Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04.02.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області сторони зареєстрували шлюб, про що 04.02.2014 року складено відповідний актовий запис №155. За час шлюбних відносин сторони вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет та придбали майно, а саме: автомобіль AUDI-80, червоного кольору, номерний знак [NUMBER], 1990 року випуску, обєм двигуна 1984 куб.см., який був зареєстрований на імя відповідача. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2016 року у цивільній справі №127/12111/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання, встановлено для подружжя сторін режим окремого проживання з дня набрання рішенням суду законної сили. З цього часу відповідач повністю обмежив позивачу доступ до автомобіля і використовує його виключно за власної потреби. А тому, на даний час позивач вважає за необхідне поділити набуте під час перебування у шлюбних відносинах з відповідачем майно, а саме: автомобіль AUDI-80, червоного кольору, номерний знак [NUMBER], 1990 року випуску, обєм двигуна 1984 куб.см., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила поділити вказане майно, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частки даного автомобіля, що становить 39\~150,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та її представника не заперечують, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 04.02.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області сторони зареєстрували шлюб, про що 04.02.2014 року складено відповідний актовий запис №155, згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ №139499, виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 04.02.2014 року (а.с.4), який в послідуючому заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2017 року у цивільній справі №127/26507/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано. Окрім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2016 року у цивільній справі №127/12111/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання, встановлено для подружжя сторін режим окремого проживання з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачем, став власником автомобіля AUDI-80, червоного кольору, номерний знак [NUMBER], 1990 року випуску, обєм двигуна 1984 куб.см., який був зареєстрований на імя відповідача, що підтверджується обліковою карткою №62282046 від 24.04.2015 року (а.с.7). Таким чином, з огляду на вищевикладене, можна дійти обґрунтованого висновку, що під час шлюбу сторонами було набуте майно автомобіль AUDI-80, червоного кольору, номерний знак [NUMBER], 1990 року випуску, обєм двигуна 1984 куб.см. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-2333цс15, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. А тому, з огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що спірне нерухоме майно було придбане сторонами у період шлюбу, джерелом набуття останнього були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя,оскільки зі сторони відповідача не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне, суд приходить до обґрунтованого висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю, а частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними. Більше того, згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тому, суд, приходить до висновку, що частки сторін у праві спільної сумісної власності на автомобіль AUDI-80, червоного кольору, номерний знак [NUMBER], 1990 року випуску, обєм двигуна 1984 куб.см. складають по 1/2 частці кожного. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Оскільки, зазначений вище автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, перебуває у володінні та користуванні відповідача, проте є неподільним, суд вважає за можливе залишити за відповідачем право власності на автомобіль та стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частки даного автомобіля. Проте, суд не погоджується з вартістю розміру 1/2 частки спірного рухомого майна, яка на думку позивача становить 39\~150,00 грн., оскільки згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами визначення вартості КТЗ від 19.06.2017 року №2372/17-21 вартість ідентичного автомобіля AUDI-80, червоного кольору, номерний знак [NUMBER], 1990 року випуску, обєм двигуна 1984 куб.см. та без пошкоджень на ринках України становить 69\~401,40 грн. (а.с.65-74), а відтак розмір 1/2 частки спірного автомобіля становитиме 34\~700,70 грн. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача знайшла своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню. Крім того, в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений\~судовий збір в сумі 1\~103,00 грн., згідно квитанцій №16953170-1 від 16.12.2016 року (а.с.1); №16850275-1 від 06.12.2016 року (а.с.2) та №129D0D1CC0 від 09.03.2017 року (а.с.44). На підставі викладеного та

Outcome: approved