Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між нею ([PERSON]А.) та відповідачем [PERSON], було укладено 06 вересня 2008 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на вихованні та утриманні позивача. Починаючи з листопада 2016 року, подружжя разом не проживає, а справа про розірвання шлюбу знаходиться на розгляді в Мукачівському міськрайонному суді. Однак, угоди про добровільну сплату аліментів стосовно дітей між ними досягнуто не було. Кошти, які позивач отримує, для забезпечення дітей є недостатніми, через що вона і звернулася до суду з даним позовом. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявилася, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги, а саме просила стягнути з [PERSON]аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1 100,00 грн. щомісячно на кожну дитину, уточнені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про укладення шлюбу Серїі 1-ФМ №046773 від 06 вересня 2008 року, виданного відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, між [PERSON] та [PERSON], укладено шлюб 06 вересня 2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 419 (а.с. 5). Відповідно до копій Свідоцтв про народження дітей Серії 1-ФМ № 149615, виданого виконкомом Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області 06 листопада 2009 року та Серії 1-ФМ № 186433, виданого виконкомом Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 14 січня 2011 року, батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Згіднодо Довідки № 2900 від 02 жовтня 2017 року, виданої виконкомом Кольчинської селищної ради [PERSON] в тому, що до складу її сімї входять: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO] та які проживають за адресою: [INFO] (а.с.8). -2- Відповідно до Довідки про доходи виданої [PERSON], вбачається, що остання працює у ФОП [PERSON], на посаді продавець-консультант, її заробітна плата за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року, становить - 19 200 грн. ( а.с. 9). Так, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для їїжиття та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утриманнядитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність для задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 100 гривень на кожну дитину, щомісячно, яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна. Так, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинні бути захищені та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України, Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітніх дітей мінімально необхідними благами, що потрібні для їх життя та виховання. Тому обов'язок відповідача [PERSON], як батька, утримувати та надавати дітям матеріальну допомогу. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved