Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька, мотивуючи тим, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 03.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано, син, за згодою батька, проживає разом з позивачкою. З грудня 2013 року відповідач ухиляється від утримання дитини та допомоги зовсім не надає, не приймає участі у вихованні. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки. Обґрунтовуючи вимоги на підставі уточненої позовної заяви від 16.07.2014 року, позивач вказує, що на теперішній час працює на посаді начальника відділу адміністративних послуг Кілійської районної державної адміністрації та отримує заробітну плату близько 2500 грн., щомісячно, однак цього недостатньо для забезпечення нормальних умов проживання її родини, враховуючи що на її частковому утриманні також перебуває син - [PERSON], [INFO]. Також вказує, що їй надійшло запрошення на постійну роботу в республіку Казахстан в м . Алмати, де приблизна заробітна плата буде складати 2500 доларів США, що більше ніж в 10 разів від отримуваної нею зараз, завдяки чому, як вона вважає зможе забезпечити гідні умови для навчання та виховання своїх дітей, проте відповідач не надає своєї згоди на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. На прохання позивача надати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини відповідачем ігноруються, а тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано. Оскільки відповідач відмовляється від надання згоди на виїзд сина за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів [PERSON], з метою захисту прав дитини вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на його тимчасовий виїзд за кордон. Позивачка прохає надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до 07.12.2026 року та на оформлення і видачу проїзного документу на право виїзду його з України та в`їзду в Україну. Позивач в судове засідання, не з'явилась, але в матеріалах справи міститься її заява про розгляд без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач, який про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, повторно не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладання слухання по справі, або про розгляд справи за його відсутності не надав. Третя особа, Головне управління ДМС України в Одеській області не з'явилось, надало відповідне клопотання про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позову не заперечує. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом достовірно встановлено, що [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 274, батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва по народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції у грудні 2010 року. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2014 року, справа № 502/16/14-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 09.11.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 136. Відповідно до довідки № 248 від 23.05.2014 року, виданої КП «Жилсервіс», [PERSON] проживає разом з синами: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки Кілійської районної державної адміністрації за вих. № 39/1221 від 24.06.2014 року [PERSON], на підставі розпорядження № 166/К-2013 від 23.12.2013 року переведена на посаду начальника відділу адміністративних послуг Кілійської районної державної адміністрації, та станом на 01.07.2014 року згідно штатного розпису отримує заробітну плату у розмірі 2531, 74 грн. Відповідно листа за вих. № 133 від 15.06.2014 року від компанії «NV SKY GROUP» на підставі рішення конкурсної комісії по відбору кандидатів на заміщення вакантних посади провідного спеціаліста по роботі з корпоративними клієнтами Департаменту продаж запрошує [PERSON] для підписання трудового договору в строк до 15.07.2014 року, середньомісячна заробітна плата згідно договору буде складати 460 000 тенге (2500 USA). Відповідач, як зазначає позивач, відмовляється надавати дозвіл на вивезення дитини за кордон, при цьому не пояснюючи підстави відмови. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити нормальні умови проживання родини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON], 07.12.2010 року року народження за кордон без згоди батька.

Outcome: approved