Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Шишацької селищної ради про визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку. Ухвалою суду від 09 червня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду, а позивачу надано строк для усунення наявних у ній недоліків. У визначений судом строк позивач усунула наявні недоліки подавши аналогічну за змістом нову позовну заяву вже до іншого відповідача [PERSON] . Просила визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 грудня 1999 року за № НМ-703 на житловий будинок та господарські споруд: А-1 житловий будинок, Б, В, Г - сарай, Д- вбиральня, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який був укладений на Українській універсальні біржі між позивачем та відповідачем [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтувала, що даний договір через незнання законодавства не був нотаріально посвідчений, що перешкоджає покупцю у реєстрації свого права на придбаний об`єкт нерухомості. В той же час сторони виконали умови договору, зокрема покупець проживає у ньому більше 20 років, здійснила прибудову до будинку та побудувала декілька господарських споруд. На час укладання договору відповідач [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] (а.с.8). На даний час відомості про місце його проживання (перебування) в Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні (а.с.25). В зв`язку цим виклик відповідача здійснений судом шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті Судової влади в розділі Шишацький районний суд Полтавської області. Заяв по суті справи від учасників судового розгляду не надходило. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала. Заперечень проти заочного розгляду справи не висловлювала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Свою позицію щодо спору не висловив. Будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходило. В зв`язку з цим, судом на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні юридичні факти та правовідносини, що їх супроводжують. 21 грудня 1999 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) на Українській універсальній біржі за адресою: [ADDRESS] уклали договір № Н-703 купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який складався з житлового будинку житловою площею 13,5 кв.м. (літ. А-1) та сараю (літ. - Б). Вказане нерухоме майно належало продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.02.1999. Об`єкт купівлі продано за 1000 грн. (а.с.8-9). За умовами договору (п.3.1.) продавець зобов`язується звільнити, виписатись і передати власність покупцю до 21 грудня 1999 року. Покупець сплачує продавцю вартість нерухомого майна (п.4.1) У пункті 6.5 Договору вказано, що він на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягає нотаріальному посвідченню. Перехід права власності на вказаний будинок до [PERSON] зареєстровано Полтавським БТІ за № 718 27 грудня 1999 року. 24 січня 2020 року за замовленням [PERSON] ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (справа № 432) виготовлено технічний паспорт на будинок [ADDRESS] З даного паспорту судом встановлено, що будинок складається безпосередньо з будинку 1977 року побудови, загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею 22,5 кв.м., (літ.А-1), сараю 1977 року побудови (літ. - Б), сараїв 1999 року побудови (літ. - В,Г), вбиральні 1999 року побудови (літ. - Д) (а.с.12-15). Листом від 28.02.2020 № 12/07-05 державний реєстратор відмовив [PERSON] у реєстрації її права власності на даний будинок в зв`язку з тим, що договір його купівлі продажу не зареєстрований нотаріально (а.с.10-11). Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно 4. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спірний житловий будинок був придбаний позивачем в 1999 році, суд розглядаючи спірні правовідносини, керується також тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно ст. 224 ЦК УРСР (у редакції на час виникнення спірних взаємовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до приписів ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Як встановлено судом купівлю-продаж спірного будинку проведено 21 грудня 1999 року без додержання сторонами договору вимог щодо його нотаріального посвідчення. В той же час обидві сторони виконали умови договору, а саме продавець [PERSON] передав покупцю предмет договору у вигляді житлового будинку з господарською спорудою, а покупець [PERSON] , прийняла вказане нерухоме майно і сплатила його вартість. Здійснити нотаріальне посвідчення договору на даний час неможливо в зв`язку відсутністю даних про місце проживання продавця [PERSON] . Зокрема матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] тривалий час проживає та зареєстрована у вказаному будинку (а.с.6-7), здійснила до нього прибудову та побудувала декілька господарських будівель (споруд). Будинок з моменту побудови і до цього часу має окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його позивачу ніким не оспорюєтся. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання договору купівлі -продажу дійсним є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання договору реальним та виконаним, оскільки такий захист права законодавством не передбачено, а вказані обставини ніким не оспорюються. Крім того, суд вважає, що позивачем безпідставно включено до позовних вимог дані про приміщення, що були побудовані позивачем вже після укладання спірного договору. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги лише частково та визнати дійсним спірний договір у тому вигляді, в якому він був укладений між сторонами 21 грудня 1999 року. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише частково, суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача лише 50% судового збору, що становить 420,40 грн.

Outcome: partial