Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу та поділ майна подружжя. Позивач у поданій позовної заяві просила суд про наступне: 1.Встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю як жінка та чоловік без шлюбу з січня 2004 року до квітня 2014 року. 2.Визнати спільною сумісною власністю подружжя маймо, придбане за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 1998 року до квітня 2014 року: 1)Житлове приміщення - трикімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 42,1 кв.м., загальною площею 72 кв.м., придбана у 2000 році на ім'я Відповідача. Вартість квартири - 1 380 000 грн. 2)Житлове приміщення - п'ятикімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 67,60 кв.м., загальною площею 109,50 кв.м., придбана у 2004 році на ім'я Відповідача. Вартість квартири - 2 250 000 грн. 3)Земельна ділянка площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.02.2005 р., виданий на ім'я Відповідача на підставі договору купівлі-продажу № 5389 ВВЕ № 951123 від 05.10.2004 р. для будівництва та обслуговування жилого будинку. Вартість земельної ділянки - 418125 грн. 4)Земельна ділянка площею 0,1440 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.02.2005 р., виданий на ім'я Відповідача на підставі договору купівлі-продажу № 3389 від 09.08.2004 р. для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Вартість земельної ділянки -390250 грн. 5)Транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER 2.0», реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, придбаний на ім'я Позивача на підставі договору № 0707-23005 від 23.07.2007 р. Вартість транспортного засобу - 222 764 грн. Всього майна на суму - 4 661 139 грн. 3.Поділити спільно нажите майно подружжя між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] таким чином: Виділити Позивачу [PERSON] та визнати за нею право власності на майно: 1.4/5 частини житлового приміщення - п'ятикімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 67,60 кв.м., загальною площею 109,50 кв.м., придбана у 2004 році на ім'я Відповідача. Вартість квартири - 2 250 000 гри., вартість 4/5 частини квартири - 1 800 000 грн. 2.Земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.02.2005 р., виданий на ім'я Відповідача на підставі договору купівлі-продажу № 5389 ВВЕ № 951123 від 05.10.2004 р. для будівництва та обслуговування жилого будинку. Вартість земельної ділянки - 418 125 грн. 3.Транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER 2.0», реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, придбаний на ім'я Позивача на підставі договору № 0707-23005 від 23.07.2007 р., Вартістю 222764 грн. Всього майна на суму 2 440 889 грн. Виділити Відповідачу [PERSON] та визнати за ним право власності на майно: 1.1/5 частину житлового приміщення - п'ятикімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 67,60 кв.м., загальною площею 109,50 кв.м., придбана у 2004 році на ім'я Відповідача. Вартість квартири - 2 250 000 гри., вартість 1/5 частини квартири - 450 000 грн. 2.Земельну ділянку площею 0,1440 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.02.2005 р.,виданий на ім'я Відповідача на підставі договору купівлі-продажу № 3389 від09.08.2004 р. для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Вартість земельної ділянки - 390 250 грн. Всього майна на суму 840 250 грн. У мотивування позовних вимог вказує, щопроживала з відповідачем [PERSON] однією сім'єю як жінка та чоловік без шлюбу з січня 1998 року до квітня 2014 року. За час перебування з Відповідачем у фактичних шлюбних відносинах в них народилося двоє дітей, а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач з 2009 року почав зловживати спиртними напоями, внаслідок чого припинив працювати і дбати про матеріальне забезпечення сім'ї, постійно вчиняв сварки, ганебно поводився з дітьми та родичами. Вона намагалася зберегти сім'ю, але Відповідач не змінював свою поведінку, тому у квітні 2014 року вони остаточно припинили шлюбні стосунки. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2013 р. з Відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Але відповідач не сплачує аліменти. У період проживання однією сім'єю як жінка та чоловік без шлюбу з січня 1998 року до квітня 2014 року було придбане майно: -трикімнатна квартира [ADDRESS], придбана у 2000 році на ім'я Відповідача, вартістю 1 380 000 грн.; -п'ятикімнатна квартира [ADDRESS], житловою пл придбана у 2004 році на ім'я Відповідача, вартістю квартири 2 250 000 грн.; -Земельна ділянка площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.02.2005 р., виданий на ім'я Відповідача на підставі договору купівлі-продажу № 5389 ВВІ № 951123 від 05.10.2004 р. для будівництва та обслуговування жилого будинку, вартість земельної ділянки - 418 125 грн.; -земельна ділянка площею 0,1440 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.02.2005 р., виданий на ім'я Відповідача на підставі договору купівлі-продажу № 3389 від 09.08.2004 р. для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, вартістю земельної ділянки - 390250 грн.; -транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER 2.0», реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, придбаний на ім'я Позивача на підставі договору № 0707-23005 від 23.07.2007 р. , вартістю 222764 грн. Всього було придбано майна на суму 4 661 139 грн. Частина грошових коштів на придбання транспортного засобу була сплачена нею за рахунок кредиту, отриманого за кредитним договором № 700001116 від 03.09.2007 р., який був погашений, що підтверджується довідкою ЗАТ «Альфа-Банк» № 48762-70 від 07.09.2009 про відсутність заборгованості. Трикімнатна квартира [ADDRESS] була відчужена Відповідачем без її згоди. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 44636465 від 28.09.2015 р. вищевказана квартира була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчуком С.В Посилаючись на те що відповідач відчужив без її згоди трикімнатну квартиру [ADDRESS], вартість цієї квартири має бути врахована при поділі майна. У трикімнатній квартирі [ADDRESS] був зареєстрований син, [PERSON], у період з 14.06.2001 р. до 12.03.2009 р., що підтверджується довідкою ТОВ «Експлуатуюча Компанія «Основа Комфорт» № 521 від 20.10.2014 р. Крім того, у квартирі [ADDRESS] вона зареєстрована з 03.04.2004 р., а дочка, [PERSON], - з 03.04.2008 р., а відповідач - з 05.09.2013 р., що підтверджується довідкою КП «ЖЕО-Ю9». Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом- України, тобто з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. У зв'язку з тим, що трикімнатна квартира [ADDRESS] була придбана ними у 1998 році, тобто до набрання чинності СК України, до правовідносин треба застосовувати норми законодавства, чинного на час придбання спірного майна, зокрема положення Закону України «Про власність». Що стосується іншого спірного майна, придбаного за час проживання однією сім'єю без шлюбу, то застосовуються відповідні положення СК України, оскільки вищевказане майно було придбане після 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», в редакції, чинній на час придбання частини майна, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Крім того, при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що маютьістотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 ст. 60 СК України передбачено, що вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.Статтєю 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням того, що двоє спільних неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, мають хронічні хвороби, і відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, зловживає спиртними напоями, не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, також зважаючи те, що під час перебування у фактичних шлюбних стосунках відповідач відчужив без її згоди трикімнатну квартиру і приховав отримані кошти, позивач просить суд відступити від засади рівності часток подружжя при вирішенні справи, і визнати за нею право власності на 1\\4 частини квартири [ADDRESS], а за Відповідачем на 1/5 частину п'ятикімнатної квартири [ADDRESS]. Зважаючи на те, що їх з відповідачем діти потребують постійного медичного нагляду, у зв'язку з чим вона повинна регулярно відвідувати з ними лікарів, а наявність у неї транспортного засобу створює для цього можливість, позивач просить суд визнати за нею право власності на транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER 2.0». В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримує та наполягає саме на тому щоб позивачу було виділено 4/5 частини п'ятикімнатної квартири [ADDRESS], автомобіль та одна з земельних ділянок що на її думку буде відповідати засадам справедливості та буде враховувати інтереси дітей. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, пояснив, що з відповідачкою він дійсно разом працював, став проживати з нею однією сім?єю коли дізнався що остання завагітніла від нього першою дитиною. До придбання квартири по [ADDRESS] позивачка не має стосунку, бо ця квартира була придбана ще до початку їх відносин з позивачкою та до початку їх спільного проживання. До початку їх відносин з позивачкою він вже проживав в цій квартирі разом з батьком. Про продаж квартири позивачка не могла не знати оскільки допомагала в її продажу, показувала цю квартиру майбутнім покупцям, була присутня в нотаріальній конторі разом з ним. Кошти від продажу цієї квартири він вклав у проведення ремонту, оздоблення, придбання меблів для придбаної у 2005 році п'ятикімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 67,60 кв.м., загальною площею 109,50 кв.м., оскільки ця квартира була придбана без облаштування та ремонту. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснив, що саме для облаштування та ремонту п'ятикімнатної квартири [ADDRESS] були витрачені грошові кошти, отримані від продажу відповідачем належної йому квартири по [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 0,1440 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідачу вже не належить, оскільки на неї було накладено стягнення на користь ТОВ «МД Холдинг» на виконання виконавчого напису № 1251 виданого 09.10.2010 року. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що познайомилась із сторонами по справі у 2001 році. На момент народження сина позивач та відповідач вже мешкали разом у трикімнатній квартирі, потім купили п`ятикімнатну квартиру. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні давно знає позивачку оскільки раніше навчалась з нею у одній школі, потім втратила зв`язок з нею, знову стала спілкуватись з позивачкою коли в неї вже був хлопчик, спілкувались родинами. Позивач на той час проживала з відповідачем однією родиною та як їй відомо працювала у підпорядкуванні відповідача. Свідок [PERSON], батько відповідача, пояснив в судовому засіданні, що у 1988 році він звільнився з військової служби яку проходив за кордоном, та отримав на родину, у тому числі на той сина [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS], яка потім була приватизована. Своїх грошових коштів на придбання нерухомості син не мав. Кошти на придбання трикімнатної квартири були залучені від продажу квартири по [ADDRESS] та також він надав сину недостатню для придбання квартири частину грошових коштів з належних йому особистих грошових коштів. З метою поліпшення житлових умов двокімнатна квартира була продана та куплена трикімнатна квартира по [ADDRESS], яка була зареєстрована вже тільки на позивача. В ній вони і стали проживати разом з сином переїхавши з проданої квартири по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] к придбанню цієї квартири по [ADDRESS] не мала ніякого відношення, однією родиною вона на той час з його сином не проживала. Разом з позивачкою син став проживати після того як позивачка завагітніла. У 2005 році син придбав п`ятикімнатну квартиру [ADDRESS]. Ця квартира була придбана за спільні кошти його та сина. З позивачкою в нього були добрі відносини. Він возив їй сніданки коли, та будучі у 2000 році вагітною, знаходилась в лікарні, позивачці довірили займатися продажем трикімнатної квартири, тому не знати про те що квартира була продана вона не могла не знати. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що поліпшення житлових умов шляхом придбання трикімнатної квартири батьки відповідача планували давно, ще коли жили по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] своїх коштів на це не мав, оскільки навчався у військовому училищі, потім служив. Трикімнатну квартиру відповідачу купили його батьки, продавши перед цим свою приватизовану двокімнатну квартиру. Ця квартира була куплена задовго до того коли в ній стала проживати позивач [PERSON] Позивачка [PERSON] стала жити в цій трикімнатній квартирі з відповідачем [PERSON] коли завагітніла. До цього [PERSON] мав стосунки з іншою жінкою. Вислухавши сторони по справі, заслухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що факт проживання позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] однією сім'єю як жінка та чоловік без шлюбу з січня 2004 року до квітня 2014 року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Посилання позивача, на те щовона проживала з відповідачем [PERSON] однією сім'єю як жінка та чоловік без шлюбу з січня 1998 року свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло. Посилання представника відповідача на те, що позивачка [PERSON] на проживання з [PERSON] однією сім'єю як жінка та чоловік без шлюбу з січня 1998 року вказувала при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів що вказано в заочному рішенні суду про стягненні аліментів(а.с.21-22) і цей факт не підлягає доказуванню, суд сприймає критично. У заочному рішенні суду про стягненні аліментів(а.с.21-22) судом не досліджувалось питання часу сумісного проживання сторін однією сім'єю як жінка та чоловік без шлюбу. Предмет позову був стягнення аліментів, а не встановлення факту сумісного проживання сторін. Питання щодо встановлення факту сумісного проживання сторін суд в цьому рішенні не встановлював і період такого проживання не досліджував. В судовому засіданні встановлено, що позивач не мала відношення до придбання трикімнатної квартири [ADDRESS], договір купівлі-продажу якої хоча і був оформлений придбана на ім'я Відповідача, але позивач на час придбання цієї квартири з позивачем однією сім`єю не проживала. Ця квартира була придбана для поліпшення житлових умов сім`ї відповідача, батьків та самого відповідача за рахунок коштів отриманих як від продажу двокімнатної квартири приватизованої родиною відповідача по [ADDRESS] так і коштів батьків позивача. Це підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] які пояснили, що однією сім`єю позивач та відповідач стали мешкати лише як зв`ясувалось, що позивачка вагітна. У сторін по справі народилося двоє дітей, а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO](а.с.19,20). Таким чином згідно показів свідків саме з кінця 2000 року позивач та відповідач стали проживати разом як одна сім`я. Свідкок сторони позивача [PERSON] періодом з якого позивач та відповідач стали мешкати однією сім`єю називає січень 2001 року. Свідок позивача [PERSON] теж показала в судовому засіданні що часом початку спільного проживання позивача та відповідача є час народження першої дитини. Відповідно до дослідженого договору купівлі-продажу нерухомості [PERSON] 24.02.1998 року була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS](а.с.146). Відповідно до дослідженого договору купівлі-продажу квартири 18.03.2009 року ця трикімнатна квартира [ADDRESS] була продана [PERSON](а.с.147). Ця квартира не може бути майном яке було набуте у період фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як жінки та чоловіка без шлюбу, оскільки була придбана задовго до початку сумісного проживання сторін, початком якого як було встановлено в судовому засіданні є 2000 рік, коли позивачка завагітніла та народила першу дитину. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За нормами Сімейного Кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 СК України у випадку поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Крім того, при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що маютьістотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належне подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином незалежно від розірвання шлюбу сторони можуть поділити майно подружжя. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного Кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу було набуте таке майно, яке підлягає визнанню спільною сумісною власністю сторін як подружжя: -п'ятикімнатна квартиру [ADDRESS], житловою площею 67,60 кв.м., загальною площею 109,50 кв.м., придбана 03.11.2005 року на ім'я відповідача [PERSON], вартістю квартири 2250000 грн.; - Земельна ділянка площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.02.2005 р., виданий на ім'я відповідача [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу № 5389 ВВЕ № 951123 від 05.10.2004 р. для будівництва та обслуговування жилого будинку, вартістю 418125 грн.; - Транспортний засіб автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER 2.0», реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, придбаний на ім'я [PERSON] на підставі договору № 0707-23005 від 23.07.2007 р., вартістю 222764 грн. Згідно договору купівлі-продажу від 03.11.200 5 року відповідач [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], житловою площею 67,60 кв.м., загальною площею 109,50 кв.м.(а.с.120). У відповідності до Постанови № 1983962 Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2010 року на земельну ділянку площею 0,1440 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], було накладено стягнення на користь ТОВ «МД Холдинг» на виконання виконавчого напису № 1251 виданого 09.10.2010 року.(а.с.161). Таким чином ще з 2010 року земельна ділянка площею 0,1440 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], вибула з кола майна яке могло бути об`єктом розподілу за цим позовом. При поділі майна, у відповідності до ст. 70 СК України, суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, оскільки розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При цьому відступаючи від рівності часток сторін при розподілі часток у майні суд враховує те що автомобілем, як встановлено в судовому засіданні користується саме позивач в інтересах дітей, в інтересах дітей сторін буде і виділення при поділі земельної ділянки позивачу. Також відступаючи від рівності часток сторін при розподілі майна суд враховує принципи розумності та справедливості. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у справі понесені позивачем по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial