Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з нею, за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. В обґрунтування\~свого позову\~ [PERSON] \~вказала,\~що вона\~є матір`ю\~малолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Із батьком\~сина \~ [PERSON] \~на теперішній\~час вона\~ще перебуває\~у зареєстрованому\~шлюбі,\~але фактичних\~шлюбних відносин\~вони не\~підтримують.\~Протягом останніх\~двох років,\~сімейне життя\~між позивачем\~та [PERSON] \~ускладнилося,\~між ними\~почалися суперечки\~щодо виховання\~сина,\~підтримання побуту\~та вирішення\~питань забезпечення\~родини,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~фактичного розподілу\~між ними\~сімейного бюджету,\~та взагалі\~припинення відповідачем\~будь-якої\~участі у\~фінансових витратах\~на забезпечення\~дитини.\~Позивач зазначає,\~що з\~квітня 2017\~року вона\~разом із\~сином переїхала\~в орендоване\~житло,\~де і\~зараз продовжує\~мешкати.\~Починаючи з\~квітня місяця\~2017\~року,\~за спільною\~усною домовленістю\~із відповідачем,\~дитина відвідувала\~родичів [PERSON] ,\~необмежено спілкувалася\~як з\~батьком,\~так і\~з бабусею,\~інколи лишалася\~у них\~з ночівлею\~на декілька\~днів.\~Однак у\~лютому 2018\~року,\~батько дитини\~-\~ [PERSON] ,\~відмовився повертати\~сина.\~Вже понад\~три місяці\~позивачка не\~може побачитися\~з дитиною,\~їй перешкоджають\~в цьому\~відповідач та\~його мати,\~які заборонили\~навіть вихователям\~дитсадка спілкуватися\~з нею\~чи надавати\~їй можливість\~спілкування з\~дитиною.\~На теперішній\~час,\~дитина проживає\~з відповідачем,\~його матір`ю\~та дядьком\~-\~братом відповідача,\~які усіма\~можливими способами\~перешкоджають позивачці\~відвідувати дитину\~та приймати\~участь у\~її вихованні.\~Також,\~позивачка звертає\~увагу суду,\~що [PERSON] \~зловживає алкоголем,\~не має\~постійної роботи\~та заробітку,\~а також\~перебуває на\~диспансерному обліку\~у лікаря-нарколога, як особа, що вживає наркотичні засоби, при цьому, зовсім не переймається фізичним та моральним станом дитини. У непередбачувані приїзди позивача, [PERSON] нецензурно висловлювався в її сторону у присутності свідків, рідних та навіть дитини. Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю. Він емоційний, неврівноважений та схильний до фізичних образ щодо рідних та дитини. Окрім того, позивач стверджує, що дитина знаходиться у незадовільних санітарно-гігієнічних умовах, постійно знервована та дратівлива, а тому вважає,\~що перебування\~сина в\~сім`ї [PERSON] \~негативно впливає\~на його\~виховання та\~здоров`я.\~Разом з\~цим,\~позивач зазначає,\~що у\~неї є\~усі необхідні\~умови для\~проживання дитини\~разом зі\~нею.\~Так,\~вона проживає\~у двокімнатній\~квартирі,\~яку орендує\~у знайомих.\~Також,\~вона не\~має протипоказань\~із медичного\~боку чи\~шкідливих звичок.\~Позивач стверджує,\~що не\~має наміру\~перешкоджати відповідачу\~в здійсненні\~його прав\~та обов`язків\~щодо їх\~спільної дитини\~та в\~його спілкуванні\~з сином,\~але за\~її участі.\~Окрім того,\~позивач вказує,\~що [PERSON] \~фінансової допомоги\~та підтримки\~їй та\~їх малолітньому\~сину не\~надається взагалі,\~тому вважає\~за необхідне\~одночасно із\~вирішенням питання\~проживання дитини\~із матір`ю,\~вирішити й\~питання стягнення\~аліментів з\~відповідача на\~її користь\~на утримання\~їх спільного\~сина.\~У зв`язку\~з викладеним,\~з метою\~захисту прав\~та інтересів\~дитини,\~позивачзвернулася до суду для визначення місця проживання дитини саме з нею та стягнення з відповідача аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] пред`явлені вимоги підтримали, наполягали їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Позивачка пояснила, що на теперішній час мешкає в орендованому житлі за адресою: [ADDRESS] , яке належить її дядькові. У вказаній квартирі створені всі умови для проживання малолітньої дитини. На теперішній час вона проживає з цивільним чоловіком [PERSON] Дитина [PERSON] останні п`ять місяців, також, проживає з нею за зазначеною адресою. До цього моменту, з лютого по квітень 2018 року дитина проживала разом з батьком. Вона забрала дитину з дитячого садочка №249 та перевела його у дитячий садочок №118. У сина зараз є все необхідне, одяг, взуття, він відчуває себе добре. Також, зараз [PERSON] працює, прибираючи квартири, ніколи не вживала та не вживає ані наркотичні засоби, ані алкоголь. Батько на теперішній час з дитиною не бачиться. Окрім того, позивач пояснила, що матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, а раніше, усі гроші витрачав на наркотики. Коли дитина проживала з батьком, нею піклувалася бабуся, яка не давала їй бачитися з дитиною. Окремо, позивач зазначила, що після того, як вона забрала сина від батька, виявилося, що в нього з`явився нервовий тік, у зв`язку з чим їй довелося звернутися до лікаря. Також, позивач вказала, що у відповідача незадовільні санітарно-гігієнічні умови, у помешканні брудно, ніхто не підтримує чистоту, всюди валялися шприці. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживав разом з дружиною близько двох років. Поки вона годувала дитину груддю, постійно була поруч, але вживала в цей час алкогольні напої. Також, відповідач пояснив, що на теперішній час проходить лікування від наркотичної залежності. Поки дитина була з ним, за нею доглядала бабуся відповідача [PERSON] та він особисто. До садочка дитину відводила і забирала, також, його мати. Після того, як позивачка забрала дитину знову до себе, вона не надає йому дозволу бачитися з ним, але буд-яких заяв до відповідних органів з цього приводу він не писав. Окрім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила суду, що знає, як позивача, так і відповідача, відносини з обома нормальні. Позивачка є її донькою. Вказала, що дитина [PERSON] проживає з самого народження з матір`ю, спочатку в районі Дзержинки, потім на м-ні 5-й Зарічний. В період з лютого по квітень 2018 року дитина знаходилась разом з батьком. При цьому, ані відповідач [PERSON] , ані його мати, не надавали [PERSON] можливості бачитися з сином, через що вона часто бачила її у сльозах. Окрім того, свідок пояснила, що жодного разу не бачила, щоб позивачка вела аморальний образ життя, дитину свою вона дуже любить. Також, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який пояснив, що є батьком позивачки, відповідач його колишній зять, неприязні відносини з обома відсутні. Свідок зазначив, що йому дзвонила по телефону донька [PERSON] та розповідала, що не може забрати дитину з садочка, оскільки вихователі їй його не віддають. Дитина зараз проживає разом з матір`ю, виглядає доглянутою, має новий одяг, іграшки, у нього є своя окрема кімната. Квартира, у якій зараз проживає позивачка належить чоловікові його сестри, вона там проживає з його дозволу. Сина [PERSON] дуже любить. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідача, а позивачка її колишня невістка. Вказала, що позивачка проживала з її сином в квартирі її матері по [ADDRESS] . Вона прийняла її, як рідну доньку, її кинули батьки, розповідала, що її вигнали з дому у 16 років. Після того, як у них народився син [PERSON] , свідок відвідувала позивачку у лікарні, доглядала за дитиною, виховувала її, а вони їй допомагали. [PERSON] разом позивач та відповідач до 2016 року, жодних проблем у них не було, але з нового року вони почали сваритися і сину довелось переїхати з дитиною до [PERSON] матері свідка. Там він проживав з сином близько трьох місяців. Де в цей час була позивачка, їй невідомо, але вона декілька разів приходила відвідувати дитину. Матері свідка в цей час було 76 років, вона водила дитину до садочка та забирала його звідти. Дитина відвідувала дитячий садочок №249, туди свідок його оформила особисто. [PERSON] , також, займався вихованням сина, водив його у садочок та забрав. Надалі, [PERSON] залишила дитину у неї, у період з 2016 року по 18.06.2018 року [PERSON] проживав у неї за адресою: [ADDRESS] . За весь цей час позивачка сина не відвідувала, дитиною не займалась, не кормила його, не одягала та не обувала, а приходила тільки у двір будинку за грошима. Свідок просила позивачку гуляти з дитиною, але вона приходила на годину та відразу віддавала сина назад. Відповідач в цей час не проживав зі свідком, але брав дитину до себе через день. Також, свідок зазначила, що постійно бачила позивачку п`яною, вона проходила повз будинку і навіть не дивилась на сина, через що той плакав. Окремо, свідок вказала, що позивачка почала відвідувати дитину тільки після того, як вона у липні 2018 року звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення позивача та відповідача батьківських прав щодо їх спільного сина [PERSON] . Окрім того, свідок приїздила до квартири, де зараз мешкає позивачка на м-ні 5-й Зарічний, дитини вдома не було, а [PERSON] та її співмешканець знаходились у стані алкогольного сп`яніння. 07.08.2018 року, вона також бачила дитину, він був увесь брудний в босоніжках, великих на 2 розміри. Свідок казала позивачці, щоб вона прийшла та забрала речі дитини, але остання відмовилась це робити. З 07.08.2018 року по 08.09.2018 року [PERSON] проживав разом зі свідком, вона їм займалась, він був сильно загорілий, худий, блідий, стан його був нездоровий. Також, свідок підтвердила, що дійсно перешкоджала побаченням позивачки з сином, оскільки вона знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. Представники третіх осіб служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради та служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради в судове засідання не з`явились, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд встановив обставини, на підставі яких прийшов до наступних висновків. Так,\~26.04.2014\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладено шлюб,\~зареєстрованийДзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №159, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 26.04.2016 року (а.с.8). При цьому, в ході судового розгляду встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2018 року (справа №214/1586/18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 12.06.2018 року. В період шлюбно-сімейних стосунків сторін, [INFO] у сторін народилась дитина син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданим 23.10.2014 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1073 (а.с.7). Звертаючись до\~суду з\~позовом,\~ [PERSON] \~посилалася на\~те,\~щовідповідач забрав у неї сина, усіма можливими способами перешкоджає їй відвідувати дитину, бачитися з нею та приймати участь у її вихованні. Перевіряючи обґрунтованість таких доводів позивача, суд виходить з наступного. Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Вказані гарантії, також, закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності\~до ст.291\~ЦК України,\~фізична особа\~незалежно від\~віку та\~стану здоров`я\~має право\~на сім`ю. Фізична\~особа не\~може бути\~проти її\~волі розлучена\~з сім`єю,\~крім випадків,\~встановлених законом. Фізична\~особа має\~право на\~підтримання зв`язків\~з членами\~своєї сім`ї\~та родичами\~незалежно від\~того,\~де вона\~перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Однак, відповідно до частин 9 та 10 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст.157 СК України, ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Так, при вирішенні виниклого між сторонами спору з приводу місця проживання малолітнього [PERSON] , суд приймає до уваги характеристику на ім`я [PERSON] , 1994 року народження, відповідно до якої остання зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг на неї з боку сусідів не надходило (а.с.100). До того ж, згідно з довідкою, виданою КЗ «Криворізький ПНД» ДОР, [PERSON] , 1994 року народження, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , під наглядом лікаря-нарколога не перебувала та не перебуває (а.с.102). При цьому, відповідно до характеристики з фактичного місця проживання від 19.09.2018 року, [PERSON] , [INFO] , з листопада 2017 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із родиною, яка складається з малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та цивільного чоловіка - [PERSON] , [INFO] . За час проживання за вказаною адресою [PERSON] зарекомендувала себе, як врівноважена, вихована, доброзичлива та приязна людина. В побуті є турботливою матір`ю та господинею. Коли дитина перебуває з матір`ю, завжди виглядає охайною, привітною та веселою. Протягом всього часу проживання [PERSON] зі своєю родиною за вказаною адресою, конфліктів чи нарікань з боку сусідів не надходило, в стані алкогольного чи іншого сп`яніння жодного разу не була помічена, аморальної поведінки не допускає (а.с.103). Також, як видно з копії повідомлення Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області №48.5/2-7174 від 15.09.2018 року, за період часу з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року випадків порушення громадського порядку, знаходження в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння [PERSON] , [INFO] , зафіксовано не було. При цьому, 18.06.2018 року [PERSON] чоловіком [PERSON] було подано заяву про неправомірні дії останньої, а саме про самовільне забирання та неповернення спільної дитини, за яким проведено розгляд та прийнято рішення, матеріал списано до справи №12/7-16, у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність в діях [PERSON] ознак кримінального чи адміністративного правопорушення (а.с.101). Окрім того, позивачка [PERSON] 07.05.2018 року зверталась до Саксаганської районної у місті ради з заявою про визначення місця проживання дитини, в якій просила визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з нею, оскільки батько дитини [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов`язки та не створює умови для проживання та розвитку дитини (а.с.13). За результатами розгляду вказаної заяви 19.06.2018 року виконкомом Саксаганської районної у місті ради було прийнято рішення №97 про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] та рекомендовано останній оформити трудові відносини з роботодавцем (а.с.31). Діючі за рекомендаціями виконкому Саксаганської районної у місті ради, 02.08.2018 року, [PERSON] стала на облік, як фізична особа-підприємець за категорією виду діяльності «інші види діяльності з прибирання», що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.32). Також, суд бере до уваги повідомлення практичного психолога КЗ ДНЗ №249 [PERSON] №157 від 11.06.2018 року, відповідно до якого за запитом [PERSON] нею проведено роботу з її онуком [PERSON] за період з січня 2018 року по 01.06.2018 року та встановлено, що вдома бабуся та батько виконували всі її поради, оскільки дитина стала врівноваженою та спокійною, вдома бабуся та батько займаються з ним, проводячи вправи та ігри на розвиток уваги, мислення пам`яті, хлопчик розвинений, уважний (а.с.35). Окрім того, відповідно до копії характеристики на родину вихованця КЗ ДНЗ №249 [PERSON] , [INFO] №158 від 11.06.2018 року, останній фізично та розумово розвинений, активний. До дошкільного закладу приходить чистим, охайним та доглянутим. До садочка дитину приводить бабуся, а забирають бабуся, прабабуся та батько. Дитина проживає у бабусі [PERSON] , яка неодноразово зверталася до практичного психолога з питаннями відносно розвитку дитини, формування позитивних поведінкових реакцій, зниження нервових проявів. Мати не приходить до дитячого садочка та не цікавиться життям дитини у вихователів (а.с.36, 37). На думку суду, остання теза вказаної характеристики підтверджує пояснення [PERSON] , надані нею як у позовній заяві, так і під час розгляду справи, з приводу недопущення її до сина під час знаходження останнього у дитячому садочку. При цьому, підтвердженням тієї обставини, що на час звернення [PERSON] до суду з позовною заявою її син [PERSON] проживав разом з бабусею матір`ю відповідача, є копія акта, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] від 13.06.2018 року, яким вони засвідчили, що мати та батько дитини не проживають разом з сином. Дитина півтора роки проживає з бабусею та дідусем [PERSON] та [PERSON] (а.с.38). Оцінюючі особу відповідача [PERSON] суд, насамперед, враховує копію листа [PERSON] від 30.05.2018 року на ім`я начальника служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, в якому він пояснює, що у зв`язку з хворобою, не може матеріально утримувати та виховувати сина [PERSON] та просить призначити опікуном його сина його мати [PERSON] (а.с.95). Незадовільний стан здоров`я відповідача [PERSON] , а саме наявність у нього низки хронічних невиліковних захворювань підтверджують долучені до матеріалів справи копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3466 та копія направлення на медико-соціально-експертну комісію (а.с.96, 97-99). Також, суд бере до уваги копію довідки №524 від 19.06.2018 року, виданої КЗ «Криворізький ПНД» ДОР, яка підтверджує, що [PERSON] відвідує програму замісної підтримувальної терапії в зазначеному закладі (а.с.40). Окрім того, відповідно до копії довідки №17 від 05.09.2018 року [PERSON] працює у ФОП [PERSON] вантажником (а.с.41). Також, як видно з копії листа виконкому Саксаганської районної у місті ради №19/31-3336 від 13.08.2018 року, [PERSON] звертався до вказаної установи з заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . За результатами розгляду вказаної заяви відповідачу рекомендовано звернутися до виконкому Покровської районної у місті ради, оскільки [PERSON] , постійно проживає разом з малолітнім [PERSON] на території Покровського району (а.с.42). Суд зазначає, що матеріали справи не містять, та відповідачем не надано, будь-яких доказів, підтверджуючих що [PERSON] прийняв до уваги рекомендації виконкому Саксаганської районної у місті ради та звернувся до виконкому Покровської районної у місті ради для вирішення питання визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . Також, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд вважає за необхідне взяти до уваги висновки виконкому Саксаганської районної у місті ради №10/36-3713 від 11.09.2018 року та виконкому Покровської районної у місті ради №7/01-29/67 від 04.01.2019 року про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , відповідно до яких під час засідання комісій було прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.58-59, 122). Разом з цим, суд не приймає до уваги копію письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що долучені відповідачем до матеріалів справи, оскільки вказані пояснення не оформлені належним чином, зокрема, не зазначена особа, на ім`я якої вони надані. Також, жодним чином не підтверджені особи свідків, не надані копії їх паспортів, з зазначенням місця їх реєстрації, з яких суд мав би можливість встановити, що вони дійсно проживають за адресою, зазначеною в поясненнях та є сусідами бабусі відповідача і дійсно могли бути свідками ситуацій, з приводу яких надають пояснення. При цьому, суд наголошує, що ані з боку відповідача, ані з боку позивача не заявлялись клопотання про виклик вказаних осіб в судове засідання для допиту їх у якості свідків. З огляду на встановлені обставини та наявний обсяг доказів, суд приходить до висновку про дійсність між сторонами спору про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] Вказані обставин в своїй сукупності є свідченням наявності між сторонами неузгоджень в питанні визначення місця проживання дитини, яке за даних обставин необхідно визначити в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може знешкодити розвиткові дитини. Аналізуючи рівень виконання батьками своїх батьківських обов`язків щодо [PERSON] , судом встановлено, що саме мати [PERSON] переважно приймає участь у вихованні дитини, її матеріальному забезпеченні, проявляє інтерес до навчального процесу. Будь-яких доказів в підтвердження зворотного судом не встановлено та відповідачем, згідно з ст.ст.12, 13 ЦПК України, до суду не надано. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] , та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім того, суд, розглянувши позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , дійшов до висновку про їх задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вказаних обставин, враховуючи встановлені судом та доведені належними доказами обставини, що в розумінні ч.1 ст.182 СК України, мають значення при визначенні розміру аліментів, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач інших утриманців немає, є працездатною особою. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття в у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача. Згідно з положеннями ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернулась до суду із позовом 15.05.2018 року, відтак аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Оскільки рішення в частині стягнення аліментів ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн., сплачені нею за позовну вимогу немайнового характеру, а саме за вирішення питання про визначення місця проживання дитини. В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved