Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача, у якому просить визнати за неюправо власності на житловий будинок (А), загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., сарай (Б) площею 34,6 кв.м., літню кухню (В) площею 53,2 кв.м., літню кухню (Г) площею 12,8 кв.м., погріб (Д) площею 18,2 кв.м., які знаходяться по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [PERSON] , батьку позивача, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами - колишній колгоспний двір, який складався із 6 (шести) членів. Членами колгоспного двору були: батько позивача [PERSON] (помер [INFO] ), мати позивача [PERSON] (померла [INFO] ), чоловік позивача [PERSON] (помер [INFO] ), позивач [PERSON] , дочка позивача [PERSON] та син позивача [PERSON] .За життя батько, мати та чоловік позивача заповітів не складали. Зазначає, що звернулася до державного нотаріуса для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що питання спадкування колгоспного двору вирішується виключно в судовому порядку. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати її власником житлового будинку в [ADDRESS] . Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 26.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.41). 14.08.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у цій справі та призначити її до судового розгляду по суті (а.с.47). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 року постановлено замінити неналежного відповідача Денисівську сільську раду Козівського району Тернопільської області у справі належним відповідачем та її правонаступником - Купчинецькою сільською радою Козівського району Тернопільської області (а.с.86). Позивач чи його представник у судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду останній подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, згідно з якого позовні вимоги підтримують частково, а саме, в частині визнання права власності на 2/6 частини спадкового майна після смерті батька та матері позивача та просять їх задовольнити (а.с.93). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однакчерез канцелярію суду подав «відзив на позов», у якому вказав, що позовні вимоги визнає та просить здійснювати розгляд справи у його відсутності (а.с.92). Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:[ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з шістьох членів, головою якого був [PERSON] , що підтверджується копією довідки Денисівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №01-323-3/10 від 15.05.2017 року (а.с.6). Як вбачається із виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 26.03.2019 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.83). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , то кожному із них фактично належить 1/6 частина колгоспного двору. Як вбачається з довідки Козівського РБТІ від 07.09.2017 року №79 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, кожному із зазначених осіб належить по 1/6 частини (а.с.5). Згідно із копій свідоцтв про смерть: серії [NUMBER] , виданого 16.11.2001 року, [PERSON] померла [INFO] та серії [NUMBER] , виданого 17.01.2006 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.12, 13). За життя [PERSON] та [PERSON] заповітів не складали. Після укладення шлюбу [PERSON] , згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 28.11.2013 року, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого повторно 31.07.2002 року, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , а відтак [PERSON] є спадкоємцем першої черги після їх смерті (а.с.10). На момент смерті [PERSON] , згідно з довідкою виконавчого комітету Денисівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №01-322-3/10 від 15.05.2017 року, з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). 03.11.2017 року державний нотаріус Козівської державної нотаріальної контори Гетьман І.М. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно з якою повідомила [PERSON] про те, що свідоцтв про право на спадщину на майно колгоспного двору видати не може, оскільки відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства і за таких обставин потрібно звертатися до суду за оформленням своїх спадкових прав (а.с.26). Згідно з п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. При цьому, позивач скориставшись своїм правом подав клопотання, зі змісту якого підтримує частково позовні вимоги та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті своїх батьків лише на 2/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] померли, [PERSON] є спадкоємцем за законом, відмов від прийняття спадщини не заявляла, в належному порядку прийняла спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦКУкраїни, суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 2/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька і матері. Сплачений позивачем судовий збір залишити за останньою. На підставі викладеного,

Outcome: approved