Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Подану позову заяву обґрунтовано тим, що 18.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. У період шлюбу народився син [PERSON] , рішенням Деснянського районного суду м. Києва, шлюб між сторонами розірвано. На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2020 року вирішено питання про поділ спільного майна подружжя, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Квартира складається з 3 кімнат, загальна площа 58,6 кв.м., житлова площа 39,8 кв.м. На утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] між сторонами постійно виникають суперечки стосовно порядку користування квартирою, які вирішити позасудовому порядку неможливо. На підставі викладеного, позивач просить визначти порядок користування квартирою [ADDRESS] настпним чином: [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 10,7 кв.м. (приміщення № 5) та житлову кімнату площею 9,9 кв.м. (приміщення № 7), відподвіачу [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 19,2 кв.м. (приміщення № 6), коридор, ванну, кухню, балкон залишити у спільному користуванні позивача та відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року відкрито провадження та правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 22.07.2021 року, яка занесена до протоколу судовому засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача подану позовну заяву підтримали з викладених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні, заявив, що позов визнає, порядок визначений у прохальній частині позовної заяви не заперечує. Вислухавши вступне слово сторони позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 18.12.2013 року по 10.02.2020 року. З письмових матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого [PERSON] , та [PERSON] (яка після реєстрації шлюбу, змінила прізвище на [PERSON] ). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2020 року було здійснено поділ спільного майна подружжя. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] - по 1/2 (а.с.14). З технічного паспорту вбачається, що квартира [ADDRESS] , складається з: коридору -6,4 кв.м.; ванни - 2,1 кв.м.; вбиральні - 1,2 кв.м.; кухні - 6,7 кв.м., житлової кімнати (приміщення №5) - 10,7 кв.м.; житлової (приміщення № 6) - 19,2 кв.м.; житлової (приміщення № 7) - 9,9 кв.м. та 30 % балкону - 2,4 кв.м. Позивач та відповідач зареєстровані та фактично проживають у цій квартирі. Як вбачається із пояснень сторін у квартирі проживають окрім позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, сторони досягли згоди між собою щодо порядку володіння та користування квартирою, позовні вимоги в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved