Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 28.07.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №63. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось через різність поглядів на вирішення життєвих проблем та відсутність нормальних відносин, у зв'язку з чим в них постійно виникали сварки, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. З квітня 2018 року шлюбні відносини не підтримують. Просила позов задовольнити, розірвати шлюб з відповідачем. Сторони у підготовче судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі з наведених підстав, відповідач їх визнав, просять ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку ст. 206 цього Кодексу. Так, згідно вимог ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухваленнясудового рішенняу звязкуз визнаннямпозову відповідачемсуд розяснюєсторонам наслідкивідповідних процесуальнихдій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 200, 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, від яких надійшли відповідні заяви та прийняти заяву відповідача про визнання ним позову, викладену в окремій письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28.07.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №63, від якого мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та народження дитини (а.с.9,10). Подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі обох з подружжя, суперечить їх інтересам, та неповнолітнього сина, що має істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до положень ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з урахуванням викладених обставин, дійшов до переконання про доведеність вимог позивача про припинення шлюбно - сімейних відносин подружжя, відсутність в них бажання на примирення, їх окреме проживання, а тому збереження шлюбу неможливе, не відповідає внутрішній волі обох з подружжя, суперечитиме їх інтересам, та неповнолітнього сина, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за клопотанням позивача суд залишає їй шлюбне прізвище «[PERSON]». З урахуванням вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 352 грн. 40 коп. На підставі наведеного, ст.51 Конституції України, ст.5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 105, 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved