Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , посилаючись на неналежно оформлений правовстановлюючий документ на нерухомість та відмову нотаріуса з цих підстав. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , якому за життя належала квартира [ADDRESS] . У встановлений законом строк вона, позивач, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва у зв`язку з наявністю у поданих документах розбіжностей - у правовстановлюючому документі на житло не зазначено майно, відсутня печатка установи, яка видала цей документ та підпис посадової особи. Тому з метою реалізації спадкових прав, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 14 травня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Новак А.М. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, викладених в позові. До суду надійшла заява голови Довгинцівської районної у місті ради про розгляд справи за відсутності представника, заперечень щодо вимог позивачів за відсутності інших спадкоємців не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду (а.с.60). Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 41 Конституції України та частин першої та другої статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, на підставі свідоцтва про право особистої власності від 09.04.1992, виданого районним відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 01 серпня 1968 р. № 388, [PERSON] за життя належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 77 - копія свідоцтва). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 65- копія свідоцтва). Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 7). Частиною першою статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина перша статті 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , оскільки наданий неналежним чином оформлений документ на вищевказане спадкове майно: не зазначено майно, відсутня печатка установи, яка видала цей документ та підпис посадової особи (а.с.76 зворот - копія постанови). З наданих до суду копій матеріалів спадкової справи № 645/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звернулася 22 грудня 2017 року лише його дружина [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована за однією адресою з [PERSON] . Інших спадкоємців немає (а.с. 68-79). Згідно довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 22.12.2017, станом на 31.12.2012 право власності на квартиру ЖБК «Перемога» за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 4, сторінка 259, запис 109, на ім`я [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності, виданого 09.04.1992 на підставі рішення виконавчого комітету районної Ради депутатів трудящих Довгинцівського району м. Кривого Рогу за № 388 від 01.08.1968 (а.с. 77 зворот - копія довідки). Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачами вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивачів.

Outcome: approved