Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що вона - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.01.2008 року, виданого Департаментом ЖКГ Чернівецької міської ради. Вказує, що 09.06.2003 року позивачка (на той час - [PERSON].) розірвала шлюб із батьком відповідачки та повернула своє дівоче прізвище «[PERSON]». З 17.04.1992 року за згодою позивача у вказаній квартирі була зареєстрована донька позивача - [PERSON] При цьому, в 1997 році відповідач виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де вийшла заміж та змінила прізвище на «[PERSON]». З моменту виїзду за кордон відповідачка у спірній квартирі не проживає, особисті речі відповідачки в квартирі відсутні. Стверджує, що при неодноразових проханнях позивача знятись з реєстрації відповідач відмовлялась, оскільки не має змоги приїхати в Україну. Також, реєстрація відповідачки у вказаній квартирі створює труднощі позивачу в реалізації нею права власності, зокрема у вигляді сплати додаткових комунальних платежів та квартплати, неможливості оформити субсидію, також у майбутньому у позивачки можуть виникнути труднощі при відчуженні квартири. На основі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилась, однак до початку розгляду судом справи від неї та її представника надійшли заяви, згідно яких просять справу розглянути у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують та не заперечують щодо винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча була повідомленою про час та місце розгляду даної справи в суді в передбаченому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] виданого на підставі розпорядження від 18.01.2008 року №47360 (а.с.8) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №141026281 від 11.10.2018 року. Згідно довідки КЖРЕП №5 від 08.10.2018 року за №1415 (а.с.11) у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO]. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13), 16.07.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після одруження - «[PERSON]». Відповідно до акту КЖРЕП №5 від 16.10.2018 року (а.с.15) та акту КЖРЕП №5 від 17.01.2019 року №13, [PERSON], 1975 року народження, у квартирі [ADDRESS] не проживає з 1997 року по даний час. Згідно зі ст.71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім'ї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме слід визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом.

Outcome: approved