Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. З 18.09.2012 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя подружжя не склалося з причин відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя, втрати почуття любові. На даний час спільного господарства сторони не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Відповідач не приймає участі в утриманні спільної дитини, домовленості щодо способу виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не досягнуто. А тому позивач просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі за викладених у позовній заяві обставин та просили їх задовольнити. Позивач також зазначила, що працює лише на 0,5 ставки. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме, не заперечував проти розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів на утримання дитини зазначив, що не заперечує проти стягнення в сумі 1500 грн., оскільки має мінливий дохід. Зазначив також, що добровільно надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини у вересні - в розмірі 600 грн., у жовтні - в розмірі 1000 грн., в листопаді - в розмірі 1500 грн. Заслухавши пояснення позивача, її представника та відповідача, надані в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.09.2012 року, про що у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області складено актовий запис №211 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини сторони не підтримують і спільне господарство не ведуть, спору про поділ майна на даний час між сторонами не виникає. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки це суперечить інтересам сторін. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України (СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що неповнолітня донька сторін [PERSON] проживає разом з матір?ю - позивачем по справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з приписами ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 14 липня 2016 року. Враховуючи стан здоров?я дитини, матеріальний стан відповідача, а саме те, що він є працездатною особою, офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, інших дітей та зобов?язань по сплаті аліментів не має, добровільно надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини і цей факт позивачем не оспорюється, а також те, що позивачем не доведено необхідність стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 88, 110-112, 180-184, 191 СК України,

Outcome: partial