Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі, з урахуванням компенсації та індексації в сумі 25762,56 грн, а також, моральну шкоду в розмірі 3000,00грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 24.06.2014 і по теперішній час, відповідно до наказу №62-к, вона працює в Державній науковій установі «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» (далі - ДНУ «ЦСЕМВ НАН України») на посаді молодшого наукового співробітника відділу досліджень азіатсько-тихоокеанського регіону, однак з другої половини липня позивач не отримує заробітної плати, у зв'язку з чим, остання вимушена була звернутися до суду за захистом порушених прав. У прийнятті заяви про видачу судового наказу їй було відмовлено, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, надавши відповідні пояснення та просили суд задовольнити його в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви, про що надали відповідні письмові заперечення, що містяться у матеріалах справи. При цьому зазначили, що установа відповідача перебуває у стані припинення та з часу призначення ліквідаційної комісії в.о. директора ДНУ «ЦСЕМВ НАН України» [PERSON] не реагуючи на вимоги голови ліквідаційної комісії не передав статутні, фінансово-господарські, та інші документи діяльності установи. Вищевказані обставини призвели до неодноразових звернень до правоохоронних органів та суду. Проте, станом на час розгляду цієї справи вказане рішення не виконано, ліквідаційна комісія не має навіть переліку працівників ДНУ «ЦСЕМВ НАН України». Довідка позивача про те, що вона є працівником ДНУ «ЦСЕМВ НАН України» та має певний дохід підписана не уповноваженою особою в період дії ліквідаційної комісії та містить відтиск печатки, яка не діяла на момент видачі довідки. Представник третьої особи Національної академії наук України (далі - НАН України) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надавши до суду відповідні письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи та просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторони, їх доводи та заперечення, розглянувши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення з наступних підстав. Згідно ст.ст.2-4 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно норм ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Таким же чином трактує право кожного на працю та її гідну оплату ст.2 КЗпП України. Відповідно до ст.23 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. При цьому, суд не може погодитися з твердженнями позивача стосовно того, що її права були порушені відповідачем по оплаті її праці відповідно до актів законодавства, оскільки вказані ствердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та доказів вказаного позивачем не надано. Судом встановлено, що згідно ксерокопії трудової книжки (оригінал сторонами не надано) [PERSON] була прийнята на посаду молодшого наукового співробітника відділу досліджень азіатсько-тихоокеанського регіону (а.с.7). Відповідно до довідки виданій [PERSON] в тому, що вона дійсно працює у ДНУ «ЦСЕМВ НАН України» на посаді молодшого наукового співробітника відділу досліджень азіатсько-тихоокеанського регіону, дохід за період з 01.07.2014 по 30.11.2014 становить 25564, 50 грн (а.с.5). 10.07.2014 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців було внесено відомості про прийняте рішення щодо припинення ДНУ «ЦСЕМВ НАН України», також був визначений склад ліквідаційної комісії. НАН України, (яка відповідно до ст.3 ЗУ «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» наділена виключним правом приймати рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію організацій, що перебувають в її віданні), постановою Президії від 29.01.2014 №1 «Про створення Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» в межах компетенції, затвердженої у статуті НАН України, була створена установа відповідача. Постановою Президії НАН України від 02.07.2014 №165 «Про впорядкування мережі наукових установ Національної академії наук України», прийнято рішення щодо припинення діяльності ДНУ «ЦСЕМВ НАН України» та утворення ліквідаційної комісії. Дійсність вищевказаної постанови оспорювалась Первинною профспілковою організацією ДНУ «ЦСЕМВ НАН України», однак рішенням господарського суду м. Києва від 08.10.2014 у справі №910/14629/14, яке набрало законної сили позивачу відмовлено у задоволенні позову. Виходячи з положень ст.105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Відповідно до наказів №01/л та № 02/л від 14.07.2014 голова ліквідаційної комісії Богданович І.І. приступив до виконання своїх обов'язків та наказав т.в.о. директора ДНУ «ЦСЕМВ НАН України» [PERSON] передати голові ліквідаційної комісії по акту приймання передачі установчі документи центру, печатку установи і т.д. Наказом №08/л від 18.08.2014, увільнивши [PERSON] від виконання обов'язків заступника директора з наукової роботи, Богданович І.І. знову наказав передати всі справи, документи і т.д. Матеріалами справи встановлено, що голова ліквідаційної комісії в процесі здійснення ліквідаційної процедури, з огляду на відсутність у ліквідаційної комісії будь-яких документів неодноразово звертався до [PERSON] та із відповідними письмовими зверненнями до: правоохоронних органів; територіальної державної інспекції з питань праці у м.Києві; Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві; Державної фінансової інспекції у м. Києві; Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва. Однак, вказані звернення не дали бажаного результату, що призвело до звернення з боку відповідача в суд, так заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.10.2014, яке набрало законної сили, зобов'язано [PERSON]: не чинити перешкоди ліквідаційній комісії ДНУ «ЦСЕМВ НАН України»; передати голові ліквідаційної комісії ДНУ «ЦСЕМВ НАН України» Богдановичу І.І. всі документи, матеріальні цінності та інше майно, належне ДНУ «ЦСЕМВ НАН України». Однак, станом на час розгляду даної справи вищевказане рішення не виконано. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивач звертаючись до суду зазначає про наявність заборгованості по заробітній платі в період з 24.06.2014 по листопад 2014 року, однак при цьому не надає жодного доказу про виконання нею відповідних трудових обов'язків, за виконання яких нараховується заробітна плата; існування нарахування заробітної плати, що в свою чергу підтверджується відповідним відрахуванням оподаткування по доходам, або надходженням сум до пенсійного фонду, фонду соціального страхування і т.д. Крім того, зважаючи на журнал обліку робочого часу, який затверджений наказом голови ліквідаційної комісії ДНУ «ЦСЕМВ НАН України» №14/л від 27.08.2014, який діє з 01.09.2014 позивач жодного разу не ставила свого підпису про знаходження на робочому місці, при цьому згідно фототаблиці наданої відповідачем оголошення та накази про всі дії ліквідаційної комісії розміщені на та біля вхідних дверей і доступні до вивчення кожному співробітники. В судовому засіданні позивач не змогла конкретно окреслити обсяг виконаної нею за період з 24.06.2014 по листопад 2014 року роботи. Також, а ні з пояснень позивача а ні з матеріалів справи, не вбачається намагань з боку позивача щодо вирішення питання з приводу невиплати заборгованості по заробітній платі в позасудовому порядку. На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі позивач, як доказ надала довідку вих.№199 від 28.11.2014, однак довідка не відображає існування вищевказаної заборгованості, а тільки може підтверджувати суму доходу позивача за період з 01.07.2014 по 30.11.2014. Крім того, суд оцінює даний доказ критично, оскільки довідка датована 28.11.2014, однак з огляду на наказ голови ліквідаційної комісії №08/л від 18.08.2014 про увільнення заступника директора [PERSON] від виконання обов'язків директора ДНУ «ЦСЕМВ НАН України» та наказу №04/л від 31.07.2014 про використання з 01.08.2014 печатки установи нового зразка, суд не приймає її як належний та допустимий доказ в контексті підтвердження позовних вимог. Щодо позовних вимог по стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача у розмірі 3000 грн, суд зазначає наступне. Згідно п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року /з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З цього випливає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням її трудових прав з боку відповідача, однак в судовому засіданні не встановлено порушень прав позивача з боку відповідача, тому і вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги до відповідача. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed