Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], у якому просить: встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши позивачу житлову кімнату площею 9,5 кв.м. разом з кладовою площею 0,7 м. кв., що мінімально відповідає її частці в праві власності на квартиру; у користуванні відповідача залишити житлову кімнату площею 15,3 кв.м. разом з балконом площею 0,4 кв.м.; в загальному користуванні залишити - кухню, площею 8,0 кв.м., ванну, площею 3,2 кв.м., коридор, площею - 3,2 кв.м. Зобов'язати обслуговуючі підприємства та організації розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], інша 1/2 частина спірної квартири належить [PERSON] Квартира є двохкімнатною, кімнати в квартирі не ізольовані. До недавнього часу між [PERSON] та відповідачкою склався певний порядок користування квартирою, відповідно до якого в її користуванні перебувала кімната площею 9,5 кв.м, а в користуванні відповідачки - кімната площею 15,3 кв.м та балкон. Решта приміщень перебували в загальному користуванні. Однак, нещодавно, в зв'язку із скрутним фінансовим становищем, позивачка здала в найм свою кімнату третім особам. [PERSON], вважаючи, що тим самим порушені її права, звернулася до суду про визнання недійсним договору найму. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2015 року у справі 607/15803/15-ц позов відповідачки було задоволено та визнано недійсним договір оренди 1-ої кімнати в двокімнатній квартирі [ADDRESS] укладений мною з третіми особами. В межах своєї частки у праві власності позивачка несе витрати на утримання квартири, сплачує вартість комунальних послуг. Сторони не можуть дійти згоди щодо користування квартирою, відповідачка чинить [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою, зокрема за час її відсутності, змінила замки в квартирі, з квартири зникло рухоме майно. Позивачка з даного приводу змушена була звернутися із заявою в правоохоронні органи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, і не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, встановив Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями майна, померлої [INFO] року їх матері - [PERSON]. Спадщина складається з квартири [ADDRESS]. Згідно технічного паспорта, виданого 15.09.1999 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат: 1-а кімната - 9,5 кв.м., 2-а кімната - 15,3 кв.м., балкон площею 0,4 кв.м.; кухня, площею 8,0 кв.м., ванна площею 3,2 кв.м., коридор площею - 3,2 кв.м. Загальна площа квартири становить - 40,3 кв.м., житлова - 24,8 кв.м. Між сторонами по справі виник спір щодо порядку користування квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. 1/2 частини квартири, що належить [PERSON], складає 20,15 кв.м загальної площі та 12.4 кв.м. житлової площі квартири [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення порядку користування квартирою підлягають до задоволення, а тому слід визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], з урахуванням ідеальних часток сторін, та виділити позивачу житлову кімнату площею 9,5 кв.м. разом з кладовою площею 0,7 м. кв.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 15,3 кв.м. разом з балконом площею 0,4 кв.м.; в спільному користуванні залишити - кухню, площею 8,0 кв.м., ванну, площею 3,2 кв.м., коридор, площею - 3,2 кв.м. Крім цього, суд вважає, що вимоги позивача в частині зобов»язання обслуговуючих підприємств та організацій розподілити особові рахунки не підлягають до задоволення, оскільки доказів у відмові позивачу щодо вчинення зазначених дій суду не представлено. На підставі наведеного,

Outcome: partial