Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Козятинської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від спільного проживання з яким у них народилися спільні діти: син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . При розірванні шлюбу судом не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дітей. Діти зареєстровані і з народження проживають разом з нею, перебувають на її утриманні. Вона має стабільний самостійний дохід, створює всі необхідні умови для проживання, виховання, нормального розвитку дітей, забезпечуючи гармонійний розвиток їх особистості. Крім того, відповідач з дітьми майже не бачиться та не спілкується, участі у їх вихованні та навчанні не приймає, не цікавиться їхнім життям, не піклується про їхній фізичний стан та розвиток. Жодних інших додаткових коштів, окрім призначених судом аліментів, відповідач не надає. Не визначення місця проживання малолітніх дітей позбавляє позивача можливості вирішувати деякі негайні, необхідні та важливі в житті дітей питання для забезпечення їх належного розвитку та виховання, а тому просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову і просить справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився,хоча налженим чином був повідомлений про розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільних дітей, а саме: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.12-13). Сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.08.2019 у цивільній справі №133/1146/19 (а.с. 11). На даний час малолітні діти: син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] , згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 28.02.2020, зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 14). Відповідно до характеристики, наданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад №4 Козятинської міської ради» від 21.04.2020, позивач [PERSON] працює у дошкільному навчальному закладі №4 з 2016 року, а вихователем з 2018 року та по даний час. Зарекомендувала себе з позитивної сторони, виховує двох неповнолітніх дітей, створює умови для їх повноцінного розвитку (а.с.16). Малолітня донька [PERSON] , [INFO] , є вихованкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад №4 Козятинської міської ради». За весь період перебування дитини у закладі батько не відвідував дитину (а.с.17). Малолітній син [PERSON] , [INFO] , є учнем спеціалізованої школи №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради Вінницької області. Дитина проживає з матір`ю. Батько дитини [PERSON] протягом минулого та поточного років в школу не з`являвся, навчанням дитини не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував та жодного разу не телефонував (а.с.18). Постановою Козятинського міськрайонного суду від 12.06.2017 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у виді громадських робіт за вчинення насильства в сім`ї відносно колишньої дружини [PERSON] (а.с.15). За змістом положень ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 2, 3 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів ч. 1 ст. 161 СК України) можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради Вінницької області від 28.07.2020 №8, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 30.07.2020 №185, яка вирішила пропонувати виконавчому комітету Козятинської міської ради, як органу опіки та піклування, затвердити рішення комісії з питань захисту прав дитини, визначивши місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.37-40). До такого висновку комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради Вінницької області дійшла виходячи з того, що діти виявили бажання проживати з матір`ю. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного вище, а також зважаючи на те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , найкращим інтересам дітей буде відповідати місце їхнього проживання разом з матір`ю, а відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved