Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Свій позов мотивує тим, що 05 грудня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис №16. Від даного шлюбу в них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинено ще 2002 року, спільне господарство не ведеться. Відповідач давно проживає окремо, діти залишились проживати з нею. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис №16; Стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1500 грн. на утримання дітей щомісяця; Судові витрати покласти на відповідача. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав частково, не заперечуючи стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини від його заробітку. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 грудня 2008 року. Шлюб був зареєстрований Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис № 16 (а.с. 4). Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.3,4). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 по станови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач тривалий час подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, а також беручи до уваги заперечення позивачем щодо збереження сімї, визнання позову в частині розірвання шлюбу відповідачем та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати. Як вбачається з копії свідоцтв про народження дітей (а.с.3-4), сторони є батьками двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що неповнолітні діти перебувають на утриманні матері [PERSON]В, відповідач свого обовязку утримувати неповнолітніх дітей не виконує. Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працює на посаді експедитором Луцької філії ТзОВ «Північ-Центр ЛТД», має регулярний заробіток, а відтак, як того вимагає ст. 183 СК України повинен сплачувати аліменти у частці від його заробітку. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачає ст. 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовом до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд врахував стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. З відповідача слід стягнути в користь позивача 551,60 грн. судового збору, а також 551,60 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial