Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що 08 листопада 2014 року зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несумісністю характерів. Подружжя припинило шлюбні стосунки з серпня 2015 року, сторони проживають окремо один від одного, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом надіслання судових повісток рекомендованим листом на його адресу місця проживання (реєстрації), які повернулися суду через неявку адресата за отриманням. Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за відсутності відповідача, як і заперечень на позов до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 08 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) укладений шлюб, який був зареєстрований Жовтневиим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 384, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Жовтневиим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 08 листопада 2014 року. Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. З матеріалів справи судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з серпня 2015 року. Беручи до уваги відсутність згоди позивача та відповідача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при укладанні шлюбу змінювала прізвище, однак [PERSON] в судове засідання не з'явилася та не просила суд відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. З урахуванням вимог ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат і вважає за необхідне стягнути з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved