Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши в обґрунтування позову, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Перемоги, 106 у с. Листопадове Новомиргородського району Кіровоградської області, в якому крім неї та спільних дітей сторін зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідач зареєстрований у вказаному будинку зі згоди позивача під час спільного проживання у період з 2012 року по 2016 рік. З грудня 2016 року сторони перестали проживати разом і позивач виселилася з вказаного будинку. З квітня 2017 року з вказаного будинку виселився відповідач. У звязку з тим, що відповідач залишився зареєстрованим у вказаному будинку, він постійно чинить перешкоди у користуванні цим будинком. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не проживає у зазначеному будинку більш ніж 6 місяців, позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в житловому будинку по вул. Перемоги, 106 у с. Листопадове Новомиргородського району Кіровоградської області. Представник позивача та позивач у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд задовольнити його. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки він не проживає у вказаному будинку лише з вересня 2017 року. Представник третьої особи повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,\~встановлених ст. 82 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~ Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Перемоги, 106 у с. Листопадове Новомиргородського району Кіровоградської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). Сторони знаходилися у фактичних шлюбних відносинах з 2012 року до грудня 2016 року та проживали у вказаному будинку. Дані обставини визнаються сторонами та відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Зі згоди позивача, що визнається сторонами, у житловому будинку по вул. Перемоги, 106 у с. Листопадове Новомиргородського району Кіровоградської області з 10.11.2015 року зареєстрований відповідач (а.с.21). Крім відповідача у зазначеному будинку зареєстрована позивач та двоє неповнолітніх дітей сторін, що підтверджується довідкою Листопадівської сільської ради Новомиргородського району від 31.10.2017 року №381 (а.с.13). Судом встановлено, що з грудня 2016 року сторони перестали проживати разом і позивач виселилася з вказаного будинку, а відповідач залишився проживати у будинку по вул. Перемоги, 106 у с. Листопадове Новомиргородського району Кіровоградської області і виселився з будинку у вересні 2017 року. Статтею\~\~\~41 Конституції України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Одночасно з вказаними вище нормами ЦК України, суд повинен також враховувати положення ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України. Так, відповідно до змісту ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, мають право користуватися таким будинком. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє члена сімї права користування займаним приміщенням. В порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). \~\~\~ З урахуванням зазначеного необхідно виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даній справі правовідносини виникли між власником житла і особою, яка є членом його сімї, тому до вказаних правовідносин застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, який є підставою для втрати його права користування житлом. Член сімї власника житла може бути позбавлений права користування житловим приміщення на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України у випадку безперервного не проживання в даному житлі понад один рік, лише при умові відсутності поважних причин. Доказами відсутності особи є акти складені представником балансоутримувача, квартальним комітетом, представниками органу місцевого самоврядування, які підтверджують її відсутність\~\~за місцем реєстрації, складені в присутності не менше двох незацікавлених осіб на протязі року. Як докази також приймаються до уваги показання свідків. В підтвердження позовних вимог стороною позивача надано два акта обстеження житлового будинку від 03.08.2017 року та від 03.11.2017 року (а.с.9, 10), які свідчить, що відповідач не проживає у зазначеному вище будинку з квітня 2017 року. Вказані два акта складені депутатом Листопадівської сільської ради Новомиргородського району [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, вищевказані акти не є беззаперечними доказами,\~оскільки складені 03.08.2017 року та 03.11.2017 року, а з обєктивних причин не можуть підтверджувати відсутність відповідача по вищевказаній адресі починаючи з квітня 2017 року. Що стосується показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані за клопотанням сторони позивача, то жоден з вказаних свідків не зазначив, що відповідач не проживав протягом одного року за місцем своєї реєстрації до часу звернення позивача до суду з розглядаємим позовом. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач не проживає у згаданому будинку з квітня 2017 року, при цьому останній вказав, що відповідач кожного дня приходив у будинок по вул. Перемоги, 106 у с. Листопадове Новомиргородського району до вересня 2017 року, оскільки обробляв город, тримав там козу та собаку, за якими необхідно було доглядати. Свідок [PERSON] зазначив у судовому засіданні, що акти від 03.08.2017 року та від 03.11.2017 року (а.с.9, 10) були складені зі слів людей, а він особисто не був присутнім під час проведення огляду домоволодіння, а лише засвідчив підписи осіб, прізвища яких вказані в актах. Таким чином, належних та беззаперечних доказів того, що відповідач без поважних причин на момент звернення до суду не проживав протягом одного року за місцем своєї реєстрації суду не надано. Особа, яка вимагає визнання члена її сімї таким, що втратив право користування житлом повинна довести його відсутність за місцем реєстрації протягом року без поважних причин, тобто, тягар доказування лежить саме на позивачеві. Переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом повязуються правові вимоги,\~[PERSON] та її представником не надано. Обґрунтування сторони не є достатніми для висновку про визнання відповідача таким, що втратив на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~у звязку з відмовою у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed