила свої витрати ( а.с. 1, 147). А тому, на підставі ст.ст. 183, 358, 365, 367 ЦК України,

Outcome: approved