Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Черкаської міської ради Департамент житлово-комунального комплексу, третя особа: Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її чоловікові [PERSON] на підставі рішення профкому від 27.02.1992 № 38 було видано ордер № 77 ВАТ « 2 й ЕЗПГР» на житлове приміщення в складі 4 осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , площею 28,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 14.03.2007 [PERSON] на підставі рішення профкому від 14.03.2007 № 2 було видано ордер № 137 ВАТ «2 й ЕЗПГР» ще на одне житлове приміщення в складі 3 осіб: [PERSON] , [PERSON] , площею 12,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту кімнати [ADDRESS] становлять єдиний житловий комплекс з одним входом та виходом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2013. На ім`я позивача відкритті особові рахунки по оплаті комунальних послуг за кв. [ADDRESS] , що підтверджується типовим договором про надання населенню послуг з газопостачання від 31.10.2014, договором про надання послуг утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 22.06.2018, договором про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води від 30.10.2014, договором про користування електричною енергією від 30.10.2014. [PERSON] разом із своєю сім`єю з 1992 року проживає у [ADDRESS] , а з 2007 року ще й у кім. 1 . З 2014 року по теперішній час позивач користуюся, зареєстрована та проживаю в кім. 1,2,3 зазначеного вище гуртожитку одноособово, сплачує комунальні послуги за кімнати, що підтверджується актом № 394 затвердженого комітетом мікрорайону «Калиновський». На даний час, гуртожиток перебуває у комунальній власності Черкаської міської ради, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 189933246 від 22.11.2019. Рішенням Черкаської міської ради № 2-3696 від 18.10.2018 року залишено цілісний майновий комплекс за адресою: [ADDRESS] у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію жилих приміщень. Згідно ч.ч. 2 1 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників, поліцейських та працівників Національної поліції, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Також сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів. Стаття 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Реалізуючи своє право на приватизацію кім. [ADDRESS] , позивач звернулася до відповідача. Однак, в усній формі отримала відмову, у зв`язку з тим, що вона не має ордерів на кімнати, які б були видані на її ім`я, а від Департаменту економіки та розвитку було отримано листи за № 5958-2 від 12.07.2019 та за № 23494-01-15 від 01.11.2019, де зазначено, що позивач не зареєстрована у всіх кімнатах, які надавалися згідно з ордером, а має реєстрацію лише в одній кімнаті та запропоновано звернутися в управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. 31.10.2019 позивач отримала відповідь за № 23495-01-10 з управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, в якій її інформовано, що не мають можливості надати необхідну їй копію адресної картки особи (поквартальної картки) на кімнату [ADDRESS] у зв`язку з тим, що вищезазначена картотека не була передана до органу реєстрації згідно опису вулиць, будинків, квартир за адресами, що передаються Придніпровським PB у м. Черкаси УДМС в Черкаській області. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. 17.02.2020 позивач отримала відмову за № 1462-2 від Черкаської міської ради Департаменту житлово-комунального комплексу щодо передачі їй кімнати № 1 у оренду/найм та запропоновано звернутися до суду. Починаючи з 1992 та 2007 року [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується майном, а саме: кімнатами [ADDRESS] , загальною площею 42,6 кв. м., утримує кімнати, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, тобто несе всі обов`язки які передбачені договором найму житлового приміщення по утриманню житлового приміщення. Відповідач до цього часу не пред`являв до позивача жодних претензій щодо її незаконного проживання в кімнаті № 1. Дана кімната не вибувала з її користування на протязі більше 27 років, претензій або позовних заяв щодо права власності та користування на дану кімнату від будь-яких осіб не надходило. Враховуючи викладене вище, позивач просить визнати її наймачем кімнати [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду у судовому засіданні. 15.05.2020 представником Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради за довіреністю Кирманом В.О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позовних вимого [PERSON] відмовити з огляду на таке. Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора, тощо). Відповідно до довідки ВАТ «2й експедиційний загін підводних і гідротехнічних робіт» від 20.03.2007 3 60, яка видана [PERSON] про те, що рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «2й ЕЗ ПГР» дана згода на переобладнання жилої кімнати [ADDRESS] під кухню. Тому визнати [PERSON] наймачем житлового приміщення, а саме: кімнати [ADDRESS] є неможливим, так як дана кімната є нежитловим приміщенням. 21.05.2020 представник позивача адвокат Манзар Т.В. подала до суду відповідь на відзив, в якій повністю заперечила проти викладених міркувань відповідача та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача адвокат Манзар Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради та третьої особи Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за довіреностями Кирман В.О. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, які вказані у відзиві на позовну заяву. Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ч.3 ст.12ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 05.08.1992. Зазначене підтверджується відповідними відомостями про зареєстроване місце проживання наявними в її паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданим 25.09.2002 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області та відповіддю Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 31.10.2019 № 23495-01-10. Право проживання за вказаною вище адресою позивач набула на підставі ордеру № 77, виданого її чоловіку [PERSON] із сім`єю із чотирьох осіб (позивач і дві доньки: [PERSON] та [PERSON] ) на зайняття жилого приміщення, яке складається з 2 кімнат в комунальній квартирі по [ADDRESS] . Підставою видачі ордера було рішення профкому ВАТ «2-й експедиційний загін підводних і гідротехнічних робіт» від 27.02.1992 № 38. Крім того, ні позивачем ні відповідачем суду не було надано копії адресної картки особи (по квартирної карки) на кімнату [ADDRESS] . Відповідно до Листа Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 31.10.2019 № 23495-01-10, у них немає можливості надати копію адресної картки особи (по квартирної картки) на кімнату [ADDRESS] у зв`язку з тим, що вищезазначена картотека не була передана до органу реєстрації згідно Опису вулиць, будинків, квартир за адресами, що передаються Придніпровським РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області. В судовому засіданні встановлено, що картка особи (по квартирної картки) на кімнату [ADDRESS] знаходиться в КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради та не була передана до органу реєстрації. В подальшому, [PERSON] знову було видано ордер № 137 із сім`єю із трьох осіб (позивач і донька [PERSON] ) на зайняття жилого приміщення, яке складається з 1 кімнати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Підставою видачі ордера було рішення профкому ВАТ «2-й експедиційний загін підводних і гідротехнічних робіт» від 14.03.2007. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] помер . Позивач вказує, що у зазначені вище житлові приміщення ( [ADDRESS] ) вона заселилася і проживає в них по теперішній час, сплачуючи комунальні послуги та фактично виконує всі інші зобов`язання наймача житлового приміщення, що підтверджується актом № 394 затвердженого комітетом мікрорайону «Калиновський». На даний час, гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Черкаської міської ради, що підтверджується довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 189933246 від 22.11.2019. Рішенням Черкаської міської ради № 2-3696 від 18.10.2018 залишено цілісний майновий комплекс за адресою: [ADDRESS] у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію жилих приміщень. Зазначені обставини не були спростовані відповідачем, а тому суд вважає за можливе прийняти їх до уваги при постановленні рішення. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається у письмовій формі на підставі ордера на житлове приміщення між наймодавцем - відповідним підприємством, установою, організацією, та наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім,ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування житловим приміщення. Частинами 1, 2 статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найма спір може вирішено у судовому порядку. Дана правова норма кореспондується з ч.ч. 1, 2 ст. 824 ЦК України, відповідно до яких на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найма жилого приміщення може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть бути усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, що кімната [ADDRESS] є нежитловим приміщенням, оскільки останнім не надано належних і допустимих доказів, які підтверджують таку обставину. Таким чином, оскільки наймач квартири [ADDRESS] [PERSON] помер, враховуючи тривалість проживання позивача у зазначеній квартирі, сумлінне користування зазначеним приміщенням, суд прийшов до висновку про необхідність визнання [PERSON] наймачем вказаного вище житлового приміщення. На підставі викладеного та

Outcome: approved