Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовом провизначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідачі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . У встановлений законом строк із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини вона не звернулась через те, що про смерть батька дізналась від матері лише на початку жовтня 2020 року. До цього [PERSON] не бажала надавати позивачу інформацію про батька з невідомих їй причин. З самим батьком [PERSON] втратила зв`язок у 2003 році. Крім того, позивач зазначила, що з 2000 року вона тяжко хворіє, має інвалідність ІІІ групи з психічного захворювання, що також ускладнило їй можливість встановити інформацію про батька. Вважає, що пропустила шестимісячний строк на звернення із заявою до нотаріальної контори з поважних причин, тому просить суд встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] тривалістю два місяці. 27.01.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 15.04.2021 року підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених в ньому, просила його задовольнити. Пояснила, що дізналась про смерть батька тільки у жовтні 2020 року. Перед смертю з батьком не спілкувалась. З матір`ю також були напружені стосунки, але з 2003 року до 2019 року позивач періодично приїжджала до неї в гості. Коли була у матері в гостях батька вдома не бачила, вважала, що матір вигнала його з будинку та що він проживає за іншою адресою. Останні шість років, через погіршення психічного стану та прогресування захворювання вважала, що батька викрали прибульці з інших планет. Зазначила, що у 2020 році проходила лікування у психіатричній лікарні. Після виписки з лікарні проживала з матір`ю в одній кімнаті у спадковому будинку, однак після сварки з останньою переїхала жити в гараж, де мешкала приблизно місяць. Через деякий час переїхала до орендованого житла. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її донька [PERSON] знала про те, що її батько помер з 2003 року. Вона була присутня на його похованні. Кожного року на поминальні дні відповідачі разом з позивачем ходили до батька на кладовище. Крім того, [PERSON] була обізнана про те, що вона звернулась до нотаріуса з приводу спадкування майна після смерті батька. Відповідач підтвердила, що з 2015 року її донька [PERSON] захворіла на психічне захворювання. Фактично до серпня 2021 року у неї з донькою були гарні відносини. Але в літку 2021 року у [PERSON] відбулось прогресування хвороби і стосунки між ними погіршились. З серпня 2021 року до вересня 2021 року позивач проходила лікування в психіатричній лікарні. У вересні 2021 року [PERSON] після виписки з лікарні приїхала жити до відповідача у спадковий будинок. Потім між ними відбулась сварка і вона пішла жити в гараж. У подальшому, позивач переїхала жити на орендовану квартиру. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його сестрою. Про смерть батька остання знала з 2003 року. Кожного року разом з матір`ю відвідувала могилу батька. Про психічне захворювання сестри дізнався нещодавно. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є колишнім чоловіком позивача. Пояснив, що позивачка хворіє на психічну хворобу з 2015 року. Про смерть батька [PERSON] дізналась у 2020 році. Розповів, що у 2020 році відносини між позивачем та відповідачами стали були напружені. Деякий час [PERSON] проживала в гаражі, через те що посварилась зі своїми родичами. До цього відносини були нормальними. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01.03.1977 року, актовий запис № 441, виданий Жовтневим відділом РАЦС м. Запоріжжя. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя 29.12.1995 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] про що складено актовий запис № 796. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] батько позивача [PERSON] помер, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 06.10.2020 року складено актовий запис № 8198 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: дружина - [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] . 14.03.2004 року [PERSON] звернулась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 07.10.2020 року [PERSON] звернулась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] 05.12.2020 року постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , оскільки на день відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована окремо від спадкодавця та не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України. За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі викладеного, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а наслідком не вчинення вказаних дій є пропущення строку для прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тобто підставами надання додаткового строку: 1) наявність перешкод у спадкоємця для подачі заяви; 2) визнання цих обставин поважними. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 поважними причинами строку визначаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позивач обґрунтувала поважність пропуску строку для прийняття спадщини тим, що була необізнана про смерть свого батька, оскільки з 2003 року з ним не спілкувалась, а мати відмовилась надати їй інформацію стосовно батька та не повідомила їй про його смерть. Крім того, позивачка послалась на те, що з 2000 року вона тяжко хворіє, має інвалідність ІІІ групи за загальним захворюванням (психічний розлад), що також ускладнило їй можливість встановити інформацію щодо батька. Посилання позивача про те, що вона фактично дізналась про смерть батька у 2020 році спростовуються поясненнями відповідачів. Твердження [PERSON] , що вона є психічно хворою особою та це перешкоджало їй дізнатись про смерть батька та своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини суд не може визнати поважною причиною, оскільки [PERSON] не надала суду жодних доказів того, що вона тривалий час перебуває на обліку у лікаря психіатра, приймає за його призначенням лікарські засоби, які здатні впливати на її свідомість та сприйняття нею інформації. З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, вбачається що [PERSON] була первинно оглянута лікарями 14.01.2021 року, внаслідок огляду їй встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. Судом встановлено, що [PERSON] фактично страждає на психічне захворювання з 2015 року. До 2015 року позивачка займала посаду начальника відділення поштового зв`язку, що свідчить про те, що вона за станом свого психічного здоров`я була здатна з 2003 року по 2015 рік (впродовж 12 років) довідатися про смерть батька, оскільки вона є його близькою родичкою, проживала з ним в одному, місті та на думку суду мала об`єктивну можливість цікавитися його життям, станом здоров`я. До пояснень [PERSON] суд відноситься критично, так як вбачаються неприязні стосунки між свідком та відповідачами, а також зацікавленість останнього у тому, щоб [PERSON] отримала у спадщину житло. У зв`язку з викладеним, доводи позивачки щодо вини відповідачів у неповідомленні її про смерть батька, суд оцінює критично. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки зазначені нею обставини не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які перешкоджали їй як спадкоємиці на вчинення зазначених дій, а тому не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, підстави для відшкодування позивачеві сплачених судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed