Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.04.2003 року по 04.02.2011 рік, вона працювала в Філії Тернопільського аукціонного центру ПАТ Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» на посаді бухгалтера. 04 лютого 2011 року вона була звільнена з посади головного бухгалтера за угодою сторін, проте відповідачем не було здійснено виплат компенсації за невикористану відпустку та нарахованій але не виплаченій заробітній платі, які в подальшому згідно рішення та судового наказу Тернопільського міськрайоного суду Тернопільської області підлягали стягненню з відповідача. Однак, з моменту звільнення позивача до моменту пред'явлення позову сплинуло більше як шість з половиною років, проте не зважаючи ні на рішення суду, ні на відкриття виконавчого провадження, відповідач так і не повернув позивачу суму основної заборгованості, а також суму середньомісячного заробітку за час затримки. Тому, зважаючи на свої порушенні права, просить суд позовні вимоги задовольнити, стягнути із відповідача 417 359, 21 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Захарчук А.П. в судове засідання не з'явилися, однак подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити. Представник Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів»у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про причини неявки та відзиву щодо позову суду не подав, тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. З 01.04.2003 року по 04.02.2011 року [PERSON] працювала в Філії Тернопільського аукціонного центру ПАТ Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» на посаді бухгалтера. Згідно наказу №1-к від 04.02.2011 року [PERSON] була звільнена з посади головного бухгалтера з 04.02.2011 року за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Вищевказані обставини встановлено Рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №1915/6475/2012 від 15 червня 2012 року та вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» на користь [PERSON] заборгованості за невикористану щорічну відпустку в розмірі 5 705 гривень 91 коп. та 214 грн. 60 коп. судового збору. Крім того, відповідно до судового наказу №1915/6383/2012 від 12 квітня 2012 року наказано стягнути з Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» (02660, м.Київ, вул.Марини Раскової, 15, Дніпровський район, ідент. код юридичної особи 20064284) на користь [PERSON] ([ADDRESS]) 1349 (тисяча триста сорок дев'ять) грн. 85 копійок заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі та 107 (сто сім) гривень 30 коп. судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 19 вересня 2012 року відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавчі провадження: №34279470, згідно виконавчого листа №1915/6475/2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом 14 серпня 2012 року на суму 5 920, 51 (п'ять тисяч дев'ятсот двадцять гривень) 51 коп.; №34280467, згідно виконавчого листа №1915/6383/2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом 12.04.2012 року на суму 1 457 (тисяча чотириста п'ятдесят сім) гривень 15 коп. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільнені та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2912цс16. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислююсться із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Позивач звільнена з посади головного бухгалтера 04.02.2011 року. Дана обставина встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі № 1915/6475/2012 від 15.06.2012 року та не підлягає доказуванню. З моменту звільнення позивача до моменту пред'явлення позову сплинуло більше як шість з половиною років, проте не зважаючи ні на рішення суду, ні на відкриття виконавчого провадження відповідач так і не повернув позивачу суму основної заборгованості, а також суму середньомісячного заробітку за час затримки. Відповідно до довідки про доходи №04-02/01 від 04.02.2011 року, заробітна плата позивача за останні два повні відпрацьовані місяці становить 9 163, 52 (дев'ять тисяч сто шістдесят три гривні 52 коп.) гривень (грудень 2010 року - 1 100 гривень, січень 2011 року - 8 063, 52 гривень). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 218, 17 гривень (9 163, 52 : 42 - кількість робочих днів у повних відпрацьованих місяцях). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи , організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Згідно розрахунку позивача долученого до матеріалів справи, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 лютого 2011 року по 24 вересня 2018 року (день пред'явлення позову) становить 417 359, 21 гривень (кількість робочих днів за період невиплати 1913 днів х на середньоденну заробітну плату 218, 17 грн.). Зважаючи на факт наявності заборгованості по зарплаті позивача, суд погоджується із здійсненим позивачем розрахунком середнього заробітку за весь час затримки виплати сум при звільненні з роботи. Тому, враховуючи викладенні обставини, судом встановлено порушення трудових прав позивача, які підлягають захисту, а позов до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 417 359, 21 гривень - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Outcome: approved