Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з її донькою [PERSON] з 31 липня 2010 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 01 липня 2014 року між ними розірваний та є батьками [PERSON], [INFO]. [INFO] року її донька [PERSON] померла, дитина проживала та проживає з нею, бабусею. З моменту розлучення відповідач долею своєї дитини не цікавиться, у вихованні та утриманні сина участі не приймає, борг по сплаті аліментів на утримання дитини становить за період з 14.07.2014 р. по 31.07.2017 р. в розмірі 43378,58 грн. Тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його сина [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання сторони не з'явилися, до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, та заява відповідача про розгляд справи за його відсутності, позов визнає, просить долучити довідку про стан його здоров'я. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] перебував з 31 липня 2010 року в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.6 - копія свідоцтва про шлюб), вони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2014 року шлюб між ними розірвано (а.с.10 - копія рішення суду). [INFO] року мати дитини, [PERSON], померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Позивач [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON] (а.с. 7 - копія свідоцтва про народження [PERSON].) Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов'язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на доведення зазначених в позові обставин ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом обов'язків надано письмові докази. Так, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 211/4531/14-ц від 29.07.2014 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], однак за відомостями Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 02.08.2017 р., борг [PERSON] по аліментам за період з 14.07.2014 р. по 31.07.2017 р. складає 43378,58 грн. (а.с. 11 - копія довідки). Згідно копії довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 72» Криворізької міської ради від 20.07.2017 р., вихованням [PERSON] займалася мати, батько не брав участі у вихованні сина: не відвідував батьківські збори, не цікавився перебуванням дитини у навчальному закладі (а.с.12). Аналогічна довідка надана з Комунального закладу «Навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 34 - економіко-правовий ліцей «Сучасник» - дитячо-юнацький центр Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» від 11.09.2017 р.(а.с.13). Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв'язку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON]. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин 2,3 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, судом вже було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] на користь матері [PERSON] (а.с.11), тому позивач може звернутися до суду в порядку ст. 442 ЦПК України, з заявою про заміну сторони її правонаступником, оскільки згідно роз'яснень, викладених в листі ВССУ від 25.09.2015р. «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов'язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК). Крім того, право на стягнення аліментів на утримання дитини набувають батьки чи законні представники дитини (усиновлювачі, опікуни, піклувальники). Позивач же може бути призначена піклувальником дитини лише після встановлення дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, який встановлюється на засіданні виконкому відповідно до положень п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» (далі - Постанова). Відповідно до п. 22 Постанови, рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається виконавчим органом міської чи районної у місті ради за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей. В матеріалах справи відсутні рішення виконкому про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та призначення позивачки опікуном дитини. Крім того, щодо збільшення розміру стягуваних аліментів (з 30% прожиткового мінімуму до 50% прожиткового мінімуму) суд вважає необхідним зазначити, що згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи про батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, єдиний факт законодавчих змін щодо мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів при відсутності доведених належним чином обставин, визначених в ст. 192 Сімейного кодексу України. Тому заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь позивача задоволенню не підлягають. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнена від його сплати положеннями Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial