Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20.02.1994 року виконавчим комітетом Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №2. Позов обґрунтовано тим, що 20.02.1994 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає. Позивач зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, він не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного. Навпаки, його ставлення до сім`ї призвело до розладу, і фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач не розуміє і не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На протязі останніх років, сторони спільно не проживають. На думку позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, тому шлюб просить розірвати та стягнути з відповідача в її користь сплачений судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст. 280,281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив на позов, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.02.1994 року виконавчим комітетом Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №2. Позивач зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, він не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного. Навпаки, його ставлення до сім`ї призвело до розладу, і фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач не розуміє і не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На протязі останніх років, сторони спільно не проживають. На думку позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Ухвалою суду від 18.10.2019 року провадження у справі зупинено у зв`язку із наданням подружжю строку для примирення строком на 3 (три) місяці. Після спливу строку на примирення сторони по справі не примирились та сім`ю не зберегли. Позивач [PERSON] на розірванні шлюбу наполягає, вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин чи примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони припинили подружні відносини, шлюб розпався і носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуюч наведене, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved