Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу. Представник позивача у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує та просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №000108 від 22 липня 2015 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON]; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь [PERSON] отриманий за договором № 000108 від 22 липня 2015 року сплачений адміністративний платіж у розмірі 18\~742 грн. 50 коп. та сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, відповідно до заперечень на позовну заяву просив суд у задоволенні уточненого позову відмовити у повному обсязі. Зі згоди представника позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 22 липня 2015 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу № 000108, відповідно до якого компанія зобов'язалася придбати у свою власність та передати [PERSON] у користування автомобіль марки ЗАЗ VIDA, а [PERSON] зобов'язалась періодично сплачувати за користування автомобілем лізингові платежі. Оскаржуваний договір передбачає право [PERSON] отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобілю та інших витрат. На думку позивача умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують її права як споживача виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Частина 1 статті 209 ЦК України передбачає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» оскаржуваний договір фінансового лізингу №000108 від 22 липня 2015 року нотаріально не посвічувався. Тобто вимога щодо обов'язкового, нотаріального посвідчення правочину, встановлена статтею 799 ЦК України, здійснена не була. Недодержання нотаріальної форми правочину, що підлягає, згідно із законом, обов'язковому нотаріальному посвідченню, має наслідком його недійсність. Згідно правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, приймаючи рішення про визнання недійсним договору фінансового лізингу по аналогічній справі, однією із підстав його недійсності є відсутність вчинення нотаріального посвідчення правочину. Пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, які передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Ліцензія є документом державного зразка, який посвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов(стаття 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»). Отримання ліцензій є необхідним для здійснення видів діяльності, передбачених ст. 7 вказаного Закону, у випадках, передбачених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001р. На момент укладення оскаржуваного договору фінансового лізингу, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. Оскаржуваний договір фінансового лізингу не містить жодного посилання на наявність у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. В додатках до договору також відсутні будь-які відомості щодо наявності у відповідача ліцензії. У Єдиному ліцензійному реєстрі також відсутня інформація, щодо наявності у TOB «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» будь-яких ліцензій. Ці обставини підтверджуються роздруківкою відомостей з офіційного сайту державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» станом на 06 лютого 2016 року. Відповідно до постанови КМУ від 08.11.2000р. №1658, інформація, що міститься є Єдиному ліцензійному реєстрі є відкритою. Зазначивши у критеріях пошуку код ЄДРПОУ відповідача 39733392, розпорядник та держатель Єдиного ліцензійного реєстру прямо зазначає про відсутність відомостей. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Для визнання недійсним правочину немає значення, знала чи повинна була знати інша сторона про те, що юридична особа діє без ліцензії. Отже, з урахуванням вимог ст. 227 ЦК України та правової позиції ВСУ, відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» дозволу (ліцензії) для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб є підставою визнання недійсним договору фінансового лізингу № 000108 від 22 липня 2015р. Згідно п. 1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими. Несправедливими також є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу. Але на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця. Пунктом 10.14. Договору встановлено, що дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу. За дострокову сплату лізингових платежів лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10% від суми дострокового погашення. Пунктом 10.15 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверенню не підлягають. Таким чином, позивачу, як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) відповідачем розміру лізингових платежів в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізині» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі (п.п. 9.7., 9.8. Договору): адміністративний платіж, що підлягає сплаті за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату; аванс ціни предмета лізингу, який становить 50 % вартості предмета лізингу; комісія за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. Крім того, [PERSON] зобов'язана щомісячно сплачувати лізингові платежі (п.п. 10.1., 10.2. Договору), кожен з яких включає в себе: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Як вбачається із договірних умов, складові першого лізингового платежу «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Розділом 10 Договору «Сплата лізингових платежів» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, п.п. 3.2.7., 5.4., 10.14. Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. [PERSON] як споживач позбавлена можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Крім того, згідно п. 12.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 40 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Також, є несправедливими положення пунктів 3.2.7., 5.4., 7.3., 9.7., 9.8., 10.1., 10.2., 10.14., 10.15., 12.11. Договору, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Згідно ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір необхідно визнати недійсним в цілому. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Частиною 1 статті 203 ЦК України, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На підставі частини 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але однією із сторін або іншою заінтересованою особою заперечується його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту свого права зокрема може бути визнання правочину дійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на уточнений позов у звязку з їх необґрунтованістю. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений останньою при подачі позову судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved