Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та його поділ зі стягненням з відповідача [PERSON] компенсації в рахунок вартості Ѕ частини такого майна 32\~155 грн., а також понесених нею судових витрат. В обґрунтування позову, позивач [PERSON] вказує, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , ними за спільні кошти, придбано автомобіль марки ВАЗ 21150, зеленого кольору, з об`ємом двигуна -1500, номер шасі [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за останнім. В подальшому, після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідачем [PERSON] без її відому та згоди, 04.07.2020 відчужено цей транспортний засіб. Про вказане відчуження майна позивач дізналась з листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Полтавській області. За таких обставин, позивач [PERSON] вважає, що вона має право на грошову компенсацію вартості Ѕ частини цього автомобіля, оскільки таке майно є спільною сумісною власністю подружжя і на даний час вибуло з володіння відповідача [PERSON] .. 02.10.2020 відповідач [PERSON] подав відзив на позов у якому вказав про те, що ними окрім спірного транспортного засобу придбане за час шлюбу за спільні кошти і інше майно, зазначене ним в додатку до відзиву, що підлягає поділу, і яке він просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ. Однак, відповідачем [PERSON] належно оформленого відповідного зустрічного позову до суду не подано. Також, відповідачем [PERSON] , при подачі відзиву на позов, не дотримано положень п. 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, оскільки відсутні документи, що підтверджують надсилання такого відзиву іншим учасникам справи. 07.12.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд, окрім того, задоволено частково клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідка, а саме [PERSON] .. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, а подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, а до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що з його боку жодні спори та претензії до позивача [PERSON] відсутні. В той же час, вказав про те, що спірний автомобіль не перебуває у його власності, а тому підстави для задоволення позову відсутні. В судове засідання представник відповідача адвокат Жовницька В.І. не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, при цьому суд звертає увагу на те. що ні останньою, а ні її довірителем відповідачем [PERSON] жодних документів на підтвердження представництва останньою цим адвокатом не надано. В судове засідання свідок [PERSON] не з`явився. Вказаний свідок викликаний судом в судове засідання за адресою, яка вказана відповідачем [PERSON] у письмовому клопотанні, у встановленому законом порядку, однак, конверт з судовою повісткою, адресований свідку [PERSON] повернутий до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Заслухавши думку представника позивача [PERSON] адвоката Бибика В.А. з приводу неявки вказаного вище свідка, такий не заперечив проти розгляду справи у його відсутність.Також представник позивача адвокат Бибик В.А. не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача [PERSON] та його представника адвоката Жовницької В.І., а тому суд,\~\~ зважаючи на те, що неявка\~\~будь - якого учасника справи за\~\~умови, що\~\~ його належним\~\~ чином\~\~повідомлено\~\~про\~\~дату,\~\~час і\~\~місце\~\~цього\~\~засідання,\~\~не перешкоджає\~\~розгляду\~\~справи\~\~по\~\~суті,\~\~суд\~\~приходить до\~\~ висновку\~\~про розгляд\~\~справи у\~\~відсутність\~\~ відповідача\~\~ [PERSON] , його представника адвоката Жовницької В.І. та свідка [PERSON] . Представник позивача адвокат Бибик В.А. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, а також обставини, які викладені в позові та просив з цих підстав його задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Бибика В.А., перевіривши фактичні обставини справи належними і допустимими доказами у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ст. 63 СК України. Як вбачається з належно завіреної копії свідоцтва про одруження, сторони 29.06.1996 зареєстрували шлюб у Андріївській сільській раді Диканського району Полтавської області. 08.11.2013 за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки ВАЗ 21150, реєстраційний номер [NUMBER] та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 6). Судом встановлено, що в подальшому, 04.07.2020 відповідачем на підставі договору купівлі-продажу здійснено відчуження (продаж) вказаного вище транспортного засобу (а.с.44-53). Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ч. 1 ст. 69 СК України. Ч. 1 ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України\~від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~\~від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року\~\~у справі № 404/1515/16-ц. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ч. 1, 2 ст. 71 СК України. Сторонами по справі не заперечується той факт, що на час розгляду справи в суді зазначений вище транспортний засіб було відчужено і на даний час він не перебуває у власності та користуванні сторін. Крім цього, факт придбання спірного автомобіля за спільні кошти подружжя відповідачем [PERSON] не заперечувався. В той же час до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб - ч. 4\~ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа № 444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18). Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що спірний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, і частки останніх є рівними у володінні, а отже, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на половину ринкової вартості автомобіля, який відповідач відчужив без її згоди. Відповідно до Звіту визначення оціночної (ринкової) вартості автомобіля ВАЗ моделі 21150, реєстраційний номер [NUMBER] , виготовлена 22.07.2020, ринкова вартість спірного транспортного засобу становить 64\~310 грн. Тобто, ринкова вартість 1/2 частини спірного автомобіля, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , як грошова компенсація відчуженого спільного сумісного майна подружжя, складає 32\~155 грн. При цьому, суд вважає вимоги позивача щодо поділу автомобіля (визначення частки в спільному майні подружжя) такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на час розгляду справи судом спірний автомобіль вибув із володіння відповідача. В той же час, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, загальна сума яких складає 8\~681 грн. 60 коп.

Outcome: partial