Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що з 21.01.2012 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. У шлюбі 01.04.2012 року у них народилися дитина [PERSON] Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейні взаємовідносини та ведення спільного господарства, з листопада 2016 року сторони разом не проживають. Позивач вважає подальше збереження шлюбу та примирення неможливим. Дитина проживає з матірю та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка зазначає, що вона любить сина і спроможна забезпечити його всім необхідним, постійно слідкує за станом здоровя дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з сином встановлений психологічний контакт, наявна привязаність один до одного. У звязку з викладеним, просить визначити місце проживання дитини з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що за останні роки відповідач неодноразово змінював місце своєї роботи, мав нерегулярний та непостійний дохід, іншої родини не має, не має на утриманні інших осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Ухвалою суду від 28.02.2017 року доручено Кілійському районному суду Одеської області здійснити допит [PERSON] та вручити копію позовної заяви з додатками. Ухвалу суду залишено без виконання. Вислухавши позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 21.01.2012 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №157936, виданим 21.01.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис№7. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №298196, виданим 11.04.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис№80. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з листопада 2016 року, сторони спільне господарство не ведуть. Позивачка [PERSON] любить дитину і спроможна забезпечити її всім необхідним, постійно слідкує за станом здоровя дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з сином встановлений психологічний контакт, наявна привязаність один до одного. Факти зловживання позивачкою спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти її аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дитини, і відповідно визначенню місця проживання дитини з нею, судом не встановлено. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.\~\~ Згідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~цього Кодексу. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки \~наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Крім того, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON] за її місцем проживання та вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно з 27.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01.04.2030 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved