Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати за вимушений прогул та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працювала у відповідача на посаді секретаря Волинського обкому Компартії України з 13.08.2007 року. Наказом № 1078-к від 01.10.2014 року була звільнена з займаної посади згідно п. 1 ст. 35 КЗпП України за угодою сторін. Проте, в день звільнення їй не було виплачено заробітну плату, а лише 02.10.2014 року. Крім того, наказ про її звільнення отримала 11.10.2014 року, а трудову книжку 20.11.2014 року. Вказує, що з вини відповідача із-за несвоєчасної видачі трудової книжки у неї був вимушений прогул з 02.10.2014 року по 20.11.2014 року, за який відповідач зобовязаний здійснити їй доплату в сумі 3 940,17 грн. Разом з тим, внаслідок неправомірних дій відповідача, їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона переживала з приводу існування сімї, не могла стати на облік в центр зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю, внаслідок чого була позбавлена нормального життєвого спілкування, а також оплачувати необхідні платежі. В звязку з чим, просить суд зобовязати відповідача змінити дату її звільнення з 01.10.2014 року на 20.11.2014 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3\~940,17 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав, викладених в ній та просив суд її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях, в тому числі за пропуском строків давності. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посадісекретаря Волинського обкому Компартії України з 13.08.2007 року та наказом №1078-к від 01.10.2014 року була звільнена з займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується відповідним наказом та копією трудової книжки (а.с. 3, 4-11). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як слідує з наказу за №1078-к від 01.10.2014 року [PERSON] звільнено з посади секретаря Волинського обкому Компартії України з 01 жовтня 2014 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 3). На вимогу позивача наказ про звільнення остання отримала 11.10.2014 року. Проте, в день звільнення позивачу не було видано трудову книжку, а лише на її вимогу, вона отримала даний документ 20.11.2014 року, про що свідчить повідомлення Волинської дирекції УДППЗ «Укрпошта» №03-11/457 від 21.11.2014 року (а.с. 22). Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою Відповідно до ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка, а ст. 47 КЗпП України передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього кодексу. Згідно з п. п. 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобовязаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4.1 та 4.2 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. По новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним в порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі на день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. При цьому законодавець повязує виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки саме з виконанням обовязку власника чи уповноваженого ним органу по її видачі, а строк для звернення до суду з вимогами про його стягнення має обраховуватися з часу виконання останнім такого обовязку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] в останній день звільнення, 01.10.2014 року, працювала, проте заробітну плату при звільненні отримала 02.10.2014 року. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що точної інформації щодо невидачі при звільненні трудової книжки не можливо зясувати, оскільки працівник відділу кадрів звільнився. Крім того, повідомив, що затримка полягала ще й втому, що приміщення партії, враховуючи події в Україні на той час, було розгромлене, та працівник кадрів з документами працювала вдома, тому враховуючи людський фактор трудова книжка відправлена вчасно не була. Жодних причин не отримувати трудову книжку позивачем судом не встановлено, а обовязок видати належним чином оформлену трудову книжку працівникові в день звільнення лежить на власникові або уповноваженому ним органу. Отже, суд прийшов до висновку, що трудову книжку не було видано вчасно при звільненні позивача з причин, які не залежали від самої [PERSON] та не з її вини. Відповідно до ч. 4 с. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, позивачем підставно та обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 01.10.2014 року по 20.11.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Перебіг, встановленого ст. 233 КЗпП України строку необхідно обчислювати з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про його існування. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] отримала трудову книжку 20 листопада 2014 року, позов подано до суду 09 лютого 2015 року, тобто в межах тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, оскільки невиконання обовязку по видачі трудової книжки є триваючим порушенням. Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд прийшов до висновку, що вина відповідача в тому, що трудова книжка позивачу, яку звільнено з роботи 01 жовтня 2014 року, вручена їй лише 20 листопада 2014 року, повністю доведена в суді, а тому слід зобовязати Центральний комітет Комуністичної партії України внести зміни до трудової книжки в частині зміни дати звільнення, якою слід вважати 20.11.2014 року, а саме: дати видачі трудової книжки, та стягнути в її користь 3\~940,17 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки за період з 01.10.2014 року по 20.11.2014 року ( з яких: за жовтень 2\~449,30 грн. (при 23 денному робочому місяці в жовтні) та 1\~490,87 грн. за 14 днів робочих днів листопада 2014 року), оскільки доказів того, що позивач отримував зарплату або допомогу з центру зайнятості, не встановлено. Суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, оскільки позивачем не наведено доказів, міркувань, з яких вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди 5 000 грн. Крім цього, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial