Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Димитровської міської ради про визнання права власності на спадщину, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] померла [PERSON], яка доводиться рідною бабусею її доньці [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON], який мешкав разом з нею за адресою: [ADDRESS], помер [INFO], прийнявши спадщину, але не встигши оформити своїх спадкових справ. Син померлих [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], який є батьком [PERSON], та який мешкав за адресою: [ADDRESS], помер [INFO] не прийнявши спадщину. Спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня. Після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 56259806. Відповідно до ч. 1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 ЦК України (відмова від прийняття спадщини). Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті діда [PERSON] виступає його онука [PERSON]. Позивач, від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], звернулась до приватного нотаріуса Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Шиманського Є.І. за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але відповіддю від 11.03.2015 року нотаріусом їй було відмовлено у видачі даного свідоцтва, оскільки при цьому не було надано оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Спадковий будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 лютого 1989 року, реєстровий номер 1373, оригінал якого було втрачено. Отримати в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві дублікат замість втраченого оригіналу договору купівлі-продажу будинку, не виявляється можливим, оскільки архів знаходиться на території зони проведення АТО (м.Донецьк) та не працює. Таким чином, позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку вирішити питання про оформлення спадкових справ своєї неповнолітньої доньки, тому просила суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який залишився після смерті її діда [PERSON], померлого [INFO]. Сторони та їх представники, а також представник третьої особи до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягала. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника. Третя особа Шиманський Є.І. надіслав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 лютого 1989 року, реєстровий номер 1373, [PERSON] належав будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 15-16). [INFO] [PERSON] померла. За даними державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори, після її смерті спадкова справа не відкривалась, заповіти від її імені не посвідчувалися (а.с. 6, 59, 60, 61). На час відкриття спадщини разом з [PERSON], за адресою: [ADDRESS], був зареєстрований та мешкав її чоловік [PERSON], який після її смерті прийняв спадщину, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). [INFO] [PERSON] помер, залишивши після своєї смерті спадщину у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті, 03.07.2014 року приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Шиманським Є.І. відкрита спадкова справа. За свого життя, 05.05.2014 року від імені [PERSON] посвідчений заповіт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], номер у спадковому реєстрі 56039488 (а.с. 6, 49, 53, 54, 55). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер, не встигши прийняти спадщину після смерті батька (а.с.7, 56, 57, 58). Спадкоємицею після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] (а.с. 8). На звернення [PERSON] до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її дідуся [PERSON], приватним нотаріусом Шиманським Є.І. було надано відповідь, згідно з якою було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причини не надання правовстановлюючих документів на спадкове майно та запропоновано звернутися для вирішення питання до суду (а.с. 19). Дослідивши докази по справі суд вважає що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, він не заявив про відмову від неї, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON], її чоловік [PERSON] мешкав разом з нею за однією адресою, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 ЦК України (відмова від прийняття спадщини). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З листа приватного нотаріуса Димитровського міського нотаріального округу Шиманського Є.І. від 11.03.2015 року вбачається, що нотаріус позбавлений можливості видати спадкоємцю після смерті [PERSON], свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки [PERSON] не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 19). З роз'яснень, наданих заступником міністра Міністерства юстиції України, вбачається, що у зв'язку з проведенням на деяких територіях України антитерористичної операції, на теперішній час відсутня можливість скористатися архівним фондом, а тому отримання дублікату правовстановлюючого документу є неможливим (а.с. 17). Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що на даний час втрачена будь-яка можливість іншим, ніж у судовому порядку чином вирішити питання про належність спірного будинку [PERSON], суд вважає необхідним визнати за нею право власностi на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. На пiдставi ст.ст.328, 1261, 1267, 1268, 1276 ЦК України,

Outcome: approved