Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.12.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №2407. Вказує, що в шлюбі за період спільного проживання однією сімєю з відповідачемнародився син - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Спільне господарство не ведеться , шлюбні відносини припинені з 2007 року. Збереження сімї вважає неможливим. Спір про поділ спільного майна подружжя та місце проживання дитини відсутній. Просить, поданий нею позов задовольнити. Сторони в судове засідання повторно не з'явилися, будучи відповідно належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не представили. Згідно вимог ст. 158 ч. 2 ЦПК України позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримано в клопотанні в повному обсязі, які просить задовольнити. Заперечень проти позову з боку відповідача в суд не надходило. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.\~\~\~Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 26.12.2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №2407 (а.с.5). Від спільного проживання однією сімєю у сторін народився син: [PERSON], [INFO] (а.с.11). Судом також встановлено, що останні не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, їх сімя розпалась, і шлюб носить формальний характер. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення та приймаючи до уваги рівність прав та обовязків батьків щодо дітей та відсутність обставин та протипоказань для матері щодо виховання дитини, визнання позову відповідачем в повному обсязі та відсутність заперечень з його боку щодо залишення проживання сина із матірю, позивачем по справі, суд вважає що слід залишити проживати [PERSON], [INFO] з матір»ю.

Outcome: approved