Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог вказує на те, що вона працювала інженером електрозв'язку 15 цеху телекомунікаційних послуг № 13 дільниці технічної експлуатації станційних, лінійних споруд та розвитку № 1, Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» та була звільнення з роботи згідно наказу від 14.11.2014 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає її звільнення незаконним, оскільки під час її тимчасової непрацездатності та перебуванні на лікуванні до неї неодноразово телефонували її безпосередній керівник [PERSON] та начальник відділу кадрів Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» [PERSON] і наполягали, щоб вона написала заяву на звільнення. Внаслідок тиску з боку вказаних посадових осіб вона 24 листопада 2014 року в себе вдома написала письмову заяву на ім'я керівника Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» [PERSON] про звільнення з роботи за угодою сторін, на якій прославила дату 14 листопада 2014 року, хоч фактично в цей час вона перебувала в лікарні міста Львова, та дану заяву передала безпосередньому керівникові [PERSON] 27.11.2014 року їй було направлено для ознайомлення наказ № 983/к від 13.11.2014 року про її звільнення за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) на підставі поданої нею заяви та про виплату їй вихідної допомоги розміром 14100 грн. Цей наказ не був підписаний керівниками [PERSON] та [PERSON] Не погодившись із наказом, вона написала письмову заяву про відкликання попередньо поданої під тиском керівництва Тернопільської філії «Укртелеком» заяви про звільнення за угодою сторін та передали керівнику [PERSON], проте жодної відповіді від керівництва ПАТ «Укртелеком» не надійшло. 13 січня 2015 року, під час розгляду судом позовної заяви з'ясувалось, що її звільнено з роботи наказом від 14.11.2014 року за № 983/к, з яким її не ознайомлено. Вважає її звільнення незаконним, тому просить поновити її на роботі на посаді інженера електрозв'язку та стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 листопада до дня її поновлення на роботі. Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь витрати, пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просить задовольнити її позовні вимоги. Крім того, суду пояснила, що заяву про звільнення за угодою сторін змушена була написати під тиском [PERSON] та [PERSON] і будучи важко хворою. Оскільки їй потрібні були значні кошти на лікування, будучи хворою і розуміючи, що їй керівництво філії «Укртелекому» не дасть можливості нормально працювати після виходу з лікарняного, вона зі сльозами на очах 24 листопада 2014 року в себе в дома написала письмову заяву на ім'я керівника Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком [PERSON] про звільнення з роботи за угодою сторін, на якій прославила дату 14 листопада 2014 року. Написану заяву на звільнення з роботи за угодою сторін, цього ж дня 24 листопада 2014 року її чоловік [PERSON] він заніс [PERSON] Представники позивача [PERSON] позов підтримав з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Також, зазначив, що направлений позивачу наказ про звільнення від 13.11.2014 року не був підписаний посадовими особами, тому є незаконним, крім того, позивача було звільнено з роботи під час відсутності на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, не було ознайомлено з наказом про звільнення, що є порушенням законодавства про працю. Представник відповідача Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» у судовому засіданні позов не визнала та подала суду письмові заперечення. Також, пояснила, що наказом № 983/к від 14 листопада 2014 року [PERSON] було звільнено з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі написаної власноруч заяви позивача про звільнення її з роботи за угодою сторін з 14.11.2014 року, яка міститься у особовій справі. Позивач написала заяву без жодного тиску з боку керівництва Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком». Позивачу для ознайомлення було направлено проект наказу від 13.11.2014 року № 983/к, де вказано суми вихідної допомоги, який дійсно не був підписаний посадовим особами, оскільки це був лише проект. З наказом про звільнення від 14.11.2014 року позивач ознайомлена не була, оскільки перебувала на лікарняному. Тому вимоги про поновлення на роботі вважає безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні. Також, вказала, що позивачу повторно було направлено повідомлення про необхідність отримання трудової книжки 27.11.2014 року, однак позивач до даного час не звернулась за отримання трудової книжки, таким чином, вина відповідача у затримці трудової книжки відсутня, у зв'язку з чим підстав для виплати середнього заробітку за час прогулу та затримки трудової книжки немає. Тому просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно записів у копії трудової книжки [PERSON], виданої 06.06.1978 року, остання з 01.01.2014 року була переведена на посаду інженера електрозв'язку в дільниці технічної експлуатації станційних, лінійних споруд та розвитку № 1 Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» згідно наказу № 852-к від 31.12.20113 року та звільнена з даної посади за угодою сторін 14.11.2014 року наказом №983/к відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З тексту наказу №983/к від 14.11.2014 року вказана підстава його видачі - заява [PERSON] Встановлено та підтверджено сторонами в судому засіданні, що позивачу 14.11.2014 року було виплачено суми, що підтягається до виплати та вихідну допомогу в розмірі 6 посадових окладів. Щодо розмірів виплачених сум позивачу [PERSON] спір відсутній та позовні вимоги з цих підстав заявлені не були. У особовій справі [PERSON] міститься оригінал заяви [PERSON] на ім'я директора Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком», згідно якої вона просить звільнити її за угодою двох сторін 14.11.2014 року, вказана дата написання заяви 14.11.2014 року та підпис заявника. На даній заяві міститься погодження «Прошу задовільнити» від 14.11.2014 року за підписом [PERSON] та резолюція від 14.11.2104 року. Зазначений наказ №983/к від 14.11.2014 року зареєстрований у книзі реєстрації наказів по особовому кладу ТФ ПАТ «Укртелеком» за 2014 рік. Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України П. 1) ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачем [PERSON] не заперечувався факт, що вона написала особисто вищезазначену заяву про звільнення її з 14.11.2014 року із зазначенням дати написання заяви 14.11.2014 року. Крім того, позивач підтвердила, що вона самостійно написала дану заяву, перебуваючи вдома. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що дійсно його дружині [PERSON] телефонував її начальник [PERSON] та зі слів його дружини йому відомо, що [PERSON] примушував написати заяву про звільнення з роботи. 24.11.2014 року позивач написала заву про звільнення, яку того ж дня він заніс особисто начальнику [PERSON] в приміщення «Укртелекому» в м. Підгайці. Заяву він ніде не реєстрував та підтвердження про дату її подання в нього відсутнє. Також, він 27.11.2014 року він приносив [PERSON] іншу заяву, в якій [PERSON] відкликала свою заяву про звільнення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] перебувала в м. Львів на стаціонарному лікуванні, 13.11.2014 року виписалась з лікарні та потім перебувала в неї вдома до 23.11.2014 року. Її відомо, що до [PERSON] телефонували з роботи, після таких розмов позивач хвилювалась і плакала, казала, що її примушує керівництво написати заяву на звільнення з роботи. Особисто вона не чула, що саме говорили [PERSON] по телефону, жодних заяв у її присутності [PERSON] не писала. Проте, суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON], [PERSON] про примушування посадовими особами ТФ ПАТ «Укртелеком» позивача написати заяву про звільнення, оскільки вказані факти їм відомі лише зі слів позивача, згідної пояснень вони особисто не чули змісту телефонних розмов позивача. Таким чином, позивачем не подано достатньо належних та допустимих доказів чинення на неї морального і психологічного тиску з боку керівника [PERSON] та начальника відділу кадрів Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» [PERSON] з метою схиляння чи примушення її до написання заяви про звільнення, дані доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Також, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що заяву про звільнення вона написала 24.11.2014 року, а не 14.11.2014 року, оскільки суду не подано достатньо належних та допустимих доказів на їх підтвердження. Доводи позивача про те, що нею було відкликано її заяву про звільнення не можуть бути підставою для поновлення на роботі, оскільки подання нею такої заяви не було доведено під час судового розгляду, крім того, згідно роз'яснень, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП(за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Суд також відкидає як необґрунтовані доводи представника позивача про незаконність звільнення [PERSON] під час тимчасової непрацездатності, оскільки звільнення за ч.1 ст. 36 КЗпПП України відбулось не за ініціативною власника та норми КЗпП України не містять такої заборони. З встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] добровільно, без будь-якого примушування подала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, а відповідач звільнив позивача з роботи відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України на законних підставах, а тому вважає, що позовні вимоги про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі до задоволення не підлягають. Поряд з тим, щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно із ст. 47 КЗпП України, п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (Надалі Інструкція), власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Згідно ч. 4 ст. 235 КЗпП України та абзацу 6 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 з усіма змінами та доповненнями (далі - Порядок обчислення середньої заробітної плати), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] не була ознайомлена із наказом про її звільнення від 14.11.2014 року № 983/к та 28.11.2014 року позивачу було направлено повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, яке позивачу вручено 02.12.2014 року. Тому суд вважає, що з вини відповідача було затримано трудову книжку за період з 15.11.2014 року по 28.11.2014 року, за який слід стягнути середній заробіток з відповідача в користь позивача. Таким чином, відповідно загальна кількість днів прострочення видачі трудової книжки з 15.11.2014 року по 28.11.2014 року становить 10 робочих днів, а тому, середній заробіток становить (згідно довідки від 10.02.2015 року № 03/3-8 - середньоденна заробітна плата 122,74 грн.) 122,74 х 10 = 1227,40 грн. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», роз'яснено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Згідно довідки ТФ «Укртелеком» від 10.02.2015 року № 03/3-9 позивачу було нараховано та виплачено допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в період з 06.10.2014 року по 13.01.2015 року. Тому середній заробіток за час затримки трудової книжки за період з 15 листопада 2014 року по 28 листопада 2014 року слід стягнути з відрахуванням сум отриманої допомоги за даний період. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем були понесені судові витрати на оплату витрат на правову допомогу, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № 22 від 27.01.2015 року, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в сумі 1000 грн. 00 коп. Крім того, слід стягнути з відповідача в користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 234 грн. 60 коп.

Outcome: partial