Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме просить виділити автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2014 року випуску їй у власність, просить визнати за нею право власності на зазначений автомобіль. У власність [PERSON] виділити: гарнітур кухонний - вартістю 32 000 грн., шафа коридорна-вартістю 21 000 грн., меблі м'які в вітальню - вартістю 20 000 грн., меблі дитячої кімнати - вартістю 20 000 грн., шафа кутова - вартістю 11 500 грн., мебельний гарнітур «Вітальня» - вартістю 16 000 грн., ліжко - вартістю 9 400 грн., котел газовий - вартістю 10 000 грн., диван - вартістю 8 000 грн., телевізор Самсунг - вартістю 7 500 грн., газова плита Гореніє - вартістю 6 000 грн., пральна машина Зануссі - вартістю 5 000 грн., картина «Золота осінь» - вартістю 10 000 грн., мікрохвильова піч Зелмер - вартістю 3600 грн., кухонний комбайн Філіпс - вартістю 1800 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач і відповідач перебувають у шлюбі з 31.08.1985р. За час перебування у шлюбі ними набуто спільне майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою м. Тернопіль, вул. Бродівська, 18, автомобіль марки Subary Forester, державний номер [NUMBER], автомобіль марки Skoda Fabia, державний номер [NUMBER], будівельні матеріали, мякі меблі, кухонну плиту, телевізор і мікрохвильову піч. Всього оцінює вартість спільного майна на суму 258619,00 грн. Оскільки між ними з чоловіком виник спір щодо належності кожному майна, просить поділити майно вищевказаним чином. Сторони подали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 26.02.2005р., що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 26.02.2005р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №218. Сторонами у шлюбі, згідно договору №F25062014/2714 від 25.06.2014р., придбано автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2014 року випуску. Також, за час шлюбу придбано : гарнітур кухонний - вартістю 32 000 грн., шафа коридорна-вартістю 21 000 грн., меблі м'які в вітальню - вартістю 20 000 грн., меблі дитячої кімнати - вартістю 20 000 грн., шафа кутова - вартістю 11 500 грн., мебельний гарнітур «Вітальня» - вартістю 16 000 грн., ліжко - вартістю 9 400 грн., котел газовий - вартістю 10 000 грн., диван - вартістю 8 000 грн., телевізор Самсунг - вартістю 7 500 грн., газова плита Гореніє - вартістю 6 000 грн., пральна машина Зануссі - вартістю 5 000 грн., картина «Золота осінь» - вартістю 10 000 грн., мікрохвильова піч Зелмер - вартістю 3600 грн., кухонний комбайн Філіпс - вартістю 1800 грн. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 Сімейного кодексу України, у якій йдеться про способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, також передбачає домовленість сторін про порядок поділу майна. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, беручи до уваги те, що сторони домовились про те, яке майно залишається у особистій власності кожного з них та про його вартість, позов слід задовольнити, поділивши майно подружжя, та визнати автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2014 року випуску особистою приватною власністю [PERSON]. Залишити у власності [PERSON]майно: гарнітур кухонний - вартістю 32 000 грн., шафу коридорну-вартістю 21 000 грн., меблі м'які в вітальню - вартістю 20 000 грн., меблі дитячої кімнати - вартістю 20 000 грн., шафа кутова - вартістю 11 500 грн., мебельний гарнітур «Вітальня» - вартістю 16 000 грн., ліжко - вартістю 9 400 грн., котел газовий - вартістю 10 000 грн., диван - вартістю 8 000 грн., телевізор Самсунг - вартістю 7 500 грн., газова плита Гореніє - вартістю 6 000 грн., пральна машина Зануссі - вартістю 5 000 грн., картина «Золота осінь» - вартістю 10 000 грн., мікрохвильова піч Зелмер - вартістю 3600 грн., кухонний комбайн Філіпс - вартістю 1800 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору та стягнути з відповідача в доход держави 1 266,80 грн. судового збору.

Outcome: approved