Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,3448 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124288000:01:2024, яка розташована на території Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №657268; - земельну ділянку площею 1,8308 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124288000:01:2025, яка розташована на території Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №657268. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 25.08.2000 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно. Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом. [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що заповіт складено на земельний пай, а вже видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Крім того даний Державний акт було втрачено. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав відзив на позов в якому просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 25.08.2000 року в с.Тростянці Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №076494 виданого 27.08.2000 року. Ще за життя померлому належали: - земельна ділянка площею 0,3448 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124288000:01:2024, яка розташована на території Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №657268, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №456/0/201-17 від 06.10.2017 року, виданого Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6104002472017 сформованого 18.10.2017 року; - земельна ділянка площею 1,8308 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124288000:01:2025, яка розташована на території Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №657268, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №456/0/201-17 від 06.10.2017 року, виданого Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6104002452017 сформованого 18.10.2017 року. Згідно заповіту, складеного 03.03.2000 року в с.Тростянці Монастириського району Тернопільської області, посвідченого секретарем виконкому сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №12 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ТР 0133633, виданий 29.08.1996 року на підставі рішення Монастириської райдержадміністрації від 27.08.1996 року за 203, що знаходиться в селянській спілці «Дністер» та нараховані дивіденди своїй дочці - [PERSON]. Спірні відносини, що виникли між сторонами пов'язані із реалізацією позивачем свого права на спадкування, а тому регулюються нормами книги «Спадкове право» Цивільного кодекс України (далі ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Щодо спадкового майна, яке належало [PERSON], а саме, земельної частки (пай) у господарстві: спілка селян «Дністер» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0133633 за №203 і яке фактично прийняла [PERSON], суд зазначає наступне. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Як вбачається з матеріалів справи на час смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, був чинним \~ЦК Української РСР 1963 року, тому \~при вирішенні питання про прийняття [PERSON] спадщини у вигляді земельної ділянки та визнання \~за нею права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом \~необхідно \~керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 25.08.2000 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, у звязку з тим, що заповіт складено на земельний пай, а вже на дану земельну ділянку видано державний акт позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою Монастириської державної нотаріальної контори №833/01-16 від 23.11.2017 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи на даний час на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ТР №0133633 Тростянецькою сільською радою Монастириського району Тернопільської області 23.01.2003 року було видано на імя [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №657268. Також, з матеріалів справи вбачається, що оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 27.10.2017 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №657268 виданий Тростянецькою сільською радою 23.01.2003 року [PERSON], загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючий документ на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку міг лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла так як є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і на час відкриття спадщини позивач проживала з померлою до дня її смерті в с.Тростянці Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується довідкою №286 від 23.10.2017 року виданою виконкомом Тростянецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved