Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000,00 грн. на місяць за період з 19 лютого 2017 року по 19 лютого 2020 року (усього 108 000,00 грн.) та 3 000,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 19 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 03.06.2020 року остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягувати з відповідача 2 000,00 грн. на місяць за період з 01 березня 2011 року по 19 лютого 2020 року (усього 214 000,00 грн.) та 3 000,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 19 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , мотивуючи тим, що 08.11.2002 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від вищевказаного шлюбу подружжя мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами був розірваний. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Позивачу дуже важко утримувати дитину, дитині 15 років, на даний момент вона росте та розвивається. Для утримування дитини (одяг, взуття, їжа, розвиваючи знаряддя) під час повсякденного життя необхідні великі витрати. Будь-яких утримань за виконавчим документами з відповідача не здійснюється. Відповідач веде підприємницьку діяльність - є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіат-Ізмаїл», у зв`язку з чим позивач, вважає, що періодичні сплати на утримання сина у розмірі 1 000,00 грн. є недостатнім. У судовому засідання представник позивача - адвокат Воронков В.О. та позивач уточненні позовні вимоги від 03.03.2020 року підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач періодично допомагав утримувати дитину і коштами і речами, але цього було не достатньо, відтак будь-яких заходів щодо отримання аліментів вона не вживала, з позовом про стягнення аліментів до суду не зверталась. Представник відповідача адвокат Рижало В.С. позов визнала частково, а саме не заперечували офіційно сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 лютого 2020 року і до досягнення повноліття дитини. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення набрало чинності 14.02.2011 року (а.с.11-12) Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №637 (а.с.10) 23.12.2020 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , зареєстрований Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області згідно свідоцтва серії [NUMBER] . (а.с.13) Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, в редакції від 08 липня 2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, суд вважає, що останній здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, визнання частково позову відповідачем у відповідній частині та приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000,00 (три тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 19.02.2020 року (дня пред`явлення позову) та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відносно заявлених вимог про стягнення аліменти за минулий час, починаючи з 01 березня 2011 року по 19 лютого 2020 року (усього 214 000,00 грн.)., суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. За частиною 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Із аналізу вказаної статті вбачається, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від утримання дитині. Позивачкою на підтвердження вимог про стягнення аліментів за минулий час не надано доказів, що в період з 01 березня 2011 року по 19 лютого 2020 року вона вживала будь-яких заходів щодо одержання аліментів та не могла їх одержати в зв`язку із ухиленням відповідача від їх сплати, в своїх пояснення вказала, що відповідач періодично надавав допомогу на утримання дитини, їй цієї допомоги було не достатньо, але з позовом до суду на той час вона не хотіла та не мала змоги звертатись Крім того, позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час. Отже, суд не бере до уваги доводи позивача, що відповідач ухилявся від сплати аліментів за минулий період, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв`язку з чим, вимога про стягнення аліментів за минулий період задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial