Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в інтересах [PERSON] до суду з позовною заявою, в якій просить вселити[PERSON] та її опікуна [PERSON] до квартири [ADDRESS], мотивуючи тим, що на даний час вказана квартира має двох в рівних долях спадкоємців, які мають по ? володіння квартири. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року встановлено [PERSON] права на володіння спадщиною на спадкове майно, а саме отримувачу спадщини за законом [PERSON], після смерті її сестри - [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS]. На неодноразові звернення по пошті та по телефону до відповідача з питання вселення та оформлення належним чином спадщину результатів не дало. У зв'язку з чим позивач звертається до суду за захистом своїх прав. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленою у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення згідно ст. 224 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] є опікуном [PERSON], відповідно до рішення Васильківського міськрайсуду Київської області від 11.12.2012 року. (а.с. 4-5) Згідно з рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.12.2013 року [PERSON] встановлено право на володіння спадщиною на спадкове майно, а саме отримувачу спадщини за законом [PERSON], після її сестри - [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS]. (а.с. 6-8) За нормою частини другої ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), а по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику. Захист права власності здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто шляхом застосування належної форми, за\- собів і способів захисту. Для захисту застосовується юрисдикційна форма захисту, тобто діяльність уповноважених державних органів, які здійснюють комплекс організаційних заходів для захисту пору\- шених прав. За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник, майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки позивачем доведено факт порушення відповідачем права користування належною позивачу частиною спірної квартири. Відповідно до ч. 4 ст. 311 Цивільного кодексу України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За таких обставин, коли права власника порушені, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння своїм майном. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про вселення підлягають до задоволення. Визначення порядку користування та розпорядження квартирою між сторонами фактично неможливо, оскільки позивачем не надано до суду доказів на підтвердження площі квартири та кількості кімнат у вищевказаній квартирі, тому суд вважає в цій частині позовних вимог слід відмовити. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial