Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом у якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] : - садовий будинок, загальною площею 98,6 кв.м. (житлова площа: 44,9 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,0460 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1822083000:06:000:0428, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Іванівська сільська рада, об`єднання садівничих товариств масиву «Барашівський», ділянка [NUMBER] ; - земельну ділянку, площею 0,0480 та, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1822083000:06:000:0214, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебуваючи в шлюбі сторони мали спільний бюджет, спільно приймали участь у придбанні речей домашнього вжитку. За час спільного проживання подружжям набуто вищезазначене спірне нерухоме майно. Оскільки на даний час сімейне життя погіршилось, відповідач відмовляється визнати за позивачем право на половину придбаного майна в період шлюбу, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому зазначив, що позов підлягає частковому задоволенню та не заперечує проти визнання спільною сумісною власністю земельну ділянку площею 0,0460 га., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Іванівська сільська рада, об`єднання садівничих товариств масиву «Барашівський», ділянка [NUMBER] . Категорично заперечує проти визнання спільною сумісною власністю садового будинку [ADDRESS] , об`єднання садівничих товариств масиву «Барашівський» та земельної ділянки під ним, оскільки кошти на його придбання він брав у знайомого та має особистий борг за вказане майно. На час придбання вказаного майна, позивачка була вагітна, а тому не приймала участі у його придбанні ні коштами, ні працею в набутті майна (а.с.48-53). Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених в ньому, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач позов визнав частково та посилався на доводи згідно письмового відзиву на позов, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №55 (а.с.14), від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). Під час шлюбу, 23 червня 2007 року відповідно договору купівлі-продажу [PERSON] придбав у власність земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0480 га., з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 1822083000:06:000:0214, що розташована в тов. «Монтажник» Барашівського масиву на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Силіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №2053 (а.с.22-23). За договором купівлі-продажу від 01 квітня 2016 року [PERSON] придбав у власність земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,046 га., з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 1822083000:06:000:0428, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Іванівська сільська рада, об`єднання садівничих товариств масиву «Барашівський» (а.с.24-26). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності садовий будинок №861, загальною площею 98,6 кв.м. (житлова площа: 44,9 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.17-18). Під час розгляду справи судом встановлено, що на момент придбання майна подружжям позивач [PERSON] працювала, що підтверджено копією її трудової книжки (а.с.108-110). Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.2 і ч.3 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом, відповідно подружжя не досягло згоди про порядок поділу майна. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також, ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно з ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові та оцінивши, відповідно до ст.89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Тлумачення ст.60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вищевказана позиція узгоджується із позиціями, висловленими Верховним Судом України в постанові від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та Верховним Судом в постанові від 07.11.2018 року у справі №405/2391/15-ц. В ході розгляду справи відповідачем надана копія рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2020 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 12 червня 2007 року, про те суду достеменне не відомо цілі отримання позики, та не доведено, що дружина (позивач по справі) давала згоду на отримання даної позики і вона використана в інтересах сім`ї (а.с.115-116.). Судом встановлено, що шлюбний договір між подружжям не укладався, згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між ними не було досягнуто, обставини для відступлення від засади рівності часток подружжя у спільній сумісній власності - відсутні. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що садовий будинок №861, загальною площею 98,6 кв.м. (житлова площа: 44,9 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, площею 0,0460 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1822083000:06:000:0428, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Іванівська сільська рада, об`єднання садівничих товариств масиву «Барашівський», ділянка [NUMBER] та земельна ділянка, площею 0,0480 та, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1822083000:06:000:0214, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя, а частки позивача і відповідача у даному нерухомому майні є рівними - по 1/2. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 860,00 гривень за подання позову, що підтверджується квитанцією від 23 вересня 2019 року (а.с.1). Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 860, 00 гривень. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з проведенням експертиз. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач на підтвердження стягнення судових витрат надала: договір про надання адвокатських послуг №33/19 від 17 вересня 2019 року (а.с.9). На думку суду зазначений вище розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для відповідача та не спростований учасниками провадження. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved