Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на частку у квартирі у порядку набувальної давності, посилаючись на те, вона із 06 грудня 1991 року до 12 липня 2000 року перебувала у шлюбі із [PERSON] 18 травня 1999 року, внаслідок приватизації житла, [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації їй [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить зазначеним особам на праві спільної сумісної власності. 29 серпня 2006 року [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на ? частку спірної квартири. Позивач звернулась до першої [PERSON] державної нотаріальної контори щодо спадкування зазначеної частки спірної квартири, оскільки після розлучення із спадкодавцем продовжувала проживати однією сімєю. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки вона не належить до кола спадкоємців за законом першої черги. Інші спадкоємці у [PERSON] відсутні, а орган місцевого самоврядування в особі [PERSON] міської ради не подавав заяв щодо майна, що належало померлому [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS]. На даний час позивач продовжує проживати у даній квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіє зазначеним майном, яке належало [PERSON] та сплачує комунальні послуги. В силу вимог ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Враховуючи наведене, просить визнати за позивачкою право власності на 1/2 квартири [ADDRESS], що належала померлому на праві спільної сумісної власності за набувальною давністю. Відповідач [PERSON] міська рада подала відзив на позов у якому зазначив, що 29 червня 2006 року Сущинська сільська рада Теребовлянського району Тернопільської області видала свідоцтво про смерть [PERSON] у якому місце смерті його зазначено село Стальці. Як вбачається із матеріалів справи, документи на вселення у спірну квартиру, її передачу у приватну власність, одруження [PERSON] та її розлучення проводилось у місті Тернополі через органи влади. Смерть [PERSON] зареєстровано в [INFO] і дана обставина не була відома відповідачу, а тому на думку відповідача відсутні підстави стверджувати про відкритість та добросовісність заволодіння частиною спірної квартири. З довідки старости с.Сущин та Остальці від 24.01.2018 року №09-04/11/68 вбачається, що [PERSON] з 15.08.2000 року по даний час проживає в [INFO], о тому відповідач ставить під сумнів її проживання у місті Тернополі у зазначеній квартирі. Юридична необізнаність позивача не може слугувати підставою для задоволення позову. На думку відповідача, позивачем обрано невірний спосіб захисту права та не доведено факт порушення її права. Представники позивача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві та просять суд їх задовольнити. Заперечення на відзив не подавали. Представник [PERSON] міської ради у судове засідання не з»явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2018 року у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено для розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Відповідно до довідки відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції від 22.10.2002 року №734, 06 грудня 1991 року в Тернопільському МВ РАГСі зареєстровано одруження гр..[PERSON] та [PERSON], реєстраційний запис №2004, прізвище після одруження у дружини змінено на [PERSON]. Як слідує із ордеру №408 виданого [PERSON] бавовняним комбінатом 27.01.1984 року, його видано гр..[PERSON] сім»я якої складається із двох чоловік на вселення кімнати №15 по вул..Хмельницького, будинок №18. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації 18 травня 1999 року, внаслідок приватизації житла згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану [PERSON] міської ради від 12.07.2000 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 12 липня 2000 року зроблено запис за №437. Як вбачається із свідоцтва про смерть, виданого Сущинською сільською радою 29 серпня 2006 року, [PERSON] 29 серпня 2006 року помер. Відповідно до довідки виданої старостою села Сущин та Остальці від 24.01.2018 року №09-04/11/68, [PERSON] з 15.08.2000 року по 29.08.2006 року проживала в належному її будинку в с.Остальці по вул..Центральна,29 разом із [PERSON] та вела із ним спільне господарство. [PERSON] помер 29.08.2006 року в с.Остальці Теребовлянського району Тернопільської області, якого [PERSON] похоронила за власні кошти. На даний час [PERSON] проживає без реєстрації в с.Остальці по вул..Центральна,29 Теребовлянського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Зі змісту ст.\~344\~ЦК України вбачаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Таким чином задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334\~ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Враховуючи зміст вимог ст..344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається не будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Враховуючи наведене,\~проаналізувавши та\~оцінивши докази\~надані сторонами,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги позивача\~про визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] у порядку набувальної давності не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено факт добросовісності та безперервності такого володіння майном. Зокрема, позивачу було відомо, що 1/2 частина спірної квартири належить її колишньому чоловіку внаслідок приватизації житла, після його смерті можливим спадкоємцям. Крім цього, відповідно до ч.1, 2 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов»язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Як зазначив відповідач у своєму відзиві, йому не було відомо про відсутність спадкоємців після смерті колишнього чоловіка позивача [PERSON], а також про смерть останнього, який помер у с.Остальці Теребовлянського району Тернопільської області, а тому [PERSON] міська рада не зверталась до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Також суд зазначає, що як вбачається із довідки виданої старостою селі Сущин та Остальці від 24.01.2018 року №09-04/11/68, позивач з 15.08.2000 року по 29.08.2006 року проживала в належному її будинку в с.Остальці по вул..Центральна,29 разом із [PERSON] та вела із ним спільне господарство, на даний час вона проживає там же без реєстрації, а тому спростовує її твердження щодо безперервності володіння спірним майном. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed