Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі також зареєстроване з 2010 року місце проживання відповідача [PERSON] Фактично відповідач є чужою людиною, в квартирі була зареєстрована на прохання діда, оскільки нетривалий час перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач зникла, з реєстрації не знялася. Вважає, що дана обставина не дозволяє їй розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд, чим порушує право власності. А тому, просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 7 по вулиці Федорова, буд. 6 в місті Луцьку Волинської області. Представник позивача [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, була повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74-75 ЦПК України, втому числі шляхом опублікування судового оголошення в друкованих засобах масової інформації. Заяви про розгляд справи за її відсутності відповідач не подала. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 06.07.2016 (а.с. 5-7) [PERSON] належить квартира №7 у будинку за № 6, що по вул. Федорова у місті Луцьку Волинської області. З представлених суду матеріалів вбачається, що право власності за позивачем зареєстроване в установленому законодавством порядку (а.с. 8). З копії будинкової книги серії А №0157570 (а.с. 9-14), копії довідки №971 від 08.09.2016 виданої ЖКП №11 (а.с. 15) вбачається, що в м. Луцьк [ADDRESS], зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], [INFO]. Дана обставина стверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області (а.с. 23). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. З повідомлення Луцького відділу поліції ГУНП у Волинської області від 08.08.2016, вбачається, що в ході проведеної перевірки встановлено, що [PERSON], зареєстрована, але не проживає і ніколи не проживала за адресою: [INFO] (а.с. 16). Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованою в квартирі позивача, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач змінивши своє місце проживання не знялася з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвалася за місцем нового проживання. Таким чином, виходячи з вимог закону, суд вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 7 по вулиці Федорова, буд. 6 в місті Луцьку Волинської області. Крім того, задовольняючи позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 217 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття осіб з реєстрації.

Outcome: approved