Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , посилаючись на те, що між ними шлюб зареєстрований 01.02.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 66. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час стосунки між подружжям припинені, у зв`язку з тим, що вони втратили почуття любові та взаємоповаги, в родині відсутнє взаєморозуміння, сумісне господарство не ведуть, відновлювати шлюбні відносини намірів не має. Ухвалою судді від 02.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач в судові засідання, призначенні на 09.10.2020 та 02.11.2020 не з`явився, відзив на позовну заяву не надіслав, судова повістка направлялась йому за зареєстрованим місцем проживання, і була повернута підприємством поштового зв`язку без вручення. Крім того, про дату та місце розгляду справи відповідача було повідомлено оголошенням на сайті. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя та з урахуванням розумних строків розгляду справи, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача суд на місці ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.02.1997 року, сторони уклали шлюб, який зареєстрований 01.02.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 66/а.с.6/. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.7/. Позивач заявила позов про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що подружнє життя у них з чоловіком не склалося, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюбні стосунки вони припинили через різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведуть, що свідчить про неможливість подальшого збереження сім`ї. За змістом ст.51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони не ведуть сумісного господарства, позивачка не бажає зберегти шлюб та сім`ю, відповідач відзив на позов не надав, тому суд вважає за можливе позов задовольнити, шлюб розірвати, що не суперечить ст.110,112 СК України. Суперечок про розподіл майна, виховання та утримання дитини на теперішній час між сторонами немає.

Outcome: approved