Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] року у віці 34 роки помер син позивача [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2017 року та ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2017 року, яка є невід'ємною частиною даного рішення суду, у цивільній справі №127/16312/17 за заявою [PERSON] про встановлення факту батьківства встановлено факт, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] року в м. Одеса. Батьком дитини є [PERSON] та матір`ю [PERSON]. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [NUMBER] від 07.03.2018 року у відомостях про батька [PERSON] були внесені зміни, прізвище батька «[PERSON]» змінено на «[PERSON]» на підставі вищезазначеного рішення суду. 21.09.2009 року між відповідачем та сином позивача було зареєстровано шлюб, який в послідуючому 18.08.2013 року було розірвано. Через кілька днів після народження дитини син позивача та відповідач віддали дитину позивачу та її чоловіку для догляду, пояснивши що у відповідача післяпологова депресія, тому з 2006 по 2010 роки дитина виховувалась позивачем та її чоловіком. Мати та батько до 2010 року у житті дитини не з`являлись, а знаходились в пошуках роботи. В 2010 році син позивача та відповідач переїхали до м. Вінниці та проживали з позивачем в одній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не мала контакту з дочкою та остання не сприймала її як матір, тому відповідач поїхала у невідомому напрямку. З 2006 року до даного часу неповнолітня дитина проживає разом із позивачем і остання разом зі своїм чоловіком опікується нею, утримує та виховує її. Відповідач жодного разу не надавала кошти на утримання дитини та не займалась її вихованням, не вітала дитину з днем народження, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.2-6), не заперечували проти ухвалення заочного рішення суду. В судовому засідання представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у справа дітей Вінницької міської ради за довіреністю [PERSON] не заперечила щодо задоволення позовних вимог та підтримала висновок [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради від 05.02.2018 р. про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини [PERSON], [INFO], так як даний висновок прийнятий в інтересах дитини (а.с.62-63). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та його представник не заперечують, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] року у віці 34 роки помер син позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 28.11.2016 року (а.с.11) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 05.03.2015 року (а.с.12). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2017 року та ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2017 року, яка є невід'ємною частиною даного рішення суду, у цивільній справі №127/16312/17 за заявою [PERSON] про встановлення факту батьківства встановлено факт, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.99-100, 101). Так, згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [NUMBER], виданого Малиновським районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року у м. Одеса, про що Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №365 від 04.05.2006 року. Матір'ю дитини являється [PERSON], [INFO], батьком - [PERSON], підстава запису відомостей про батька - ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері). 18.01.2018 року реєстратором Малиновського районного у місті [PERSON] відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області були внесені зміни до вищезазначеного актового запису про народження, зокрема у відомостях про батька дитини зазначено - [PERSON], [INFO], громадянин України на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2017 року в порядку ст.126 СК України (а.с.90-91). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [NUMBER] від 17.04.2018 року, виданого Малиновським районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 30.01.2014 року зазначеним відділом було вчинено актовий запис про шлюб №150 [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO]. Прізвище [PERSON] змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.109-110). Як встановлено з пояснень позивача в судовому засіданні народженню [PERSON] передувало перебування сина позивача [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], реєстрація 21.09.2009 року шлюбу між останніми, який в послідуючому було розірвано 18.08.2013 року. Через кілька днів після народження дитини син позивача та відповідач віддали дитину позивачу та її чоловіку для догляду, пояснивши що у відповідача післяпологова депресія, тому з 2006 по 2010 роки дитина виховувалась позивачем та її чоловіком. Мати та батько до 2010 року у житті дитини не з`являлись, а знаходились в пошуках роботи. В 2010 році син позивача та відповідач переїхали до м. Вінниці та проживали з позивачем в одній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не мала контакту з дочкою та остання не сприймала її як матір, тому відповідач поїхала у невідомому напрямку. З 2006 року до даного часу неповнолітня дитина проживає разом із позивачем і остання разом зі своїм чоловіком опікується нею, утримує та виховує її, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.22), тоді як відповідач жодного разу не надавала кошти на утримання дитини та не займалась її вихованням, не вітала дитину з днем народження. Наразі неповнолітня дитини проживає разом із позивачем та її чоловіком, тобто бабусею та дідесем по батьковій лінії, за адресою: [ADDRESS], згідно акту ТОВ «ЖЕО» №6913 від 07.08.2017 року (а.с.25). Згідно відповіді ДНЗ №29 на запит адвоката [PERSON] вих.№05.01.02/27 від 30.06.2017 року вбачається, що з 2009 року по 2011 рік [PERSON] була вихованкою вищезазначеного дошкільного закладу, вихованням та доглядом за дитиною займалась її бабуся [PERSON], дитина проживала разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS], м. Вінниця, тоді як матір [PERSON] в дитячому закладі не з`являлась (а.с.20). Згідно листа КЗ «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія №30 ім. Тараса Шевченка Вінницької міської ради» №373 від 30.06.2017 року вбачається, що [PERSON] є ученицею 6-В класу, в школі навчається з 2012 року, вихованням дитини займається бабуся [PERSON], протягом п`яти років участі у житті дитини мати [PERSON] не брала (а.с.18). Згідно довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» №1406 від 06.07.2017 року достеменно встановлено, що [PERSON] обслуговується в центрі з 2012 року; виклики здійснювались до [PERSON] за адресою: м. Вінниця, [ADDRESS]; на час виклику додому лікаря з дитиною перебувала [PERSON], інформація щодо присутності матері під час прийому лікарем дитини відсутня (а.с.14-15). Як вбачається з листа Вінницької дитячої музичної школи №2 вих.№111 від 30.06.2017 року [PERSON] була ученицею школи по класу фортепіано з 01.09.2014 року по 31.05.2015 року. За час навчання [PERSON] в музичній школі дівчинкою опікувалась бабуся [PERSON], тоді як маму дитини жодного разу не бачили (а.с.17). Згідно відповіді на адвокатський запит без дати та номеру за підписом директора ПП «Навчально-розважальний центр «[PERSON] дитинства» [PERSON] є учасницею напряму «Англійська мова 4-5 клас» з 06.09.2015 року, в період навчання у закладі вихованням та навчанням дитини займалась її бабуся [PERSON], під час навчання у закладі мати не приймала участі у вихованні дитини (а.с.21). З характеристики КЗ «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія №30 ім. Тараса Шевченка Вінницької міської ради» на [PERSON] вбачається, що [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] завжди оплачувала для онуки всі екскурсії, які відвідував клас, у дитини є кишенькові кошти, сучасний мобільний телефон, необхідні речі для комфортного життя. За всі гуртки, які відвідувала [PERSON] оплату проводила її бабуся та дідусь (а.с.19). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад, або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.02.2018 року №01-00-011-5298 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO], що відповідатиме інтересам дитини, так як остання тривалий час перебуває на вихованні у позивача - бабусі по батьківській лінії [PERSON] та з 2007 року по теперішній час мати [PERSON] проживає окремо від дитини, не підтримує родинних зв`язків з донькою, не цікавиться її життям та розвитком, не займається її вихованням, матеріально не надає допомоги (а.с.62-63). Так, дійсно, суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться її життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з донькою, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісну матір, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до неповнолітньої доньки, оскільки це викликано необхідністю. Суд також звертає увагу, що згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. В даному випадку думка неповнолітньої дитини [PERSON] була заслухана на комісії органу служби у справах дітей Вінницької міської ради від 05.02.2018 року, яка пояснила, що відчуває образу на свою матір, оскільки остання не проживає з нею довгий час, не цікавиться її життям та здоров'ям, не надає матеріальної допомоги. Думка дитини була вислухана в присутності позивача, відповідача, представників [PERSON] у справах дітей та взята до уваги при прийнятті висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, остання із позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини не зверталась, а тому в силу ст.ст.181, 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 14.12.2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки, декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того, в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 640,00 грн. судового збору, згідно квитанції №0.0.915122177.1 від 13.12.2017 року (а.с.1), понесені позивачем за звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. В той час, як судовий збір в розмірі 640,00 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved