Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який в даний час розірвано за рішенням суду. Під час перебування в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. За рішенням суду від 18.12.2013 з відповідача присуджено до стягнення на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Їхній син має інвалідність з дитинства, часто хворіє, потребує лікування, періодичних обстежень, а все це вимагає значних коштів. Враховуючи стан здоров`я дитини та те, що він потребує постійного догляду матері, вона не може влаштуватися на роботу і отримувати заробітну плату, щоб заробляти кошти на утримання дитини та на його лікування. Витрати на лікування сина є надто великими, аліментів, що сплачує відповідач, на ці витрати не вистачає. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати допомогу на лікування дитини, але він відмовляється. У дитини затримка психомоторного розвитку, крім того він часто та довготривало хворіє простудними захворюваннями, і потребує постійного стороннього догляду та допомоги. За період з 16.07.2020 по 09.10.2020 нею було придбано ліків на загальну суму 12700 грн. Відповідач кошти для додаткових витрат на дитину, зокрема на лікування, добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки фізично здоровий, інших утриманців не має, має постійний і достатній заробіток, та взмозі сплачувати додаткові витрати на утримання сина. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина [PERSON] разово в розмірі 12 700 грн та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким заперечує проти викладених у позові обставин та визнає позов частково. Зазначає, що з нього за рішенням суду щомісячно стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) і до досягнення сином повноліття. Визнає, що син дійсно є хворобливою дитиною та має інвалідність з дитинства без паталогій, однак на його думку, позивач неналежним чином займається лікуванням сина та взагалі не займається розвитком дитини. Позивач не бажає працевлаштовуватись, хоч має таку можливість. Сину Сергію [INFO] виповнилося 7 років, проте він жодного дня не відвідував садочок, у нього немає друзів, він не вміє читати і писати. Категорично заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат на придбання цереброкуріну на суму 9140 грн відповідно до фіскального чеку № ікс від 19.07.2020, оскільки рішеннями Вінницького районного суду Вінницької області від 13.03.2019, від 10.12.2019 та від 23.06.2020 з нього було стягнуто на користь [PERSON] великі суми на лікування дитини, в тому числі, і на цереброкурін. Вважає, що на суму, яку коштує цереброкурін, можна з дитиною займатися в приватних садках, щоб дитина розвивалась у соціумі, а позивач зможе влаштуватись на роботу. Він неодноразово звертався до позивача по питанню лікування сина, наполягав на своїй присутності під час відвідування дитиною лікарів, однак позивач ігнорує такі пропозиції. Позивач відмовляє йому в спілкуванні з сином, в зв`язку з чим він змушений звертатись в Службу у справах неповнолітніх. Позивач в позовній заяві зазначила, що дитина знаходиться на утриманні матері, проте це не відповідає дійсності, оскільки він сплачує аліменти на утримання сина відповідно до рішення суду, а позивач взагалі не працює. Вважає, що позивач постійними звернення до суду з позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину переслідує не мету лікування та швидке одужання сина, а мету помсти йому за розлучення з нею. Із доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивач щоденно дає дитині велику кількість препаратів, не дивлячись на те, що лікування дитини протягом цих років не є успішним. Відносно стягнення з нього інших витрат на лікування сина в сумі 3560 грн, то проти стягнення з нього половини від цієї суми він не заперечує, а саме: проти стягнення з нього 1780 грн, оскільки позивач також зобов`язана брати участь в додаткових витратах на дитину порівну з ним. В даний час він не має ніяких доходів. В судовому засіданні 01.02.2021представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Пояснили суду, що позовні вимоги стосуються всіх витрат, понесених позивачем в 2020 році на лікування сина. Вважають, що відповідач повинен сплатити усю суму додаткових витрат, оскільки позивач працювати не має можливості, так як доглядає за сином. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, погоджується відшкодувати додаткові витрати на дитину, але в частині 1/2 , оскільки позивач також повинна нести такі витрати. На даний час він офіційно не працевлаштований, але повинен ще сплачувати аліменти. Позивач може влаштуватися на роботу, але не бажає цього робити, так як не бажає влаштувати дитину в дитячий садочок. Крім того, за дитиною інколи може доглядати його бабуся [PERSON] . Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно з позовною заявою, що не заперечується відповідачем, сторони з 23.11.2012 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.12.2014, що підтверджується копією даного рішення (а.с. 20). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 10.10.2013 (а.с. 17). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18.12.2013 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 21.10.2013 і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією даного рішення (а.с. 18-19). З довідки № 1138 від 17.09.2020, виданої виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , згідно з наказом № 120618 від 18.06.2012 по даний час не працює (а.с. 22). З довідки № 1139 від 17.09.2020, виданої виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, вбачається, що син сторін проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні (а.с. 21). В судовому засіданні також установлено, що рішеннями Вінницького районного суду Вінницької області з відповідача уже неодноразово стягувалися додаткові витрати на лікування дитини сторін. З наданої відповідачем до відзиву ксерокопії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] , убачається, що за період з 18.02.2019 до 04.02.2020 заборгованість по сплаті аліментів була відсутня. Відповідно до рішення № 14 районної лікарсько-консультативної комісії Вінницької центральної клінічної лікарні, протокол № 29 від 08.12.2017, дитина [PERSON] , 2013 р.н., потребує постійного стороннього догляду та допомоги (а.с. 25). З наданих позивачем копій медичних довідок та виписок із медичних карток вбачається, що дитина [PERSON] має ряд хронічних захворювань та періодично потребує лікування в медичних закладах. На підтвердження понесених витрат на лікування дитини в 2020 році на суму 12700 грн позивачем надано копії відповідних квитанцій (а.с. 37, 38, 39) та, водночас, відповідачем сума витрачених позивачем коштів на лікування дитини не заперечується. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Такого висновку дійшов ВС у постанові від 04.12.2019 року у справі № № 320/383/19. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернено увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Під час розгляду справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, з урахуванням медичних документів, що підтверджують наявність у дитини [PERSON] діагнозу F 06.85, категорія підгрупи «А» та прийняття препарату - цереброкурін, проти чого не заперечує відповідач, суд доходить висновку, що витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, які викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України. Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 по справі № 749/106/17 (№ 6-1489цс17) роз`яснив, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначений ст. 141 СК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 6350 грн, що становить 1/2 частку від понесених позивачем додаткових витрат на дитину. При визначенні такого розміру додаткових витрат, що підлягають до стягнення з відповідача, суд виходить з того, що позивач, як мати дитини, також зобов`язана брати участь у додаткових витратах на дитину. При цьому, позивачем не доведено суду її реального майнового становища, розмір отримуваних доходів, відсутність працевлаштування чи відсутність отримання доходів з інших джерел, в судовому засіданні не встановлено, що дитина за станом здоров`я на даний час не може відвідувати дитячий садок, рішення лікарсько-консультативної комісії, що дитина [PERSON] , 2013 року народження, потребує постійного стороннього догляду та допомоги, винесено ще 08.12.2017, що не відображає обставин станом на час подання позову до суду, а саме: станом на 28.10.2020. Тобто, позивач не позбавлена можливості працевлаштуватись, відомостей щодо протипоказання для працевлаштування або відповідних рекомендацій позивачем суду не надано. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 420,40 грн (з розрахунку загального розміру позовних вимог на суму 12700 грн відносно задоволених позовних вимог на суму 6350 грн), а судові витрати зі сплати решти судового збору, пропорційно розміру відхилених позовних вимог, що становить 420,40 грн, необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial