Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради Теофіпольського району (державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ХМ №006515 виданий 15.12.1999 року) , яку вона протягом семи років самостійно обробляє та сплачує податки. Вказану земельну ділянку позивач отримала як член КСП «[PERSON] селянська спілка» відповідно до сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай) серії ХМ№0327011 від 25.01.1997 року, виданого Теофіпольською районною державною адміністрацією. Влітку 2017 року позивачу стало відомо, що на підставі рішення Теофіпольського райсуду від 23.06.2017 року за відповідачем [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 3,11 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 05 жовтня 1995 року. Земельна ділянка, яка була у власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ХМ №008135 від 15 грудня 1999 року за № 139, є однією і тією ж земельною ділянкою, яка була надана позивачу. В державних актах серії ІV-ХМ №006515 та серії І-ХМ №008135 площа земельної ділянки, становить однаковий розмір 3,11га, конфігурація земельної ділянки, її межі та межування із сусідніми земельними ділянками є абсолютно ідентичними та однаковими, що свідчить про те, що на земельну ділянку, запроектовану в схемі розподілу земельних ділянок під №157, було видано [PERSON] сільрадою два державних акти на право власності на землю, - на ім'я позивача ([PERSON]) та на ім'я [PERSON]. [PERSON] не була включена до списку колгоспників, який додавався до Державного акта на право колективної власності на землю, на її ім'я не видавався сертифікат на право приватної власності на земельну частку(пай), крім того, вона померла 05 жовтня 1995 року (а державний акт сільрада видала 1999 року). Таким чином, державний акт на право приватної власності на землю серії І-ХМ № 008135 від 15 грудня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №139 виданий [PERSON] сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області на ім'я [PERSON] з порушенням вимог чинного законодавства, тому його необхідно визнати недійсним. [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, мотивуючи його тим, що державний акт серії ІV-ХМ №006515 від 15.12.1999 року виданий на імя [PERSON] підроблений через те, що у ньому немає підпису голови сільської ради, підписаний землевпорядник, який не мав права підпису, печатка поставлена така, якої у 1999 році ще не було. Оскільки, державний акт виданий з порушенням вимог чинного законодавства, його необхідно визнати недійсним. Крім того, [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері, мотивуючи його тим, що 04 жовтня 1995 року померла його мати [PERSON]. До складу спадкового майна входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,11 га, розташована на території [PERSON] сільської ради. На вказану земельну ділянку був виготовлений на імя матері [PERSON] акт серії І-ХМ №008135 на право власності на земельну ділянку, однак він був втрачений, тому у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХМ № 008135 від 15 грудня 1999 року виданого [PERSON] сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області на ім'я [PERSON] підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку виданого на імя [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,11 га розташовану на території [PERSON] сільради в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 04.10.1995 року, не визнали, просили у їх задоволенні відмовити. Представники позивача за зустрічними позовами в судовому засіданні позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХМ № 008135 від 15 грудня 1999 року виданого [PERSON] сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області на ім'я [PERSON] (матері [PERSON]І.) не визнали, просили у позові відмовити. Позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку виданого на імя [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,11 га розташовану на території [PERSON] сільради в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 04.10.1995 року, підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судовому засіданні первісний позов визнав, зустрічні позови не визнав, пояснив, що [PERSON] була членом [PERSON] селянської спілки, тому її включили до списку членів КСП, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю. На час виготовлення Державного акту [PERSON] померла, тому вона не могла бути включена у списки членів КСП, їй не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), тому не міг бути виданий і [PERSON] акт на право власності на землю. Крім того, в погосподарських книгах вказано [PERSON], а не [PERSON], вважає, що те, що в державному акті вказане ім?я [PERSON] це описка, оскільки всі документи були на [PERSON]. Просить первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічних позовів відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що позовна вимога про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку може бути задоволена у випадку, коли буде встановлено факт неправомірності винесеного рішення органом місцевого самоврядування про передання земельної ділянки у власність. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельний пай мають всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники - члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишились його членами. До зазначеного списку, що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП «[PERSON] селянська спілка» Теофіпольського району Хмельницької області 01.12.1995 року, [PERSON] включена під № 9, оскільки була працюючим членом КСП «[PERSON] селянська спілка», а [PERSON] до зазначеного списку включена не була. На імя [PERSON] був виданий сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) серії ХМ № 0327011 від 25.01.1997 року, а на імя [PERSON] сертифікат не видавався. Крім того, [PERSON] померла 04.10.1995 року, тому не могла входити до складу КСП «[PERSON] селянська спілка» і не могла бути внесена в списки, що долучалися до державного акта на право колективної власності на землю виданого КСП «[PERSON] селянська спілка» 01.12.1995 року. Враховуючи наведене, при вирішенні даного спору, покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] необхідно задовольнити, в задоволенні позовів [PERSON] необхідно відмовити з таких підстав: Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. В судовому засіданні встановлено, що 1 грудня 1995 року КСП «[PERSON] селянська спілка» видано державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ 009 (а.с.135,136) . Відповідно до Додатку№1, що додавався до вказаного Державного акту, [PERSON] включена під №11 (а.с. 256), також вона включена під №11 у Списку членів КСП «[PERSON] селянської спілки» та пенсіонерів з їх числа, які раніше працювали в господарстві та залишилися його членами (а.с.22). 12 червня 1997 року [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ№0327011 (а.с.121). У списку власників сертифікатів на земельні частки (паї) [PERSON] вказана під номером 11, також під №10 зазначена [PERSON] у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Протоколом №1 від 09.12.1999 року зборів співвласників паїв прийняте рішення про розподіл земельних часток (паїв) між співвласниками ТОВ «Великий Лазучин» шляхом жеребкування, під №11 зазначена [PERSON] та проставлений її підпис, вказана земельна ділянка №157 , площа земельних часток (паїв) - 3,11 га ( а.с. 130-133, 30). Згідно розписки спеціаліста районного відділу земельних ресурсів по [PERSON] сільській раді Сороки , ним здано сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] ( у списку під №2) взамін виданих державних актів на право приватної власності на землю (а.с.142). [PERSON] 15.12.1999 року [PERSON] сільською радою видано [PERSON] акт на право приватної власності на землю серії ІV-ХМ №006515 на земельну ділянку площею 3,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Теофіпольського району. В державному акті зазначено номер земельної ділянки 157 та вказано, що [PERSON] акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №139. 16.02.2015 року на підставі вказаного державного акту у [PERSON] земельному кадастрі за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6824780500:03:001:0117 (а.с.11). 09.12.1999 року VII сесією [PERSON] сільської ради XXIІІ скликання було прийнято рішення № 2 «Про затвердження проекту організації території та відведення земельних часток (паїв) і передачу їх у приватну власність співвласникам ТОВ «Великий Лазучин». До даного рішення був розроблений Додаток 1 - список громадян, яким передаються у приватну власність земельні частки (паї) на території ТОВ «Великий Лазучин» с. Великий Лазучин Теофіпольського району Хмельницької області, в якому під № 142 зазначено імя [PERSON], в каталозі координат поворотних точок земельних часток (паїв) по земельній ділянці №157 вказано [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть , [PERSON] померла 05 жовтня 1995 року. Відповідно до архівної копії Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ХМ №008135 від 15.12.1999 року, вказаний [PERSON] акт виданий на ім?я [PERSON] на земельну ділянку площею 3,11 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області під номером 157, в [PERSON] акті вказано, що він зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №139. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. В ухвалі від 20.12.2001 року Верховний суд України вказав, що особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю і включення до списку осіб, доданого до цього акта. Відповідно до п.1.4. Інструкції про порядок складання, видачі та зберігання державних актів на право приватної власності на землю державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення, зокрема, селищної ради. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в державних актах серії ІV-ХМ №006515 та серії І-ХМ №008135 площа земельної ділянки, становить однаковий розмір 3,11га, конфігурація земельної ділянки, її межі та межування із сусідніми земельними ділянками є абсолютно ідентичними та однаковими, тобто на земельну ділянку запроектовану в схемі розподілу земельних ділянок під №157, було видано [PERSON] сільрадою два державних акти на право власності на землю, - на ім'я [PERSON] та на ім'я [PERSON]. Відповідно до ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки [PERSON] була зазначена в списку членів КСП «[PERSON] селянської спілки» та пенсіонерів з їх числа, які раніше працювали в господарстві та залишилися його членами, в Додатку №1 до Державного акту №009, в протоколі розподілу земельних часток (паїв) від 9 грудня 1999 року саме їй виділено земельну ділянку під №157, саме на її ім?я виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), суду не надано доказів, що до вказаних списків була включена [PERSON], крім того, на момент розподілу земельних часток (паїв) вона вже померла і їй не могла бути розподілена земельна ділянка №157, то суд прийшов до висновку, що у додатку №1 до рішення №2 [PERSON] сільської ради від 9 грудня 1999 року під №142 помилково вказане ім?я «Ганна», а має бути вказане ім?я «Галина», тому [PERSON] акт на право приватної власності на землю серії І-ХМ №008135 від 15.12.1999 року виданий безпідставно і є недійсним. Відповідно до п 2.11. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі ( в подальшому Інструкція) в редакції, чинній на день виникнення правовідносин, державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею складається у двох примірниках, підписується сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюється відповідною гербовою печаткою. Сторінку державного акта з зображенням плану земельної ділянки підписує начальник районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів. Суд критично оцінює твердження представника позивача за зустрічним позовом про те, що державний акт серії ІV-ХМ №006515 на ім?я [PERSON] є недійсним з тих підстав, що він підписаний землевпорядником, оскільки державний акт на ім?я [PERSON] також підписаний землевпорядником. Також в судовому засіданні свідок [PERSON], який в 1999 році був головою [PERSON] сільської ради показав, що державний акт на ім?я [PERSON] виданий помилково, так як в імені допущена описка, чому державний акт на ім?я [PERSON] ним не підписаний, він не знає, можливо тому, що було дуже багато актів, і один міг бути пропущений. Крім того, судом встановлено, що в [PERSON] актах як ІV-ХМ №006515 так і І-ХМ №008135 зазначено, що він зареєстрований під №139 15 грудня 1999 року, а в книзі реєстрації під № 139 зареєстрований [PERSON] акт на ім?я [PERSON], а на ім?я [PERSON] зареєстрований державний акт під №143, запис серії вказаний пастою, яка відрізняється за кольором, що свідчить про недобросовісне ведення вказаної книги уповноваженою особою. Оскільки обов?язок належного заповнення бланку Державного акту та його реєстрація покладений Інструкцією на відповідні органи, а не на власника земельної ділянки, то суд вважає, що визнання державного акту на ім?я [PERSON] недійсним з тих підстав, що бланк не підписаний головою сільської ради та він не записаний в книзі реєстрації державних актів є недопустимим. Суд також критично оцінює твердження представника позивача за зустрічним позовом про те, що позивачу за первісним позовом стало відомо про порушення прав в 1999 році під час отримання її чоловіком Державного акту на її ім?я та у зв?язку з тим, що у державному акті чоловіка вказане ім?я суміжного землевласника [PERSON], так як в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в 1999 році він отримав державний акт свій, своєї тещі та своєї дружини, так як вони були всі поряд записані в журналі реєстрації, розписався за них і перевірив написання прізвищ, йому на руки видали [PERSON] акт на ім?я його дружини [PERSON], державний акт на ім?я [PERSON] він не отримував. Вказане підтверджується і тим, що станом на 15 грудня 1999 року [PERSON] померла і їй не міг бути виданий [PERSON] акт на право власності на землю. Крім того, суд вважає, що позивач за первісним позовом не знала і не могла знати, що на земельну ділянку №157 виданий інший державний акт, оскільки її право власності в 2015 році на цю земельну ділянку зареєстроване у [PERSON] земельному кадастрі. Оскільки право власності на земельну ділянку під таким самим кадастровим номером 01.08.2017 року зареєстроване за [PERSON] (а.с.125), то суд вважає, що строк позовної давності необхідно рахувати саме з цього числа. Відповідно до ст 1216, 1225 та 1268 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до витягу із Спадкового реєстру та довідки нотаріуса від 10.05.2017 року, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, спадкоємцем за законом є її син [PERSON] (а.с.164,165). Згідно публікації в газеті «Життя Теофіпольщини» державний акт серії І-ХМ № 008135 на ім?я [PERSON] втрачено. 16.05.2017 року державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що державний акт серії І-ХМ №008135 на ім?я [PERSON] виданий без належних правових підстав, він є недійсним, то відсутні підстави визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, зазначену у вказаному державному акті. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані із розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно звіту про надання послуг про надання правничої допомоги [PERSON], позивач витратила на оплату правничої допомоги, наданої представником [PERSON] 3700 грн, суд вважає вказаний розмір обгрунтованим та пропорційним складності справи, тому з відповідачів за первісним позовом необхідно стягнути на користь позивача за первісним позовом 3700 грн витрат на правничу допомогу та 640 грн судового збору. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved