Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 05 листопада 2010 року, який зареєстрований Відділом Цивільного Стану в Єдвабні, воєводство Вармінсько-Мазурське, Республіка Польща. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружні відносини між ними припинені з 2013 року, у зв`язку з чим вона разом з сином переїхала в Україну. 08.11.2019 року рішенням Рожищенського районного суду Волинської області шлюб між ними було розірвано. На даний час відповідач проживає окремо в Республіці Польща, дитина перебуває на її утриманні, відповідач будь-якої участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання добровільно не надає, не цікавиться його життям, здоров`ям та потребами. Покликаючись на викладені обставини, просила стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача Хитрик Р.І. в судове засідання не з`явився, суду надана письмова заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи від останнього на адресу суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ст.67 Закону України «Про міжнародне приватне право», зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Згідно з ст.28 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. В справах, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина, а також органи тієї Договірної Сторони, на території якої дитина має місце проживання. З матеріалів справи, зокрема копії рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 08.11.2019 року судом встановлено, що шлюб зареєстрований 05 листопада 2010 року Відділом Цивільного Стану в Єдвабні, воєводство Вармінсько-Мазурське, Республіка Польща, акт про одруження №14/2010 між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12-14). В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , місце народження: Щитно, Республіка Польща, родове прізвище та ім`я батька: [PERSON] , родове прізвище та ім`я матері: [PERSON] (а.с.15-16). Довідкою про реєстрацію особи громадянином України, виданої Генеральним консулом України в Гданську М.Д.Янків від 09.07.2013 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України (а.с.17). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, малолітня дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає (а.с.18). Також встановлено, що домовленості між батьками щодо участі в утриманні малолітньої дитини не досягнуто, а позивач наполягає на стягненні аліментів в примусовому порядку. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для неї утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. На підставі наведеного, враховуючи матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідач дійсно ухиляється від обов`язку по утриманню малолітньої дитини, хоча зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття, є працездатним і це гарантує стабільне надходження коштів на повсякденні потреби сина і відповідає його інтересам, а тому з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання. Згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.180, 182, 181, 191 СК України, ст.ст.16, 67 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved