Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 жовтня 1990 року вона ([PERSON]С.) та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб в Мукачівському відділі ЗАГС, актовий запис про шлюб за №630. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, останній почав зловживати алкогольними напоями, часто приходив до дому у нетверезому стані, а бувало, що і не ночував вдома. Намагання позивача зберегти сімю ні до чого не призвело, а подальше спільне проживання та збереження сімї суперечить як їх інтересам, так і інтересам їх дітей. Подружжя спільного господарства не веде, подружніх відносин не підтримує, а шлюб носить тільки формальний характер. Крім того, відповідач уже тривалий час матеріально сімї не допомагає, втратив постійну роботу, а його заробіток є нерегулярний та мінливий. Так, на утриманні позивача знаходиться неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час стаціонарно навчається у Мукачівському кооперативному торгівельно-економічному коледжі, навчання платне, вартість 6 330 гривень на рік, це потребує додаткових витрат на навчання. Старша дочка уже створила свою сімю і проживає окремо. Позивач також вказує, що працює вихователем в Мукачівській спеціальній ЗОШ-Інтернат 1-го ступеня і її заробітна плата складає 3\~800 гривень в місяць, інших доходів не має, у звязку з чим і звернулася до суду з даним позовом. Позивач - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення в засобах масової інформації, про причини неявки суд не повідомив. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії І-ФМ №165716 виданого повторно Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 26 вересня 2017 року, між [PERSON] та [PERSON], укладено шлюб 20 жовтня 1990 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №630 (а.с.4). Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. -2- Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дітей. На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, позивачу залишити шлюбне прізвище «Мучичка», оскільки позивач не ставить питання щодо його зміни. Крім того, від данного шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є неповнолітньою (Свідоцтво про народження І-ФМ №003731, видане Мукачівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 02 жовтня 2000 року) (а.с.5). Згідно Довідки №406 від 25 вересня 2017 року, виданої [PERSON], вона дійсно навчається в Мукачівському кооперативному торгівельно-економічному коледжі на стаціонарному відділенні за спеціальністю «Товарознавство та комерційна діяльність», термін навчання 3 роки, з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року (а.с.7). Так, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. -3- Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, судом знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON], аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1 500 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимоги про стягнення аліментів на дитину, влаштовану до державного або комунального закладу охорони здоровя , навчального або іншого закладу, то суд приходить до наступного висновку. Згідно частини 2 статті 193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Так, під влаштуванням дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу мається на увазі влаштування дитини до медичного закладу, дитячого будинку, школи-інтернату, військового ліцею тощо. Відповідно до вимог статті 245 Сімейного кодексу України, на адміністрацію закладу охорони здоров'я, навчального або іншого дитячого закладу, у яких постійно проживає дитина, покладаються функції опікуна та піклувальника щодо неї. У зв'язку з чим, адміністрація цих закладів може пред'явити від імені дитини позов до її батьків про стягнення аліментів на дитину, якщо вони не беруть участь в її утриманні. Оскільки неповнолітня дочка позивача та відповідача [PERSON] навчається в Мукачівському кооперативному торгівельно - економічному коледжі, що не є закладом, у якому постійно проживає дитина та на якого покладаються функції опікуна та піклувальника щодо неї, то у задоволенні даної вимоги необхідно відмовити. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Також стягненню з відповідача підлягають витрати, повязані з публікацією в пресі\~про виклик останнього у розмірі 60,00 гривень.

Outcome: approved