Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , із залученням до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , на підставі наступних документів: 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, набутому названим подружжям за час шлюбу, видане 26.12.1978 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-2060; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 26.12.1978 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-2262. Як вбачається з довідки №5899 від 10.11.2020, наданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] . Однак, з 2000 року по теперішній час, відповідач фактично не проживає у вказаному будинку, вивіз з даного будинку всі свої речі, проте з реєстраційного обліку не знявся. Знаходження відповідача на реєстраційному обліку у будинку, який є приватною власністю позивача, порушує та обмежує її майнові права та в майбутньому буде перешкоджати у здійсненні права розпорядження власністю, якщо колись виникне необхідність у відчуженні цього майна, так як мало хто забажає придбати його із зареєстрованими у ньому особами, а також матиме негативні наслідки при ймовірному оформленні субсидії та/або отриманні інших переваг. Тому, враховуючи той факт, що відповідач фактично не проживає у житловому будинку з 2000 року, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача, [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 30 листопада 2020 року на підставі ухвали суду, з метою виконання вимог частини 1 статті 189 Цивільного процесуального кодексу України розпочато підготовче провадження у справі, розгляд якої здійснюється у загальному порядку. 16 березня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні приватною власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, в обґрунтування якої зазначено, що позивачу [PERSON] на праві власності, а саме на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2013 року, належить квартира [ADDRESS] . На сьогоднішній день у належній йому вищевказаній квартирі досі залишаєм зареєстрованою відповідач - [PERSON] , однак фактично остання не проживає у квартирі з серпня 2019 року. Факт реєстрації відповідача перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися вищезазначеною квартирою. Таким чином, відповідач [PERSON] втратила право проживання в квартирі [ADDRESS] та не використовує квартиру більше одного року, а тому слід зняти її з реєстраційного обліку за даною адресою. 24 березня 2021 року на підставі ухвали суду первісний позов [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] об`єднано в одне провадження. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] , надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Дербін Д.О. надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає, одночасно підтримує та наполягає на задоволенні зустрічних вимог, також 16.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, з підстав недоведеності вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення як первісних, так і зустрічних позовних вимог, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право власності, видане 26.12.1978 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-2060 [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] . Крім цього на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 26.12.1978 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-2262 [PERSON] належить інша 1/2 частка житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення міськвиконкому від 28.10.1975, [ADDRESS] , про що свідчить відмітка на реєстраційному посвідченні (а.с. 11 зворотній бік). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.02.2018 вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у зв`язку з цим [PERSON] було змінено прізвище на « [PERSON] ». Згідно з довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 05.02.2018 право власності на житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на ім`я [PERSON] (а.с. 13) В указаному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, а також копією паспорта [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до Акта, складеного зі слів сусідів, засвідченим головою квартального комітету №3 від 09.11.2020 вбачається, що [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає з 2000 року. (а.с. 15) Одночасно з цим судом встановлено, що [PERSON] на праві власності, а саме, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2013 року, зареєстрованому у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 04.03.2013, номер запису про право власності: 264280, належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається з копії паспорта [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте, відповідно до Акта, складеного зі слів сусідів, засвідченого головою ЖБК «Центральний-3» від 01.03.2021, [PERSON] за даною адресою фактично не проживає з серпня 2019 року. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.(ст. 72 ЖК УРСР) Постановою Верховного Суду України від 15 серпня 2018 року у справі №595/1271/16-ц висловлено правову позицію, щодо застосування положень ст. 391 ЦК України, зокрема, право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Факт реєстрації відповідача в будинку за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд. Із урахуванням встановлених обставин у справі та положень згаданих норм права, зокрема ст. 391 ЦК України, суд вважає, що реєстрація у житлову приміщенні за адресою: [ADDRESS] , відповідача [PERSON] за відсутності для того передбачених законом підстав, є перешкодою у користуванні [PERSON] зазначеним житловим приміщенням, в свою чергу, реєстрація у житлову приміщенні за адресою: [ADDRESS] , відповідача [PERSON] за відсутності для того передбачених законом підстав, є перешкодою у користуванні [PERSON] зазначеним житловим приміщенням, а тому, обидва позови про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Разом з цим, у зв`язку з визнанням позовних вимог відповідачем 24.03.2021, поданий до суду 16.03.2021 відзив на позовну заяву суд не розглядає. Також слід зазначити, що відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02 березня 2016 року, наявність рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою зняття особи з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved