Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до державних актів на право приватної власності на землю вона є власником земельних ділянок площею 2,1287 га, кадастровий номер 3523185200:02:000:0987 та площею 2,2209 га, кадастровий номер 3523185200:02:000:0984, які розташовані на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Отримавши примірники договір оренди землі позивач виявила, що у пунктах 8 договорів сказано строк дії 15 років, що не відповідає домовленості сторін. Як стверджує позивач договори укладались на строк 5 років. Позивач зазначила, що 18 листопада 2016 року вона направила на адресу відповідача письмові заяви про розірвання вищезазначених договорів оренди та повернення земельних ділянок, додавши примірники угоди про розірвання договорі в досудовому порядку, але отримала відповідь СТОВ «Кіровоградське» про те, що розірвання договорів в односторонньому порядку не допускається, а спори вирішуються виключно у судовому порядку. Позивач вимагає визнати договори оренди недійсними, скасувати їх державну реєстрацію та повернути земельні ділянки. У судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що у звязку зі змінами в законодавстві з відома позивача у договори оренди були внесені зміни в частині строку дії договорів, але на даний час позивач не визнає зазначену обставину, про те, позивач визнає, що договори укладені на строк 5 років. Представник відповідача вказав на те, що за загальним правилом строк дії договору оренди обчислюється від дня державної реєстрації договору, між тим, з разі, якщо рахувати строк дії договорів від дня їх підписання, строк дії закінчується у вересні 2017 року. Тому, на думку представника, позивач обрав неправильний спосіб захисту. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] є власником земельних ділянок площею 2,2209 га, кадастровий номер 3523185200:02:000:0984 та площею 2,1287 га, кадастровий номер 3523185200:02:000:0987, які розташовані на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 18, 19). 18 вересня 2012 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем СТОВ «Кіровоградське» укладено договори оренди землі, обєктами яких є земельні ділянки площею 2,2209 га, кадастровий номер 3523185200:02:000:0984 та площею 2,1287 га, кадастровий номер 3523185200:02:000:0987, що розташовані на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області і належні на праві власності позивачеві [PERSON] (а.с. 7-8, 10-11). З пояснень представника позивача у судовому засіданні підтверджується, що договори оренди землі укладались на строк 5 років. Зазначена обставина підтверджується висновком судової технічної експертизи документів № 101 від 07 червня 2017 року, відповідно якому у рукописному тексті «15» у графі «Договір укладається на ____років» пункту 8 розділу «Строк дії договору» у двох примірниках договору оренди землі від 18 вересня 2012 року, укладеного між орендодавцем [PERSON] і орендарем СТОВ «Кіровоградське» щодо оренди земельної ділянки площею 2,1287 га, кадастровий номер 3523185200:02:000:0987, мають місце зміни первісного змісту документа у вигляді дописки цифри «1» перед цифрою «5», що утворило новий запис у вигляді «15». У рукописному тексті «15» у графі «Договір укладається на ____років» пункту 8 розділу «Строк дії договору» у двох примірниках договору оренди землі від 18 вересня 2012 року, укладеного між орендодавцем [PERSON] і орендарем СТОВ «Кіровоградське» щодо оренди земельної ділянки площею 2,2209 га, кадастровий номер 3523185200:02:000:0984, мають місце зміни первісного змісту документа у вигляді дописки цифри «1» перед цифрою «5», що утворило новий запис у вигляді «15». Частиною 3 статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладання договору) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Позивач не оспорює факт підписання спірних договорів та інші істотні умови укладених договорів від 18 вересня 2012 року, крім пункту 8 розділу «Строк дії договору», стверджуючи про те, що договори оренди землі були укладені на 5 років. Тому, для визнання недійсними вищезазначених договорів у повному обсязі суд не має законних підстав, враховуючи, що договори укладені 18 вересня 2012 року, а з позов про визнання їх недійсними позивач звернулась до суду 16 березня 2017 року (а.с. 2). Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тому, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання частково недійсним договорів оренди землі від 18 вересня 2012 року, а саме абзацу 1 пункту 8 розділу «Строк дії договору», відповідно якому договори укладаються на 15 років, зазначивши, що договори укладені на 5 років. Вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав та обтяжень договорів оренди землі від 18 вересня 2012 року і повернення земельних ділянок є похідними від первісної вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі та не підлягають задоволенню. Відповідно до пунктів 41 укладених договорів оренди землі від 18 вересня 2012 року цей договір набирає чинність після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 7-8, 10-11). Таким чином, сторони правочину орендодавець і орендар узгодили початок строку дії договору після його підписання та державної реєстрації. Наведена редакція пунктів 41 укладених договорів відповідає положенням статей 18, 19, 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції закону, яка діяла на момент укладення спірних договорів, тобто станом на 09.09.2012 року. Так, відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду землі», яка діяла в редакції на момент виникнення правовідносин, передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Згідно статті 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент підписання спірних договорів, визначено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права договір оренди землі від 18 вересня 2012 року, обєктом якого є земельна ділянка кадастровий номер 3523185200:02:000:0987 зареєстрований 07 жовтня 2015 року (а.с. 9). Державна реєстрація договору оренди землі від 18 вересня 2012 року, обєктом якого є земельна ділянка кадастровий номер 3523185200:02:000:0984, проведена 08 лютого 2016 року (а.с. 12). Таким чином, строк дії спірних договорів, укладених на 5 років, відповідно до положень пунктів 8 і 43 вищезазначених договорів, закінчується відповідно 07 жовтня 2020 року та 08 лютого 2021 року. Тому, спосіб захисту порушеного права, який обрано позивачем у виді скасування державної реєстрації договорів та повернення земельних ділянок, суд вважає помилковим, ухвалюючи рішення в межах заявленого позову відповідно до вимог статті 1 та частини 1 статті 11 ЦПК України. Розподіл судових витрат між сторонами слід провести з дотриманням вимог частини 1 статті 88 ЦПК України, присудивши позивачеві судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial