Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дружини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 3000 гривень на один місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною трирічного віку, а саме: до [INFO] . В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 15 серпня 2020 року між відповідачем та нею розірвано шлюб, про що видано Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . У шлюбі у них народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що неповнолітня дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного обов`язку утримувати дитину, впродовж тривалого часу не надає матеріальної допомоги на утримання сина, інших осіб на утриманні не має. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до відзиву [PERSON] на позовну заяву про стягнення аліментів, поданого до суду 20 січня 2021 року, відповідач позов визнає частково, просить стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнає. У відзиві вказує, що він не працевлаштований, постійного заробітку та регулярних доходів не має, має на утриманні матір [PERSON] , яка є непрацездатною особою - пенсіонером за віком та хворіє хронічними захворюваннями. Зазначає, що позивач - мати дитини здорова, хронічними захворюваннями не страждає, непрацездатних осіб, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Виходячи з матеріального становища відповідача, вважає, що стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 3000 грн. та 3000 грн. на утримання дружини є неспівмірним з матеріальним становищем платника аліментів. Представник позивача - адвокат Карпа М.М. в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов частково, не заперечує стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1800 грн., в частині стягнення аліментів на утримання колишньої дружини позов не визнає, вважає, що не має на це матеріальної можливості. Не заперечив того факту, що дитина проживає разом із позивачем. Представник відповідача - адвокат Свиріпа-Депутат В.З. просить врахувати те, що відсутні докази фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання і дитини, і колишньої дружини, а також відповідні докази факту спільного проживання дитини з матір`ю. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ,виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), шлюб між сторонами розірвано 15 серпня 2020 року . У сторін по справі народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №1927. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем достатнього доходу, що б давав підстави для визначення розміру аліментів у сумі 3000 грн. на дитину. Разом із цим, при визначені розміру аліментів, суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідачем не представлено жодних доказів щодо того, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання неповнолітній дитині. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін, враховуючи вік дітей, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (Дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 09 жовтня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вимогу про більший розмір аліменти суд вважає безпідставною, недоведеною, оскільки позивачем не надано доказів, що майновий стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень на дитину. Відповідно до ст..84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. При цьому, суд зазначає, що право дитини та дружини (відповідно до положень статті 84 СК України) на їх утримання є беззаперечним. За вказаних обставин, беручи до уваги, те, що позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у зв`язку із чим позбавлена можливості працевлаштуватися та самостійно себе утримувати, оскільки неповнолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні та вихованні, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на її утримання підлягають до часткового задоволення в сумі 500 грн. щомісячно на утримання дружини [PERSON] , починаючи з 09 жовтня 2020 року та до досягнення дитиною трьох років, а саме до [INFO] , зважаючи на те, що стороною позивача не доведено можливості відповідача надавати більшу матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини - матері спільної дитини. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягувати з відповідача аліменти твердій грошовій сумі на утримання дружини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Проте, чинним законодавством України не передбачено визначення суми аліментів на утримання дружини з прив`язкою до прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Визначення розміру аліментів з урахуванням одного неоподатковуваного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачено нормами Сімейного кодексу України, які регулюють обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей, в той час як нормами ст. 84 СК України не передбачено прив`язку аліментів на утримання дружини до прожиткового мінімуму, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині до задоволення не підлягають. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 840,80 гривень судового збору.

Outcome: partial