Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 28.11.2014 року до суду з позовами до Публічного акціонерного товариства «Банк Перший» про стягнення заборгованості за депозитним вкладом по договору: № ДФ-053156 від 23.08.2013 року в сумі 40 000 грн. та 8 359, 73 грн. річних відсотків. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тими обставинами, що між нею та ПАТ «Банк Перший» було укладено договір № ДФ-053156 банківського вкладу (депозиту) (вклад «Спекотні відсотки» з виплатою процентів в кінці строку) від 23.08.2013 року строком 368 днів до 26.08.2014 року. Однак, по закінченню строку банківського вкладу грошові кошти та нараховані проценти не були повернуті вкладнику. Позивачка [PERSON] звернулась до відповідача з вимогою повернути суми вкладів та нараховані проценти, однак ПАТ «Банк Перший» в добровільному порядку не здійснив виплату коштів. В ході судового розгляду 26.03.2015 року позивачка [PERSON] подала уточнену позовну заяву, якою було частково змінено позовні вимоги, а саме: знято питання відносно повернення вкладу, у зв'язку з добровільним виконанням банком цих вимог. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач по справі у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями, які повернулись до суду з відміткою про «сплив строку зберігання». Жодних клопотань від відповідача до суду не надходило. Третя особа участі у судовому засіданні не приймала, про час і місце розгляду повідомлена належним чином. Поза межами судового засідання подала заперечення на позов, в яких просила відмовити позивачці через те, що ПАТ «БГ БАНК» є правонаступником ПАТ «Банк Перший», але 27.11.2014 року Правління НБУ прийняло рішення про віднесення ПАТ «БГ БАНК» до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим призначено тимчасову адміністрацію банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантованих вкладів фізичних осіб. На підставі Закону України «Про систему гарантованих вкладів фізичних осіб» представник третьої особи вважає, що під час дії тимчасової адміністрації заборонено здійснювати примусове стягнення коштів та майна банку. При цьому вищезазначений закон містить процедуру позасудового врегулювання питання відшкодування коштів вкладників. Оскільки учасники судового розгляду до суду не з'явились, суд розглядає справу в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Опрацювавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступних обставин. Між позивачкою [PERSON] та ПАТ «Банк Перший» 23.08.2013 року було укладено договір № ДФ-053156 банківського вкладу (депозиту) (вклад «Спекотні відсотки» з виплатою процентів в кінці строку) (а.с. 3). За умовами цього договору (п. 1.1, 1.2.) банк прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 40 000, 00 грн. на строк 368 днів з 23.08.2013 року до 26.08.2014 року. Внесення вказаної суми підтверджено квитанцією № 303509 від 23.08.2013 року (а.с. 4). Розмір нарахованих відсотків зазначено у виписці по особовому рахунку від 26.08.2014 року (а.с. 5). Однак, по закінченню строку банківського вкладу грошові кошти та нараховані проценти не були повернуті вкладнику. Позивачка [PERSON] звернулась до відповідача з вимогою повернути суми вкладів та нараховані проценти, однак ПАТ «Банк Перший» в добровільному порядку не здійснив виплату коштів (а.с. 6-8, 10-19). В ході судового розгляду, на виконання ухвали про витребування доказів, третьою особою було надано документи: статут, виписку з ЄДРПОУ, згідно яких вбачається, що ПАТ «БГ БАНК» є правонаступником ПАТ «Банк Перший» у зв'язку зі зміною найменування (а.с. 64-114). Крім того, судом було встановлено, що відповідно до Постанови Правління НБУ від 27.11.2014 року № 745 ПАТ «БГ БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 40, 41, 56, 57). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2014 року № 131 у ПАТ «БГ БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію (а.с. 41, 42, 58). 26.02.2015 року Правлінням НБУ винесено постанову за № 132 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» (а.с. 42, 59), 27.02.2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 43 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» (а.с. 43, 60), та розміщено в друкованих ЗМІ інформацію про це (а.с. 44, 61, 62). У зв'язку із вказаними обставинами 26.03.2015 року позивачка [PERSON] подала уточнену позовну заяву, якою було частково змінено позовні вимоги, а саме: знято питання відносно повернення вкладу, у зв'язку з добровільним виконанням банком цих вимог, що підтверджено заявою на видачу готівки № 3250854 від 17.03.2015 року. Враховуючи зазначені обставини суд розглядає уточнену позовну заяву [PERSON] від 26.03.2015 року. Вирішуючи позовні вимоги позивачки [PERSON] про відшкодування моральної шкоди відповідачем, суд прийшов висновку, що в задоволені цих вимог слід відмовити, оскільки відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору встановлені ст. 625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди. Умови щодо відшкодування моральної шкоди не містить і договір банківського вкладу № ДФ-053156 від 23.08.2013 року. Крім того, підстави відповідальності за завдану моральну шкоду регламентовані ст. 23 та ст. 1167 ЦК України. Вказані статті не містять вимоги щодо обов'язкового відшкодування моральної шкоди у випадку порушення грошового зобов'язання. Крім того, факт завдання моральної шкоди позивачці [PERSON] не можливо підтвердити наданими доказами, оскільки із довідок закладів охорони здоров'я не можливо встановити причинно-наслідковий зв'язок між неповерненням вкладу та проходженням амбулаторного лікування [PERSON] (а.с. 22, 23), а на проведенні судової експертизи жодна зі сторін не наполягала. Поряд з іншим, суд не може не врахувати вимоги ст. 36 Закону України «Про систему гарантованих вкладів фізичних осіб», яка передбачає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів банку. Питання щодо повернення надлишково сплаченого судового збору було вирішено ухвалою суду від 12.05.2015 року, а інша частина судового збору не підлягає стягненню на користь позивачки відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed