Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, в якому просить зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], накладений постановою АК №257103 від 05.12.2006 року ВДВС Дніпровського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2016р. залучено до участі у справі як співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна житло-сервіс». Вимоги позову обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] Позивач є спадкоємцем першої черги. При оформлені права на спадщину позивачу стало відомо, що квартира [ADDRESS] ? частка якої належить позивачеві на праві власності, а інша ? частка квартири, яка належала [PERSON] та входить до складу спадщини, перебуває під арештом, накладеного постановою АК №257103 від 05.12.2006року ВДВС Дніпровського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у зв'язку з чим нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину. Арешт був накладений на підставі виконавчого листа 2-2246, виданого 18.09.2006 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення 2893,84грн. боргу з [PERSON] на користь ТОВ «Україна житло-сервіс», проте дана заборгованість погашена в повному обсязі. Позивач звернулась до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві із заявою про зняття арешту, проте листом від 30.03.2016 р. ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві повідомив, що зняти арешт з майна відділ не має можливості, оскільки документація до 2012 року знищена відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008р. Таким чином, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, оскільки без зняття арешту з квартири позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину та вільно розпоряджатися своєю власністю. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у випадку неявки відповідачів проти винесення заочного рішення не заперечувала, судовий збір з відповідачів просила не стягувати. Представники відповідачів: відділу ДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві ТОВ «Україна житло-сервіс» в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв чи клопотань суду не подали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників судового розгляду та постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали даної справи, справи№2-2246/06, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.04.1997р. квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON], в рівних долях (а.с.8). Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомо майна КВ-2015№43595 від 12.01.2016 року ? частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] (а.с.78). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] є матір'ю [PERSON] (а.с.7). 10.12.2015 року позивач [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.64) Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2006 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції на підставі виконавчого листа №2-2246 від 18.09.2006 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу 2893,84грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Україна житло-сервіс» накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS] та заборонено відчуження цієї квартири (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.06.2012 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції виконавчий лист №2-2246, виданий 18.09.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України «про виконавче провадження», повернуто стягувачеві (а.с.12 зворот). В даній постанові державного виконавця, серед іншого, встановлено, що згідно відповіді БТІ, майно, що належить боржникові на праві власності, не зареєстровано. При цьому, як встановлено судом, на час накладення арешту на квартиру [ADDRESS], остання на час накладення арешту належала позивачу та [PERSON] в рівних частках. Відповідно до довідки, виданої ТОМ «Україна житло-сервіс» 30.03.2016р., [PERSON] станом на 30.03.2016 року заборгованості по виконавчому листу №2-2246 від 18.09.2006 року не має (а.с.10), що також підтверджується рахунком-повідомленням станом на 30.03.2016р. (а.с.11) Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 «Про виконавче провадження»). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Листом ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 30.03.2016р. [PERSON] повідомлено, що зняти арешт з її майна відділ не має можливості, так яке документація відділу до 2012 року знищена відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008р. (а.с.12) Таким чином, неправомірне накладення арешту та оголошення заборони на відчуження ? частку квартири [ADDRESS], що належить на праві власності позивачеві, перешкоджає їй у реалізації права власності на належне їй майно, а продовження дії арешту та заборони на відчуження ? частку квартири [ADDRESS], що входить до складу спадщини та за життя належало на праві власності боржнику [PERSON], позбавляє позивача її права на одержання свідоцтва про право власності на спадщину. Оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки заборгованість за виконавчим листом №2-2246, виданим 18.09.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу 2893,84грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Україна житло-сервіс» - погашена, виконавчий документ повернуто стягувачеві, а накладення державним виконавцем арешту на майно позивача, яка не була боржником у виконавчому провадженні, є незаконним, отже існування до теперішнього часу наявного арешту на квартиру [ADDRESS] та оголошення заборони на відчуження цієї квартири, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 05.06.2006р., обмежує права позивача і як власника частини квартири і як спадкоємця в реалізації її прав. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для зняття арешту на квартиру, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 05.12.2016р. Позивач не ставить вимоги про розподіл судових витрат та стягнення судового збору з відповідачів. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved