Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд: надати позивачу дозвіл на тимчасове вивезення малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у період з 23 травня 2020 року по 24 червня 2020 року включно без згоди та супроводу батька. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.09.2010 між нею та відповідачем, [PERSON] , було зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З березня 2019 року сторони припинили проживати разом, а 28.05.2019 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано. З 09 березня 2019 року позивач разом із малолітньою дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 у справі № 755/9201/19 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 3 500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на день звернення позивача до суду із цим позовом заборгованість відповідач по аліментам становить 4 місяці. Також він відмовляється приймати участь у додаткових витратах на дитину, у зв`язку з чим позивачем 14.01.2020 подано до суду відповідний позов. Крім того, у провадженні суду перебувають позови відповідача про визначення місця проживання дитини разом із ним, про відібрання у позивача дитини. Позивач створила сім`ю з іншим чоловіком, який турбується та забезпечує усі потреби спільної малолітньої дитини сторін. Позивач з сім`єю (дитиною та чоловіком) запланували поїздку до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у червні 2020 року тривалістю 1 місяць з метою відпочинку та підвищення рівня світогляду, культурного та морального розвитку, стимулювання вивчення дитиною іноземних мов, про що повідомила відповідача листом від 26.12.2019 та просила у строк до 12.01.2020 надати відповідний дозвіл на тимчасовий виїзд спільної дитини за кордон до цієї країни у супроводі матері або з`явитись до нотаріуса о 10 год. 13.01.2020 для підписання відповідної згоди, однак відповідач проігнорував вказане звернення позивача. Позивач придбала авіаквитки в обидві сторони на 23.05.2020 у напрямку Київ - Лондон і на 24.06.2020 у напрямку Лондон - Київ та повторно звернулась до відповідача з проханням у 10-ти денний строк з отримання листа від 20.01.2020 надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини у Великобританію у зазначений період. Також вказаним листом позивач повідомила відповідачу свій намір з`ясувати питання можливості навчання спільної дитини у навчальних закладах Великобританії. 29.01.2020 відповідач запросив у позивача сканкопію квитків в обидві сторони та адресу проживання протягом часу перебування у Великобританії, що позивач виконала шляхом надсилання відповідної інформації у Viber на номер телефону відповідача [NUMBER] . Повідомивши, що надасть дозвіл на виїзд дитини у нотаріуса 01.02.2020, в подальшому відповідач без пояснення причин відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу. Листом від 13.02.2020 позивач втретє звернулася до відповідача із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон до Великобританії у період з 23.05.2020 по 24.06.2020, однак відповідач повідомив, що не буде отримувати від неї листи, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду із цим позовом. Позивач вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам їх спільної дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. 27 лютого 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано 20 березня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Позивач ухвалу про відкриття провадження у справі отримала 03 квітня 2020 року. У своєму відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 06 квітня 2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а також такими, що суперечать вимогам матеріального права України та фактичним обставинам життя сторін. Відповідач у повному обсязі сплачує аліменти у розмірі 3 500,00 грн за рішенням суду та не являється боржником з їх сплати. Як тільки відповідачу стала відома адреса проживання дитини, він надсилав їй посилки, про що свідчать квитанції від 21.09.2019 та 04.11.2019. Вважає, що позивач штучно створила заборгованість по аліментам, оскільки після прийняттям судом відповідного рішення, свідомо не подавала виконавчий лист для примусового виконання у виконавчу службу. Зважаючи на оголошену по всьому світу пандемію коронавірусу, відповідач вважає, що життя та здоров`я дитини є важливішими за дозвілля, подорож до іншої країни, що на його думку є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач офіційно не працює та не має офіційного доходу, що спростовує її доводи щодо можливості утримувати дитину на час поїздки. Щодо зазначеної позивачем адреси місця перебування дитини на час поїдки до Великобританії, відповідач вважає, що позовні вимоги у цій частині недоведені, оскільки відсутнє підтвердження прав на квартиру за вказаною адресою. Від позивача [PERSON] 03 квітня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій повністю заперечує проти тверджень, припущень та доводів відповідача, та вважає, що відповідач навмисно не надає завідомо неправдиву інформацію щодо фактичних обставин життя сторін, участі відповідача у вихованні та утриманні дитини, щоб ввести суд в оману, створити негативний образ позивача та обмежити дитину у можливості подорожей за кордон у супроводі позивача, а також отримання кращої освіти дитиною з причини неприязного ставлення до позивача. Так, на день подання позову відповідач дійсно мав заборгованість зі сплати аліментів за 4 місяці, що підтверджується розрахунком наданим державним виконавцем. Оплату заборгованості зі сплати аліментів відповідач здійснив лише після внесення відносно нього відомостей до Єдиного реєстру боржників. Посилання відповідача на пандемію коронавірусу по всьому світу позивач вважає беззаперечними та зазначає, що ним охоплені в тому числі Україні і Великобританія. Однак, не доведеним є той факт, що загроза життю та здоров`ю дитини під час перебування у Великобританії є більшою, ніж під час перебування в Україні. Пандемія не зупиняє ріст та розвиток дитини, не звільняє батьків від обов`язку забезпечити дитину освітою. Позивач підкреслила, що метою поїздки є не тільки розваги, а й підвищення рівня світогляду, культурного та морального розвитку, з`ясування питання щодо навчання дитини у навчальних закладах Великобританії. Після ініціювання позивачем численних перемов із відповідачем щодо можливості навчання спільної дитини у Великобританії зі згоди та за кошти її теперішнього чоловіка, обговорення із відповідачем бажання дитини подорожувати та побачитися з родичами, що проживають за межами України, відповідач подав декілька клопотань до суду у рамках розгляду цивільних справ № 755/7711/19, № 755/9828/19 про заборону виїзду дитини за кордон у супроводі позивача, щоб навмисно створити позивачеві перешкоди у всесторонньому розвитку дитини та забезпеченню дитини кращою освітою. Щодо матеріального забезпечення дитини, позивач зазначає, що працювати до ДНЗ № 599 пішла заради отримання можливості першочергового зарахування дитини до дитячого садочку, а також, щоб мати можливість знаходитись поруч із нею. На утримання себе та дитини позивач заробляла здійсненням підприємницької діяльності, а після одруження вдруге - має змогу приділяти більше уваги дитині, не турбуючись про дохід, адже її чоловік забезпечує всі потреби її та дитини. Витрати позивача на утримання дитини щомісячно становлять від 18 тис грн до 26 тис грн, що підтверджується чеками, які почала збирати позивач після вимоги відповідач через органи опіки та піклування надати звіт про використання сплачених ним аліментів у розмірі 3 500,00 грн. Відповідач відмовляється від будь-якої участі у витратах на розвиток здібностей дитини і вважає, що 3 500,00 грн і без того надто багато. З 09.03.2019 відповідач змусив позивача із дитиною покинути його квартиру за адресою: [ADDRESS] , де вони постійно проживали разом із вересня 2010 року до 09.11.2019 не надавав жодної допомоги на утримання дитини, відмовляв у купівлі ліків для дитини за призначенням лікаря, коли позивач зверталася до нього у квітні 2019 року. До рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини позивач самостійно утримувала дитину та забезпечувала всім необхідним. У запрошенні до Великобританії чоловік позивача зобов`язався нести всі витрати, пов`язані із поїздкою та перебування дитини. Викладене ту сукупності свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності у позивача фінансової можливості забезпечувати дитину. Під час поїздки дитина проживатиме за адресою реєстрації чоловіка позивача, що підтверджується копію його посвідчення, що надається. Ухвалами суду від 13 квітня 2020 року представнику відповідача [PERSON] - [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, до участі у справі та у задоволення клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. 13 квітня 2020 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло заперечення на відповідь по справі, у якому зазначає, що оплата заборгованості по аліментам згідно із квитанцією була здійснена 21.02.2020. При цьому обв`язок сплатити відразу 14 000,00 грн є надмірним тягарем для відповідача, який також надає кошти на утримання першої дитини, утримує матір та себе. Якщо є хоча б мінімальний ризик того, що дитина може захворіти на коронавірус, то це вже є небезпекою для її здоров`я, не зважаючи на країну та розвиток медицини. Відповідач не бачить дитину протягом тривалого часу, оскільки позивач її переховує, постійно змінюючи місце проживання дитини на власний розсуд. Дитина з лютого 2020 року не відвідує дитячий садок, позивач належним чином не піклується про її здоров`я, наявна інформація про виїзд позивача разом із дитиною до АР Крим. Позивачем не підтверджено належними доказами можливість утримувати дитину, а також не надано доказів можливості чоловіком позивача забезпечувати дитину. Ухвалою суду від 06 травня 2020 року позивачу [PERSON] поновлено строк для подання заяви про уточнення позовних вимог у цій цивільній справі та прийнято її заяву від 04 травня 2020 року про уточнення позовних вимог. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог позивач просить суд: прийняти рішення про надання Позивачеві дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у супроводі її матері до сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у період з 03.08.2020 по 30.08.2020 включно без згоди та супроводу батька та стягнути з Відповідача судові витрати на користь позивача. В обґрунтування заяви про зміну позовних вимог позивач посилається на те, що у разі прийняття рішення про задоволення вимог Позивача, воно набере чинності після сплину 30-денного строку на його оскарження Відповідачем чи прийняття постанови судом апеляційної інстанції у цій справі, що відбудеться щораніше у червні 2020 року. Крім того, візи для громадян України видаються посольством Великобританії у Варшаві протягом не менше 3 тижнів з дня отримання візовим центром у м. Києві заяви на отримання візи з повним пакетом документів, до якого обов`язково має бути додано дозвіл батька на тимчасовий виїзд дитини за кордон або відповідне рішення суду. У зв`язку з чи позивачем здійснено обмін авіаквитків на інший період, а саме: на переліт у напрямку Київ-Лондон на 03.08.2020 та у напрямку Лондон-Київ на 30.08.2020. 13 травня 2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву по справі № 755/2697/20 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), у якому проти змінених позовних вимог та викладених у заяві обставин заперечує. Станом на час подання уточненої позовної заяви відповідач не отримував звернень від позивача щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон в період з 03.08.2020 по 30.08.2020, що свідчить про відсутність порушення права позивача, а також відсутність правових підстав для задоволення таких вимог. По всьому світу триває оголошена Всесвітньою організацією хорони здоров`я пандемія коронавірусу, що становить небезпеку для життя та здоров`я дитини у випадку її подорожі за кордон. Також, сторона відповідача посилається на доводи аналогічні тим, що були раніше викладені у заявах по суті справи. 19 травня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача [PERSON] на відзив на відзив відповідача. Позивач зазначила, що із минулого року зверталась до відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, що підтверджується направленням листів у грудні 2019 року, у січні та лютому 2020 року. Через необґрунтовану відмову відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, позивач змушена була звернутися до суду за захистом порушеного права. Зміна періоду поїздки викликана виключно тим, що станом на 04.05.2020 у справі не прийняте рішення, у зв`язку з чим будь-яке рішення суду унеможливило б виїзд дитини за кордон у період, визначений позовною заявою від 19.02.2020. Позивач зауважила, що після того як відповідач дізнався про появу у позивача, а точніше у її чоловіка, фінансової можливості та бажання навчати дитину у школі Великобританії, він став вимагати непомірну грошову оплату за надання дитині дозволу на тимчасовий виїзд за кордон. Відповідач не цікавиться інтересами та потребами дитини, не переймається її вихованням та утриманням, не турбується щодо надання дитині освіти та її майбутнім взагалі. Крім того, позивач послалася до доводи, що були раніше нею викладені у позовній заяві, заяві про зміну позовних вимог та інших заявах по суті справи. 26 травня 2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшло заперечення на відповідь по справі, у якому відкидає звинувачення позивача у затягуванні розгляду справи стороною відповідача. Повторно посилається на доводи для відмови у задоволенні позову, що раніше були викладені стороною відповідача у заявах по суті справи. Вважає, що позивач не надала суду доказів звернення до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини за кордон у період з 03.08.2020 по 30.08.2020, не надала доказів відмови відповідача у наданні такого дозволу, а отже не надала суду доказів порушення свого права, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в редакції заяви про уточнення позовних вимог. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, з 17 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва № 755/4710/19 від 28 травня 2019 року (а.с. 6, 7-9). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва № 755/9201/19 від 31 жовтня 2019 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] щомісячно в розмірі 3500 грн. але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 10.06.2019 року і до досягнення донькою повноліття (а.с. 15-20). 22 листопада 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб із громадянином Єменської Республіки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 41). Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа № 755/9201/19 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 02.12.2019, станом на 01.02.2020 складає 14 000,00 грн (а.с. 21). Із детального розрахунку додаткових витрат на малолітню дитину убачається, що загалом додаткові витрати на відвідування дитиною басейну та занять англійської мови у період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року, витрати на лікування дитини у період з 17.03.2019 по 12.01.2020 становлять 30 349,79 грн (а.с. 25-27). Позивач, у зв`язку з запланованою поїздкою до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у червні 2020 року тривалістю 1 місяць з метою відпочинку та підвищення рівня світогляду, культурного та морального розвитку, стимулювання вивчення дитиною іноземних мов, звернулася до відповідача листом від 26.12.2019, у якому просила у строк до 12.01.2020 надати відповідний дозвіл на тимчасовий виїзд спільної дитини за кордон до цієї країни у супроводі матері або з`явитись до нотаріуса о 10 год. 13.01.2020 для підписання відповідної згоди (а.с. 29-30). У зв`язку з ненаданням відповідачем відповідної згоди на виїзд дитини за кордон у супроводі матері відповідно до вимог, викладених у листі від 26.12.2019, [PERSON] повторно звернулась до [PERSON] 20.01.2020 з проханням у 10-ти денний строк з отримання листа надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини у Великобританію у період у період з 23.05.2020 по 24.06.2020. Також вказаним листом позивач повідомила відповідачу свій намір з`ясувати питання можливості навчання спільної дитини у навчальних закладах Великобританії. (а.с. 31-34). Оскільки згоди на виїзд дитини за кордон у супроводі матері відповідачем не було надано, [PERSON] втретє звернулася листом від 13.02.2020 до [PERSON] із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] за кордон до Великобританії у період з 23.05.2020 по 24.06.2020 (а.с. 36-38). Чоловіком позивача - [PERSON] надано заяву-запрошення, посвідчену за реєстровим № 3258 від 19.02.2020 Аверніою Є.А. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, у якій він запрошує свою дружину [PERSON] та її малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , для багаторазового в`їзду в Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії з метою відвідування його та друзів, відпочинку та (чи) навчання [PERSON] в період з 23.05.2020 по 23.05.2021. Зазначається, що під час перебування в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії [PERSON] та [PERSON] будуть мешкати за адресою: квартира [ADDRESS] . Вказана адреса є його зареєстрованим місця проживання (а.с. 42, 79). Убачається, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/7711/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2020 у справі № 755/9828/19 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. На час розгляду цієї справи вказане рішення суду не набрало законної сили. Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 11.03.2019 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 72-74). [PERSON] , підсобний працівник по кухні, працювала у дошкільному навчальному закладі № 599 від 09.04.2019 по 29.11.2019, що підтверджується інформацією наданою 31.01.2020 управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 97). З квітня 2019 року по листопад 2019 року загальна сума її доходу складає 40 614,76 грн, що підтверджується довідкою про заробітну плату та інші доходи (а.с. 97 зворотній бік, а.с. 98-105). Квитанцією від 21.02.2020 підтверджується оплата [PERSON] на рахунок [PERSON] заборгованості по аліментам у розмірі 14 000,00 грн на утримання [PERSON] відповідно до ВП № 60977730 (а.с. 91). Згідно з інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру боржників від 21.03.2020 відомості про [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , як боржника в Реєстрі відсутні (а.с. 89). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 11.03.2020 у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа № 755/9201/19 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 02.12.2019 (а.с. 92). На ім`я позивача [PERSON] та її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , 03 травня 2020 року придбані та оформлені авіаквитки за напрямом Київ - Лондон на 03.08.2020 та за напрямом Лондон - Київ на 30.08.2020, номер резерву B9QR3X (а.с. 137-138). Положеннями ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування, а в абзаці 3 ч.3 ст. 313 ЦК України, передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII). Згідно з ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Дані положення СК України цілком кореспондуються із нормою ч. 3 ст. 11, ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» за якими батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку. Відповідно до п. п. 4, 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Стаття 11 Конвенції про права дитини покладає на держави зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із-за кордону. Її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Таким чином, відсутність згоди відповідача, як батька малолітньої [PERSON] , на виїзд дитини за межі України обмежує права дитини на свободу пересування, на соціального, культурного, мовного середовища дитини. Фактичні обставини даної справи свідчать про те, що відповідач не надає дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон в супроводі матері без належних на те підстав всупереч інтересам дитини і це надає право позивачу отримати дозвіл на тимчасовий виїзди її доньки разом з нею за кордон за відсутності згоди батька дитини на підставі рішення суду, для здійснення свого права та виконання обов`язку, як матері, що ґрунтується на повазі до прав дитини та її людської гідності. При цьому, бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов`язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, та відповідає інтересам малолітньої дитини. Також слід зазначити, що ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Судом не встановлено обставин, які перешкоджають виїзду малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у супроводі її матері [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] за межі України до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у період з 03.08.2020 по 30.08.2020 включно. Судом встановлено наявність між сторонами спірних правовідносин щодо виховання спільної малолітньої дочки [PERSON] , що в свою чергу не повинно відбуватись всупереч інтересам дитини. На думку суду, такий одноразовий тимчасовий виїзд малолітньої дитини - [PERSON] у супроводі її матері за межі України відповідає якнайкращим інтересам дитини та не спричинить зміни режиму спілкування дитини з батьком, порядку його участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що могло б впливати на її подальше життя, розвиток і виховання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сприяючи забезпеченню якнайкращих інтересів дитини, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон має одноразовий тимчасовий характер, за своєю метою позитивно впливатиме її загальному розвитку, пізнанню, проведенню дозвілля та оздоровленню, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому, суд відкидає доводи сторони відповідача щодо неможливості позивача фінансово утримувати дитину під час поїздки за кордон, оскільки належних та допустимих доказів щодо зазначеної обставини суду не надано. Крім того, стороною відповідача на надано суду належних доказів того, що епідеміологічна обстановка, в світлі оголошеної по всьому світу Всесвітньою організацією охорони здоров`я епідемією коронавірусу, у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії є гіршою, аніж на даний час в Україні. Враховуючи тривалість спору між сторонами у питанні виїзду малолітньої дитини за кордон без дозволу та супроводу батька, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем могла бути надана позитивна відповідь на звернення позивача у позасудовому порядку щодо надання дозволу на виїзд дитини у період з 03.08.2020 по 30.08.2020. Крім того, судом враховується, що у випадку надання такого дозволу шляхом нотаріального посвідчення заяви, відповідач у подальшому має право на її одностороннє відкликання. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved