Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання матері. Свій позов мотивує тим, що з 28.10.2017 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 10.06.2019 шлюб між сторонами розірвано. Сторони проживають окремо, син проживає з матір`ю. Відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, коштів в добровільному порядку не надає. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, отримує доходи та має можливість надавати допомогу на утримання сина. Вважає, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання сина в розмірі 4 000 грн. щомісячно. З моменту народження сина позивач не працює, перебуває в декретній відпустці, єдиним джерелом доходів є соціальні виплати на дитину. Коштів самостійно утримувати дитину та забезпечувати себе змоги не має. Потребує коштів і на своє утримання. А тому, просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення сином повноліття; стягувати аліменти на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-ьох років, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 2 000 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову визнав частково. Не заперечував щодо присудження аліментів на дитину, в розмірі що відповідає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не працевлаштований, доходи отримує від періодичних під заробітків, доходи нерегулярні та мінливі. Інших осіб на утриманні немає, проживає зі своїми батьками. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, відповідач заперечує. Понесені витрати на правовому допомогу позивачем належним чином не підтверджені, а тому до задоволення не підлягають. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 7). З пояснень викладених в позовній заяві та наданих стороною позивача в судовому засіданні вбачається, що позивач самостійно в достатній мірі не може забезпечувати сина усім необхідним. На даний час перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, єдиним джерелом доходу є соціальні виплати від держави в розмірі 860 грн. щомісячно. Неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. З інформації про отримані доходи, виданої Головним управлінням ДПС у Волинській області від 13.12.2019 (а.с. 39) вбачається, що у відповідача [PERSON] в період з січня 2019 року по вересень 2019 року інформація про доходи відсутня. Оскільки станом на час розгляду справи відповідач офіційно не працевлаштований, отримує мінливий дохід, то аліменти слід стягувати в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача доходів від належного йому нерухомого майна. Позивачем не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01 січня 2020 року Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з врахуванням, що відповідач є працездатним, здоровим чоловіком, офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний дохід, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (23 вересня 2019 року), до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Частиною 2 статті 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 СК України. Відповідно до вимог ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що чоловік - батько дитини має такий дохід, що може надавати матеріальну допомогу на її утримання, у зв`язку з чим не довела своє право на утримання, передбачене ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України, а тому вимога про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає спільна дитина, до досягнення дитиною три річного віку до задоволення не підлягає. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Що стосується вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, то дана вимога до задоволення не підлягає. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем подано квитанцію до прибуткового касового ордера №19 від 27.08.2019 на оплату послуг адвоката - підготовка позовної заяви про стягнення аліментів. Однак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, про відсутність відомостей про реальний розмір витрат, понесених позивачем на отримання послуг правового характеру та повний обсяг отриманих послуг (акт виконаних робіт адвокатом), а тому в задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити. Крім того, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у встановленому законом розмірі.

Outcome: partial