Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця мешкання дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], посилаючись на таке. 30 вересня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від цього шлюбу є малолітній син [PERSON], [INFO],батьком якого є [PERSON]. Сімейні відносини фактично припинені, сторони спільно не проживають, подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сімї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. Після припинення подружніх відносин між сторонами по справі дитина залишилась проживати разом з матірю за адресою: м. Одеса, вул. Костанді, буд. 3-Д, яка займається вихованням та утриманням дитини, так як її батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітнього сина. Через відсутність порозуміння між батьками з питання визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON], [INFO],[PERSON] звернулась до суду із позовом про визначення місце мешкання дитини, разом з нею. У звязку з цими обставинами позивач вимушена звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову, але заперечував проти доводів позивача про насильство та погрози з його боку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених ними письмових доказів. 30 вересня 2008 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Кучеренко) [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД №093838 від 30 вересня 2008 року, запис №1411. Від цього шлюбу є малолітній син [PERSON], [INFO],відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД №350651 від 14 травня 2013 року, запис №4144, де батьком зазначений [PERSON], відповідач по справі. Сімейні відносини фактично припинені, сторони спільно не проживають, подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сімї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. Після припинення подружніх відносин між сторонами по справі дитина залишилась проживати разом з матірю за адресою: м. Одеса, вул. Костанді, буд. 3-Д, яка займається вихованням та утриманням дитини. Відповідно до характеристики Приватного підприємства «Логістік-Агро», вбачається, що [PERSON] була прийнята на роботу в ПП «Логістік-Агро» 04 липня 2016 року менеджером по логістиці, де і працює по теперішній час, та характеризується позитивно. Через відсутність порозуміння між батьками з питання визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON], [INFO],[PERSON] звернулась до суду із позовом про визначення місце мешкання дитини, разом з нею. Згідно із ст. 160СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За таких обставин суд вбачає за необхідне застосувати положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), за яким дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Дитина [PERSON], [INFO], є малолітнім. Виняткових обставин, які б свідчили про порушення прав дитини при її перебуванні з матірю [PERSON], та можливістю за таких обставин бути розлученою зі своєю матір'ю, судом не встановлено. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved