Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог вказує, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30.11.2010 року на праві приватної власності їй належить земельна ділянка площею 0.25 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідачем [PERSON] на вказаній земельній ділянці було збудовано цегляний паркан із цементним фундаментом. Вказана обставина зумовила подання мною ряду скарг про порушення земельного законодавства. Відповідачем грубо порушено принципи добросусідства, а введений цегляний паркан із цементним фундаментом перешкоджає їй повноцінно користуватись належною на праві власності земельною ділянкою, що створює незручності та дискомфорт. При проведенні перевірок дотримання вимог земельного законодавства було встановлено самовільне зайняття частини земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0003 га, яке здійснено сусіднім землевласником - гр. [PERSON] За результатами перевірки на останню складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного штрафу, а також гр. [PERSON] вручено припис про усунення зазначеного порушення земельного законодавства. Зазначений припис був проігнорований відповідачем. Просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд шляхом демонтажу за власний рахунок цементного фундаменту довжиною 8,96 м. та стягнути оплачений судовий збір. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечила, просила відмовити у поданому позові. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розміщена в с. Козин Рожищенського району, що підтверджується копією держаного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30.11.2010 року(а.с. 6). Позивач та представник позивача в судовому засіданні пояснили, що відповідачем [PERSON] на вищевказаній вказаній земельній ділянці було збудовано цегляний паркан із цементним фундаментом довжиною 8,96 м., та не заперечується відповідачем по справі. Крім того, даний факт підтверджується відповіддю Держгеокадастру Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 27.02.2018 року, 09.07.2018 року та приписами від 23.02.2018 року, 04.04.2018 року, з яких вбачається, що при проведенні перевірок дотримання вимог земельного законодавства державним інспектором у сфері державного контролю було встановлено самовільне зайняття частини земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0003 га, яке здійснено сусіднім землевласником - гр. [PERSON] За результатами перевірки на останню складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного штрафу, а також гр. [PERSON] вручено припис про усунення зазначеного порушення земельного законодавства (а.с. 8-11). Також відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечуючи факту спорудження паркану з цементним фундаментом на земельній ділянці, яка належить позивачу, пояснила, що паркан демонтовано, однак залишився цементний фундамент довжиною 8,96 м. Даний факт підтверджується наданими відповідачем фотознімками від 24.11.2018 року. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права класності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Статтею 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Статтею 212 ЗК У країни передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які, самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] самовільно зайняла частину земельної ділянки площею 0,0003 га, кадастровий номер [NUMBER], яка належить позивачу шляхом спорудження паркану з цементним фундаментом довжиною 8,96 м. Однак враховуючи, що відповідачем станом на 24.11.2018 року демонтовано паркан, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із зобов'язанням [PERSON] лише усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу за власний рахунок цементного фундаменту довжиною 8,96 м. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.1). За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 116, 125, 126, 152, 212, 39 ЗК України, ст. 391 ЦК України,

Outcome: partial