Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: 1) Визнати квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; 2) Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , розмір частки Ѕ спільної власності подружжя на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 3) Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 4) Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 5) Судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 21.05.2011 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому розірвано рішенням суду від 09.08.2019. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу за спільні кошти подружжя позивача та відповідача було нажито наступне нерухоме майно, яке формально оформлено на [PERSON] та [PERSON] : квартира [ADDRESS] , ринкова вартість якої відповідно до звіту становить 897 693,00 грн; квартира [ADDRESS] , ринкова вартість якої відповідно до звіту становить 897 693,00 грн; квартира [ADDRESS] , ринкова вартість якої відповідно до звіту становить 1 924 578,00 грн. Відповідач неодноразово висловлювався, що всі об`єкти нерухомого майна є його приватною власністю, а також зазначав, що має намір та бажання передати нерухоме майно у власність дітей, однак відповідних дій щодо оформлення необхідних документів не вжив. Хоча сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства, однак відповідач може прийти у будь-який час доби до квартири, де позивач живе разом з дітьми, при цьому він часто перебуває у неадекватному стані, що негативно впливає на душевний стан позивача та дітей. Незважаючи на винесене рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей, останній їх матеріально не забезпечує та їх вихованням не займається. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2019 відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні, сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. 21.01.2020 ухвалою суду задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. 12.02.2020 у підготовчому засіданні позивачем подано заяву про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог), копію якої разом із додатками вручено відповідачу, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи. Ухвалою суду від 13.03.2020 за клопотанням відповідача поновлено останньому строк на подання відзиву та прийнято відзив відповідача [PERSON] від 13.03.2020. У поданому відзиві відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні, оскільки ним не визнається обставина щодо придбання в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя нерухомого майна, про яке йдеться у позові, а також заперечується порядок поділу спільного майна подружжя, запропонований позивачем. Дійсно всі три об`єкта нерухомості були придбані під час шлюбу, проти вони були придбані за особисті кошті відповідача, а тому не можуть вважатися спільною сумісною власністю та не підлягають поділу в тих частках, як зазначає позивач. Квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем за його власні заощадження, що знаходилися відповідно до договорів про розміщення банківських вкладів на рахунку в ПАТ «УКРІНБАНК», та в інтересах матері [PERSON] . Квартира [ADDRESS] також була придбана відповідачем за його власні кошти, зняті з банківських рахунків у ПАТ «ПРИВАТБАНК». Для придбання 14.04.2014 квартири [ADDRESS] , яка була придбана для проживання подружжя та дітей та право власності на яку зареєстровано за позивачем, було використано виключно заощадження відповідача, які знаходилися згідно з договорами про розміщення банківських вкладів № 10-259321 від 22.12.2010 та № 10-176613 від 15.04.2011 у ПАТ «УКРІНБАНК», та були отримані відповідачем 12.04.2014, а рахунки закриті. За час шлюбу позивач не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, ніде не працювала, не мала самостійного доходу чи заробітку, а забезпеченням сім`ї займався виключно відповідач. Твердження позивача про те, що відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей, не відповідає дійсності, оскільки намагання відповідача встановити з позивачем зручний режим побачень з дітьми, є приводом для маніпуляцій з її боку. Відповідач приймає участь в утриманні обох дітей, надаючи кошти для оплати додаткових занять доньок, оплачує надання їм медичних послуг, добровільно сплачує аліменти шляхом надання позивачу готівкових коштів або ж перераховує їй на картку. Відповідач намагається постійно спілкуватися з дочками, однак на старшу дочку позивач здійснює психологічний тиск і вона не дуже часто йде на контакт з батьком, а менша дочка часто проводить з ним час за адресою його проживання, де він проживає зі своєю цивільною дружиною. Позивач з дітьми та матір`ю проживає у квартирі по [ADDRESS] , куди відповідача для побачень з дітьми не пускає. Лише та обставина, що діти проживають разом з одним з подружжя, не є підставою для відступлення від рівності часток подружжя, оскільки в силу ч. 3 ст. 70 СК України обов`язковою обставиною є недостатність розміру аліментів. Відповідач вважає за можливе поділ майна в частинах: квартиру [ADDRESS] визнати за позивачем; квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] визнати за відповідачем. 14.04.2020 до суду надійшло клопотання [PERSON] про накладення арешту на майно, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 16.04.2020. 21.04.2020 від позивача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, які за своєю правовою природою фактично є відповіддю на відзив, та в яких відзив відповідача вважає надуманим, недоведеним, необґрунтованим і таким, що ґрунтується на підроблених та вигаданих доказах, тому на задоволенні позову наполягає. Позивачем ставиться під сумнів достовірність поданих відповідачем у якості доказів, долучених до відзиву, довідок банківських установ щодо джерел походження коштів на придбання об`єктів нерухомого майна, оскільки вважає, що відповідач на той час не знімав у ПАТ «УКРІНБАНК» грошових коштів. Основну частину грошей на придбання спірних квартир внесено саме позивачем, яка мала власні заощадження до шлюбу, а також зокрема за рахунок грошових коштів у сумі еквівалентній більш ніж 40 000,00 доларів США отриманих від матері позивача [PERSON] від продажу у 2014 році її квартири у м. Донецьку. Окрім того [INFO] помер батько позивача, у спадок від якого вона отримала суму еквівалентну приблизно 80 000-90 000 доларів США. Вказані грошові кошти також пішли на придбання двох спірних квартир у м. Ірпінь. Родичі відповідача коштів на придбання квартир не надавали. Мати відповідача дійсно тимчасово проживає в одній з придбаних під час шлюбу квартир у м. Ірпінь, однак це не означає, що вона купувалася саме для неї. Крім того, вона має інше житло. Мати позивача надавала свої кошти подружжю на придбання квартир з умовою, що в одній з них проживатиме саме вона. Квартири в м. Ірпінь купувалися подружжям з метою забезпечення доньок у майбутньому. Фактично разом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі 9 років, з яких 2 останні роки відповідач проживав окремо від сім`ї. Щодо матеріального забезпечення сім`ї позивачем, то з 2010 по 2013 р.р. позивач перебувала у відпустці по догляду за дочкою [PERSON] та з 2016 по 2019 р.р. вона перебувала у відпустці по догляду за дочкою [PERSON] , а між відпустками працювала. Сам відповідач з часу переїзду до Києва у 2012 році офіційно не працював, у тому числі адвокатом. Крім того, на цей час Печерським районним судом м. Києва розглядається кримінальна справа № 757/18476/19-к по обвинуваченню [PERSON] за ч. 3 ст. 189 КК України, санкція якої передбачає, у тому числі, конфіскацію майна, та у разі засудження відповідача діти будуть позбавлені нерухомості. Протягом останніх років відповідач тероризує позивача та дітей за адресою їх проживання - надсилає образливі повідомлення, вчиняє сварки, нецензурно лається, б`є позивача, у зв`язку з чим вона неодноразово викликала наряди поліції, а також щодо побиття позивача відповідачем, яке сталося 24.02.2020 було порушено кримінальне провадження ЄРДР № 120201000400001530 від 25.02.2020, досудове слідство у якому триває. Щодо наданих відповідачем чеків на підтвердження оплати харчування дитини, а також поповнення рахунку позивача, остання заперечує це, оскільки прізвище платника у чеках відсутнє. 23.07.2020 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на письмові пояснення від 21.04.2020, який за своєю правової природою є запереченням, у якому наполягає на своїй позиції та заперечує факти, викладені позивачем у поясненнях. З 2014 року, за бажанням позивача, діти відвідували платні садочки та школи, навчання у яких оплачував відповідач. Щодо фактів насильства, то відповідач стверджує, що це траплялося з обох сторін. Професійна діяльність як адвоката здійснювалась ним на безоплатній основі. 24.07.2020 у підготовчому засіданні ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів від 06.07.2020. 30.07.2020 до суду надійшло клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 30.07.2020 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а також задоволено клопотання відповідача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 08.07.2021 застосовано привід, як захід процесуального примусу, відносно вказаних свідків. 07.10.2021 та 24.1.2021 до суду від Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції України та Бучанського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Київській області надійшли матеріали на виконання ухвали суду про привід свідків. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому та заявах по суті справи. Наголосив, що усі квартири були придбані у шлюбі, та оскільки режим окремого проживання не встановлювався, то всі вони є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач не займався адвокатською діяльністю та джерела його доходів їй не відомі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свого представника та просила повністю задовольнити позов. У судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що у 2010 році він отримав у подарунок. У зв`язку із народженням дитини, від своїх батьків грошові кошти у розмірі 250 000 доларів США на придбання квартир та розвитку бізнесу і саме за ці кошти під час шлюбу він придбав три квартири, які вважає своєю особистою приватною власністю. У судовому засіданні 17.11.2021 відповідач зазначив, що погоджується з вимогами позивача, однак, вважає, що позивач має намір продати усе майно і залишити дітей без нічого. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є рідною матір`ю відповідача. У 2010 році, коли у сина народилася дочка, свідок з чоловіком віддали йому 250 000 доларів США, на які він придбав квартиру по [ADDRESS] для проживання сім`ї та дві квартири у м. Ірпінь - одну для проживання матері, а іншу для рідного брата. Щодо походження коштів, то її чоловік працював на керівних посадах, вони нічого не купували, відкладали. Свідок має квартиру у м. Горлівка та дачу. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знайомий з відповідачем з інституту, знає його з позитивної сторони. Приблизно у 2011-2012 р.р. відповідач переїхав до Києва, спілкування перервалося. Приблизно у 2015 році свідок випадково зустрівся з відповідачем у Києві та вони стали спілкуватися, у тому числі зустрічалися сім`ями. Дружина відповідача не працювала, а відповідач був керівником та засновником декількох фірм, забезпечував сім`ю. Щодо обставин придбання подружжям [PERSON] квартир свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є рідним братом відповідача. У 2010 році, перед народженням дитини, батьки подарували відповідачу 250 000 доларів США і ще 100 000 доларів США він мав власних заощаджень та за ці кошти придбали квартири. Родина жила на кошти, подаровані батьками, та на заробіток відповідача. Чи працювала позивач свідку не відомо. Батьки дарували кошти на придбання квартири для сім`ї, а також на придбання квартир для матері і свідка. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 2017 року має сімейні стосунки з відповідачем. З позивачем знайома з 2018 року. Свідок не була присутньою під час придбання квартир, але зі слів відповідача їй відомо, що квартири були придбані за його кошти. Відповідач завжди займався вихованням дітей та забезпеченням сім`ї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що з дитинства знає відповідача, а з позивачем знайомий приблизно з 2016 року. Після закінчення школи спілкування з відповідачем перервалося, а у 2010 році знову зустрілися. Відповідач був забезпеченою людиною, свідок був присутнім, коли батьки передавали йому близько 250 000 доларів США. На той час відповідач був директором підприємства та депутатом. Після переїзду свідка до Києва вони випадково зустрілися та стали спілкуватися сім`ями. У 2016 році відповідач мав достатній дохід. Згодом у відповідача почалися проблеми та фінансові труднощі, у 2018 році він втратив бізнес, почалися проблеми зі здоров`ям. Зі слів відповідача, свідку відомо, що квартира у м. Києві та дві квартири у м. Ірпінь були придбані на особисті кошти відповідача. Суд, вислухавши позиції сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 21.05.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2019 по справі № 755/4130/19 (том 1 а.с. 23-24). Сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 19, 20). Відповідно до акту про фактичне проживання особи [PERSON] зареєстрована за адресою проживання: [ADDRESS] , де з нею також проживають: мати [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] (том 1 а.с. 21). Відповідно до положень ст.60 СК України, що презюмується положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру праві власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна убачається, що об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1152717032109, яким є однокімнатна квартира за адресою: квартира [ADDRESS] , 24.01.2017 була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 148, виданий 24.01.2017, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзін М.С. (том 1 а.с. 25, 26). Згідно зі звітом оцінювача ФОП [PERSON] про експертну оцінку вартості об`єкта, яким є однокімнатна квартира [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки на 30.09.2019 складає 897 693,00 грн (том 1 а.с. 31, 32). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру праві власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна убачається, що об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1152751232109, яким є однокімнатна квартира за адресою: квартира [ADDRESS] , 24.01.2017 була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 147, виданий 24.01.2017, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзін М.С. (том 1 а.с. 27, 28). Згідно зі звітом оцінювача ФОП [PERSON] про експертну оцінку вартості об`єкта, яким є однокімнатна квартира [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки на 30.09.2019 складає 897 693,00 грн (том 1 а.с. 33, 34). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру праві власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна убачається, що об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 338789680366, яким є двокімнатна квартира за адресою: квартира [ADDRESS] , 14.04.2014 була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, договору купівлі-продажу, серія та номер: 355, 356, виданий 14.04.2014, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корецька І.С (том 1 а.с. 29, 30). Згідно зі звітом оцінювача ФОП [PERSON] про експертну оцінку вартості об`єкта, яким є двокімнатна квартира [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки на 30.09.2019 складає 1 924 578,00 грн (том 1 а.с. 35, 36). Із договорів купівлі-продажу квартири від 24.01.2017, посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. за реєстровими №147, № 148, убачається, що останні були укладені покупцем [PERSON] за згодою дружини [PERSON] (том 1 а.с. 76-81, 82-85). У своїй заяві від 23.01.2017, посвідченій приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С., [PERSON] дала згоду своєму чоловіку - [PERSON] на купівлю та укладення Договорів купівлі-продажу квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] . З діями свого чоловіка, які відповідають інтересам сім`ї, повністю згодна й не має заперечень (том 1 а.с. 88). За вимог ч. 2 ст. 68 СК України розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено ст. 65 СК України. За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За приписами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. За приписами ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11). Зі змісту п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» убачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на викладені норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає придбане у період шлюбу сторін нерухоме майно, яке складається з: квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , є об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з вартості об`єктів нерухомості, суд вважає доцільним визнати за позивачем право власності на квартиру по [ADDRESS] , де вона з дітьми тривалий час проживає і несе витрати по її утриманню, та вартість оцінки якої становить 1 924 578,00 грн, та визнати за відповідачем право власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , загальна оціночна вартість яких становить 1 795 386,00 грн (897 693,00 грн х 2). Судом враховується, що сторони, кожен окремо, не подали до суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів як щодо придбання спірних об`єктів сумісної власності подружжя за їх особисті кошти, так і загалом щодо джерел походження таких коштів. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У порядку ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина судового збору у розмір 4 802,00 грн.

Outcome: partial