Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач,\~ [PERSON]\~ звернулася\~ до Кілійського районного суду Одеської області\~ із позовом до відповідача [PERSON],\~ «Про стягнення додаткових витрат». Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги та уточнену позовну заяву, позивач вказує, що 8 березня 2002 року, о 5 год. 30 хвилин на 138-му км. шляху Одеса-Рені сталася ДТП з вини водія автомобіля „Тайота, держномер 758-74 ОЕ, [PERSON], який порушив Правила дорожнього руху, перевищив встановлену швидкість, не упорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль перевернувся, а вона отримала тяжкі тілесні ушкодження .Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 18.08.2003 року, по кримінальній справі № 1-75/2003 р., [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами зі звільненням від відбування покарання на 1 рік. Ухвалою Верховного суду України, від 28.02.2007 року, касаційну скаргу [PERSON] задоволено часткового, рішення Кілійського районного суду Одеської області, від 20.04.2005 року, та ухвалу апеляційного суду Одеської області, від 08.09.2005 року, скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області, від 27.08.2009 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON]: - втрачений заробіток за період з 03.06.2002 року по 27.08.2009 року, одноразово, в сумі 2 794 грн. 77 грн., а з 27.08.2009 року, безстроково, щомісячно, різницю між мінімальною заробітною платою та фактично отримуваною пенсію, на день стягнення - 11 грн. 46 коп. - витрати на сторонній догляд, пов'язані з ушкодженням здоровя, одноразово, за період з 03.06.2002 року по 27.08.2009 рік, в розмірі 12 770 грн. , а з 27.08.2009 року, безстроково, щомісячно, 50% мінімальної заробітної плати, яка станом на день стягнення складає 630 грн., - матеріальну шкоду в розмірі 4 500 грн., - моральну шкоду в сумі 250 000 грн., - судові витрати по справі в сумі 1623 грн. В решті позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області, від 11.11.2009 року, апеляційну скаргу [PERSON], задоволено частково, рішення Кілійського районного суду Одеської області, від 27.08.2009 року, змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн., в решті рішення залишено без змін. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого 25.06.2014 року, на імя [PERSON], [INFO],вона є інвалідом І групи, термін дії посвідчення довічно. Згідно лікувальної путівки № 694, від 22.09.2015 року, вона, проходила курс лікування (амбулаторно) терміном 9 днів, вартість путівки 7848 грн., що також підтверджується актом про надання медичних послуг № 985, від 02.10.2015 року, згідно якого, з 22.09.2015 по 02.10.2015 року, були надані медичні послуги на лікування. Відповідно до картки на поселення № 174, [PERSON], [INFO], прибула 20.09.2015 року та вибула 02.10.2015 року, з реабілітаційного центру «Еліта»,вартість проживання за вказаний період склала 3750 грн.,що підтверджується карткою на поселення № 174. Згідно виписки із історії хвороби на імя [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], вона проходила 1-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в реабілітаційному центрі «Еліта» м. Львів, з 21.09.2015 року по 02.10.2015 року. Також, позивачем були здійснені відповідні поїздки до місця лікування разом із матірю, вартість яких склала 561 грн.45 коп. Також були придбані необхідні лікарські засоби, згідно консультування лікаря, загальною вартістю 1039 грн. 17 коп., згідно квитанцій доданих до матеріалів справи, а підтвердити цей факт, що саме вона купувала ці ліки, може свідок [PERSON]. Як вказує позивач, наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Відповідач до цього часу не сплачує необхідні кошти на її лікування, але внаслідок його противоправних дій, вона змушена проходити подальше лікування, яке коштує немалих грошей. Позивач просить суд, стягнути з [PERSON], [INFO], на іі користь, компенсацію витрат на реабілітацію в реабілітаційному центрі «Еліта» в розмірі 7848 грн., та додатково понесені витрати в розмірі 498,28 гривень, 3750 грн. - вартість проживання, лікарські засоби 1023,14 гривень, разом 13119,42 гривні. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в первісній позовній заяві та уточненій заяві та суду пояснила, що вона потребує лікування, реабілітації, так як є інвалідом першої групи «Б» ,загального захворювання, безстроково, в наслідок ДТП. Вона знайшла реабілітаційний центр «Еліта», який знаходиться в м.Львів, та разом із матірю поїхала до реабілітаційного центру, за свої кошти. Білети на проїзд із міста Кілія до міста Львова купувала не пільгові, з різних підстав. Реабілітацію проходила у центрі терміном 9 днів. На лікування придбала ліки, згідно чеків. До [PERSON] соціального захисту населення, за компенсацією витрат, за проходження лікування в реабілітаційному центрі не зверталася. Від запропонованої [PERSON] соціального захисту населення санаторно-курортої путівки в м.Бердянск, відмовилася, бо вона іі не влаштувала, для неї дуже далеко їхати в Бердянск, і не було коштів як для неї самої, так і для супроводжуючої її особи матері. Надані суду чеки на придбання ліків підтверджують те, що вона постійно потребує ліки для догляду за собою і купує ті ліки які їй завжди призначає лікар. Ліки купувала як в Кілії так і у м.Львові. Супроводжуючою особою до реабілітаційного центру міста Львова та зворотньо була її матір. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та суду пояснив, що [PERSON], за рішенням суду, виплачує [PERSON] кошти на її утримання,також [PERSON] додатково допомагає позивачці, добровільно, і надсилає кошти, окрім тих, що призначені за рішенням суду. На теперішній час відповідач не працює, є інвалідом 3-ї групи загального захворювання . Державним виконавцем виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції, 04.01.2016 року, для примусового виконання рішення суду та погашення боргу перед стягувачем [PERSON], була винесена постанова про арешт коштів боржника [PERSON], в розмірі 6052,36 грн. Згідно розрахунку, наданого державним виконавцем, у [PERSON], існує заборгованість в розмірі 5991,92 грн. перед [PERSON], яку він не може погасити, оскільки накладено арешт на його пенсію по інвалідності. [PERSON] не ухиляється від сплати коштів [PERSON], за рішенням суду, і саме на ці кошти позивач мала можливість поїхати до реабілітаційного центру м.Львів. Також, позивач з власної ініціативи придбала путівку до реабілітаційного центру, а не скористувалася безкоштовною, яку їй було запропоновано [PERSON] соціального захисту населення. Чеки на придбання ліків ,надані позивачем до позову, мають різні місця придбання, період придбання, і не обґрунтовані позивачем . Щодо придбання білетів на дорогу до реабілітаційного центру м.Львів і зворотно, то позивач не скористувалася своїм правом пільги, а тому вимога про відшкодування витрат на дорогу ,не обґрунтована. Обстеження позивач, як інвалід, повинна проходити 2 рази на рік про що складається індивідуальна програма реабілітації інваліда, а позивач, у 2015 році, не з»явилася на обстеження, а також період лікування в реабілітаційному центрі, значно короткий, ніж в санаторії, який було запропоновано позивачці [PERSON] соціального захисту населення і, на його думку, такого короткого періоду не достатньо для лікування позивачки. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON]А у повному обсязі. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є матірью [PERSON]. Вона також є її супроводжуючою особою, бо донька інвалід 1 групи і потребує постійного догляду. В 2015 році донька придбала путівку в реабілітаційний центр м.Львова, і вона разом із нею їздила до міста Львова на лікування. Усі витрати несла її донька [PERSON] і за все розраховувалася донька. Вона отримує пенсію і отримує кошти по догляду за донькою.Ії донька потребує лікування,додаткові витрати, а коштів бракує. Відповідач обіцяв допомагати, але не допомагає донці, гроші не виплачує. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є працівником [PERSON] соціального захисту населення і знає позивача [PERSON], як особу, яка перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1234 грн. 34 коп. Вона, як працівник УСЗН,постійно спілкується із позивачем, в курсі її потреб. [PERSON] забезпечувалася органами соціального захисту населення санаторно - курортними путівками до санаторно - курортних закладів в наступні періоди: санаторій Пирогова м. Саки з 23.09.2009 р. по 06.11.2009 р. путівка № 3304; санаторій Бурденко м. Саки з 29.09.2011 р. по 12.11.2011 р. путівка № 274508; санаторій Пирогова м. Саки з 26.05.12 р. по 09.07.2012 р. путівка №5215; санаторій Пирогова м. Саки з 15.04.2013 р. по 28.05.2013 р. путівка № 6849 . З 28.01.2014 року, [PERSON], перебувала на черзі для отримання путівки на санаторно - курортне лікування та зареєстрована в журналі обліку осіб за номером 11. У 2015 році, [PERSON], було запропоновано санаторно - курортну путівку до санаторію «Арктика» м. Бердянськ, з 25.05.2015 року, від якої вона відмовилася за сімейними обставинами (заява від 22.05.2015 року,зареєстрована за № 1202. У 2016 році, [PERSON], запропоновано санаторно - курортну путівку до санаторію «Орізонт» смт. Сергіївка, з 11.03.2016 року. [PERSON] від запропонованої путівки відмовилася з причин «не влаштовує санаторій», про що було складено акт про відмову від санаторно курортної путівки, від 09.03.2016 року. Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №187 «Про затвердження Порядку забезпечення санаторно - курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення» , із змінами та доповненнями, інваліди із захворюваннями нервової системи, з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку, забезпечуються путівками: 1 та 2 групи - до санаторіїв спінального профілю з лікуванням строком на 35 днів, відповідно до медичних показань, у порядку черговості, в міру надходження путівок. [PERSON] за компенсацією вартості самостійного лікування в реабілітаційному центрі м.Львів, не зверталася, і вартість їй не може бути відшкодована, бо термін її лікування в м.Львів складає всього 9 днів, а необхідний строк для лікування становить 35 днів, і для компенсування витрат за путівку необхідно пройти лікування половину від зазначеного терміну і в санаторії відповідного профілю для таких хворих, як [PERSON] Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані позивачем та відповідачем, письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1137, від 23.07.2013 року, відносно [PERSON], яка перебуває на І групі інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, має клініко функціональний діагноз та код за МКХ 10, Т-93, проходила обстеження 23.07.2013 року, дата контролю за виконанням [PERSON] ІПР 01.08.2015 року /а. с. 96/. Відповіддю Ізмаїльської міжрайонної медико соціальної експертної комісії за вих. № 136 від 14.04.2016 року, повідомлено, що [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO], явилась на огляд на МСЕК, 05.06.2002 року, встановлена І група інвалідності за загальним захворюванням до 01.07.2004 року. Переогляд по МСЕК 13.09.2004 року, встановлена перша група по загальному захворюванні на два роки. Переогляд на обласному травмологічному МСЕК 09.10.2006 року, встановлена перша група за загальним захворюванням безстроково. 23.07.2013 року, зявилась до Ізмаїльської МСЕК для встановлення підгрупи, внаслідок чого встановлена підгрупа «Б» за загальним захворюванням безстроково. Видана ІПР № 1137 строком до 23.07.2015 року, в даний час за ІПР не зявлялась /а. с. 95/. Згідно лікувальної путівки № 694, від 22.09.2015 року, виданої ТзОВ Реабілітаційний центр «Еліта», що знаходиться в м. Львів, пр. Черновола, 45/а, корпус 2, на імя [PERSON], [INFO], видана путівка з 22.09.2015 року, з курсом лікування з 22.09.2015 року по 02.10.2015 року, лікування амбулаторне, терміном на 9 днів, вартість лікувальної путівки 7848 гривень, що також підтверджується актом про надання медичних послуг № 985, від 02.10.2015 року /а. с. 5, 6/. Позивач, [PERSON], здійснила оплату за квітки на проїзд до м. Львів та зворотно,надавши суду копії проїзних квитків , на суму 408 грн. на своє прізвище та на суму 408 грн. на прізвище супроводжуючої особи, а загалом це становить 816 грн.,як було встановлено судом, шляхом відповідного розрахунку, але в уточненій позовній заяві,від17.02.2016 року, позивач зазначила,що витратила на проїзд до м.Львів і зворотно суму 561 грн. 45 коп., що свідчить про невідповідність обґрунтування доводів ,зазначених в позовній заяві та наданих до неї письмових доказів.( а.с.13,14,15,16,17). Як встановлено судом, шляхом перевірки витрачених коштів на придбання ліків та засобів гігієни, по квитанціям,наданих до позову позивачем, ( а.с.4), [PERSON], було витрачено суму в розмірі 941 грн.17 коп. , а не на суму 1039 грн., як вказує позивач в уточненій позовній заяві, від 17.02.2016 року, при цьому квитанція на а.с.4, в верхньому правому кутку не читаєма і встановити які ліки придбалися по цій квітанції і на яку суму не можливо, а позивач не зміг суду дати будь яких пояснень відносно вказаної квітанції /а. с.4/. Також, позивач не змогла пояснити суду, походження квитанції,залученої до позовної заяви, як доказ, на суму 343 грн.24 коп., сплачену в [PERSON] «Укрпошта», з яких підстав вона була сплачена і до яких витрат ця сума відноситься( а.с.4). На запит Кілійського районного суду Одеської області було надано інформацію за вих. № 292, від 30.03.2016 року, Комунальною бюджетною установою Кілійська центральна районна лікарня, в якій зазначено , що [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Кілія, вул. Кірова, 114-а, перебуває на диспансерному обліку з 2002 р., у лікаря невропатолога консультатично діагностичного поліклінічного відділення КБУ Кілійської ЦРЛ з діагнозом: наслідки важкої спинальної травми з нижньою параплегією, відсутність функції опори та ходьби, порушення тазових функцій, є інвалідом І групи безстроково. В зазначені у запиті дати: 06.07.2015 року, 23.08.2015 року, 24.08.2015 року, 08.09.2015 року, 02.11.2015 року, 30.12.2015 року, 10.01.2016 року, за медичною допомогою хвора не зверталась, медикаменти не виписувалися /а. с. 73/. Відповідно до повідомлення [PERSON] соціального захисту населення Кілійської районної державної адміністрації за вих. № 21-676, від 29.03.2016 року, на запит Кілійського районного суду Одеської області, зазначено, що [PERSON], мешканка м. Кілія, вул. Кірова, 114-А, перебуває на обліку в [PERSON] соціального захисту населення Кілійської райдержадміністрації та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 1 групи в розмірі 1234,34 грн. [PERSON] забезпечувалася органами соціального захисту населення санаторно - курортними путівками до санаторно - курортних закладів в наступні періоди: -сан. Пирогова м. Саки з 23.09.2009 по 06.11.2009 путівка № 3304; -сан. Бурденко м. Саки з 29.09.2011 по 12.11.2011 путівка № 274508; -сан. Пирогова м. Сак з 26.05.12 по 09.07.2012 путівка № 5215; -сан. Пирогова м. Саки з 15.04.2013 по 28.05.2013 путівка № 6849. З 28.01.2014 року перебуває на черзі для отримання путівки на санаторно - курортне лікування та зареєстрована в журналі обліку осіб за номером 11. У 2015 році, [PERSON], було запропоновано санаторно - курортну путівку до санаторію «Арктика» м. Бердянськ з 25.05.2015 року, від якої вона відмовилася, за сімейними обставинами (заява від 22.05.2015 року № 1202), у 2016 році запропоновано санаторно - курортну путівку до санаторію «Орізонт» смт. Сергіївка, з 11.03.2016 року. [PERSON] від запропонованої путівки відмовилася з причин «не влаштовує санаторій» (акт про відмову від санаторно курортної путівки від 09.03.2016 року). [PERSON] за компенсацією вартості самостійного лікування до управління соціального захисту населення не зверталася /а. с. 71/. Згідно довідки від 23.03.2016 року, виданої Кілійським УПСЗН, встановлено, що [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], дійсно знаходиться на обліку в Кілійському УПСЗН Одеської області, та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам І групи, таким чином за період з січня 2015 року по березень 2016 року, вона отримала 17\~515 гривень 10 копійок /а. с. 72/. Також за вих. № 21-06/753, від 05.04.2016 року, [PERSON] соціального захисту населення Кілійської районної державної адміністрації, повідомило, що [PERSON], мешканка м. Кілія, вул. Кірова, 114-а, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Кілійської райдержадміністрації з 16.12.2005 року та отримує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду 1 групи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України, від 29 квітня 2004 року № 558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» в розмірі 161, 10 гривень, щомісячно. З 23.09.2015 року пенсію за віком в розмірі 1477, 34 грн., що підтверджується відповідною довідкою від 05.04.2016 року, а також, [PERSON], за період з вересня 2015 року по березень 2016 року отримала 9285 гривень та за той же період 1901 гривню 43 копійки/а. с. 87, 88, 89/. Згідно довідки № 475, від 03.03.2016 року, виданої відділом обслуговування громадян [PERSON] пенсійного Фонду України в Кілійському районі Одеської області, [PERSON], дійсно знаходиться на обліку в [PERSON] Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області, має інвалідність 3 групи, загального захворювання, та отримує пенсію в розмірі 1074, 00 грн. /а. с. 46/. Відповідно до повідомлення відділу державної виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області, від 16.03.2016 року, за вих. № 22/1764, державним виконавцем, 04.01.2016 року, для примусового виконання рішення суду та погашення боргу перед стягувачем [PERSON], за виконавчим листом 2-2144/09, від 01.03.2011 року, винесеним Кілійський районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] втраченого заробітку та витрат на сторонній догляд у звязку з каліцтвом та заподіяною шкодою здоровю була винесена постанова про арешт коштів боржника [PERSON] у розмірі 6052,36 гри. в банківських установах : ФООУАТ „ Ощадбанк, м.Одеса, МФО - 328845, Южне ГРУ ПАТ КБ „ Приват Банк, м. Одеса, МФО - 328704. Згідно відповіді за №37/04-04/04-135/541, від 27.01.2016 року, з ФООУАТ „ Ощадбанк рахунки на імя [PERSON] відсутні. Згідно відповіді за № 20.1.0.0.0/7-20160116/3015, від 27.01.2016 року, з ПАТ КБ „ Приват Банк був накладений арешт на рахунки боржника. 28.01.2016 року та повторно 18.02.2016 року, державним виконавцем, був направлений запит до ПАТ КБ „ Приват Банк, про надання інформації про залишок грошових коштів на усіх рахунках боржника. На теперішній час інформації щодо залишків коштів на рахунках боржника, [PERSON], до відділу не надходило, тому державним виконавцем не може бути виставлена платіжна вимога, про списання коштів з рахунків боржника. Проте це буде зроблено як тільки надійде інформація з банківських установ/ а. с .47/. Згідно наданою довідкою ВДВС Кілійського РУЮ, розрахунку заборгованості по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], а саме: втраченого заробітку з 27.08.2009 року, безстроково, щомісячно різницю між мінімальною заробітною платою та фактично отримуваною пенсією, на день стягнення 11 гривень 46 копійок; витрат на сторонній догляд повязаних з ушкодженням здоровя з 27.08.2009 року, безстроково, щомісячно по 50 % мінімальної заробітної плати, яка станом на день стягнення складає 630 гривень, а загальна заборгованість [PERSON] перед [PERSON], станом на 01.03.2016 року становить 5 991, 92 грн./а. с.48, 49/. Відповідно до положень ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно із ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] скористувалася своїм правом на звернення до суду і отримання відповідного відшкодування разово та безстроково, від відповідача, про що свідчать вищезазначені позивачем рішення суду і що позивач підтвердила у судовому засіданні по даній справі. Враховуючи вищезазначені письмові докази, пояснення позивача,представника відповідача,свідків, оцінивши в сукупності усі матеріали цивільної справи, суд , дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Так, відповідно до пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України, від 22 лютого 2006 року, №187, «Про затвердження Порядку забезпечення санаторно - курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення» (із змінами та доповненнями), інваліди із захворюванням нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку) забезпечуються путівками: 1 та 2 групи - до санаторіїв спінального профілю з лікуванням строком на 35 днів (відповідно до медичних показань) у порядку черговості в міру надходження путівок. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] не скористувалася запропонованою їй у 2015 році, безоплатною, санаторно - курортну путівкою до санаторію «Арктика» м. Бердянськ з 25.05.2015 року, шляхом відмови, а на власний розсуд,без рекомендації лікарів,обрала реабілітаційний центр у м.Львові з терміном лікування 9 днів,замість 35 днів,які передбачені санаторно-курортною путівкою спінального профілю для інвалідів 1 групи. У судовому засіданні також встановлено, що позивач отримує кошти від відповідача [PERSON] за рішенням Кілійського районного суду ,від 27 серпня 2009 року , з 27.08.2009 року, безстроково, щомісячно, 50% мінімальної заробітної плати, яка станом на день стягнення складає 630 грн., а також з 27.08.2009 року,безстроково,щомісячно,різницю між мінімальною заробітною платою та фактично отримуваною пенсією, на день стягнення в розмірі 11 грн.46 коп.,( а.с.18-22). Також [PERSON] отримувала добровільні відшкодування з боку відповідача у 2014 році, про що свідчить розрахунок заборгованості по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], коштів, наданий 16.03.2016 року, начальником відділу державної виконавчої служби Кілійського РУЮ Одеської області, а тому доводи позивача викладені в позові та надані у судовому засіданні стосовно того, що вона не отримує відшкодування від відповідача, є необґрунтованими. Також позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1234 грн. 34 коп., про що свідчить довідка від 23 березня 2016 року з УСЗН ( а.с.72), письмова відповідь [PERSON] соціального захисту населення від 29.03.2016 року № 21-676( а.с.71) та пояснення свідка [PERSON], працівника УСЗН Кілійського району. Із пояснень свідка [PERSON], даних суду, та вищезазначеної відповіді № 21-676 [PERSON] соціального захисту населення, від 29.03.2016 року, позивач відмовилася від санаторно-курорної путівки на лікування,до санаторію спеціального профілю з лікувальним строком на 35 днів, відповідно до медичних показань, запропонованої їй з 25.05.2015 року в санаторій «Арктика», як вважає суд з не обгрунтованних і нічим не підтверджених підстав, бо зазначила у судовому засіданні що у неї не було коштів і що цей санаторій в м.Бердянськ далеко розташований, але, з власної ініціативи, з 22 вересня 2015 року по 02.10.2015 рік, терміном на 9 днів , придбала путівку до реабілітаційного центру в м.Львів, не зважаючи на те, що відсутні будь які медичні призначення, рекомендації щодо проходження реабілітації саме в реабілітаційному центрі міста Львів. Також, що стосується наданих суду позивачем копій квітанцій про придбання ліків та стягнення з відповідача суми 1023 грн.14 коп. за придбані ліки, то, як вважає суд, їх не можно вважати належним доказом щодо понесених додаткових витрат на лікування, оскільки усі ліки були придбані позивачкою самостійно, не за призначенням лікаря, про що свідчить відповідь № 292, від 30.03.2016 року, головного лікаря Кілійського району, [PERSON], і в якій зазначено, що за медичною допомогою [PERSON] не зверталася і медикаменти не виписувалися ( а.с.73). Також придбання позивачкою, згідно наданих чеків (а.с.4) у м.Львові та у м. Вілково лікарських засобів та інших предметів гігієни, взагалі нічим не обґрунтована. Загальна сума витрачених коштів, зазначена позивачкою в уточненій позовній заяві, від 17.02.2016 року, на придбання ліків і сума по квитанціям згідно придбаних ліків та засобів гігієни, взагалі не співпадають. Щодо купівлі білетів на дорогу до реабілітаційного центру м.Львів і зворотно, то позивач не скористувалася своєю пільгою, як інвалід 1 групи, а купувала білети за більшу вартість, як для себе, так і для супроводжуючої особи матері [PERSON], і суду не надала доказів щодо вартості білетів за пільгою, а по наданим копіям квитків взагалі сума становить 816 грн.,замість той, яку зазначила позивач в позові 561грн.45 коп., а тому суд вважає безпідставною та не обгрунтованою вимогу щодо стягнення з відповідача витрат понесених на придбання білетів із м.Кілія до м.Львів та у зворотньому напрямку. Також, згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1137( а.с.75,96), [PERSON] , проходила останній раз обстеження 23.07.2013 року та отримувала відповідні рекомендації МСЄК, а у 2015 році не проходила обстеження і відсутні з цього приводу рекомендації МСЕК щодо лікування [PERSON] в реабілітаційному центрі, в якому саме реабілітаційному центрі, враховуючи інвалідність 1 групи, призначення за програмою та термін необхідний для реабілітації, хоча і повинна була зявитися до МСЄК, через 2 роки, як того вимагає Закон України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», а саме 01.08.2015 року, оскільки індивідуальна програма реабілітації інвалідів є обовязковою для виконання органами виконавчої влади,органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, організаціями, в яких працює, або перебуває інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. Також, як зазначено в індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 1137, [PERSON], в п.21-«результати реабілітації», пп.21.4 «рекомендації щодо подальшої реабілітації, не потребує, потребує продовження реабілітаційних заходів (підкреслити або вказати яких)», і письмово МСЕК зазначила: - «лікування та спостереження за місцем проживання» ( а.с.75). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона забов»язана довести ті обставини, на які вона посилається,як на підставу воїх вимог і заперечень, крім випадків ,становленнях статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються торонами та іншими особами,які беруть участь у справі.Доказування не може грунтватися на припущеннях. Суд, по даній справі, дійшов висновку,що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги до відповідача [PERSON], про стягнення додаткових витрат, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed