Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 2008 року проживала у шлюбі без реєстрації з [PERSON] Від стосунків народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.08.2009, серії [NUMBER] . Відносини між позивачем та відповідачем припинилися у квітні 2010 року. Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 27.05.2019 року. Відповідач надавав допомогу добровільно, але її недостатньо для забезпечення потреб дитини, у зв`язку з чим просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліментні платежі на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , 2009 року народження, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня подачі позову та до її повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, до початку судового засідання надала заяву, у якій повністю підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.30). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. До судового засідання надав письмову заяву, в якій зазначив, що виконував батьківські обов`язки у повному обсязі та добросовісно, просив врегулювати спір, надав копії квитанцій про сплату на користь позивача грошових коштів за травень та червень 2019 року, просив розглядати справу без його участі(а.с.14). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що позов містить посилання на п.3 ст. 180 СК України, що є необґрунтованим, оскільки відповідач бере участь в утриманні свого сина шляхом надання періодичної допомоги на придбання одягу, взуття, продуктів харчування протягом усього часу з народження дитини до моменту подання позову. Також зазначив, що відповідач перебуває на військовій службі, отримує грошове утримання за контрактом й, починаючи з серпня 2019 року , сам, добровільно, сплачує позивачеві [PERSON] ј частини свого грошового утримання, що складає приблизно 3000 грн. Доказів щодо надання матеріальної допомоги позивачеві на утримання сина у період з народження по серпень 2019 року не надав. Просив суд відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала свідчення аналогічні поясненням представника позивача [PERSON] . Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Сторони з 2008 року проживали у шлюбі без реєстрації. [INFO] народився [PERSON] , згідно з копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції 27.08.2009, батьками якого є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.2). З позову слідує, що дитина проживає спільно з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Як вбачається з заяви відповідача [PERSON] (а.с.14), відповідач надавав допомогу сину добровільно, що підтверджується копіями квитанцій за липень та серпень 2019 року (а.с.15-16). Як зазначається позивачем у позові та встановлено у судовому засіданні, на даний час розмір допомоги, яку надає відповідач добровільно, не задовольняє потреби дитини, домовленості про порядок стягнення аліментів на дитину між сторонами не досягнуто, позивач наполягає на стягненні з відповідача аліментів у передбаченому чинним законодавством порядку та розмірі (а.с.30). Відповідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частин 1-2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що у відповідності зі ст.51 Конституції України кожний з подружжя має рівні права і обов`язки, а також батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Згідно з ст. 182 СК України (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2037 від 17.05.2017 року), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, на утриманні інших дітей не має, діючи виключно з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , 2009 року народження, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до її повноліття, підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача [PERSON] , не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами. Крім того, суд зазначає , те, що відповідач не надав належних та достатніх доказів того, що постійно та безперервно буде перебувати на військовій службі й матиме можливість й добровільне бажання надавати кошти на утримання сина досягнення ним повноліття. Й таким чиним відмова у задоволенні позову буде такою, що порушуватиме вищевказані положення Конвенції ООН про права дитини. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved