Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 27.05.2008 Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 01; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до повноліття дитини, та сина - [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 27.05.2008 перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу є неповнолітні діти: син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, вона на даний час не працює, тому їй одній важко утримувати їх. Відповідач фізично здоровий, інших дітей на утриманні або непрацездатних батьків не має, тому в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Причиною розірвання шлюбу стало те, що подружні відносини давно припинені, відповідач проживає окремо, в психологічному плані вони не сумісні, через що в сім'ї часто виникають конфлікти, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, тому спільне проживання стало неможливим. Спір про майно подружжя відсутній. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач про дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. В письмовому запереченні на позов відповідач зазначив, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу він визнає повністю, а позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей визнає частково - у розмірі 550 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В обґрунтування заперечення відповідач зазначив, що позивач приховує від нього місце проживання дітей з травня 2017 року, тому він позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу дітям. Також пояснив, що його звільнено з роботи 01.08.2016, він є безробітнім, джерелом доходів є періодичні заробітки у приватних осіб. З ним проживає непрацездатна мати -[PERSON], [INFO], яка також потребує матеріальної допомоги з його сторони. Значну частину своїх доходів він витрачає на оплату комунальних послуг. Так як його доходи мінливі та мають нерегулярний характер, на його утриманні перебуває непрацездатна мати, він має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 550 грн. щомісячно на кожну дитину. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 27.05.2008 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 01. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Спору про майно подружжя не має. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 17.05.2017, та свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 17.05.2017, батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зазначений відповідач - [PERSON] (а.с.3-4). Матеріалами справи встановлено, що неповнолітні діти зареєстровані з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 5 від 25.05.2017, виданою виконкомом Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області (а.с. 5). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №733 від 03.07.2017, виданою Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, за зазначеною адресою позивач з дітьми зареєстрована, але не проживає, станом на 01.07.2017 в будинку проживають відповідач та його мати [PERSON], [INFO], що також підтверджується довідкою №731, виданою Донцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 03.07.2017. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Посилання відповідача на те, що позивач переховує дітей від нього, тому він не може добровільно надавати матеріальну допомогу на їх утримання, є безпідставними та жодним чином не обґрунтованими і не підтвердженими належними та допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не працює, діти повністю знаходяться на її утриманні, в зв'язку з чим вона не має можливості працювати та отримувати заробітну плату і потребує матеріальної допомоги. Суд враховує, що згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей до 6 років становить 1355 гривень. Таким чином, суд з урахуванням стану здоров'я та інтересів дитини, а також особи відповідача, вважає, що останній має можливість влаштуватись на роботу та заробити в регіоні, де він проживає кошти, з яких 1/3 частку щомісячно виділяти на утримання своїх дітей. При цьому такий розмір аліментів не поставить в скрутне становище відповідача та забезпечить мінімальний рівень для існування дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, [PERSON], на даний час не працює, так як 01.08.2016 звільнений за власним бажанням ППСВФ «Агро», що підтверджується його трудовою книжкою серії [NUMBER] від 01.03.2004. Та обставина, що особа не працює без поважних причин, оскільки такі не були доведені відповідачем, не звільняє останнього від його обов'язку утримувати власних дітей, тим більше, що відповідач в центрі зайнятості як безробітний на обліку не перебуває, а отже спроб працевлаштуватися не робить. Відповідач не є інвалідом за станом здоров'я. У своєму запереченні відповідач посилався на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати -[PERSON], 1948 року народження, яка зареєстрована та проживає з ним, на підтвердження чого до суду надано її пенсійне посвідчення [NUMBER] від15.04.1998 та свідоцтво про народження відповідача. Суд вважає, що зазначені документи не підтверджують факт того, що [PERSON] перебуває на утриманні відповідача. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАР №714907 від 10.10.2015 [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №45440122 від 10.10.2015, та сплачує за комунальні послуги за даною адресою, що підтверджується відповідними квитанціями. Посилання відповідача на те, що розмір аліментів має складати по 550 грн. щомісячно на кожну дитину, не можуть бути прийняті судом тому, що присудження аліментів в такому розмірі буде порушувати права дітей, які не отримуватимуть коштів для належного розвитку, а також за таких обставин буде порушено принцип справедливості, оскільки увесь тягар утримання дітей за таких обставин буде покладено на їх матір. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України (в редакції, яка діяла на час пред'явлення позову) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вимога позивача про стягнення з відповідача по ? частки заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину не підлягає задоволенню, оскільки суд повинен визначити єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Отже, так як відповідач не працює, має нерегулярний дохід, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, стягнувши з відповідача аліменти на користь позивача на утриманні двох неповнолітніх дітей, визначивши єдину частку від заробітку (доходу) відповідача, а саме у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, суд роз'яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.06.2017 позивачу відстрочено сплату судового збору, тому згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за двома позовними вимогами. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial