Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості (пені) по несплаті аліментів. Зменшивши позовні вимоги позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] - [INFO] року народження та стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 3756 грн. 18 коп. та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано . За час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю. Позивач вказує, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, вона повністю матеріально утримує і піклується про дитину, її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Окрім того, не надає грошових коштів в добровільній формі на утримання дочки, аліменти сплачує неналежним чином, має заборгованість по сплаті аліментів. Враховуючи викладене, просить суд задоволити її позовні вимоги в повному обсязі. Позивач та її представник в судовому засіданні зменшенні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Представник Органу опіки та піклування Малолюбашанської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, свідка, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до заочного рішення Костопільського районного суду Рівненської області № 2-228/12 від 25.06.2012 року було розірвано (а.с.11). Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] від 14.12.2010 року (а.с.6). Встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області № 2-1302/11 від 02.11.2011 року з відповідача стягувалися на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 300 грн. в місяць (а.с.10). Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області № 564/2894/18 від 20.11.2018 року було збільшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 02.11.2011 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] і встановлено їх у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-14). Позивачем було надано довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 11.04.2019 року за № 3235/15.6-34 видану Гощанським районним відділом Державної виконавчої служби, відповідно до якої у [PERSON] станом на 11.04.2019 року була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 13 466 грн. (а.с.22). Таким чином, позивач в обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що позивач не бажає спілкуватися з дитиною, не приймає участь в її вихованні, не виявляє бажання зустрітися з дочкою, уже понад чотири роки відповідач не бачився з донькою та не приймає участі в утриманні дитини, має заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до висновку № 493/ 02-16 від 22.05.2019 року наданого Малолюбашанською сільською радою Костопільського району Рівненської області з метою забезпечення реалізації прав , свобод та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Малолюбашанської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1986 року народження стосовно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.41). В заперечення позовних вимог відповідач вказав, що перешкоди у спілкуванні з дитиною йому створює сама ж позивачка, з метою позбавити його батьківських прав. Зазначив, що він приїздив до дитини, однак йому не було надано можливості побачитися з нею, що, також, в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , в судовому засіданні показала, що вона є дружиною відповідача, показала, що її чоловік , після того, як вони одружилася бачився з дочкою, проводив з нею час, телефонував, купував речі, однак, після того як позивач почала їздити за кордон, у чоловіка відразу почалися проблеми із побаченнями з дитиною. Вказала, що навесні відповідач телефонував до позивачки, щоб поспілкуватися з дитиною, однак позивач на контакт не йде. Вказала, що оскільки, їхня сім`я проживає у іншому районі, то виникають певні труднощі в організаціях зустрічей з дитиною. Зазначила, що її чоловік є хорошим батьком, вони розповідають їхній спільній дитині про те, що у неї є сестричка. Виникнення заборгованості по аліментах пояснила, тим, що у них у сім`ї було скрутне матеріальне становище. Також в судовому засіданні було досліджено квитанції з яких вбачається, що відповідачем періодично сплачувалися аліменти на користь позивачки на утримання їхньої дитини. Відповідач надав суду копії квитанцій, з яких вбачається, що він частково погасив наявну у нього заборгованість по сплаті аліментів, зокрема після 11.04.2019 року відповідачем було сплачено 2220 грн. 00 коп. - 19.04.2019 року та 1500 грн. - 24.05.2019 року (а.с.31). У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ці підстави є вичерпними. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, на те, щоб малолітня дитина проживала з ними закріплено і в положеннях ст.ст.151, 160,163 СК України. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Частиною 1, 5, 6, ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, позивачем не доведено та не надано доказів, того, що поведінка відповідача відносно його неповнолітньої доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Вирішуючи даний спір, суд не приймає до уваги наданий Органом опіки та піклування Малолюбашанської сільської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] не є особою, яка злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач пояснив суду, що бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, а також погасити всю заборгованість по аліментах. Враховуючи викладене суд, приходить до висновку, про відмову позивачу у задоволенні позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , суд вважає за вірне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не було надано доказів того, що наявна у нього заборгованість по сплаті аліментів виникла з причин, що не залежали від нього. Враховуючи викладене та те, що позивачем при поданні заяви про зменшення розміру позовних вимог та при наданні розрахунків про розмір нарахування пені, були враховані надані відповідачем квитанції про здійснення ним оплати по аліментах, суд погоджується з вказаними розрахунками та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3756 грн. 18 коп. Також, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved