Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, який неодноразово уточняла, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14.09.2010 року зроблено відповідний актовий запис за №2190. В період шлюбу подружжям на імя чоловіка було придбано у власність нерухоме майно квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., а також рухоме майно, а саме: телевізор «Хонда», холодильник «Атлант», диван, ліжко, туалетний стіл, кухонний стіл «Престиж Ванге», прихожу, кухню, стінку, мікрохвильову піч «Самсунг», комбайн «Браун», пральну машину «Ханса», духовку «Бош» з газовою панеллю «Вірпул», шкаф під умивальник та умивальник. Оскільки, вказане майно було придбане сторонами у період шлюбу, джерелом набуття останнього були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, позивач вважає, що останнє являється спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного з яких є рівними, а тому підлягає поділу, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила: визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя наступне нерухоме та рухоме майно: квартиру [ADDRESS]; телевізор «Хонда», вартістю 700,00 грн.; холодильник «Атлант», вартістю 4\~087,00 грн.; диван, вартістю 4\~000,00 грн.; ліжко, вартістю 2\~000,00 грн.; туалетний стіл, вартістю 1\~000,00 грн.; кухонний стіл «Престиж Ванге», вартістю 1\~357,00 грн.; прихожу, вартістю 4\~000,00 грн.; кухню, вартістю 5\~000,00 грн.; стінку, вартістю 3\~000,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 791,00 грн.; комбайн «Браун», вартістю 1\~299,00 грн.; пральну машину «Ханса», вартістю 1\~750,00 грн.; духовку «Бош» з газовою панеллю «Вірпул», вартістю 2\~150,00 грн.; шкаф під умивальник та умивальник, вартістю 472,00 грн.; поділити спільне сумісне майно подружжя; визнати за позивачем право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м.; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м.; виділити у власність позивачу наступне рухоме майно: холодильник «Атлант», вартістю 4\~087,00 грн.; диван, вартістю 4\~000,00 грн.; туалетний стіл, вартістю 1\~000,00 грн.; комбайн «Браун», вартістю 1\~299,00 грн.; пральну машину «Ханса», вартістю 1\~750,00 грн.; духовку «Бош» з газовою панеллю «Вірпул», вартістю 2\~150,00 грн.; телевізор «Хонда», вартістю 700,00 грн.; виділити у власність відповідачу наступне рухоме майно: ліжко, вартістю 2\~000,00 грн.; кухонний стіл «Престиж Ванге», вартістю 1\~357,00 грн.; прихожу, вартістю 4\~000,00 грн.; кухню, вартістю 5\~000,00 грн.; стінку, вартістю 3\~000,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 791,00 грн.; шкаф під умивальник та умивальник, вартістю 472,00 грн.; а також судові витрати, що складаються із витрат щодо сплати судового збору у розмірі 2 148,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3\~480,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги визнали частково. Так, відповідач не заперечував проти розподілу спільного сумісного рухомого майна, проте просив суд врахувати при поділі, що позивач наполягає на виділенні відповідачу у власність кухні, тому просив також йому виділити у власність духовку «Бош» з газовою панеллю «Вірпул», вартістю 2\~150,00 грн., оскільки, у звязку з тим, що останні вбудовані в меблевий кухонний гарнітур, такий виділ буде доцільнішим. Окрім того, стверджував, що кошти у розмірі 168\~812,24 грн., які були затрачені на купівлю спірної квартири, є його особистими коштами і не являються спільною сумісною власністю подружжя, а тому не погоджувався, що частки подружжя у спільному сумісному майні квартирі [ADDRESS], є рівними, оскільки спільні кошти подружжя, які були витрачені на зазначену квартиру, склали лише 50\~187,76 грн. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 14.09.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14.09.2010 року зроблено відповідний актовий запис за №2190, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №090155, виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 14.09.2010 року (а.с.5). В період шлюбу подружжям було придбано у власність нерухоме майно квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.05.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №985, відповідно до змісту якого продавець [PERSON] передає у власність покупцю [PERSON], а покупець [PERSON] приймає у власність квартиру №6, яка розташована в місті Вінниці по вул. Келецькій в будинку №51-А. Ціна квартири відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною, змінам не підлягає та становить 219\~000 грн. (а.с.6-7). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-2333цс15, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу,але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. А тому, з огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що спірне нерухоме майно було придбане сторонами у період шлюбу, джерелом набуття останнього були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя,оскільки в період шлюбу як позивач, так і відповідач працювали та отримували відповідний дохід, що підтверджується довідками ФОП [PERSON] від 15.01.2015 року, ФОП [PERSON] від 21.12.2015 року №5, ТОВ «ВТН» від 01.03.2016 року №486, ТОВ «МЕДІА СВ» від 22.02.2016 року №163 (а.с.59, 60, 78, 79, 81), а також перебування відповідача з 05.03.2010 року на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримання останнім пенсії по інвалідності, згідно довідок Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 26.02.2016 року №1602, №1318 (а.с.82-83), суд приходить до обґрунтованого висновку, що частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними. Суд звертає увагу, що доводи відповідача та його представника в судовому засіданні про збільшення частки відповідача у спільному сумісному майні квартирі [ADDRESS] є неприйнятними, оскільки зі сторони відповідача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність умов, передбачених ст.70 СК України, для відступлення від засади рівності часток подружжя. Сам факт наявності у відповідача на рахунках депозитних коштів, які відповідач розмістив до укладення шлюбу із відповідачем, з урахуванням наявності у відповідача у період часу 2009-2010 рр. важкої хвороби, яка потребувала хірургічного втручання та вартісного лікування, що підтверджується свідоцтвом про хворобу Лікарсько-експертної комісії ГУ МНС України у Вінницькій області №9 від 10.02.2010 року (а.с.77), не дає підстав для збільшення частки відповідача у майні подружжя. А тому, суд вважає за необхідне визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] та поділити останню, шляхом визнання за позивачем та відповідачем по 1/2 частки за кожним права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Відповідно до п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки, в судовому засіданні сторонами було визнано, що в період шлюбу ними було придбано наступне рухоме майно: телевізор «Хонда», вартістю 700,00 грн.; холодильник «Атлант», вартістю 4\~087,00 грн.; диван, вартістю 4\~000,00 грн.; ліжко, вартістю 2\~000,00 грн.; туалетний стіл, вартістю 1\~000,00 грн.; кухонний стіл «Престиж Ванге», вартістю 1\~357,00 грн.; прихожу, вартістю 4\~000,00 грн.; кухню, вартістю 5\~000,00 грн.; стінку, вартістю 3\~000,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 791,00 грн.; комбайн «Браун», вартістю 1\~299,00 грн.; пральну машину «Ханса», вартістю 1\~750,00 грн.; духовку «Бош» з газовою панеллю «Вірпул», вартістю 2\~150,00 грн.; шкаф під умивальник та умивальник, вартістю 472,00 грн., та останнє на час розгляду справи є в наявності, суд приходить до обґрунтованого висновку, що останнє є спільною сумісною власністю подружжя, що в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. При поділі рухомого майна суд враховує позицію сторін, зокрема позивача щодо виділення у власність відповідача кухні, а тому вважає, за доцільне також виділити у власність останнього духовку «Бош» з газовою панеллю «Вірпул», вартістю 2\~150,00 грн., оскільки, у звязку з тим, що останні вбудовані в меблевий кухонний гарнітур, такий виділ буде доцільнішим. Таким чином, суд вважає за можливе виділити у власність [PERSON] наступне рухоме майно: холодильник «Атлант», вартістю 4\~087,00 грн.; диван, вартістю 4\~000,00 грн.; комбайн «Браун», вартістю 1\~299,00 грн.; пральну машину «Ханса», вартістю 1\~750,00 грн.; прихожу, вартістю 4\~000,00 грн. В той час як у власність [PERSON] слід виділити наступне рухоме майно: ліжко, вартістю 2\~000,00 грн.; кухонний стіл «Престиж Ванге», вартістю 1\~357,00 грн.; кухню, вартістю 5\~000,00 грн.; стінку, вартістю 3\~000,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 791,00 грн.; шкаф під умивальник та умивальник, вартістю 472,00 грн.; туалетний стіл, вартістю 1\~000,00 грн.; духовку «Бош» з газовою панеллю «Вірпул», вартістю 2\~150,00 грн.; телевізор «Хонда», вартістю 700,00 грн., тим самим задовольнивши позов частково. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості понесених судових витрат, то суд приходить до висновку про задоволення даних вимог з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи участь у справі приймав адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 30.10.2015 року (а.с.16). Позивачем понесено витрати на правову допомогу у розмірі 3\~480 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №216 від 21.09.2016 року та №223 від 17.10.2016 року (а.с.166, 168), а також актами виконаних робіт (а.с.167, 169). А тому, витрати на правову допомогу у розмірі 3 480,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати щодо сплати судового збору у розмірі 2\~148,91 грн., згідно квитанцій №0.0.462904366.1 від 17.11.2015 року та №0.0.462903819.1 від 17.11.2015 року (а.с.1, 2). На підставі викладеного та

Outcome: partial