Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача із вимогами про визнання недійсною Додаткову угоду №1 від 24 квітня 2008 року до договору поруки №07-01-08П від 28 січня 2008 року та визнання припиненим з 24 квітня 2008 року договір поруки №07-01-08П від 28 січня 2008 року, укладений між нею, як поручителем та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ФОП [PERSON] В обґрунтування свої вимог зазначала, що 28 січня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено Договір про кредитну лінію у формі овердрафту №07-07-08. Крім того, вказувала, що 28 січня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління», нею, [PERSON] та третьою особою у справі було укладено договір поруки №07-07-08П. Відповідно до п.1.1 укладеного договору поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання боржником своїх зобов'язань за договором про кредитну лінію у формі овердрафту №07-01-08 від 28.01.2008 року, укладеним між кредитором та позичальником, відповідно до якого позичальнику наданий кредит у розмірі 1000000 грн. із сплатою 16% річних. Вказувала, що 11.07.2014 року зі слів її представника [PERSON], який ознайомився з матеріалами справ №2018/2-119/11 (н/п2/2018/22375/11) за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, їй стало відомо про існування додаткової угоди №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-001-08П від 28 січня 2008 року. Зазначала, що ознайомившись із текстом додаткової угоди, яка нібито була нею підписана, було встановлено, що сторони дійшли згоди викласти п.1.1 Розділу 1 Договору поруки викласти у редакції, яка передбачала зімну розміру процентної ставки у бік збільшення, а саме з 16% до 23% та збільшення підвищеного відсотка з 32% річних до 46% річних за порушення строків повернення кредитних коштів за Кредитним договором. Вказувала, що додаткову угоду №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-001-08П від 28 січня 2008 року не підписувала і взагалі на день її укладання перебувала у родичів в Росії. На підставі вищезазначеного, посилаючись на положення ч.2 ст.207, ч.1 ст.215, ч.1 ст. 638, ч. ст.654 ЦК України просила суд визнати недійсною Додаткову угоду №1 від 24 квітня 2008 року до договору поруки №07-01-08П від 28 січня 2008 року, а відповідно до ст. 559 ЦК визнання припиненим з 24 квітня 2008 року договір поруки №07-01-08П від 28 січня 2008 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представники позивача [PERSON], [PERSON], які діють на підставі довіреності від 10.06.2014 року (а.с.9,82) просили суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, посилались на обставини, які зазначені у позові. Представник [PERSON] вказувала, що оскільки висновком судово-почеркознавчої експертизи від 22.10.2014 року було встановлено, що в додатковій угоді №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року в рядку «поручитель» та на зворотній стороні документа в графі «за поручителя» в рядку «[PERSON].» підписи виконані не [PERSON], а іншою особою, то існують всі законні та обґрунтовані підстави для задоволення позову в повному обсязі. Щодо клопотання представника позивача про застосування строків позовної давності, представник позивача [PERSON] вказувала, що підстав для його задоволення не має, оскільки рішення у справі №2018/2-119/11/13 було винесено як заочне, про його існування [PERSON] дізналась лише у 2013 році, а тому строк позивачем пропущено не було. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» Легкої І.В., яка діє на підставі довіреності від 08.10.2014 року (а.с.78) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись при цьому на те, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки про існування додаткової угоди [PERSON] крім іншого була обізнана під час слухання справи №2018/2-119/11/13, в якій вона та її представник приймали активну участь. Крім того, вказувала, що позивач [PERSON] неодноразово з різних підстав намагалась визнати договір поруки припиненим, а тому твердження позивача про те, що їй стало відомо про існування додаткової угоди до договору поруки є надуманими, які вводять суд в оману. В судовому засіданні долучили до матеріалів справи письмову заяву про застосування строків позовної давності, на підставі чого просили суд відмовити у задоволенні позову (а.с.83-84). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду письмові пояснення по суті вимог, в яких зазначив, що під час підписання ним, як фізичною особою - підприємцем додаткової угоди №1 від 24.04.2008 року до договору про кредитну лінію у формі овердрафту №07-01-08 та додаткової угоди №1 від 24.04.2008 року до договору поруки №07-01-08П від 28 січня 2008 року, [PERSON] з ним у відділенні банку присутня не була. Вказував, що особисто він не повідомляв [PERSON] про укладання додаткової угоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з доданих до справи документів та не заперечувалось сторонами, 28.01.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено Договір про кредитну лінію у формі овердрафту №07-07-08, за яким банк відкрив позичальнику кредитну лінію у формі овердрафту з лімітом для здійснення овердрафтового обслуговування позичальника, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти у встановлені цим Договором строки та сплатити за користування кредитними коштами відсотки у розмірі 16% річних (а за користування кредитними коштами з моменту вказаного п.п.б п.4.1 Кредитного договору, сплатити відсотки у подвійному розмірі) (а.с.12-16). Як вбачається з умов кредитного договору, відповідно до п.2.1 Кредитного договору на період з 28.01.2008 року по 24.07.2008 року ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 1000000,00 грн. Відповідно до п.3.2 Кредитного договору передбачено, що строк користування кредитною лінією встановлюється з моменту укладання Кредитного договору до 25.07.2008 року. Судом також встановлено, що згідно до п.4.1 Кредитного договору, позичальник [PERSON] зобов'язався сплачувати Банку відсотки за користування кредитними коштами у валюті кредиту за відсотковими ставками: а) 16% річних за період з дня видачі кредитних коштів до закінчення строку користування кредитною лінією, встановленого п. 3.2. Кредитного договору.; б) 32 % річних за кожен день користування кредитними коштами при перевищенні встановленого строку користування кредитною лінією, вказаного у п.3.2 Кредитного договору, а також у випадках порушення строку повернення кредитних коштів, вказаних у п.п. 2.7, 2.8, 4.5, 5.5, 7.1, 9.3 Кредитного договору, за кожен день фактичного користування кредитними коштами після спливу встановлених строків повернення. Також з матеріалів справи вбачається, що 28 січня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління», нею, [PERSON] та третьою особою у справі було укладено договір поруки №07-07-08П (а.с.18). Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, Поручитель [PERSON] зобов'язалась перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником своїх зобов'язань за Договором про кредитну лінію у формі овердрафту №07-01-08 від 28.01.2008 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» та фізичною особою - підприємцем [PERSON], відповідно до якого Позичальнику був наданий кредит у розмірі 1000000,00 грн. зі сплатою 16% річних. Відповідно до п.1.1 Договору поруки підставою договору поруки являються діючі вимоги Кредитора до Боржника, встановлені Кредитним договором. Відповідно до п.п.2.1-2.2 Договору поруки було визначено, що у випадках невиконання Боржником зобов'язання за кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, в т.ч. за основним боргом, по сплаті щомісячних відсотків та підвищених відсотків, по сплаті комісійної винагороди, по сплаті штрафу та пені за основним боргом та відсотками, а також відшкодування усіх збитків (а.с.18). Як вбачається з копії додаткової угоди №1 від 24.04.2008 року до Договору про кредитну лінію у формі овердрафту №07-01-08 від 28.01.2008 року, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» та ФОП [PERSON] домовились про викладення п.1.1 Розділу 1 «Предмет договору» в редакції, яка передбачала зміну процентної ставки річних у бік збільшення, а саме з 16% до 23% ( а за користування кредитними коштами з часу, вказаному в п.п. «б»п.4.1 діючого Договору, сплатити проценти у підвищеному розмірі) та про викладення п.4.1 Розділу 4 «нарахування та сплата процентів» Договору у наступній редакції: « 4.1 Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту по процентним ставкам: а) 16% річних за період з дня видачі кредитних коштів до закінчення строку користування кредитною лінією, встановленого п. 3.2. Кредитного договору.; б) 32 % річних за кожен день користування кредитними коштами при перевищенні встановленого строку користування кредитною лінією, вказаного у п.3.2 Кредитного договору, а також у випадках порушення строку повернення кредитних коштів, вказаних у п.п. 2.7, 2.8, 4.5, 5.5, 7.1, 9.3 Кредитного договору, за кожен день фактичного користування кредитними коштами після спливу встановлених строків повернення». (а.с.17). Також, відповідно до наявної в матеріалах справи копії та оглянутого в судовому засіданні оригінала додаткової угоди №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] («Поручитель»), фізичною особою - підприємцем [PERSON] була укладена домовленість про затвердження наступної редакції п.1.1 Розділу 1 «Предмет договору» Договору поруки: « 1.1. Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за Договором про кредитну лінію у формі овердрафта від 28.01.2008 року за №07-01-08 із додатковими угодами до нього (далі Кредитний договір), укладений між Кредитором та Боржником, згідно з яким Боржнику відкривається кредитна лінія в формі овердрафта з лімітом у розмірі 1000000,00 (Один мільйон) гривень, із сплатою 23 (двадцяти трьох) річних (та підвищений процент у розмірі 46% за порушення строків повернення кредитних коштів з 25.07.2008 р. до фактичного погашення заборгованості), із строком використання кредитної лінії по 24.07.2008 р.» (а.с.20). Перевіряючи правомірність вимог позивача щодо визнання недійсною Додаткову угоду №1 від 24 квітня 2008 року до договору поруки №07-01-08П від 28 січня 2008 року, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до п.4.4 Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року - внесення змін та доповнень до Кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя, не допускається без узгодження з Поручителем. Як вбачається з матеріалів справи, виконуючи вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України судом за клопотанням представника позивача по справі була призначена судова - почеркознавча експертиза, відповідно до висновку якої, вбачається, що «підписи від імені [PERSON] в додатковій угоді №1 від 24.04.2008 до Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008, на лицьовій стороні документа, в рядку «Поручитель»; на зворотній стороні документа, в графі «За поручителя», в рядку «[PERSON].», - виконані не [PERSON], а іншою особою» (а.с.65-73). Висновки судової експертизи не спростовуються іншими наявними у справі доказами, та не суперечать ним. Банком не надано до суду доказів, які б спростували доводи позивача щодо не підписання ним додаткової угоди №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року, не встановлено таких і в судовому засіданні. Як перевірено судом, висновок експерта складено на підставі та у відповідності до вимог чинного законодавства в галузі судової експертизи, експерта повідомлено про кримінальну відповідальність за ст.384 ст.385 КК України. Вищезазначені обставини та докази, надані до суду, дають підстави для висновку, що [PERSON] не підписувала додаткову угоду №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року. Як зазначив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 постанові від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частина 4 цієї статті передбачає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відтак, при встановленні, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимоги, встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України не додержані, то наявні підстави визнання цього правочину недійсним, відповідно до 215 ЦК України. Оскільки додаткова угода №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року є підписаною, то за формою та змістом вона відповідає вимогам закону, тобто є укладеною, проте як було встановлено висновком судової почеркознавчої експертизи від 22.10.2014 року №10089 підпис у договорі не належить [PERSON], то це в свою чергу є підставою для висновку про те, за позовом [PERSON] ця угода може бути визнана недійсною, тобто як така, що не відповідає її волевиявленню, як стороні договору. Саме до цього зводиться правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 16 жовтня 2013 року по справі №6-27784св13. Таким чином, встановивши, що [PERSON] не підписувала додаткову угоду №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року та не мала волевиявлення на її укладання, цей правочин є недійсним відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо вимог позивача про визнання припиненою з 24 квітня 2008 року договір поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року, укладений між [PERSON], як поручителем та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ФОП [PERSON], то суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління», нею, [PERSON] та третьою особою у справі було укладено договір поруки №07-07-08П (а.с.18). Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, Поручитель [PERSON] зобов'язалась перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником своїх зобов'язань за Договором про кредитну лінію у формі овердрафту №07-01-08 від 28.01.2008 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» та фізичною особою - підприємцем [PERSON], відповідно до якого Позичальнику був наданий кредит у розмірі 1000000,00 грн. зі сплатою 16% річних. Відповідно до п.4.4 Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року - внесення змін та доповнень до Кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя, не допускається без узгодження з Поручителем. Проте, судом встановлено, що Додатковою угодою №1 від 28.04.2008 року до Договору про кредитну лінію у формі овердрафту №07-01-08 від 28.01.2008 року, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» та ФОП [PERSON] домовились про викладення п.1.1 Розділу 1 «Предмет договору» в редакції, яка передбачала зміну процентної ставки річних у бік збільшення, а саме з 16% до 23% ( а за користування кредитними коштами з часу, вказаному в п.п. «б»п.4.1 діючого Договору, сплатити проценти у підвищеному розмірі) та про викладення п.4.1 Розділу 4 «нарахування та сплата процентів» Договору у наступній редакції: « 4.1 Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту по процентним ставкам: а) 16% річних за період з дня видачі кредитних коштів до закінчення строку користування кредитною лінією, встановленого п. 3.2. Кредитного договору.; б) 32 % річних за кожен день користування кредитними коштами при перевищенні встановленого строку користування кредитною лінією, вказаного у п.3.2 Кредитного договору, а також у випадках порушення строку повернення кредитних коштів, вказаних у п.п. 2.7, 2.8, 4.5, 5.5, 7.1, 9.3 Кредитного договору, за кожен день фактичного користування кредитними коштами після спливу встановлених строків повернення» (а.с.17). Ця додаткова угода була підписана між Банком та позичальником ФОП [PERSON] докази укладання її з поручителем [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідно до п. 5.2 Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року порука припиняється по іншим підставам, передбачених діючим законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 грудня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року №10-1393/0/4-12 вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком та призводять до припинення дії договору поруки. Саме до цього зводиться правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2012 року (у справі 6-73цс12), від 25 вересня 2013 року (у справі №6-97 цс13), що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судового рішення Верховного Суду України. У зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, що збільшивши розмір процентної ставки за кредитним договором, банк тим самим збільшив розмір відповідальності, який був покладений на поручителя [PERSON] відповідно до договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року без її згоди на це. Проте, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача в судовому засіданні заявила клопотання про застосування до вимог позивача строків позовної давності, оскільки на її думку позивач мала змогу достовірно ознайомитись із текстом додаткової угоди №1 від 24.04.2008 року до Договору поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року під час слухання цивільної справи № 2018/2-119/11/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» до [PERSON] та ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості, яка слухалась суддею Сенаторовим В.М. Перевіряючи доводи представника позивача, суд прийшов до наступного. Позовна давність - це встановлений законом строк для примусового захисту порушеного права шляхом пред'явлення позову до суду. Завдання позовної давності - надати потерпілому чітко визначений, але цілком достатній строк для захисту його права. Після спливу позовної давності потерпілий позбавляється можливості примусового (судового) захисту свого права. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Вона поширюється на більшість вимог суб'єктів цивільного права, в тому числі і на вимоги про визнання правочину недійсним чи про застосування наслідків його недійсності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, до того ж зробленою до ухвалення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК України). Представник відповідача звернувся у судовому засіданні з клопотанням про застосування до вимог позивача позовної давності (а.с.83). За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ЦК України). Якщо встановити день, коли особа довідалася про порушення свого права неможливо, або є докази, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа могла довідатися про порушення свого права. Досліджуючи матеріали цивільної справи № 2018/2-119/11/13, яку за клопотанням представника відповідача було витребувано із архіву суду, судом було встановлено, що 14.01.2009 року позивач ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» звернувся із позовом до [PERSON] та ФОП [PERSON] із вимогою про солідарне стягнення заборгованості за Договором про кредитну лінію у формі овердрафту №08-01-08 від 28.01.2008 року. Як було досліджено судом, серед додатків до позовної заяви містилась копія додаткової угоди до Договору поруку, дійсність якої на теперішній час оскаржує позивач. Відповідно до а.с.55 у справі № 2018/2-119/11/13 судом було встановлено, що відповідач [PERSON] отримала копію позову із додатками, на підставі яких надала до суду письмові заперечення від 11.02.2009 року, в яких крім всього іншого зазначала, що «у квітні 2008 року банк підняв процентну ставку до 23 % річних» (а.с.98-99). Крім того, з матеріалів цивільної справи № 2018/2-119/11/13 судом було досліджено та встановлено, що 28.10.2010 року представником [PERSON] [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 18.05.2009 року, було заявлене письмове клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи для встановлення дійсності підпису [PERSON] в графі «Поручитель» на договорі поруки №07-01-08П від 28.01.2008 року та Додатковій угоді №1 до договорі поруки №07-01-08П. Відповідно до абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли не доведено, що є самостійною підставою для цього. В судовому засіданні представник позивача клопотань про поновлення строків позовної давності не заявляв, доказів поважності його пропуску не долучав, пояснюючи, що про існування додаткової угоди [PERSON] дізналась лише у липні 2014 році. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку звернення до суду за захистом порушеного права без поважних причин, на застосуванні якого наполягає відповідач. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed