Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 09 березня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області; неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з позивачкою та після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». В позовній заяві позивачка зазначила, що у шлюбі у них з відповідачем [INFO] народилася донька [PERSON] , яка є неповнолітньою та проживає з позивачкою і перебуває на її вихованні та утриманні. Однак, вони з відповідачем втратили взаєморозуміння та повагу, через те, що мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства. Відповідач не поважає позивачку як дружину, не рахується з її думкою, принижує її людську та жіночу гідність. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що відповідач зловживає спиртним та безпідставно, на ґрунті ревнощів вчиняє скандали, під час яких жорстоко б`є позивачку, проявляючи при цьому неконтрольовані напади агресії. Двічі позивачка булла змушена звертатися за захистом своїх прав у поліцію. Позивачка ніколи не давала відповідачу жодних приводів для ревнощів, однак постійно потерпає від сімейного насилля, має всі підстави непокоїтися за своє життя і здоров`я, а тому збереження шлюбу порушує її права та законні інтереси. Неодноразові спроби позивачки порозумітися та зберегти сім`ю не дали результату, а тому розірвання шлюбу є обдуманим кроком. Позивачка бажає припинити спільне проживання з відповідачем, оскільки протягом останніх 8 місяців їхнє спілкування зводилося виключно до сварок та з`ясування обставин, що негативно відбивається на її здоров`ї. Позивачка самостійно забезпечує дитину та побут, оскільки відповідач більшу частину свого заробітку пропиває. За таких обставин подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам. Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року за заявою відповідача в підготовчому засіданні сторонам було надано строк для примирення - три місяці. 08 січня 2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі за заявою позивачки з якої вбачалося, що за наданий судом термін на примирення вони з чоловіком не примирилися. В судовому засіданні 19.02.2020 позивачка позов підтримала та просила суд задовольнити. Ствердила, що вони з відповідачем не помирилися так як відповідач не змінив своєї поведінки щодо неї. В судові засідання призначені по справі на 17.03.2020, 28.04.2020 та 11.06.2020 позивачка не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 19.02.2020 заперечив щодо задоволення данного позову у зв`язку з тим, що він не згідний на розірвання шлюбу, хоче зберегти свою сім`ю. В слідуючі судові засідання призначені по справі на 17.03.2020, 28.04.2020 та 11.06.2020 відповідач не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки відповідач суд не повідомляв. Також до суду станом на 11.06.2020 від відповідача не надходило клопотання про відкладення судового засідання. Передбачених ч.1 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 09 березня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 11, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 09.03.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Судом встановлено, що сторони спільним сімейним життям не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За наданий судом строк для примирення - три місяці сторони не помирилися. Відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу. Проте, позивачка позов підтримує та просить задовольнити. Суд, вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позов в части розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Що стосується позовної вимоги про залишення неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу з позивачкою, суд зазначає наступне. Від шлюбу у сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23 травня 2019 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 ч. 1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В позовній заяві позивачкою зазначено, що дочка [PERSON] проживає біля неї. Однак, судом встановлено, що позивачка зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] , а відповідач зареєстрований по [ADDRESS] , але фактично позивач та відповідач проживають по [ADDRESS] . З наведеного слідує, що дочка сторін [PERSON] проживає разом з батьками. Позивачкою під час розгляду справи не доведено, що вона з дочкою проживає окремо від відповідача. З наведеного слідує, що на даний час у позивачки та відповідача немає спору з ким має проживати дочка, оскільки вони всі разом фактично проживають по одному адресу. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги, щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки сторін [PERSON] слід відмовити. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 112-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial