Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. А саме, просить зобов`язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі та гідності відносно позивача; зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед позивачем за розповсюдження неправдивих відомостей, що псують її честь і гідність; стягнути з відповідача на користь моральну шкоду в грошовій формі у розмірі 500000,00 грн. та кошти витрачені на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.11.1997 Залізничним районним судом м. Києва на користь позивача було прийнято рішення по справі №2-1680/1997, відповідно до якого відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі Ѕ з усіх видів доходу на утримання позивача. Але рішення не виконується, відповідач умисно приховує свої доходи. У період з 1996 року по теперішній час відповідач змінив 8 автомобілів та 2 квартири. При цьому, постійно в листах, скаргах та інших документах зневажливо та принизливо ставиться до позивача, систематично розповсюджує про позивача, її покійного батька, який помер у 1974 році, відомості, які не відповідають дійсності, порочать її честь та гідність. Відповідач подавав до прокуратури заяву, в якій обливає брудом батька позивача, звинувачує його у тому, що він його залякував, погрожував йому, звинувачував позивача у тому, що вона підбурювала його до вбивства лікаря, який оперував їхню дитину. Відповідач безпідставно звинувачує також і суддю [PERSON] , який виніс рішення на користь позивача. Відповідач звинувачує позивача у підробці документів, злочинних зговорах тощо. Звинувачення [PERSON] не відповідають дійсності та порочать її честь, гідність. Позивач стверджує, що вона чесна та порядна людина, ніколи не бажала відповідачу нічого поганого, піклувалась про нього, дбала про його кар`єру, була його вірною дружиною, близькою людиною, з якою він міг поспілкуватися та поділитися особистими проблемами. Переломним моментом у їхньому спільному житті стала смерть дитини у 1987 році. Відповідач, на думку позивача, відчуваючи свою провину, почав зловживати спиртними напоями. Потім до алкоголізму додалась аморальна поведінка, яка виражалась у його спілкуванні з жінками легкої поведінки. 20.11.1998 шлюб між сторонами було розірвано. У січні 2000 року відповідач здійснював замах на життя позивача, але на жаль його до відповідальності притягнуто не було. 03.02.2015 відповідачем було подано заяву до Генеральної прокуратури, в якій перекручуючи фактичні дані звинувачує позивача у злочинах, у злочинному зговорі з [PERSON] Внаслідок чого, позивач змушена була продовжувати курс лікування. В результаті численних дій відповідача здоров`ю позивача завдано непоправної шкоди, на фоні нервових хвилювань стали прогресувати старі захворювання, що підтверджується, зокрема, випискою №1535 з медичної карти амбулаторного хворого підтверджується, позивача перебувала на стаціонарному лікуванні з 29.01.2016 по 03.02.2016, на момент виписки був встановлений діагноз: дисциркуляторна, атеросклеротична, гіпертонічна енцефалопатія ІІ ст. з вестибулопатією, дисметаболічна полінейропатія, гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст. ризик 3 (високий). Внаслідок дій відповідача щодо порушення її права на повагу до честі, гідності, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала після сказаних та написаних слів колишнього чоловіка. Моральну шкоду позивач оцінює у 500000,00 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення. У своєму відзиві відповідач вказує, що позов є безпідставним, необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідач не вчиняв та не вчиняє жодної неправомірної дії щодо приниження честі та гідності. Більше того, відповідач взагалі не спілкується протягом досить тривалого часу із позивачем ні особисто, ні у будь-який інший спосіб. Жодного доказу, які свідчили би про неправомірну поведінку, неправомірну дію чи принизливе ставлення відповідача до позивача матеріали справи не містять. Незрозумілим для відповідача є, те які саме неправдиві відомості було розповсюджено відповідачем та що саме мається на увазі під неправдивими відомостями. Також, відповідач вказує, що його заява до Генеральної прокуратури України не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Наголошує, що відповідач не вчиняв стосовно позивача винних діянь, у тому числі не поширював щодо неї недостовірну інформацію, не порушував її особисті немайнові права, а відтак не зобов`язаний публічно вибачатися перед позивачем за діяння, які не вчиняв. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У свою чергу, представник позивача [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, де вказує на безпідставність та необґрунтованість фактів, викладених у відзиві на позовну заяву з огляду на таке. У відзиві зазначено, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не вчиняв жодної неправомірної дії щодо приниження честі та гідності відповідача, також зазначено, що відповідач взагалі не спілкується протягом тривалого часу із позивачем особисто, та у будь-який інший спосіб. Ця інформація спростовується заявою від 03.02.2015, засвідченою особисто відповідачем, яка була подана до Генеральної прокуратури України. Усі звинувачення відповідача, зазначені у вказаній заяві, не відповідають дійсності та порочать честь та гідність позивача. Вважає, що скоєними діями, вираженими в тому, що відповідач свідомо поширював неправдиві відомості, що порочать честь і гідність позивача та її покійного батька, також висловлював непристойну оцінку її поведінки та її покійного батька, суперечить формі спілкування між людьми, заподіяв їй непоправну моральну шкоду. Крім того, представник позивача вказує, що 01.10.2018 практичним психологом було проведено психологічне дослідження щодо психоемоційного та соматичного стану позивача [PERSON] , [INFO] . В ході дослідження психологом було зроблено висновки про те, що ситуація, яка вивчалась в психологічному дослідженні, була та залишається на момент дослідження психотравмуючою для позивача; мають місце значні прояви дистресу, які в кілька разів перевищують допустиму норму; тривалість такого стану веде до погіршення якості життя, розвитку психосоматичних захворювань, психічних розладів та поглиблення інвалідизації; [PERSON] нанесено моральну шкоду у зв`язку із зазначеними обставинами. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що позивач зверталась уже із позовом про захист честі, гідності, де відповідачем також був [PERSON] та посилається на ст. 82 ЦПК України. Дійсно, Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі про захист честі, гідності, де сторонами є аналогічні даній справі. Однак, предметом спору є інші обставини, а саме позивач посилався на те, що відповідно до заяви від 13.06.2001 відповідач розповсюджував відомості, які порочать честь і гідність позивача, а саме називав її психічно хворою людиною. Також, представником відповідача подано клопотання про застосування строків позовної давності, однак представник позивача вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 268 та п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20.11.1998 (а.с. 10). Рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 18.11.1997 ухвалено визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] (а.с. 6). 20.04.2015 відповідачу [PERSON] було направлено лист, відповідно до якого Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві розглянуто звернення відповідача щодо можливих протиправних дій з боку позивача та [PERSON] За результатами розгляду звернення порушення вимог чинного законодавства не встановлено (а.с. 6). Слідчий відділ Залізничного РУ ГУ МВС України в м. Києві у 2001 році розглядало звернення [PERSON] , за результатами яких встановлено особу, яка телефонувала позивачу 26.04.2001, з якою позивач зустрічалась біля гастроному «Севастополь», вказана особа була допитана. Причетність цієї особи до вчинення відносно позивача злочинів не вбачається (а.с. 8). Заступник начальника СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві повідомив [PERSON] , що з [PERSON] було проведено бесіду, спрямовану на подальше застерігання останнього від протиправних дій відносно позивача. Будь-яких ознак злочину в описаних позивачем заяві в діях відповідача не встановлено (а.с. 9). Як вбачається із заяви відповідача від 03.02.2015, адресованої до Генеральної прокуратури України, на кримінальні дії позивача та [PERSON] , відповідач просить прийняти заяву про кримінальне правопорушення за ст. 191, ч.3 ст. 365, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368 КК України. Відповідач вказує, що упродовж сумісного проживання з дружиною її батько недвозначно натякав, що його чекає у випадку виходу із сім`ї. Відколи їхні подружні стосунки зайшли в кут, він був заляканий. Пізніше дружина та її батько познайомили його з суддею Залізничного районного суду м. Києва [PERSON] , пізніше виконуючим обов`язки голови суду. І тоді, він зрозумів, що окрім загрози життя у нього з`явилась загроза розправи за будь-яким незаконним звинуваченням. Вказує у заяві, що після виходу з шлюбу [PERSON] робила все, щоб позбавити його будь-якої власності, відібрати будь-які активи. Активну допомогу та сприяння, і безпосередню участь у здійсненні таких страт приймав безпосередньо суддя пан [PERSON]. Зазначає, що позов про стягнення аліментів на користь [PERSON] ґрунтується на підроблених [PERSON] документах та підроблених фактах, які внесені до суду [PERSON] для отримання незаконної вигоди через рішення, яке має бути скасовано, а суддею [PERSON] заплющено очі на незаконні, підроблені, спотворені докази і всупереч законним вимогам прийняте злочинне рішення. Вказує, що [PERSON] не була присутньою на жодному судовому засіданні, шлях, яким втрачений виконавчий лист потрапив до справи є шахрайським та кримінальним. В решті він віддав [PERSON] дачу, авто, квартиру, майно, дільницю землі, ще одну квартиру, зібрані кошти. Вказаує, що [PERSON] написала на нього понад трьох заяв у правоохоронні органи. Він впевнений, що діяння [PERSON] були умисні, мали корисливий мотив - заволодіння його майном, грошима шляхом обману та впливу, тиску з боку офіційного представника судової влади та через підкуп - такі діяння мають склад злочину. Зазначає, що [PERSON] та її посібник [PERSON] вплинули на суддю апеляційної інстанції, що призвело до настання наслідків, які привели до ухвалення чергового неправомірного рішення, витікаю чого з підроблених обставин, неіснуючих документів тощо (а.с. 12-15). Згідно виписки №3201397 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , проходила лікування з 11.09.2014 по 02.10.2014, повний діагноз: дисциркуляторна, атеросклеротична, гіпертонічна енцефалопатія ІІІ ст.; супутній діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ, дифузний кардіосклероз (а.с. 23). Відповідно до виписки №1535 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , [INFO] , остання проходила лікування з 29.01.2016 по 10.02.2016, повний діагноз: дисциркуляторна, атеросклеротична, гіпертонічна енцефалопатія ІІ ст. з вестибулопатією; дисметаболічна полінейропатія; гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст, ризик високий (а.с. 22). Як вбачається з витягу з історії хвороби стаціонарного хворого №2326 [PERSON] , госпіталізована 20.02.2014 зі скаргами на головокружіння, похитування про ході, нудоту, періодичні головні болі; дата виписки - 05.03.2014 (а.с. 24). Також, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , 1942 року народження, проходила лікування з 18.02.2015 по 05.03.2015 (а.с. 25). Крім того, згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3201508 [PERSON] , [INFO] , проходила стаціонарне лікування в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва з 06.09.2017 по 18.09.2017; діагноз: дисциркуляторна атеросклеротична гіпертонічна дисметаболічна енцефалопатія ІІІ ст.; гіпертонічна хвороба ІІ ст., 3 ст, ризик 4 (дуже високий) (а.с. 61). Відповідно до висновку психолога психоемоційного та соматичного стану [PERSON] , [INFO] , складеного 03.10.2018 практичним психологом [PERSON] , анамнез: [PERSON] під впливом психотравмуючих життєвих обставин перебуває вже більше 30 років, а саме з 1987 року, коли вмерла її донька. Саме з цього моменту почали стрімко погіршуватися відносини з її чоловіком, [PERSON] , який став зловживати спиртними напоями і вести аморальний спосіб життя. Під впливом горя і тривалого впливу стресових факторів, а саме в період 1987-1997 років стан [PERSON] погіршився до настання інвалідності другої групи. [PERSON] потребувала лікування і змушена була подати на аліменти. Остаточний розрив подружніх відносин стався 20.11.1998 розлученням подружжя. З того моменту [PERSON] систематично ухиляється від сплати аліментів, приховує справжні доходи, уникає розділу спільного майна. [PERSON] систематично ображає [PERSON] , принижує її честь, гідність. Принижень і образ також піддається пам`ять покійного батька [PERSON] , що є особливо болючим для неї. За словами [PERSON] , [PERSON] неодноразово або за допомогою третіх осіб, погрожував їй розправою і піддавав її життя небезпеці. Психічний стан: зовні охайна, всі види орієнтування збережені, когнітивні процеси в межах вікової норми, під час бесіди на питання відповідає розгорнуто та емоційно, розмовляє голосно, мова чітка. Відзначає погіршення фізичного стану, фізична і емоційна втома, іноді відмічається загальмованість, дихання ускладнене, часті глибоку зітхання. Вищевикладене дозволяє зробити наступні висновки: ситуація, яка вивчалась в психологічному дослідженні, була та залишається на момент дослідження психотравмуючою для [PERSON] ; мають місце значні прояви дистресу, які в кілька разів перевищують допустиму норму; захисні механізми не справляються з існуючими навантаженнями; тривалість такого стану веде до погіршення якості життя, розвитку психосоматичних захворювань, психічних розладів та поглиблення інвалідизації; [PERSON] нанесено моральну шкоду у зв`язку з зазначеними обставинами; [PERSON] рекомендована спеціалізована професійна допомога невролога та медичного психолога (а.с. 109-110). Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України). Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою від 03.02.2015, в якій просить розпочати досудове розслідування відносно дій [PERSON] та внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова Пленуму ВСУ) визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Враховуючи специфіку даної категорії справ, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) (п.16 Постанови Пленуму ВСУ). Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям та їхні стосунки носять неприязний характер. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. В матеріалах справи відсутні відомості за результатами звернення відповідача із заявою до Генеральної прокуратури України. Клопотань про витребування такої інформації учасниками справи заявлено не було. Таким чином, матеріали справи не місять відомостей про те, що обставини, які викладені у поданій відповідачем заяві були належним чином перевірені та/або за результатами її перевірки були встановлені певні обставини. Суд не може погодитися із позицією позивача про те, що звернення відповідача із заявою до Генеральної прокуратури України, може свідчити про факт поширення відповідачем негативної інформації відносно позивача, оскільки розгляд такого роду заяв входить до компетенції Генеральної прокуратури України, а відповідач мав право звернутися із вказаною заявою з метою перевірки обставин, які на його думку, мали місце та можуть свідчити про вчинення злочину. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач стверджував, що в заяві, яка направлена відповідачем до Генеральної прокуратури України, викладена інформація, яка не відповідає дійсності та яка принижує честь та гідність позивача. Така інформація, на думку суду, є оціночним судженням, адже не містить жодних конкретних даних, а є вираженням суб`єктивної думки відповідача, його припущенням. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій формі, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Як вбачається з положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки, суд прийшов до висновку, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями та такими, що не порочить честь та гідність позивача, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed