Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 1957 році її батьки побудували житловий будинок [ADDRESS] і з того моменту вся їхня сім'я: батьки - [PERSON] та [PERSON], вона особисто, сестра - [PERSON] і брат - [PERSON] постійно проживали в ньому. В 1974 році позивач вийшла заміж і переїхала жити в інше помешкання, а всі її рідні продовжували постійно проживати в даному будинку. В 1996 році раптово помер батько, [PERSON], а в 2005 році також раптово помирає рідна сестра [PERSON]. В 2007 році померла мама, [PERSON]. Брат, [PERSON] залишився проживати один в батьківській хаті. В лютому 2010 року брат переніс гострий інфаркт міокарду і з того часу, з кожним днем його стан здоров'я став постійно погіршуватися. Щоб мати постійний нагляд за братом і щоб йому не було так самотньо в будинку , позивач попросила рідну тітку (мамину сестру) [PERSON], 1936 року народження, переселитися в батьківський будинок, до брата. Тітка вже старенька, але позивачу потрібно було щоб у випадку раптової недуги брата, хтось міг повідомити її про це. Справа в тому, що брат мав дуже велику вагу тіла, більш як 130 кг, ця обставина дуже впливала на стан його здоров'я і він практично не міг самостійно забезпечити умови свого життя та існування. Брат ледве пересувався, повинен був постійно знаходитися в стані покою. Йому не можна було робити ніякої фізичної роботи, він не міг самостійно за собою доглядати, тому він потребував постійного нагляду, догляду та матеріальної допомоги. Його пенсії розміром 850 гривень не вистачало навіть на ліки, а після інфаркту брат періодично, мінімум два рази на рік, в зв'язку з загостренням стану здоров'я, лягав до лікарні на стаціонарне лікування. З інфарктом брат знаходився в лікарні в період з 28.02. по 03.03.2010 року, потім з 12.04. по 23.04.2010 року і з 21.09. по 01.10.2010 року проходив повторне постінфарктне лікування. Лікарі виявили у нього такі захворювання як стенокардію, кардіосклероз постінфарктний, гіпертрофія лівого шлуночка серця, ожиріння 2 ступеня, гіпертонічну хворобу 3 ступеня. В 2011 році брат знаходився в лікарні в період з 26.04. по 06.05.2011 року і з 05.10. по 17.10.2011 року. Крім попередніх захворювань лікарі виявили у нього сахарний діабет 2-го типу, середнього ступеню тяжкості. В 2012 році брат знаходився в лікарні з 21.05. по 01.06.2012 року та з 13.11. по 23.11.2012 року, при цьому його стан здоров'я постійно погіршувався, він відчував біль за грудиною 8-10 разів на добу, задуху при ходьбі в межах 50-100 метрів, задуху при любому фізичному навантаженні, шум в голові, запаморочення, головну біль, загальну слабкість. В лютому 2015 року у брата стався повторний інфаркт, який він не зміг перенести і помер 21.01.2015 року. Всі ці роки, які брат хворів та був практично в безпорадному стані, позивач практично була його піклувальником. Кошти на його лікування та на підтримання його в належному стані вона витрачала свої особисті, бо як вона вже стверджувала, пенсії брата не вистачало навіть на ліки. За його життя позивач доглядала за ним, готувала йому їжу, прала білизну та одяг, водила на прогулянки та ін. При житті , з 1984 року брат мав шлюб з [PERSON], який вони розірвали приблизно в 1995 році. Від шлюбу у них родилася дочка [PERSON], 1985 року народження, яка є відповідачем по справі. Після розлучення відповідач практично не спілкувалася з батьком до його першого інфаркту. Після цього, вона почала навідуватися до оселі свого рідного батька, але не для того, щоб надати йому якусь допомогу, а навпаки вимагала від нього грошей. Не дивлячись на те, що брат останні п'ять років практично постійно хворів та потребував постійного догляду та матеріальної допомоги, відповідач ухилялася від надання йому допомоги і не давала грошей на придбання ліків, не доглядала його. Після смерті брата відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок [ADDRESS]. Справа в тому, що в 2006 році брат самостійно без відома позивача оформив батьківський будинок на себе особисто, хоча обіцяв їй, що батьківський будинок буде оформлений на них обох. Про те, що він таке зробив, позивач дізналася тільки після його смерті. Спадкоємцем будинку першої черги за законом є відповідач [PERSON], так як згідно статті 1261 Цивільного кодексу України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, за законом, являється спадкоємцем другої черги, так як згідно статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. В червні 2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Корнієнка Ю.В. із заявою про прийняття спадщини від померлого батька. Враховуючи вищезазначені позивачем обставини, позивач також 21.07.2015 року направила поштою до вказаного приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, так як відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того, позивач фактично прийняла спадщину, бо після смерті брата вона доглядає за будинком та земельною ділянкою, сплачує комунальні послуги та ін. Позивач також вважає, що на підставі ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України відповідача [PERSON] може бути усунено від права на спадкування, оскільки за життя батька, який через тяжку хворобу був практично у безпорадному стані, вона ухилялася від надання йому допомоги. Саме із вказаних вище причин і виникла необхідність у вирішенні питання про усунення відповідача у справі від права на спадкування, шляхом подання відповідного позову до суду. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги і прохала суд їх задовольнити. Відповідач та її представник проти позову [PERSON] заперечувала та прохали суд відмовити позивачу в задоволенні позову, через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Також відповідач просить суд, постановити справедливе рішення з урахуванням усіх обставин по справі. Допитані в якості свідків зі сторони позивача слідуючи особи: [PERSON], [PERSON], та зі сторони відповідача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які засвідчили суду наступне. Так, [PERSON] підтвердила суду, що вона дійсно проживала разом зі своїм племінником, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Свідок за ним доглядала. Його дочка, [PERSON] до нього не приходила, не доглядала за ним. Крім того, свідок додала суду, що [PERSON] сам себе не обслуговував, він потребував постійного стороннього нагляду. Свідок [PERSON] засвідчила суду, що вона проживає в [ADDRESS]. [PERSON] знала добре, оскільки є його сусідкою. Крім того, свідок підтвердила суду, що [PERSON] , його сестра , коли він був хворий доглядала за ним. З ним також проживала [PERSON], оскільки часто її в нього бачила. Також свідок додала суду, що [PERSON] до останнього, тобто до самої смерті ходив до них в гості, її синові допомагав порадами з приводу ремонту автомобіля. Його дочки, [PERSON] вона ніколи в нього не бачила. Свідок [PERSON] підтвердив суду той факт, що [PERSON] до дня своєї смерті про себе піклувався сам. Крім того, свідок підтвердив, що [PERSON] знає 25 років, дружили разом до останнього. До останнього , він приїздив до нього , коли на автомобілі , коли на мопеді. Вони разом їздили на рибалку. Він дбав про себе самостійно. Зі своєю дочкою, [PERSON] спілкувалися, він часто до неї та до онуки їздив в гості, возив подарунки та ін. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що померлого [PERSON] вона знала давно. Він до смерті їздив на автомобілі та мопеді. З дочкою, [PERSON] у [PERSON] відносини були хороші, він з нею та онукою спілкувалися постійно. Лежачим та безпорадним [PERSON] ніколи не був, він сам себе обслуговував. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що вона колишня дружина [PERSON]. До останнього у неї та у їхньої дочки з [PERSON] відносини були нормальні. Він часто приїздив до них в гості. До останнього він сам себе обслуговував. Також свідок додала, що не [PERSON] за ним доглядала, а він за нею доглядав. Свідок [PERSON] підтвердив суду той факт, що [PERSON] знав дуже давно, відносини були хороші, дружні. Крім того, вони робили разом. [PERSON] їздив до нього часто. До дня свої смерті [PERSON] сам себе обслуговував. З дочкою [PERSON] та онукою спілкувався, стосунки між ними нормальні. Крім того, свідок додав, що [PERSON] дійсно проживав разом з тіткою, [PERSON] та доглядав за нею він , а не вона за ним. За станом свого здоров'я [PERSON] не потребував стороннього догляду. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, представника відповідача, свідків, суд дійшов висновку, що у позові [PERSON] слід відмовити. Як встановлено судом в ході розгляду справи, в 1957 році батьки позивача побудували житловий будинок [ADDRESS] і з того моменту вся їхня сім'я: батьки - [PERSON] та [PERSON], вона, сестра - [PERSON] і брат - [PERSON] постійно проживали в ньому. В 1974 році позивач вийшла заміж і переїхала жити в інше помешкання, а всі її рідні продовжували постійно проживати в даному будинку. В 1996 році раптово помер батько, [PERSON], а в 2005 році також раптово помирає рідна сестра [PERSON]. В 2007 році померла мама, [PERSON]. Брат, [PERSON] залишився проживати один в батьківській хаті. В лютому 2015 року у брата стався повторний інфаркт, який він не зміг перенести і помер 21.01.2015 року. Після смерті брата відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок [ADDRESS]. Справа в тому, що в 2006 році брат самостійно без відома позивача оформив батьківський будинок на себе особисто, хоча обіцяв їй, що батьківський будинок буде оформлений на них обох. Про те, що він таке зробив, позивач дізналася тільки після його смерті. Спадкоємцем будинку першої черги за законом є відповідач [PERSON], так як згідно статті 1261 Цивільного кодексу України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Разом з цим, як зазначає позивач у своєму позові, відповідач , на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України повинна бути усунена від права на спадкування, враховуючи, що остання ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, [PERSON], який через тяжку хворобу тривалий час перебувала у безпорадному стані. Згідно положення ч.5 ст.1224 ЦК України, на яку, як на правову підставу свого позову посилається позивач, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані. Згідно роз'яснень, наданих у п.6 Постанови Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Обґрунтовуючи позов про усунення від права спадкування відповідача, позивач посилалася на те, що відповідач не надавала належну допомогу в догляді за [PERSON] З огляду на зазначене суд, вирішуючи таку справу згідно з вимогами ст.214 ЦПК, повинен на підставі наданих сторонами доказів установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом встановлено, що позивач є сестрою померлого [PERSON] Доказів, які б свідчили про безпорадний стан [PERSON], суду не надано. Доказів того, що відповідач мала можливість надавати підтримку та допомогу спадкодавцю, але навмисно не надавала, суду не надані. Зокрема, свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду той факт, що [PERSON], до дня своєї смерті за станом свого здоров'я не потребував стороннього догляду. Про себе [PERSON] дбав сам. З дочкою , [PERSON] спілкувався до останнього. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Однак, позивачем не доведено в судовому засіданні її звернення до відповідачів у цей період з проханням про надання конкретної допомоги [PERSON], наявності у відповідача матеріальної та фізичної можливості надавати йому допомогу з урахуванням його постійного проживання за іншою адресою, а також умисного ухилення відповідача від надання такої допомоги, враховуючи, що за змістом ч.5 ст.1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину, а самі по собі пояснення допитаних в судовому засіданні свідків про надання цієї допомоги лише позивачем, не можуть бути підставою для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] Надання позивачем доказів щодо забезпечення медичною та матеріальною допомогою померлому [PERSON], хоч і може позитивно характеризувати [PERSON] з точки зору моралі, але не свідчить про навмисне ухилення [PERSON] від обов'язку щодо утримання батька [PERSON], переконливих доказів про те, що спадкодавець або ж позивач звертались до відповідача за допомогою, але ж остання, маючи таку можливість, їм відмовила - до суду не надано. Дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, та, приймаючи до уваги пояснення свідків, суд вважає доведеним в ході розгляду справи той факт, що померлий [PERSON] певний період часу тяжко хворів, та, як тяжко хворий, і людина похилого віку, потребував сторонньої допомоги. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не знаходить законних підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON], і суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed