Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про усунення їй перешкод у користуванні частиною земельною ділянкою площею 13 м2 (із її загальної площі 500 м2) розташованої за адресою [ADDRESS] (за парканом з боку домоволодіння [ADDRESS]) шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити її, як особу що займає її без належних на те підстав. З метою відновлення стану який існував до порушення прав [PERSON], зобов'язати [PERSON] допустити [PERSON] та уповноважених нею осіб на частину земельної ділянки площею 13 м2 (із її загальної площі 500 м2) розташованої за адресою [ADDRESS] (за парканом з боку домоволодіння [ADDRESS]) для проведення демонтажу паркану та його встановлення по лінії межі ділянок, яка існувала до порушення прав у відповідності до Плану земельної ділянки. Заборонити [PERSON] виконувати будь які будівельні роботи, складувати будівельні матеріали та залишати автомобільний транспорт перед в'їзними воротами будинку [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] за власний кошти та особистими силами зарити канаву що була ним викопана перед в'їзними воротами будинку [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS]. Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 500 м2, яка за твердженням продавця не була приватизована, що підтверджувалось довідкою № 01-03810з, яка була видана Держкомземом у м. Запоріжжя Запорізької області 14.04.2009 р. З метою проведення заміни ненадійного паркану, який огороджував земельну ділянку домоволодіння [ADDRESS] та розділяв його із домоволодінням № 9, позивачка звернулась до [PERSON], як до суміжного землекористувача. Так як запланований до заміни паркан був встановлений впритул до кута гаражу -літ. «В» (стіна якого з боку мого домоволодіння виконувала також роль паркану) домоволодіння [ADDRESS], то Відповідач, з метою доступу та обслуговування зовнішньої стіни свого гаражу, попрохав її при встановленні паркану відступити у свій бік (в бік двору свого будинку) від стіни його гаражу - літ. «В» на 50 см., починаючи майже з середини спільної межі. На заперечення позивача щодо фактичного зменшення площі її землекористування, майже на 13 м2 останній повідомив, що не має на меті позбавлення або обмеження позивача у будь яких правах щодо земельної ділянки площею 500 м2 (площа якої зазначена в технічному паспорті складеному ОП «ЗМБТІ»). Окрім того, Відповідач наголосив, що дана частина земельної ділянки беззаперечно залишиться у її користуванні для подальшої можливості щодо обслуговування паркану зі сторони його домоволодіння, як нею або довіреними особами, а він натомість матиме змогу обслуговувати свій гараж. На підтвердження своїх намірів, він також запропонував підписати йому Акт погодження меж землекористування (далі - Акт) наголосивши на тому, що в подальшому з його боку такий Акт буде підписаний при приватизації своєї земельної ділянки. На початку листопада 2012 р. позивачка з метою підписання свого Акту погодження меж землекористування звернулась до відповідача, але останній наголосив на тому, що не буде у ньому підписуватись доки не приватизує свою земельну ділянку. ЇЇ намагання вплинути на Відповідача фактом існуванням попередніх домовленостей, з його боку залишились поза увагою. Також Відповідач наголосив на тому, що та частина земельної ділянки на яку позивачка відступила у свій бік на 50 см. при встановлені паркану та яка залишилась поза його межами з боку Відповідача, належить йому та вона не має жодного права їй користуватися та навіть заходити на неї. В подальшому, позивачка дізналась про той факт, що відповідач [PERSON] використовуючи Акт погодження меж землекористування, який вона йому підписувала ще у 2009 р., намагається приватизувати свою земельну ділянку по межі встановленого мною паркану без урахування домовленостей щодо частини земельної ділянки (як встановлено в подальшому площею 13 м2) її домоволодіння. Тобто Відповідач намагався набути у власність частину земельної ділянки площею 13 м2, яка перебуває у користуванні позивача та право на приватизацію якої маю саме вона. Окрім того, за причин заперечень з боку Відповідача щодо існування попередніх домовленостей в частині землекористування для обслуговуванню ним гаражу - літ. «В», з метою перенесення паркану на попереднє місце, позивачка неодноразово намагалась потрапити на частину земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] площею 13 м2 (яка розташована за встановленим парканом з боку домоволодіння № 9). Натомість, при кожній такій спробі, Відповідач перешкоджає такому доступу шляхом погроз про застосування фізичної сили та не допуску до встановленого мною паркану з боку його домоволодіння. Також Відповідач, постійно перешкоджає їй у використанні своїм майном, шляхом систематичного та навмисного перекриття в'їзних воріт у будинок позивача автотранспортом, проведенням надуманих робіт та іншими речами, позбавляє її можливості заїзду на територію її домоволодіння особистим автомобілем, чим порушує її право власності. 09.08.2013 р. Відповідач взагалі перед в'їзними воротами позивача вирив канаву та розпочав встановлювати паркан шляхом улаштування стовпчиків. За причин існування даної канави, яка не була зарита Відповідачем та по якій останній намагається встановити паркан, з 09.08.2013 р. по даний час позивачка не має можливості заїхати на автомобілі у двір свого будинку. З вищенаведеного вбачається, що Відповідач за допомогою протиправних дій, намагається примусити позивача відмовитись від частини земельної ділянки площею 13 м2 її домоволодіння та легалізувати самовільне ним захоплену без законних на те підстав земельну ділянку загальною площею 307 м2. Тобто, загалом площа земельної ділянки яку на сьогоднішній день самовільно зайняв та використовує Відповідач складає 320 м . Збільшивши свою площу землекористування за рахунок земельної ділянки що перебуває у користуванні Позивача та інших невідомих осіб, Відповідач шляхом не допуску позивача до частини земельної ділянки площею 13 м2 (що перебуває у її користуванні як у власника нерухомого майна) з метою демонтажу та встановлення паркану на попереднє місце (по межі ділянок № 9 та [ADDRESS]), позбавляє позивача на права на земельну ділянку в межах норми площі 500 м2 визначеної Договором та Технічним паспортом ОП «ЗМБТІ» із відповідною довідкою. Тобто, на сьогоднішній час позивачка не може використовувати земельну ділянку на якій розташоване належне їй нерухоме майно в повному обсязі за цільовим призначенням. Окрім того, розташовуючи перед воротами її домоволодіння свою автомобільну техніку та техніку своїх знайомих, безпідставно проводячи роботи із встановлення паркану, Відповідач також обмежує позивача у праві власності на майно. З цих підстав вона змушена була звернутися до суду. Не погоджуючись з даним позовом, відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, яка була прийнята судом. В своєму зустрічному позові [PERSON] просить суд усунути йому перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] за власний рахунок перенести стіну самовільно збудованого капітального будинку у відповідності до державних будівельних норм, згідно межі будинку [ADDRESS]. А також усунути йому перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] за власний рахунок здвинути шлакобетонний в'їзд до будинку [ADDRESS] від паркану будинку [ADDRESS]. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вищевказаний житловий будинок належить йому на праві власності. Його сусідкою є [PERSON], яка є власником жилового будинку [ADDRESS] та господарських будівель на підставі договору купівлі-продажу, позначені на плані літ. А; сараю, позначеного в плані літ. Б; парканів, позначених в плані цифрами 2, 5; водопроводу, позначеного в плані цифрою 3; воріт, означених в плані цифрою 4. Після того, як відповідачка оселилась в будинку та почала облаштовувати його, в них почалися постійні конфлікти через те, що нею порушувалась так звана «червона лінія» забудови, а також порушувались норми при будівництві капітального нового житлового будинку. Новий будинок [PERSON] знаходиться надто близько до земельної ділянки [PERSON] - близько 80 см. Через те, що відповідачкою будується новий капітальний будинок без додержання ДБН, внаслідок чого усі атмосферні опади, в тому числі і талий сніг, будуть опинятися на даху його гаражу та літньої кухні, чим спричинятиме йому майнової шкоди шляхом затоплення. Крім того, в результаті занадто близького розташування будинку відповідачки разом з його господарськими спорудами, виникає ризик пожежної небезпеки. Також, в результаті збільшення території шлакобетонного в'їзду через незаконні дії відповідачки, в тому числі за рахунок земельної ділянки, яка знаходиться біля двору [PERSON], його діти та онуки не можуть під'їхати до нього, як і швидка допомога, оскільки ні поставити автомобілі щоб їх не пошкодити, ні розвернутися не можуть, через що змушені їхати в кінець вулиці для виконання маневрів. У судовому засіданні позивачка та її представник наполягаючи на своєму позові просили суд його задовольнити, з підстав, викладених у позові. Відповідач за первісним позовом просив суд відмовити позивачу у задоволенні її позову, а його зустрічний позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених в ньому. Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні обох позовів слід відмовити виходячи з наступного. Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ч.2 ст..152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. У своєму позові позивачка [PERSON] просила суд усунення їй перешкод у користуванні частиною земельною ділянкою площею 13 м2 (із її загальної площі 500 м2) розташованої за адресою [ADDRESS] (за парканом з боку домоволодіння [ADDRESS]) шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити її, як особу що займає її без належних на те підстав. З метою відновлення стану який існував до порушення прав [PERSON], зобов'язати [PERSON] допустити [PERSON] та уповноважених нею осіб на частину земельної ділянки площею 13 м2 (із її загальної площі 500 м2) розташованої за адресою [ADDRESS] (за парканом з боку домоволодіння [ADDRESS]) для проведення демонтажу паркану та його встановлення по лінії межі ділянок, яка існувала до порушення прав у відповідності до Плану земельної ділянки. А також заборонити [PERSON] виконувати будь які будівельні роботи, складувати будівельні матеріали та залишати автомобільний транспорт перед в'їзними воротами будинку [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] за власний кошти та особистими силами зарити канаву що була ним викопана перед в'їзними воротами будинку [ADDRESS]. Проте будь - яких доказів, що існування будь яких перешкод позивачкою не було надано та в судовому засіданні не було добито. Таким чином, з урахуванням не доведеності позовних вимог та відсутність його обґрунтування не дає суду підстав для його задоволення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] також не ґрунтуються на законі, оскільки ані позивачем ані його представником не було надано жодного належного доказу, що дії [PERSON] чинять йому перешкоди у користуванні його земельної ділянкою. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, системний аналіз наведених законодавчих приписів, а також: доказів по справі свідчить про те, що первісний позов разом із зустрічним позовом не обґрунтований на законі не підтверджений доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed