Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], уточненому в ході судового розгляду, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що спірну квартиру було придбано під час перебування її у шлюбі з [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2000 року. 11.01.2001 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина. Відповідачка, яка є рідною сестрою померлого, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у вигляді квартири у цілому. У зв'язку із викладеним позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги на підставах, викладених в уточненій позовній заяві, та просили суд задовольнити уточнений позов. Відповідач, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач та її представник у судовому засіданні не заперечували проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.10.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Комунарським відділом ЗАГС, актовий запис №647 від 26.10.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.5). 16.02.2000 року [PERSON], під час перебування у шлюбі з позивачем, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №145, придбав квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,11 кв.м, в тому числі житловою площею 17,2 кв.м (а.с.4, 6-7). 11.01.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя та зроблено актовий запис №11 від 11.01.2001 року (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 07.03.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1327 від 07.03.2014 року (а.с.9). З відповідей, наданих ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції на запити суду, вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №145 (а.с.102-103, 120-121). Згідно спадкової справи №261/2014, заведеної після померлого [PERSON], 03.06.2014 року до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON], яка є сестрою померлого, та [PERSON] (а.с.60-80). Як вбачається з акту про фактичне мешкання без реєстрації від 09.01.2015 року [PERSON] мешкала в квартирі [ADDRESS] з серпня 2003 року по день складання акту - 09 січня 2015 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожний окремо, пояснили суду, що після розірвання шлюбу у 2001 році [PERSON] та [PERSON] продовжували мешкати разом однією сім'єю у спірній квартирі до часу смерті останнього, спорів з приводу квартири, придбаної під час шлюбу, між ними не виникало. Покази цих свідків спростовують покази свідка [PERSON], яка стверджувала про не проживання певний час [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, однак підтвердила, що останні мешкали разом в квартирі [ADDRESS]. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно ст.60 Сімейного кодексу Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу Українидружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 Сімейного кодексу Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в процесі розгляду справи встановлено, що квартира [ADDRESS]була придбана [PERSON] під час перебування у шлюбі за оплатним договором. Отже, суд вважає за можливе визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частини квартира [ADDRESS]. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Позивач не просив суд стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved