Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Ковалівської сільської ради, [PERSON] про визначення ідеальних часток у спільному нерухомому майні, визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 06 листопада 20187 року за клопотанням позивача неналежного відповідача Ковалівську сільську раду замінено належним відповідачем - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинок по вул. Сосновій, 27 в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області станом на 01 липня 1990 року відносився до колгоспного двору членами якого були: мати позивача (відповідач) [PERSON] та батько позивача (чоловік відповідача) [PERSON]. 10 грудня 2016 року [PERSON] помер та спадкоємцем за заповітом належної йому частини житлового будинку є позивач. Крім того власник іншої 1/2 частини даного будинку [PERSON] відмовляється від своєї частки на користь позивача. В той же час, зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва на вказане нерухоме майно. В звязку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач звернулась за захистом своїх прав до суду, просила визначити ідеальні частки членів колишнього колгоспного двору у спірному житловому будинку та остаточно визнати за нею право власності на спірний спадковий будинок. Позивач в судове засідання не зявилась. Особливою умовою угоди № 541 від 09 жовтня 2017 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] є участь представника у судових засіданнях без участі позивачів. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі та участі позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилась, подали письмові заяви про визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку, що визнання позову всіма відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інв. справа № 42645) від 21 липня 2017 року спірний житловий будинок розташований по вул. Соснова, 27 в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1983 року побудови, загальною площею 94,1 кв.м., жилою площею 60,2 кв.м. (літ. А-1), сараю (літ. Б), гаражу (літ. Г) (а.с. 13-17). Відповідно до довідки Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області № 922 від 05.10.2017 домоволодіння, яке розташовано по вул. Сосновій в с. Ковалівка згідно погосподарської книги № 4, особовий рахунок № 335, станом на 01.07.1990 року відносилось до службового двору. Членами двору на вказану дату є: голова двору [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] (а.с.19). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових права та інших майнових реєстрів від 24.10.2017 року № 101262209 відомості про реєстрацію права власності на вказаний будинок відсутні (а.с.32). Вищевказані обставини також підтверджуються довідкою ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 17.07.2017 № 7283 (а.с.18). Згідно ст. 5 ЦК України [PERSON] цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1983 по 1990 роки, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обовязок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 4, особовий рахунок № 335 Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Соснова, 27 в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до службового двору, наступних громадян, що були повнолітніми на момент будівництва будинку: [PERSON], [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1983 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його членам колишнього службового двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав повнолітнім членам службового двору, що в силу їхнього віку приймали спільну участь у його будівництві, а саме: [PERSON], [PERSON] При цьому в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину, оскільки судом не встановлено підстав відступати від принципу рівності часток кожного зі співвласників. 10 грудня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 336083, виданим 14.12.2016 Ковалівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 15 (а.с.7). При вивченні спадкової справи № 34/2017 щодо майна померлого [PERSON] встановлено, що він залишив заповіт, посвідчений 14.02.2013 року секретарем Ковалівської сільської ради [PERSON] згідно якого розподілив спадкове майно в певних долях між трьома дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Спадщину померлого [PERSON] прийняли двоє його спадкоємців за заповітом та за законом [PERSON] (син) та [PERSON] (донька) (а.с.6,11, 50-51). Дружина померлого (відповідач) [PERSON] відмовилась від обовязкової частки у спадщині на користь інших спадкоємців (а.с.10). Постановою в.о. завідувача Шишацькою державною нотаріальною конторою [PERSON] від 21.08.2017 року № 474/02-14 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на спадкове майно померлого батька [PERSON] у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Соснова, 27 в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно на імя померлого (а.с.25). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ч. 1-2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У своєму заповіті спадкодавець [PERSON] розподілив між своїми дітьми [PERSON], [PERSON] декілька належних йому земельних ділянок різного цільового призначення, іншому сину [PERSON] заповів свої банківські вклади та мисливську рушницю. При цьому земельну ділянку площею 0,2503га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Сорочинська, 27 в с. Ковалівка (державний акт ЯИ № 641128) заповідав доньці [PERSON]. В той же час не визначив долю розташованого на вказаній земельній ділянці житлового будинку з господарськими будівлями. Тексті заповіту допущена описка в частині назви вулиці на якій розміщена земельна ділянка, а саме помилково зазначено «Сорочинська» замість «Соснова», оскільки саме остання назва міститься в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку № 641128 від 16.12.2009 року та технічній документації щодо неї (а.с.52-53). На думку суду вказана помилка містить технічний характер та не впливає на волю заповідача. Із заяви [PERSON] вбачається, що він тлумачить заповіт таким чином, що померлий батько заповідаючи вказану земельну ділянку позивачу заповідав їй у будинок з господарськими будівлями, що розташовані на даній земельній ділянці. Враховуючи таку волю покійного батька він визнає позов та не заперечує щоб власником домоволодіння стала [PERSON]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що аналогічним чином тлумачить заповіт і позивач [PERSON] Згідно ч.1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Враховуючи зміст заповіту, а також характер його тлумачення спадкоємцями, які прийняли спадщину суд вважає, що спадкодавець [PERSON] заповідав доньці [PERSON] в цілому всю садибу розташовану по вул. Соснова, 27 у с. Ковалівка, а отже позивач правомірно претендує на належну спадкодавцю частину вказаного житлового будинку. В той же час факт відсутності правовстановлюючих документів на даний будинок позбавляє позивача можливості оформити вказане майно на себе, що є перешкодою для реалізації нею права власності на спадкове майно. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Визнавши позовні вимоги в повному обсязі та подавши до суду письмову заяву про відмову від права власності на частку у спірному будинку на користь позивача [PERSON] відповідач [PERSON] фактично відмовилась від свого права власності на належну їй частку у спірному житловому будинку у по вул. Сосновій, 27 в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області, а враховуючи те, що право власності на вказаний будинок до теперішнього часу зареєстроване не було така відмова не підлягає внесенню до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101262209 від 24.10.2017 року земельна ділянка на якій розміщено спірний житловий будинок площею 0,2503га належить позивачу [PERSON] (а.с.32). Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач правомірно претендує на спірний житловий будинок в цілому, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved