Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2012 року є власницею 11/36 частини житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], після померлої [INFO] матері [PERSON]. Окрім того рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину від 1/3 частини земельної ділянки площею 0,50 га. Власником іншої частки житлового будинку та земельної ділянки являється [PERSON], відповідач по справі, з яким у них з братом виникають постійні суперечки з приводу користування даним нерухомим майном. За таких обставин позивач просила виділити їй та відповідачу, в натурі частки в житловому будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за даною адресою. Позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в ньому. Відповідач та його представник позов не визнали, про те не заперечував проти встановлення порядку користування нерухомим майном згідно варіантів експертизи за №1. Суд, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України розглядає справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 2002 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/3 частині земельної ділянки площею 0,50 га., яка розташована в с.Скоморохи Житомирського району Житомирської області після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2012 року [PERSON] отримала у спадок 1/2 частину від 22/36 частин житлового будинку [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.12). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину від 1/3 частини земельної ділянки площею 0,50 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого сільського господарства (а.с.10). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Між позивачем та відповідачем по справі, постійно виникають суперечки з приводу користування даним житловим будинком та земельною ділянкою. Вказані факти сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. Суд відповідно ст.82 ЦПК України вважає визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Крім того, відповідно до вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо згоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом кожного з співвласників майно ділиться в натурі. Відповідно до п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55, - поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень ст.356 ЦК України вбачається, що позивач і відповідачі є суб'єктами спільної часткової власності. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно (ст.358 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. По справі проведено судову будівельно-технічну експертизу №427/01-2017 від 10 січня 2017 року за висновками якої розподіл будинку по [ADDRESS], з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до часток співвласників (по 1/2 (одній другій) частки за кожним) із збереженням рівності часток не представляється можливим. Експертом запропоновані два можливі варіанти розподілу житлового будинку з відступом від ідеальних часток співвласників з зазначенням частки по площі та по вартості, що становлять приміщення та належні до них господарські будівлі та споруди; розміру компенсації у зв'язку з відхиленням від ідеальних часток співвласників; переліку необхідних будівельних робіт в будинку для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити кожному із співвласників (а.с.36-56). Суд обирає варіант №1 розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд, як найбільш раціональний та який на час розгляду справи перебуває у фактичному користуванні сторін, відповідно до якого у власність позивача виділяється в житловому будинку: кімнату №1-4 площею 21,2 кв.м., вартістю 49414 грн., в господарських будівель та споруд: 1/2 частину огорожі вартістю 2113 грн., літню кухню Б вартістю 37688 грн., погріб Пг вартістю 11200 грн., уборну У вартістю 1662 грн., що складає 49/100 частин. Відповідачу виділяється в житловому будинку: веранда І вартістю 13101 грн., коридор №1-1. площею 5,6 кв.м., вартістю 12871 грн., кухня №1-2 площею 6,6 кв.м., вартістю 16089 грн., вітальня №1-3 площею 15,3 кв.м., вартістю 35165 грн., в господарських будівель та споруд: 1/2 частини огорожі вартістю 2113 грн., гараж Г вартістю 27584 грн., що складає 51/100 часток. В даному варіанті [PERSON] повинен компенсувати [PERSON] відступ від ідеальної частки в розмірі 2423 гривень. Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити співвласникам у житловому будинку, згідно варіанту №1 необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи: - між вітальнею №1-3 (площею 15,3 кв.м.) та житловою кімнатою №1-4 (площею 21,2 кв.м.) демонтувати дверний блок з подальним закладенням дверного прорізу та штукатуренням з обох сторін; - в житловій кімнаті №1-4 (площею 21,2 кв.м.) демонтувати віконний блок в зовнішній стіні лівого фасаду житлового будинку (літ.А) з подальшим пробиванням дверного прорізу та влаштування зовнішнього блоку із штукатуренням укосів (фактично робота виконана), та для відповідності вимогам будівельних норм, необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи: - між коридором №1-1 (площею 5,6 кв.м.) та кухнею №1-2 (площею 6,6 кв.м.) демонтувати суміжну перегородку; - в коридорі №1-1 (площею 5,6 кв.м.) передбачити заходи щодо зміни функціонувального призначення з коридору на електрифіковану кухню (влаштування систем вентиляції, каналізації, водопостачання та інше); - влаштувати нову перегородку з дверним прорізом, яка розділить житлову кімнату №1-4 (площею 21,2 кв.м.) частках: 9/50 та 41/50, з відповідним функціональним призначенням: тамбур та житлова кімната; - в житловій кімнаті №1-4 (площею 21,2 кв.м.) передбачити заходи щодо влаштування електрифікованої кухні-ніші (влаштування систем вентиляції, каналізації, водопостачання та інше). Відповідно до положень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно ч. 1, 2, 4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Із змісту ст.158 Земельного кодексу України вбачається, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. На підставі ч.1 п.19 Пленуму ВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд тощо. Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі й тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд у випадках, коли жилий будинок було поділено в натурі, бере відповідно до ст.88 Земельного кодексу України до уваги цю угоду при вирішенні спорів між ними. Якщо до вирішення судом спору земельна ділянка перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у будинку на час виникнення спільної часткової власності. Згідно з ч.2 п.21 Пленуму Верховного Суду України суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протилежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно висновку експерта судової земельно-технічної експертизи №502/06-2017 від 01 червня 2017 року розподіл земельної ділянки виходячи із належності їм 1/2 та 1/2 частки в земельній ділянці площею 0,4100 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] можливий з урахуванням висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 10 січня 2017 року №427/01-2017 року (а.с.81-104). Суд вважає, що встановлення порядку користування земельною ділянкою належить провести відповідно до варіанту №1 встановлення порядку користування земельною ділянкою будинковолодіння [ADDRESS], виділивши [PERSON] та [PERSON] відповідно до ідеальних часток співвласників. Для забезпечення доступу [PERSON] до відповідної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, пропонується надати земельну ділянку, що на схемі позначена під №1 (зображена зеленим кольором) площею 2050,0 кв.м. (0,2050 га.), яка проходить по точкам 1-2-13-14-15-16-17-7-8-9-10-11-12-1, зі сторонами: 16,68 м.-70,12 м.-47,07 м.-2,0 м-лінія поділу проходить по лінії поділу житлового будинку-2,0 м.-25,95 м.-10,9 м.-56,85 м.-20,90 м.-5,28 м.-42,74 м.-30,91 м. Для забезпечення доступу [PERSON] до відповідної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, пропонується надати земельну ділянку, що на схемі позначена під №2 (зображена жовтим кольором) площею 2050,0 кв.м. (0,2050 га.), яка проходить по точкам:2-3-4-5-6-7-17-16-15-14-13-2, зі сторонами 12,54 м.-90,26 м.-14,72 м.-50,05 м.-10,9 м.-25,95 м.-2,0 м.-лінія поділу проходить по лінії поділу житлового будинку-2,0 м.-47,07 м.-70,12 м. Згідно п.1 ч.3 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6549 гривень 20 копійок у відшкодування витрат по оплаті за проведення експертиз (а.с.35, 80). Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1378 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved