Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить змінити раніше визначений для стягнення розмір аліментів та стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 07.12.2009р.н., встановивши виплати в твердій грошовій сумі в розмірі по 1900 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 16 876,93 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 22.08.2009р. Проте, в 2012 році сторони фактично припинили подружні відносини і з цього часу проживають окремо. Від подружніх відносин у них народився син [PERSON], 07.12.2009р.н., який залишився проживати з матірю. На підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11.04.2014р., з відповідача [PERSON] в її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 07.12.2009р.н., стягуються аліменти в розмірі 1/3 частин від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Однак, на даний час такий розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини та забезпечення її потреби, оскільки у неї суттєво погіршився матеріальний стан, у звязку з чим стало важко самостійно забезпечувати достатній матеріальний рівень гармонійного розвитку дитини. Так, зокрема, на час прийняття рішення щодо стягнення аліментів, вона працювала, отримувала заробітну плату і не мала інших утриманців. На даний час, вона перебуває вже у другому шлюбі, у якому 25.02.2017 у неї народилась донька [PERSON], у звязку з чим не працює, доглядає за другою дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Відповідач, в свою чергу, жодної матеріальної допомоги, окрім примусового стягнення аліментів, на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо утримання дитини, а тому, в силу ст.192 СК України, просить змінити відповідачу розмір аліментів, раніше визначений рішенням суду. Крім того, вказує, що за період з 20.03.2014 і по даний час відповідач аліменти на підставі виконавчого листа не сплачував, у звязку з чим виникала заборгованість, яка залишається непогашеною по даний час, а відтак просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення щодо кожного зобовязання за період часу з 23.04.2014 по 23.10.2017, що становить 16\~876,93 грн. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 01.12.2017 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження. 29.01.2018 до суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог в якому просить змінити раніше визначений для стягнення розмір аліментів та стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 07.12.2009р.н., встановивши виплати в твердій грошовій сумі в розмірі по 1900 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 1% від суми прострочення, що станом на 01.02.2018 становить 18\~631,31 грн. Позивач [PERSON] подала до суду заяву за змістом яких позов з уточненнями підтримала в повному обсязі, просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності, при цьому проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча згідно вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або відзиву (заперечень) не поступало, а тому, в силу положень ст.ст.223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданих позивачами заяв фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, постановляючи заочне рішення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-СГ №212537 виданого 12.12.2009 Сихівським відділом РАЦС ЛМУЮ, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], 07.12.2009р.н., відтак, зобовязаний утримувати його до досягнення ним повноліття. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 11.04.2014 задоволено позов [PERSON] та вирішено стягувати з [PERSON], 22.07.1980р.н., в користь [PERSON] Алі-Кизи,17.02.1986р.н. на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 07.12.2009р.н., аліменти в розмірі 1/3 частин від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2014 і до досягнення дитиною повноліття. За змістом ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. При цьому суд звертає увагу на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, що визначають обовязок батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183, 184 СК України). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05.02.2014р. (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, змінюючи спосіб присудження аліментів, суд, встановлюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на дитину, бере до уваги, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, офіційно не працює, має нерегулярний та мінливий дохід. З представлених суду відомостей вбачається, що після прийнятого судом 11.04.2014 рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, яка вступила в новий шлюб, від якого у неї 25.02.2017 народилась донька [PERSON], у звязку чим позивач на даний час не працює, здійснюючи догляд за другою дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Суд вважає, що вказані зміни у матеріальному стані позивача та дитини, а також відсутність даних про працевлаштування відповідача та розмір отриманого ним щомісячного доходу, дають підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та присудження з відповідача аліментів на дитину у твердій грошовій сумі. Згідно з розясненнями, викладеними в п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням суду законної сили. При зміні та визначенні нового розміру аліментів, суд враховує, стан здоровя дитини, вік та потреби на її утримання повязані з навчанням та розвитком здібностей (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік»), матеріальне становище позивачки, яка не працює, має на утриманні дитину від іншого шлюбу, стан її здоровя, матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, відомості про працевлаштування якого відсутні, стан його здоровя, та приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., нарахування яких слід почати з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитини повноліття. При вирішенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення аліментів суд приходить до наступних висновків. Згідно із положеннями ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно довідки Сихівського ВДВС м.Львів №52322 від 20.11.2017 боржником [PERSON] аліменти не сплачувались за період з 20.03.2014 року по 01.11.2017 року на виконанні виконавчого листа №464/2834/14-ц виданого 11.04.2014 року Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] 07.12.2009р.н. аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно представленого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 1% від суми прострочення за період з 23.04.2014 по 01.02.2018 загальна сума неустойки становить 18\~631,31 грн. У відповідності до позиції, яка містяться в постановах Верховного Суду України від 25.11.2015р. в справі № 6-2022цс15, від 03.02.2016р. в справі № 6-1477цс15, оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги представлений розрахунок заборгованості по аліментах, складений у відповідності до вимог чинного законодавства та погоджується з методикою нарахування позивачем неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за правилами ст.196 СК України, а тому з урахуванням загальної кількості днів, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 23.04.2014 по 01.02.2018 складає 18\~631,31 грн. Згідно розяснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п.22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що відповідач у судове засідання повторно не зявився, не заявив та не представив суду жодного заперечення заявленим позивачкою вимогам (не надав відзив), не підтвердив їх належними та допустимими доказами, а тому із вищезазначених підстав суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення пені за прострочення аліментів є повністю підставними і такими, що підлягають до задоволення. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до частини задоволених вимог, слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 192, 196 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. за № 3 та

Outcome: partial