Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з березня 2016 року до січня 2017 року, що можуть підтвердити свідки. [INFO] від даних стосунків в них народився син [PERSON] . Відповідач відмовляється подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства. Дитина проживає разом з позивачем та є громадянином Російської Федерації, що в порядку ст. 496 ЦК України не позбавляє її права звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач працездатний, стан здоров`я дозволяє працювати, вважала, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини. Просила суд визнати батьківство [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , 2016 року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з позову позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з березня 2016 року по січень 2017 року фактично проживали у шлюбних відносинах без укладення шлюбу. Від цих стосунків сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 29.08.2018, [PERSON] , [INFO] є громадянкою Російської Федерації (а.с.5-6). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Невського району комітету по справам РАЦС правітельства Санкт-Петербургу, [PERSON] , народився [INFO] у м. Санкт- Петербург, РФ, в графі «отец» стоїть прочерк (а.с7). Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 19.03.2018, [PERSON] народився [INFO] у м. Санкт-Петербург, є громадянином Російської Федерації (а.с.8). Згідно копії довідки, виданої виконавчим комітетом Шульгинської сільської ради від 07.08.2019 №638, в будинку [ADDRESS] мешкає без реєстрації [PERSON] , 1981 року народження, голова домогосподарства [PERSON] , 1959 року народження, син [PERSON] , 2017 року народження (а.с.10). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є сестрою позивачки, вони постійно спілкуються з [PERSON] , підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з березня 2016 року по січень 2017 року. [INFO] у них народилась спільна дитина хлопчик [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що його дружина [PERSON] та [PERSON] є сестрами, тому йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу з березня 2016 року по січень 2017 року. [INFO] у них народилась спільна дитина хлопчик [PERSON] . 26.11.2019 року ухвалою Старобільського районного суду Луганської області у справі було призначено проведення судово-біологічної експертизи молекулярно -генетичного аналізу ДНК (а.с.29). Згідно копії листа Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, 21.01.2020 № 19/1212СЕ-19 було складено повідомлення про неможливість проведення експертизи, а саме проведення молекулярно-генетичних досліджень, за ухвалою Старобільського районного суду під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [INFO] , оскільки 14.01.2020 для відбору порівняльних зразків до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з`явились [PERSON] , малолітній [PERSON] , а [PERSON] не з`явився (а.с.35-36). Позивач вказує, що перебувала з [PERSON] у стосунках без укладення шлюбу, на підтвердження чого надала копії спільних фотознімків (а.с. 42-46). У шлюбі між собою [PERSON] та [PERSON] не перебувають. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 8 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності зі ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст.70 Закону України від 21квітня 1999року №606-XIV«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи що відповідач [PERSON] не з`явився для проведення судово-біологічної експертизи молекулярно -генетичного аналізу ДНК для визнання чи спростування батьківства щодо дитини, доказів на спростування доводів позивача не надав, застосовуючи відповідні норми права, судом встановлено, що у ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт батьківства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , тому приймаючи до уваги усі зібрані докази та обставини справи, діючи виключно в інтересах дитини, суд вважає за можливе, визнати [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] . З урахуванням викладеного вище, враховуючи, що аліменти на одну дитину присуджуються в 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved