Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем - [PERSON] , що зареєстрований 14.03.2018 Службою з укладення шлюбів Муніципалітету Акденіз, Турецька Республіка, номер витягу щодо шлюбу 2018/424, серія міжнародного свідоцтва про шлюб - [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14.03.2018 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] в Префектурі Акденіз, Турецька Республіка. Від даного шлюбу у них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Відносини між сторонами припинені з січня 2019 року, спільне господарство не ведеться. Підставою на розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На думку позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки шлюб з відповідачем фактично припинив існування, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин позивач вважає, що у суду не має необхідності надавати час для примирення, оскільки таке примирення є неможливим. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Після розірвання шлюбу позивач просила відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою від 21.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судові засідання призначені на 15.02.2021, 05.03.2021, 26.03.2021 та 16.04.2021 не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток про виклик до суду за останнім відомим місцем мешкання, та шляхом розміщення оголошень про виклик до суду на сайті Судової влади України. Причини неявки до суду невідомі, відзиву, заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно письмового перекладу документу з турецької на українську мову зробленого перекладачем [PERSON] , який було засвідчено приватним нотаріусом ХМНО Кравченко С.В. відповідно до міжнародного свідоцтва про шлюб серія: [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 14.03.2018 Службою з укладення шлюбів Муніципалітету Акденіз, Турецька Республіка, номер витягу щодо шлюбу 2018/424. Дошлюбне прізвище позивача - « [PERSON] ». (а.с.14-17). Оригінал свідоцтва долучений позивачем до матеріалів справи. (а.с. 18-31). Відповідно до ст.13 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, ратифікованою відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво» від 05.07.2001 - документи, які були складені, видані чи засвідчені та скріплені офіційною печаткою на території однієї з Договірних Сторін, або їх засвідчені копії не підлягають легалізації на території іншої Договірної Сторони. Документи, видані офіційними органами Договірних Сторін, мають таку саму доказову силу й на території другої Договірної Сторони. Тобто шлюб, що зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] є чинним на території України, та не потребує додаткової легалізації. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який як стверджує позивач проживає разом з нею. (а.с.6). Як зазначає позивач, сімейно-шлюбні відносини з відповідачем припинились з січня 2019 року та носять формальний характер, спільне господарство не ведеться, на примирення позивач не згідна, оскільки це суперечить її інтересам. Сім`я розпалася через різні погляди на життя, втрату любові та поваги один до одного. Дитина буде проживати з позивачем. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, оскільки їхня сім`я розпалась остаточно, шлюб існує формально, примирення неможливе. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст.113 СК України позивач виявила бажання після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище - « [PERSON] ».

Outcome: approved