Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявоюпро визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, якою просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 61,90 кв.м, житловою площею 45,10 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами; сарай літ. «Б», погріб літ. «В», літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», літній душ літ. «Ж», вбиральня літ. «З», огорожа літ. «№2»- «№4», колонка літ. «к», вигрібна яма літ. «к1», розташований за адресою: м. Південне Харківського району Харківської області, вул. Миру №36, в порядку спадкування. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Право приватної власності на житловий будинок , розташований за адресою: м.Південне Харківського району Харківської області, вул. Миру №36 (колишня адреса: вул.Червоного міліціонера №32) було зареєстровано в цілому за [PERSON]. Рішенням Виконавчого комітету Комаровської селищної ради депутатів трудящих [PERSON] дозволено звести нове домоволодіння та зобовязано після зведення нового домоволодіння знести старе. Після зведення нового будинку, старий будинок, право власності на який було зареєстровано, знесено. На новий будинок право власності не зареєстровано. 20 березня 1987 року [PERSON], помер. Останній був батьком позивача. Родиний звязок між сторонами підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про припинення одруження,витягом з державного реєстру актів цивільного стану щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Позивач прийняла спадщину після смерті батька вступивши в управління та володіння спадковим будинком, оскільки постійнопроживала в ньому до смерті батька, і проживає в даному будинку по теперішній час. У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, на даний будинок, позивачу відмовлено в звязку відсутністю правовстановлюючого документа на новостворений будинок та права власності за спадкодавцем, тому вона вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Представник позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідачанадав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та, що з рішенням винесеним згідно чинного законодавства згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: м.Південне Харківського району Харківської області, вул. Миру №36 (колишня адреса : вул.Червоного міліціонера №32) було зареєстровано в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого Комарівською селищною радою 22.06.1949р., що підтверджується довідкою з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації та копією вищезазначеного свідоцтва. Рішенням Виконавчого комітету Комаровської селищної ради депутатів трудящих від 08.05.1962р. №8, [PERSON] дозволено звести нове домоволодіння та зобовязано після зведення нового домоволодіння знести старе. В 1964-1968р.р. [PERSON], на підставі даного рішення, за проектом тип 994- VIII А, затвердженим 25.11.1962р. начальником БТІ, збудовано новий житловий будинок та господарські будівлі і споруди: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 61,90 кв.м, житловою площею 45,10 кв.м, сарай літ. «Б», погріб літ. «В», літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», літній душ літ. «Ж», вбиральня літ. «З», огорожа літ. «№2»- «№4», колонка літ. «к», вигрібна яма літ. «к1». Загальна вартість даного нерухомого майна становить 146 513 гривень. Після зведення нового будинку, старий будинок, право власності на який було зареєстровано, знесено. На новий будинок право власності не зареєстровано. Ці обставини підтверджуються довідкою з КП «ХРБТІ», технічним паспортом на будинок, копіями вищезазначеного рішення виконкому Комарівської селищної ради і проекту будівництва будинку. [PERSON] помер 20.03.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК України у редакції закону 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцем першої черги після [PERSON] стала його донька - [PERSON], родинні відносини якої зі спадкодавцем підтверджуються копією Свідоцтва народження [PERSON] та копією Свідоцтва про припинення одруження з [PERSON], згідно якого остання змінила своє дівоче прізвище з Лялюк на [PERSON]. Згідно із ст. 548 ЦК України, у вищезазначеній редакції, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК України, у редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до «Методичних рекомендацій, щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя», схвалених Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009р., під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, мається на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У ході судового розгляду справи встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла його донька - [PERSON], яка мешкала разом зі спадкодавцем на момент його смерті та була з ним зареєстрована в житловому будинку, що підтверджується копією Будинкової книги. Враховуючи, що інших спадкоємців не має та, що окрім позивача, на спадщину ніхто не претендує, суд приходить до висновку про необхідність визнати за Позивачем право власності в порядку спадкування на спадковий будинок, який входить до складу спадщини. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: approved