Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який за вказаною адресою ніколи не проживав та не проживає. З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач у належному їй житлі не проживає, просить визнати його таким, що втратив право користування будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено підготовче провадження. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.08.2018 року закрито підготовче судове засідання у вищевказаній справі та призначено справу до розгляду по суті на 11.10.2018 року. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від останнього до суду подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.11.2014 року та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.5-6). Оскільки, позивач є власником вказаного будинку, а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи, а саме з будинкової книги вищевказаного домоволодіння та висновку про результати розгляду звернення від 11.07.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вищезазначену будинку, однак не проживає за вказаною адресою з 2001 року (а.с.7-13). За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] з 2001 року, тобто понад 1 (один) рік, а тому він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved