Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що мати сторін є наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно з умовами ст. 64 ЖК України, відповідач користується нарівні з наймачем усіма правами і несе обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, оскільки є членом сім'ї наймача та проживає за вищевказаною адресою. З 2004 року відповідач не проживає за місцем реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання майном. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, позивач вважає його таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Позивач звернулася з цим позовом до суду і просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи до суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи до суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу положень ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні встановлено, що мати позивача [PERSON] є наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру № 205н, виданого Виконкомом Сєвєродонецької міської ради від 13 червня 1985 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3396 від 13.02.2019 року, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS], станом на 13.02.2019 року зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно з актом про встановлення факту проживання / не проживання / № 1045 від 23.08.2018 року, затвердженого директором комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: [ADDRESS], фактично проживають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], окрім вказаних осіб з 2004 року по теперішній час ніхто не проживає. Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] виїхав на постійне місце проживання на територію Російської Федерації та отримав вид на проживання, що підтверджується копією його паспорту громадянина України серії [NUMBER]. Таким чином, відповідач обрав собі інше постійне місце проживання, що було підтверджено належними та достатніми доказами. Оскільки відповідач перестав проживати у спірній квартирі з 2004 року і має інше місце проживання за межами України, то, відповідно, він втратив право користуватися спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS], створює перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження житловим приміщенням, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців і не приймає участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратив інтерес до вказаного житлового приміщення. При цьому суд враховує повне визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved