Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права власності та визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час шлюбу 17.05.2001 р. відповідачем була придбана трьохкімнатна квартира за адресою: за адресою: [ADDRESS] , житловою площею - 43,2 кв.м., загальною площею- 62,0 кв.м. Позивач стверджує, що квартира є спільним майном, оскільки набута у шлюбу та вона не може знайти домовленості з відповідачем у користуванні квартирою, тому просить визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визначити порядок користування вказаною квартирою наступним чином: - виділити у користування [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] - житлову кімнату, площею 17,7 кв. м., житлову кімнату, площею 13,1 кв.м. з прилеглою до неї лоджією, площею 2,1 кв.м. - виділити у користування [PERSON] - житлову кімнату, площею 12,4 кв.м. із вбудованою шафою площею 0,4 кв.м. - залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] : кухню, площею 7,7 кв.м., вбиральню, площею 0,8 кв.м., ванну кімнату, площею 2,0 кв.м., коридор, площею 5,1 кв.м. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.04.2019 р. позовна заява залишена без руху, позивачеві наданий строк для усунення недоліків. 07.05.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 15.10.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з клопотанням провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 13.08.1994 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.09.2018 р. - розірваний. 22.10.2018 р. рішення набрало законної сили. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 09.12.2009р. Відповідно до договору купівлі-продажу (біржовий контракт) від 17.05.2001 року [PERSON] придбав трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 19.07.1997 р. квартира є трьохкімнатною, житлова площа - 43,2 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17,7 кв.м., 2-а кімната - 13,1 кв.м., 3-а кімната - 12,4 кв.м., кухня - 7,7 кв.м., вбиральня - 0,8 кв.м., ванна кімната - 2,0 кв.м., коридор - 5,1 кв.м., вбудована шафа - 0,4 кв.м. Квартира обладнана лоджією - 2,1 кв.м. Загальна площа квартири - 62,0 кв.м. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. (ч. 1 ст. 68 СК України) Частина 1 ст. 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Стаття 391 ЦК України передбачає, право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам у ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може, бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд вважає, що оскільки спірна квартира набута відповідачем за час шлюбу з позивачем, суду не надані докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, тому суд приходить висновку про доцільність визнання за позивачем частки у праві власності на квартиру та з урахуванням планування квартири, рівності часток співвласників та тієї обставини, що при встановленні вказаного порядку користування квартирою житлова площа, що припадатиме на Позивача, а також на Відповідача, не буде нижчою встановленої санітарної норми, можливо визначити порядок користування квартирою, який запропоновано позивачкою. Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved