Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі у 2017 році здійснили крадіжку матеріальних цінностей на загальну суму 7 544,27 грн з домоволодіння [ADDRESS] , які належать позивачу [PERSON] . Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2018 року, який набрав чинності 03.07.2018 року, відповідачів було визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення та кожному призначене покарання, пов`язане з позбавленням волі. У зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні цивільний позов не пред`являвся, позивач наразі подала цей позов і на підставі ст.ст. 2333, 1166, 1167, 1187 ЦК України просила суд стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 536,94 грн, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 225,00 грн, стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 6782,33 грн, а також стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача 16.01.2020 року через канцелярію суду надійшла заява, в якій він просив суд розглядати справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Від начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на запит суду отримана інформація про місце відбуття відповідачами призначеного судом покарання, куди судом кожному відповідачу була надіслана ухвала про відкриття провадження з позовною заявою і додатками до неї. У зазначений відповідачам строк в ухвалі про відкриття провадження у справі, останні не надали суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Також відповідачі не подали до суду клопотання про проведення засідання в режимі відео-конференції. Отже суд констатує, що відповідачі не скористалися своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України, та не подали суду відзив на позов, письмові заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2018 року, який набрав чинності 03.07.2018 року, [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання: по ч. 1 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; по ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року до покарання за цим вироком та остаточно призначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на строк строком 4 (чотири) роки 6 місяців. Також [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Крім того [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання: по ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; по ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Згідно вироку [PERSON] будучи раніше судимим 25 серпня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, в період іспитового строку вчинив злочини проти власності за наступних обставин. Так, [PERSON] 16 травня 2017 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи прийшов до території домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , де шляхом вільного доступу та демонтажу таємно викрав сітку-рабицю довжиною 15 м, вартістю 29 гривень 83 копійки за 1 метр, на загальну суму 536 гривень 94 копійки. Після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 536 гривень 94 копійки. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] 17 травня 2017 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, діючи за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, перелізши через огорожу проник на огороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . Після цього [PERSON] залишився з [PERSON] на подвір`ї, а [PERSON] шляхом пошкодження віконного скла проник до будинку всередину, звідки через вікно став передавати [PERSON] та [PERSON] належне [PERSON] майно. В результаті вказаних дій [PERSON] спільно з [PERSON] та [PERSON] таємно повторно викрав: швейну машинку «Подолка», вартістю 350 гривень; чоловічі шкіряні чоботи кирзові, вартістю 150 гривень; чотири алюмінієвих каструлі, ємкістю по 15 л кожна, вартістю 250 гривень за каструлю, загальною вартістю 1000 гривень; алюмінієву каструлю ємністю 10 л, вартістю 225 гривень; електричний соковипаровувач, вартістю 375 гривень; сокиру, вартістю 175 гривень; електричну циркулярку, вартістю 2000 гривень; ножівку, вартістю 115 гривень; соковарку алюмінієву ємністю 8 л, вартістю 493 гривні 33 копійки; чавунний лист пічного опалення, вартістю 372 гривні 50 копійок. Після чого з місця чинення злочину з викраденим зникли, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 5225 гривень 83 копійки. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] , 18 травня 2017 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, діючи за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, перелізши через огорожу проник на огороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] Знаходячись на території вказаного подвір`я, [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] шляхом демонтажу однієї зі стін господарської будівлі проник до неї всередину, звідки повторно таємно викрав 550 кг вогняного вугілля, вартістю 02 гривні 83 копійки за 1 кг на загальну суму 1556 гривень 50 копійок, яке належить [PERSON] . Після чого з місця чинення злочину з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 1556 гривень 50 копійок. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в інше приміщення. [PERSON] 16 травня 2017 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, діючи за попередньою змовою з [PERSON] , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, перелізши через огорожу, проник на огороджену територію [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел [PERSON] разом з [PERSON] шляхом демонтажу приміщення туалету таємно викрав металевий брухт вагою 50 кг, вартістю 04 гривні 50 копійок за 1 кг, на загальну суму 225 гривень. Після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 225 гривень. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] 17 травня 2017 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, діючи за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, перелізши через огорожу, проник на огороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . Після цього [PERSON] залишився з [PERSON] на подвір`ї, а [PERSON] шляхом пошкодження віконного скла проник до будинку, звідки через вікно став передавати належне [PERSON] майно. В результаті вказаних дій [PERSON] спільно з [PERSON] та [PERSON] таємно повторно викрав: швейну машинку «Подолка», вартістю 350 гривень; чоловічі шкіряні чоботи кирзові, вартістю 150 гривень; чотири алюмінієвих каструлі, ємкістю по 15 л кожна, вартістю 250 гривень за каструлю, загальною вартістю 1000 гривень; алюмінієву каструлю ємністю 10 л, вартістю 225 гривень; електричний соковипаровувач, вартістю 375 гривень; сокиру, вартістю 175 гривень; електричну циркулярку, вартістю 2000 гривень; ножівку, вартістю 115 гривень; соковарку алюмінієву ємністю 8 л, вартістю 493 гривні 33 копійки; чавунний лист пічного опалення, вартістю 372 гривні 50 копійок. Після чого з місця чинення злочину з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 5225 гривень 83 копійки. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в житло. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] 18 травня 2017 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, діючи за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, перелізши через огорожу, проник на огороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] Знаходячись на території вказаного подвір`я, [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] шляхом демонтажу однієї зі стін господарської будівлі проник до неї всередину, звідки повторно таємно викрав 550 кг вогняного вугілля, вартістю 02 гривні 83 копійки за 1 кг на загальну суму 1556 гривень 50 копійок, яке належить [PERSON] . Після чого з місця чинення злочину з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 1556 гривень 50 копійок. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в інше приміщення. [PERSON] 15 квітня 2017 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, пройшов через хвіртку на огороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , де шляхом пошкодження віконного скла проник до будинку та демонтував металеві частини пічного опалення і таємно викрав чавунний лист з пічного опалення, вартістю 342 гривні 50 копійок, дві металеві труби, довжиною по 50 см кожна, вартістю 09 гривень 94 копійки за 1 трубу на загальну суму 19 гривень 88 копійок та металеву пластину, вартістю 08 гривень 69 копійок, а всього на загальну суму 371 гривня 07 копійок. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 371 гривня 07 копійок. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в житло. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] 16 травня 2017 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, діючи за попередньою змовою з [PERSON] , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в сховище, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, перелізши через огорожу, проник на огороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел [PERSON] разом [PERSON] з шляхом демонтажу приміщення туалету таємно викрав металевий брухт вагою 50 кг, вартістю 04 гривні 50 копійок за 1 кг, на загальну суму 225 гривень. Після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 225 гривень. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в сховище. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] 17 травня 2017 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, діючи за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, перелізши через огорожу, проник на огороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . Після цього [PERSON] шляхом пошкодження віконного скла проник до будинку, звідки через вікно став передавати [PERSON] та [PERSON] належне [PERSON] майно. В результаті вказаних дій [PERSON] спільно з [PERSON] та [PERSON] таємно повторно викрав: швейну машинку «Подолка», вартістю 350 гривень; чоловічі шкіряні чоботи кирзові, вартістю 150 гривень; чотири алюмінієвих каструлі, ємкістю по 15 л кожна, вартістю 250 гривень за каструлю, загальною вартістю 1000 гривень; алюмінієву каструлю ємністю 10 л, вартістю 225 гривень; електричний соковипаровувач, вартістю 375 гривень; сокиру, вартістю 175 гривень; електричну циркулярку, вартістю 2000 гривень; ножівку, вартістю 115 гривень; соковарку алюмінієву ємністю 8 л, вартістю 493 гривні 33 копійки; чавунний лист пічного опалення, вартістю 372 гривні 50 копійок. Після чого з місця чинення злочину з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 5225 гривень 83 копійки. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в житло. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] , 18 травня 2017 року приблизно о 18 годині 00 хвилин діючи за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи, перелізши через огорожу, проник на огороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] Знаходячись на території вказаного подвір`я, [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] шляхом демонтажу однієї зі стін господарської будівлі проник до неї всередину, звідки повторно таємно викрав 550 кг вогняного вугілля, вартістю 02 гривні 83 копійки за 1 кг на загальну суму 1556 гривень 50 копійок, яке належить [PERSON] . Після чого з місця чинення злочину з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 1556 гривень 50 копійок. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в інше приміщення. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] 25 травня 2017 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистої наживи прийшов на неогороджену територію домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , де шляхом вільного доступу повторно таємно викрав з розташованої на подвір`ї загорожі сітку-рабицю, довжиною 10 м, вартістю 29 гривень 83 копійки за 1 м, на загальну суму 298 гривень 30 копійок. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на майном на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 298 гривень 30 копійок. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Отже по епізоду від 16.05.2017 року сума матеріальної шкоди, завданої [PERSON] [PERSON] складає 536,94 грн. По епізоду від 16.05.2017 року сума матеріальної шкоди, завданої [PERSON] [PERSON] та [PERSON] складає 225,00 грн. По епізоду від 17.05.2017 року сума матеріальної шкоди, завданої [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] складає 5225,83 грн. По епізоду від 18.05.2017 року сума матеріальної шкоди, завданої [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] складає 1556,50 грн. Загалом сума спричиненої майнової шкоди [PERSON] [PERSON] складає 536,94 грн. [PERSON] та [PERSON] - 225,00 грн. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - 6782,33 грн. Цивільний позов під час розгляду кримінального провадження [PERSON] не подавався. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. За змістом ч. 6ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 18.12.2009 р.). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, ґрунтуються на нормах ЦК України, оскільки вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2018 року, який набрав чинності 03.07.2018 року, відповідачів визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення та встановлено факт завдання позивачу матеріальної шкоди на загальну суму 7544,27 грн, а тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7544,27 грн є такими що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення. Отже майнова шкода, завдана позивачу [PERSON] [PERSON] в сумі 536,94 грн, [PERSON] та [PERSON] в сумі 225,00 грн, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в сумі 6782,33 грн, виходячи з положень ст.ст. 1166, 1177 ЦК України, підлягає відшкодуванню відповідачами на користь позивача в повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У суду не виникає сумнівів, що неправомірними діями відповідачів позивачу були завдані моральні страждання, які позначили негативні зміни у житті позивача: переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, обурення, побоювання щодо збереження свого майна. Внаслідок вчиненого правопорушення відповідачами, позивач зазнав моральних страждань, дія вчинена відповідачами призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, останній зазнав душевних страждань. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення правопорушення сплинув тривалий період часу, проте відповідачі не вжили заходів щодо повного відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди та не сприяли усуненню негативних наслідків вчиненого ними правопорушення. Зазначене не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачами правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд, враховує характер та обсяг моральних страждань потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, у зв`язку із вчиненим кримінальним правопорушення, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості приходить до висновку, що розмір відшкодування завданої моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, можливо визначити в розмірі 3000 грн. Суд вважає, що саме такий розмір відшкодування є співмірним із завданими моральними стражданнями позивача та цілком реальним для його відшкодування винними особами, а тому стягує солідарно з відповідачів на користь позивача визначений судом розмір моральної шкоди. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 256,13 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial