Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач указує, що позивач та відповідач з 2009 по 2012 рік мали добрі дружні відносини, які в подальшому могли стати сімейними. Відповідач звернувся до позивача з повідомленням, що має фінансові труднощі та йому потрібні гроші. Оскільки [PERSON] на той час повністю довіряла відповідачу, тому надала [PERSON] у розпорядження належні їй пенсійну, зарплатну та кредитну картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомила коди доступу до даних карток. Однак відповідач почав безконтрольно використовувати кошти, належні позивачу, на власний розсуд та на власні потреби. На законну вимогу позивача, відповідач [PERSON] відмовлявся добровільно повернути надані нею кошти та повернути належні їй банківські картки, після чого за заявою [PERSON], останні було заблоковано баком у листопаді 2012 року. Факт отримання грошових коштів, відповідач [PERSON] підтвердив та зобов'язався повернути борг, що зафіксовано у постанові про закриття кримінального провадження від 31.05.2013р., яка винесена слідчим СВ Соснівським РВ м.Черкаси в Черкаській області. 25 грудня 2013 позивач [PERSON] надсилала на адресу [PERSON] вимогу про добровільне повернення коштів отриманих в борг у сумі 6200грн., однак на даний час відповідач не виконав свої зобов'язання та дані кошти не повернув позивачу. Враховуючи що відповідач в добровільному порядку не повертає борг, позивач звернулась до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість в сумі 6200грн. Крім цього вказує, що діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, яку позивачка оцінює в 3000грн. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі: просили суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість в сумі 6200грн. та моральну шкоду в сумі 3000грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся в установленому законом порядку за адресою, отриманою згідно даних адресно-довідкового бюро органів внутрішніх справ, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 2009 по 2012 рік мали добрі дружні відносини, які в подальшому могли стати сімейними. Відповідач звернувся до позивачки з проханням, що він має фінансові труднощі та йому потрібні гроші. Оскільки [PERSON] на той час повністю довіряла відповідачу, тому надала [PERSON] у розпорядження належні їй пенсійну, зарплатну та кредитну картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомила коди доступу до даних карток. Однак відповідач почав безконтрольно використовувати кошти, належні позивачу, на власний розсуд та на власні потреби. На законну вимогу позивача, відповідач [PERSON] відмовлявся добровільно повернути надані нею кошти та повернути належні їй банківські картки, після чого за заявою [PERSON], останні було заблоковано баком у листопаді 2012 року. Згідно виписок по карткових рахунках [PERSON], що наявні в матеріалах справи, за період з вересня по листопад 2012 року [PERSON] отримав кошти в сумі 6200грн. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.05.2013р., яка винесена слідчим СВ Соснівським РВ м.Черкаси в Черкаській області Я.О. Остапенко, [PERSON] підтвердив факт позики грошей у [PERSON] та зобов'язувався повернути кошти [PERSON] Письмовий договір позики між сторонами не укладався, однак відповідач підтвердив факт отримання ним позики від [PERSON], а тому при вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (порзичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст..1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В матеріалах справи наявна копія вимоги [PERSON] до [PERSON] від 25.12.2013 року про повернення коштів отриманих в борг, однак на даний час відповідач в добровільному порядку не сплатив борг позики в сумі 6200грн. За порушення зобов'язання наступають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Таким чином, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу 6200грн., тому дана вимога підлягає до задоволення. Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В даній справі, при визначенні наявності моральної шкоди та її розміру, суд враховує протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою, протиправним діянням заподіювача та виною останнього в її заподіянні, понесені душевні переживання позивачки [PERSON], з приводу втрати належних їй грошових коштів, виникнення конфліктів у сім'ї та вважає, що моральна шкода була завдана позивачці. Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд враховує вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди та вважає, що завдана позивачці моральна шкода підлягає до часткового задоволення на суму 1000грн. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн. На підставі викладеного, враховуючи Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та

Outcome: partial