Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 жовтня 2012 року відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 1734. Зазначає, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий час сторони спору не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, не пов`язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно. Окрім цього позивач просить суду про стягнення з відповідача на власну користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, з подальшою індексацією, на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначає, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дітей та не надає матеріальну допомогу. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити з мотивів викладених у ньому. Відповідач в судове засідання з`явився, ще у підготовчому судовому засіданні позов визнав частково не заперечує вимогу про розірвання шлюбу, а щодо аліментів погодився виплачувати аліменти на утримання сина в сумі 1000 щомісячно, вважає цю суму цілком достатньою до стягнення, з огляду на рівень його доходів та стан його здоров`я . Вивчивши матеріали справи Суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 жовтня 2012 року відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 1734. Від шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що сторони не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, натомість відповідач позов не заперечує; клопотань про визначення строку на примирення сторонами спору не заявлено. Відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. Дитина сторін спору проживає спільно з позивачкою в [ADDRESS] , та перебуває на утриманні позивачки; сама ж [PERSON] відповідно змісту довідки МСЕК від 04.06.2015 року, має довічно призначену інвалідність третьої групи, з протипоказанням важкої фізичної праці. Позивачка отримує допомогу по інвалідності в сумі 1564 гривень щомісячно. Натомість відповідач проживає окремо від позивачки та їх спільної дитини по [ADDRESS] . Довідкою про доходи від 18.09.2019 року №115, згідно даних Тернопільської ОДПІ за період з 03 кварталу 2018 року по 2 квартал 2019 року, відповідач ствердив відсутність у нього доходів окрім кредиту в АТ ПРИВАТБАНК в четвертому кварталі 2018 року. Сума кредиту суду невідома. Згідно із вимогами\~ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2\~статті 182 Сімейного кодексу України\~передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~\~1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що дитина сторін спору проживає та перебуває на постійному утримані [PERSON] ; відповідачем не надано суду доказів надання позивачу матеріальної допомоги на спільну дитину на постійній основі. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становитиме : з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн. Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог ст.180,\~182 СК України, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, стан здоров`я позивача, його вік та цілковиту працездатність, незважаючи на відсутність постійного доходу, матеріальне становище сторін спору, обов`язок батька утримувати дитину, Суд вважає, що відповідач має можливість виконувати батьківські обов`язки по утриманню малолітнього сина, а тому мають місце порушення прав дітей, що підлягають до судового захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення до суду 22.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття Одночасно суд відзначає, що не потребує окремо рішенням суду зобов`язання сплачувати відповідача аліментів з урахуванням індексу інфляції, оскільки цей обов`язок уже покладений законом, зокрема ч.2 ст. 184 СК України. Постановляючи рішення на суд покладається обов`язок здійснення розподілу судових витрат. Оскільки при зверненні до суду у спорах про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, то у даному випадку, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача слід стягнути 768, 40 грн. судового збору в дохід держави. Наразі ще в підготовчому судовому засідання відповідач визнав вимогу про розірвання шлюбу. З огляду на визнання позову відповідачем до розгляду справи по суті , в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, слід повернути [PERSON] у з державного бюджету 384, 20 гривень судового збору, сплаченого при поданні позову з позовної вимоги про розірвання шлюбу. \~\~

Outcome: partial