Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. Зазначила, що відповідно до договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 20.10.2015 р., укладеного нею з Ватутінським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (наймодавцем), отримала у безстрокове користування двокімнатну квартиру [ADDRESS]. У квартирі за її згодою були зареєстровані її син, [PERSON], його дружина [PERSON] та їхній малолітній син, [PERSON] Відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 04.02.2009 р. шлюб між її сином та відповідачем було розірвано, вони виїхали з квартири в с. Новоселиця. У 2016 р. її син знявся з реєстрації у квартирі позивача та зареєструвався за іншим фактичним місцем проживання. Відповідач, [PERSON], разом із сином [PERSON], приблизно в 2010 р. виїхала за кордон до своєї матері, де і проживає на даний час. В квартирі вона проживає сама, несе додаткові кошти на її утримання, отримати субсидію не може, із-за зареєстрованої у квартирі відповідачки. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день час і місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, через оголошення в газеті «Черкаський край», [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та ухвалити відповідне рішення. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що за договором найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 20.10.2015 р., укладеного між позивачем (наймачем) та Ватутінським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (наймодавцем), [PERSON] було передано у безстрокове користування двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,5 кв.м. (а.с.6). У житловому приміщенні позивач зареєстрована з 17.12.2008 р., а також за її згодою, як наймача, зареєструвала сина, [PERSON], його дружину [PERSON] та їхнього малолітнього сина, [PERSON] (а.с.4) За рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 04.02.2009 р., яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8). Відповідач, [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON], після розірвання шлюбу, добровільно виїхала з квартири, забрала свої особисті речі, та з 2010 р. проживає за кордоном, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про згоду батька на виїзд дитини за кордон від 16.08.2010 р., актом депутата Ватутінської міської ради від 17.02.2017 р. (а.с. 7, 19). Позивач, у зв'язку з реєстрацією відповідача та онука, не може оформити субсидію, несе додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, є пенсіонером, зазначені кошти для неї вагомі. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України №2 від 12.04.1985 р. суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави,передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Оскільки відповідач, [PERSON], разом із малолітньою дитиною виїхала у 2010 р. за кордон з метою працевлаштування, будь-яких застережень з приводу зняття її з реєстраційного обліку за місцем проживання чи заяв до наймодавця щодо збереження за нею, як тимчасово відсутнім членом сім'ї наймача, цього жилого приміщення понад шість місяців протягом часу виконання цієї роботи за кордоном не подавала, добровільно виїхала з квартири, зібрала всі свої особисті речі, а тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням позиції позивача, яка не наполягала на стягненні з відповідача на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., вважаю необхідним судові витрати покласти на позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved