Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь борг у сумі 10900,45 грн. та сплачену суму судового збору у розмірі 551,21 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 02 грудня 2015 року вона надала безвідсоткову позику [PERSON] в сумі 10900,45 грн. терміном на один місяць до 02 січня 2016 року з моменту надання позики. Факт отримання грошових коштів підтверджується підписом у розписці від 02.12.2016 року [PERSON], підписаною у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до розписки про повернення суми боргу, кінцевий строк повернення позики - 02 січня 2016 року, в повному обсязі. На день написання позовної заяви відповідач свої зобов'язання не виконала, на її прохання про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагувала, в усній формі відмовилася повертати позику, посилаючись на те, що в неї немає грошей, і по нині ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті не себе зобов'язання. Позивач та її представник у судове засідання не прибули, позивач надала суду заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності, а також відповідно до якої наполягає на позовних вимогах та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не прибула, не зважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності з ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, беручи до уваги заяву позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, оскільки судом встановлено наступне. Ст. 526 ЦК України вказує, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 530 ЦК України констатує, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст.1046 ЦК України вказує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст. 625 ЦК України вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, як вбачається з фактичних обставин, встановлених в судовому засіданні та ст. 1046 ЦК України між сторонами виникли зобов'язання, що ґрунтуються на договорі позики, що підтверджується копією розписки (а.с. 5), тобто [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти, після чого у [PERSON] виникло зобов'язання повернути [PERSON] грошові кошти, які не повернуто до теперішнього часу, у зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Виходячи з положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч.1 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а відповідач повідомлена належним чином повторно не прибула у судове засідання, не повідомивши суд про причини неявки, суд розцінює це як визнання нею позову та обставин, вказаних позивачем у позовній заяві. Також на підставі вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору понесені позивачем при пред'явленні до суду позову. На підставі викладеного

Outcome: approved