Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 20.05.2013 р. з позовом до ТОВ «ВЕСИ», третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням здоров»я, посилаючись на те, що 23.12.2002 р. на вул.Петровського в м.Донецьку [PERSON], який знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Веси» і керував автомобілем «Шкода-Феліція» реєстраційний номер [NUMBER], який належить ТОВ «Веси», здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2110 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого вона як пасажир автомобіля ВАЗ 2110 була тяжко травмована. ТОВ «Веси» на підставі рішень суддів ріхних інстанції в період з 2005 року відшкодовує їй матеріальну шкоду, завдану пошкодженням здоров»я. В період з 24.08.2011 року до 29.08.2011 року вона черговий раз проходила стаціонарне лікування і в подальшому проходить лікування, внаслідок чого понесла витрати на придбання ліків у розмірі 4 851,84 грн. Позивач просила стягнути з ТОВ «Веси» на її користь у відшкодування матеріальної шкоди витрати на лікування у розмірі 4 851,84 грн. Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 27 листопада 2013 року задоволено частково позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСИ» про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням здоров»я. Стягнуто з ТОВ «ВЕСИ» на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди витрати на лікування у розмірі 4 660,83 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 220,37 грн. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Веси» просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано, що позивачем не надано доказів причинного зв»язку між її лікуванням сахарного діабету у період з 24.08.2011 року до 29.08.2011 року з наслідками травми, отриманої під час дорожньо-транспортної пригоди. Суд не звернув увагу на те, що за попередніми рішеннями судів стягувалися на користь позивача витрати, пов»язані з лікуванням травми опорно-рухливого апарату, яку [PERSON] отримала під час дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Третя особа підтримав доводи апеляційної скарги відповідача і просив її задовольнити. Позивач та представник позивача в судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача та третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з наступних підстав. Задовольняючи частково позов [PERSON] до ТОВ «Веси» про відшкодування витрат на лікування, суд першої інстанції виходив з того, що 23.12.2002 року на вул.Петровскього в м.Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував автомобілем «Шкода-Феліція», належним ТОВ «ВЕСИ» і здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2110 реєстраційний номер 61 Т57ВТ, яким керував [PERSON], внаслідок чого пассажир автомобіля ВАЗ [PERSON] була травмована. Вина водія [PERSON], який знаходився у трудових правовідносинах з ТОВ «ВЕСИ» не оспорюється сторонами. Рішенням судів різних інстанції у 2005, 2009, 2011 та 2012 роках у відшкодування шкоди позивачу стягувалися суми на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням здоров»я. 10.03.2009 року [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності. Позивач в період з 24.08.2011 року до 29.08.2011 року перебувала на лікуванні з діагнозом цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, субкомпенсація. Згідно довідки від 09.12.2011 р. позивач потребує постійного медикоментозного лікування наступними медичними препаратами : глебомед, дібікор, лезінопріл, індол, панангін, тест-смужки. Позивачем обгрунтовані витрати на лікування у розмірі 4 660,83 грн., вітрати на суму 191,01 грн. не підтверджені, тому позов задоволено частково. Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам закону. Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що виникли між сторонами правовідносини регулюються ст.ст. 450, 455, 441 ЦК України (в редакції 1963 року) Так, відповідно до ст.450 ЦК України організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.455 ЦК України в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з наступними змінами розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] була травмована внаслідок дорожньо-транспортної події, яка відбулася 23.12.2002 року з вини водія [PERSON], який знаходився у трудових правовідносинах з ТОВ «Веси» і курував під час ДТП автомобілем Шкода - Філіція, належним ТОВ «Веси». Внаслідок травмування позивач періодично проходить лікування і внаслідок знаходження на стаціонарному лікуванні в період з 24.08.2011 року до 29.08.2011 року нею було витрачено на придбання ліків 191,01 грн. та 18 391,90 російських рублів, що станом на 17.05.2013 року складає 4 660,83 грн. (а.с.1-2, 32-55). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 07.11.205 року, скасовано рішення Петровського районного суду м.Донецька від 04.08.2005 року та стягнуто з ТОВ «ВЕСИ» на користь [PERSON] витрати на лікування у розмірі 4 810 грн. та 925 грн. за втрачений заробіток. Відмовлено у стягненні витрат за сторонній догляд (а.с.15-19). Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 17.09.2009 року стягнуто з ТОВ «Веси» на користь [PERSON] вартість майбутнього санаторно-курортного лікування, вартість медичних препаратів, втрачений заробіток за період з 15.08.2003 року до 09.03.2009 року та з 01.03.2009 року щомісячно довічно стягнуто по 1 575 грн. У відшкодуванні моральної шкоди відмовлено. Але, рішенням апеляційного суду Донецької області від 10.01.2012 року скасовано частково вказане рішення суду першої інстанції і у задоволенні позову про стягнення майбутніх витрат на санаторно-курортне лікування та втраченого заробітку [PERSON] - відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без зміни. (а.с.20-26). Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 05.04.2011 року стягнуто з ТОВ «Веси» на користь [PERSON] витрати на лікування у розмірі 2 857,62 грн. за період з вересня 2009 року до листопада 2010 року (а.с.27). Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в теперешній час позивач ставить питання про стягнення витрат на лікування у зв»язку із знаходженням на стаціонарному лікуванні в період з 24.09.2011 року до 29.08.2011 року з діагнозом сахарний діабет середньої тяжкості, субкомпенсація та в подальшому лікуванні зазначеної хвороби. Позивачу було рекомендовано лікування наступними засобами : глибомет, дибикор, тіоктоцид, індал, конкор, диротон, контроль клікемій, грандаксин (а.с.28). Згідно довідки Наталіївської дільничої лікарні Ростовської області (Росія) від 09.12.2011 року [PERSON] потребує постійного медикоментозного лікування наступними засобами : глебомед, дибикор, лезиноприл, індал, панангин, тест - смужки (а.с.29). Позивачем на підтвердження придбання вказаних медичних препаратів надано рецепти, товарні чеки та чеки про понесенні витрати, зазначені медичні препарати призначені для лікування сахарного діабету (а.с.32-55, витяг з інструкцій). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем не надано жодних доказів того, що винекнення хвороби сахарний діабет та його лікування пов»язано будь-яким чином з наслідками травми, отриманої [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди 23.12.2002 року.. За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову [PERSON], оскільки не встановлено причинного зв»язку між виникненням та лікуванням хвороби сахарний діабет з наслідками її травмування під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача. Рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову. Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи

Outcome: dismissed