Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Гайворонського районного суду з позовом до Гайворонської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Тополівська сільська рада Гайворонського району Кіровоградської області про відшкодування неотриманої плати за незаконне використання земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення. Позовні вимоги мотивувала тим, що 21.03.2015 року помер її двоюрідний брат [PERSON]. Після його смерті відкрилася прийнята ним від його матері [PERSON] та від тітки [PERSON] спадщина, яка складається з земельної ділянки №45, розміром 2,57 га та земельної ділянки №44, розміром 2,88 га, які розташовані на території Тополівської сільської ради Гайворонського району. Рішенням Гайворонського районного суду від 13.10.2015 року право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на вищевказані земельні ділянки, визнано за позивачем. Позивач вказує, що відповідач своїми розпорядженнями від 20.01.2014 року та 16.01.2015 року передавав вказані земельні ділянки в оренду ПСП Близнюки як не витребувані та не успадковані. Вважає ці дії відповідача незаконними, оскільки вказує, що її двоюрідний брат [PERSON] успадкував ці земельні ділянки. В звязку з викладеним просить в рахунок відшкодування неотриманої плати за незаконне використання земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення стягнути з відповідача 13650 грн. 98 коп. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та попросила суд їх задовольнити. Пояснила, що після смерті своєї матері [PERSON], [PERSON] 20 вересня 2005 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку №45, однак даржавний акт на своє імя на вказану земельну ділянку не виготовив. На земельну ділянку №44, яка належала [PERSON], [PERSON] жодних правовстановлюючих документів не отримав, лише вступив в управління спадковим майном, що залишилось після смерті його тітки [PERSON] Представник відповідача, Гайворонської районної державної адміністрації, [PERSON], в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, оскільки вважає дії Гайворонської РДА такими, що відповідали чинному законодавству, вказані земельні ділянки при житті за [PERSON] зареєстровані не були. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області в судовому засіданні вказав, що також не вбачає тут порушень законодавства, так як неодноразова вказував [PERSON] на необхідність оформлення своїх спадкових прав на земельні ділянки, проте останній цього так і не зробив. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Згідно зі ст.60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу . Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від .10.2015 року право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки №44 і №45, які розташовані на теритоії Тополівської сільської ради Гайворонського району, визнано за позивачем. Рішення суду набрало законної сили 24.10.2015 (а.с.7-8). Згідно з ч.1 ст.79 Земельного кодексу України , земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно зі ст.79-1 Земельного кодексу України , формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до пункту «ґ» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України , громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України , право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.17 Земельного кодексу України , до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель; підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок; викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених законом; підготовка висновків щодо встановлення та зміни меж сіл, селищ, районів, районів у містах та міст; здійснення контролю за використанням коштів, що надходять у порядку відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, пов'язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок; координація діяльності державних органів земельних ресурсів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» , нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Згідно з п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 №122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» , нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» , орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. На підставі розпорядження голови Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області від .01.2014 року та 16.01.2015 року між районною державною адміністрацією та ПСП Близнюки було укладено договори оренди земельних ділянок № 44 та №45, які розташовані на території Тополівської сільської ради. Орендна плата вноситься орендарем щомісяця на рахунок Тополівської сільської ради. Тобто, Гайворонська районна державна адміністрація Кіровоградської області вчинила всі необхідні та залежні від неї дії щодо розпорядження земельною ділянкою для підтримання її в належному стані. Як встановлено в судовому засіданні з показів сторін та інформації в.о. начальника відділу Держгеокадастру у Гайворонському районі Кіровоградської області від 12.10.2016 р., станом на 01.01.2013 року за [PERSON] Державні акти на землю не виготовлялися та не реєструвалися; станом на 21.03.2015 року речові права на вищевказані земельні ділянки за [PERSON] не реєструвалися. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо безпідставності та необгрунтованості вимог позивача про стягнення на її користь неотриманої плати за незаконне використання земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення в розмірі 13650 грн. 98 коп.. На підставі викладеного, ст.ст.17, 79, 81, 79-1, 125 Земельного кодексу України, ст.ст.3, 21 Закону України «Про оренду землі», ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»,

Outcome: dismissed