Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів та різних поглядів на сімейне життя. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судовому засіданні 23.05.2016 року, позивач свої вимоги підтримала, повідомила, що у них з відповідачем шлюб вже давно існує формально і вона вважає подальше сумісне життя з відповідачкою неможливим. Зазначила, що з відповідачам з 2013 року не проживає спільно. Строку на примирення просила не надавати, судовий збір та державне мито просила стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином (а.с.13, 23, 26, 28, 32). Направлену кореспонденцію відповідачу не було вручено, оскільки листи повернулись на адресу суду із відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч.5 ст. 77 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені навдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст.. 24 СК України , шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка . Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 29 серпня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1107, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 29.08.2007 року (а.с.4). Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved