Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому вказала, що з 15.12.2007 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1014. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/7135/15-ц від 22.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. 07.12.20017 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». На теперішній час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому ніяких доходів, окрім соціальних виплат на дитину [PERSON] , [INFO] не має. Домовленості з відповідачем з приводу утримання дітей не досягнуто, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду. Відповідач працездатна людина, має постійний дохід. Інших утриманців не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дітей. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження. Позивачка до судового засідання надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач до судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 15.12.2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1014. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/7135/15-ц від 22.10.2015 року брак між сторонами розірвано. 07.12.20017 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». На теперішній час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому ніяких доходів, окрім соціальних виплат на дитину [PERSON] , [INFO] не має. Домовленості з відповідачем з приводу утримання дітей не досягнуто, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду. Відповідач працездатна людина, має постійний дохід. Інших утриманців не має. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно дост.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно дост.182\~СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дітей та матеріальний стан сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Статтею 191\~СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, а тому в порядку ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved