Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі з 08.02.2013 року, якій було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2018 року. Від спільного життя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. На даний час позивач не працює. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає, хоча працює без офіційного працевлаштування, є практично здоровим, інших утриманців не має, отже має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені у позовній заяві,а також зазначила, що вона на даний час не працює та постійного доходу не має. Її дохід з дитиною складає приблизно 3000 грн. на місяць, оскільки вона отримує пенсію як інвалід 3 групи та отримує державну допомогу на дитину з інвалідністю. До складу її сімї входять вона та дитина від шлюбу з відповідачем. Нерухомого майна у дитини немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивача, але зазначив, що зараз він не має постійної роботи, а тому аліменти, у розмірі в якому просить позивач, він зможе сплачувати лише тоді, коли буде мати постійну роботу. Зараз його матеріальне становище нестабільне, так як немає постійного заробітку. Стан його здоров?я є задовільним, особою з інвалідністю він не визнаний, на обліку у центрі зайнятості як безробітний не перебуває, інших дітей та утриманців у нього немає. Який саме його середньомісячний дохід він не підраховував, так як він може бути різним. Разом з тим, він на теперішній час проживає однією сім»єю з іншою жінкою, шлюб не зареєстрований. Дохід його нової сім*ї складається із заробітної плати дружини та його періодичних заробітків. З другою дружиною він проживає однією сімєю, веде спільне господарство. Вважає, що при вказаних обставинах він повинен сплачувати аліменти, як тільки офіційно працевлаштується та буде отримувати стабільний дохід. В подальшому відповідач в судове засідання, призначене на 07.11.2018 року, не з»явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, по що свідчить його розписка в отриманні судової повістки, що мається в матеріалах справи(а.с.28). Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.7,8,9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.3 вище вказаної Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.02.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ЖС №122390(а.с.4), який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2018 року. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтву про народження серії І-ЖС №225473 встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON], матірю зазначена позивач [PERSON]В.(а.с.5). У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Обовязок батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття також закріплений у статті 180 Сімейного кодексу України. Отже, діючим законодавством передбачений саме обовязок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обовязок стосується обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час сторони разом не проживають та малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матірю позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання(а.с.6), та відповідачем не оспорюється. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.1 ст. 184 СК України також передбачена можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, і ця можливість повязується з наявністю про це заяви одержувача аліментів. У даному випадку позивач у позовній заяві просила визначити розмір аліментів саме у твердій грошовій сумі і це не суперечить вимогам ч. 1 ст. 184 СК України, оскільки на час розгляду справи діюче законодавство при визначені способу стягнення аліментів у частці від доходу або у твердій грошовій сумі не пов»язує це із фактом наявності у платника аліментів регулярного та стабільного доходу або нерегулярного та мінливого доходу. Право обрання способу стягнення аліментів належить позивачу, як майбутньому одержувачу аліментів без визначення будь-яких додаткових умов або обмежень. Положеннями ч.\~2\~ст.182\~СК України\~передбачено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Тобто чинне законодавство передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком до 6 років з 1 липня - 1559 гривень. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини віком від до 6 років на час розгляду справи становить 779,50гривень. Судом встановлено, що відповідач, окрім малолітнього сина [PERSON], інших утриманців не має, є особою працездатного віку, має задовільний стан здоровя та нерухоме майно, що ним також було підтверджено в судовому засіданні. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності зі ст. 182 СК України враховує його матеріальне становище і стан здоровя, а також матеріальне становище і стан здоров'я дитини, відсутність у відповідача інших утриманців, відсутність стабільного достатнього заробітку(доходу), а також враховує інші обставини, що мають істотне значення і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обовязок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, суд вважає, що визначення аліментів у розмірі 1500,00 гривень призведе до відповідності їх засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначених ч.9 ст. 7 СК України. Суд також приходить до переконання, що визначення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1500,00 гривень на місяць суттєво не погіршить матеріальне становище відповідача, так як суд вважає, що він має можливість надавати своїй дитині матеріальне утримання саме у такому розмірі, який надасть можливість забезпечити дитині належний рівень утримання та забезпечення її розвитку та виховання. Згідно ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі\~вище наведеного,\~суд прийшов\~до переконання\~про можливість\~часткового задоволення\~позову,\~враховуючи вимоги\~ст.ст.12,\~81\~ЦПК України,\~відповідно до\~яких цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. \~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~повязаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 704,80грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: partial