Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] ; щомісячно, з дня подання цієї позовної заяви, стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 9 420,83 грн до досягнення ними повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 листопада 2007 року між нею та відповідачем. було укладено шлюб, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося, оскільки відповідач став зловживати алкогольними напоями, застосовувати до позивача фізичне насильство. Сторони втратили взаєморозуміння та повагу, не ведуть спільного господарства і не піклуються один про одного. Сім`я фактично розпалась. Фактичні витрати позивача на утримання дітей становлять щомісячно 18 841,66 грн, однак відповідач, який є працездатним та має можливість приймати участь в утриманні спільних дітей, не надає відповідної матеріальної допомоги у необхідному обсязі, у зв`язку з чим, на думку позивача, на її користь слід стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 50% від загальної суми витрат. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. 15 березня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва надано [PERSON] та [PERSON] строк на примирення терміном у три місяці, до 15 червня 2019 року; провадження у справі зупинено до визначеного судом строку для примирення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року закінчено підготовче провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. У судовому засідання позивач [PERSON] підтримала заявлений позов, з підстав викладених у ньому, та просила задовольнити повністю. Також просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позов у частині розірвання шлюбу та заперечив щодо стягнення із нього аліментів, оскільки не має коштів на їх сплату. Вислухавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно із положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області 07 листопада 2007 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 140 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Згідно із положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття взаємоповаги, не ведуть спільного господарства та не піклуються один про одного, шлюб носить формальний характер. Строк на примирення, що був наданий за ухвалою суду, позитивних результатів не приніс. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до приписів ст. 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід відновити її дошлюбне прізвище - [PERSON] . Згідно із ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів працевлаштування відповідача та отримання ним доходу, достатнього для сплати аліментів на користь позивача на утримання дітей у розмірі 9 420,83 грн. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року у розмірі 2027 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивач проживає разом із малолітніми дітьми, які перебувають на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей у необхідному обсязі. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування заявлених позивачем вимог в частині стягнення аліментів відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі по 2 027,00грн, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 вересня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги надані суду докази, оцінюючи їх з позиції належності та допустимості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved