Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідачів [PERSON] про стягнення плати за договором оренди в сумі 134114,17 грн., що еквівалентно 5850 доларів США. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що між сторонами 02.01.2015 року було укладено договір оренди об'єкта нерухомості. Укладаючи вказаний договір, сторони прийшли до згоди, що орендна плата становить 650 доларів США, яка сплачується щомісячно до 5 числа, що наступає за попереднім місяцем. Однак, незважаючи на те, що позивач виконав свої зобов'язання - передав у строкове платне користування об'єкт оренди, відповідач зобов'язання по своєчасному та повному внесенні орендної плати не виконав взагалі. Починаючи з моменту укладення договору оренди, тобто з січня по вересень 2015 року включно, відповідач заборгував позивачу 5850,00 доларів США. Позивач неодноразово наголошував відповідачу на необхідність провести розрахунок за період користування об'єктом оренди та в кожному випадку ці нагадування залишалися без належного реагування, а сума заборгованості лиш зростала. Відповідач не заперечує наявність заборгованості перед позивачем по договору оренди, оскільки 10.10.2015 року остання надала розписку про намір розрахуватись за оренду. На даний час відповідач припинила підприємницьку діяльність з метою ухилення від виконання взятих на себе зобов'язань. У зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідачів в користь позивача суму боргу та сплачені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Також пояснив, що факт передачі приміщення підтверджується тим, що відповідач здійснювала підприємницьку діяльність з продажу меблів у приміщенні, яке є об'єктом оренди. В судове засідання представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог та подав суду письмові заперечення, в яких посилається на те, що наданими до позовної заяви матеріалами не підтверджується факт передання відповідачу в оренду приміщення промислового магазину по [ADDRESS]. Також, не представлено відповідного документа (акта), який підписаний сторонами, на підставі якого оформлена передача об'єкта оренди в порядку визначеному ст. 795 ЦК України. Відтак, сторона відповідача вважає, що сторони не виконали вимог ст. 640 ЦК України, оскільки, для укладення договору оренди у відповідності до ст. 795 ЦК України, обов'язковою умовою є передача майна - об'єкта оренди. Тому є підстави вважати представлений суду договір оренди об'єкту нерухомості від 02.01.2015 року неукладеним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач передавала відповідачу ключі від орендованого приміщення, відповідач надавала розписку про сплату боргу за оренду приміщення, що належить [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засідання суду пояснили, що вони укладали із відповідачем договори про виготовлення меблів, яка здійснювала підприємницьку діяльність у приміщення магазину «[INFO]», що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вони зробили замовлення та оплатили його, однак товар не отримали. Чи відповідач орендувала дане приміщення у позивача, їм не було відомо. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: 30.10.2007 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив на ім'я [PERSON] цегляне приміщення промислового магазину № 3, загальною площею 45,8 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS], а саме: 3-1 прим. пл. 40,9 кв.м., 3-2 туалет пл. 1,7 кв.м., 3-3 прим. пл. 3,2 кв.м., відповідно до договору купівлі-продажу. Вказане приміщення промислового магазину, що відчужується, належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради від 10.10.2007 року, зареєстрованого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 10.10.2007 року за № 2325 та в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно за № [NUMBER]. Згідно договору оренди від 02.01.2015 року, [PERSON] надала [PERSON] в строкове платне користування приміщення промислового магазину по [ADDRESS]. Об'єкт належить орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу [NUMBER] від 30.10.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. В силу ч. 1 ст. 765 ЦК України, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. На підставі пункту 2.2. Договору оренди від 02.01.2015 року, орендар вступає в строкове платне користування об'єктом у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання цього договору. Пункт 3.1. Договору оренди передбачає, що орендна плата визначається в розмірі 650 доларів США щомісячно, до 5 числа, що наступає за попереднім місяцем. Термін оренди складає 12 місяців з дати приймання об'єкта, як слідує з п. 4.1. договору. Договір набирає чинності 02 січня 2016 року по 31 грудня 2015 року. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, про що вказано у ч. 1 ст. 638 ЦК України. Встановлено, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Проте, відповідачем не було сплачено кошти за користування майном згідно умов договору. Як вбачається з розписки від 10.10.2015 року написаної [PERSON], вона зобов'язується розрахуватись з [PERSON] за оренду приміщення по [ADDRESS], сума заборгованості становить 5850,00 доларів США за період з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року. На підставі ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № [NUMBER] від 04.11.2015 року, [PERSON] в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів не знайдено. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі про визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором у постанові від 04.12.2013 року, з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном та оскільки основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, тому немає підстав для припинення й іпотеки. Факт користування [PERSON] вищевказаним приміщенням підтверджується листом Першого відділу ДВС Тернопільського міського відділу ДВС від 12.02.2016 року № 5084/06-34/16 у якому вказується на те, що за адресою [ADDRESS], було здійснено опис та арешт майна, яке відповідач використовувала у своїй господарській діяльності впродовж 2015 року. Такий факт визнається обома сторонами, оскільки і позивач і відповідач були присутні при здійсненні цієї виконавчої дії. Інспекцією у справах захисту прав споживачів у Тернопільській області, неодноразово щодо [PERSON] здійснювались позапланові перевірки. Також, відповідач притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства з питань захисту прав споживачів. Встановлено, що в межах здійснення [PERSON] своєї господарської діяльності, вона укладала договори із споживачами своїх послуг, в яких вказувала адресу: [ADDRESS] салон меблів «[INFO]», які містяться у матеріалах справи. Крім того, факт користування відповідачем орендованим приміщенням підтверджено поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказує на те, що договір є неукладеним, оскільки сторонами не виконано вимоги ст. 640 ЦК України щодо передачі майна у зв'язку із відсутністю акту прийому-передачі майна - об'єкта оренди та вказує на норму статті 795 ЦК України, згідно якої передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним договором (актом), який підписується сторонами договору та початок з цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Проте, суд не бере до уваги вищевказані заперечення відповідача, виходячи із наступних обставин. Так, згідно державної класифікації будівель та споруд ДК 018-2000, затверджена Наказ Держстандарту України від 17.08.2000 N 507, споруди- це будівельні системи, пов'язаніз землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Будівлі- це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій,які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти тощо. Відповідно до Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», нежитлове примiщення - iзольоване примiщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду i є самостiйним об'єктом нерухомого майна. Виходячи з аналізу наведених нормативних актів, суд приходить до переконання, що в даному випадку до об'єкту оренди не застосовуються норми ст. 795 ЦК України, оскільки спірне нежитлове приміщення не відноситься до будівель та капітальних споруд. У силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень представником відповідача в судове засідання подано не було, а судом не здобуто. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено спірний договір оренди, згідно якого позивач виконала свої зобов'язання щодо передачі майна в оренду, однак, відповідачем не виконано умов договору щодо сплати орендної плати за 9 місяців на суму 5850 доларів США. На підставі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня. Iноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, становлених законом. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 06.11.2015 року офіційний курс долара США, встановлений НБУ становить 22,9255 грн. за 1 долар США. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів на користь заборгованості за договором оренди в сумі 134114,17 грн., що еквівалентно 5850,00 доларів США. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1341,14 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved