Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з 29 вересня 2007 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року розірваний. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Останнім часом відповідач не в достатній мірі надає їй матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини, яка проживає з нею та знаходяться на її утриманні, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини від його заробітку (доходу) щомісячно, й до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; а відповідач їх визнав, погоджуючись сплатувати аліменти в розмірі, якому просить позивачка. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 29 вересня 2007 року перебували у шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року розірваний. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5, 6). Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами, відповідач частково приймає участь в матеріальному утриманні дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, отримує заробітку плату щомісячно, інших утриманців, крім дочки [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на її утримання. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків дитини у її утриманні, підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку/доходу відповідача, оскільки судом встановлено, що відповідач працює, має можливість сплачувати аліменти на її утримання у визначеному судом розмірі, що є достататніми й можливими як для стягувача, так й отримувача аліментів. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 16 січня 2015 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1). При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1, 91 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved