Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з квітня 2011 року вона проживала з відповідачем у цивільному шлюбі в його квартирі, за час проживання в них народилась дочка [PERSON], [INFO], батьком якої зі слів матері був записаний [PERSON], оскільки відповідач не бажав зареєструвати себе батьком дитини, хоча вони вели спільне господарство та дочка проживала з ними, а відповідач фактично визнавав себе батьком дитини та піклувався про неї як батько. В березні 2016 року вони з відповідачем розірвали сімейні відносини. Після цього вони перестали спільно проживати, при цьому відповідач аліменти на утримання дитини не сплачував та будь - яку іншу допомогу не надавав. З урахуванням того, що відповідач не визнає себе батьком дитини, а дитина потребує матеріальної допомоги, просила суд визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON], внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що він вимагав у позивачки зареєструвати себе батьком їх доньки [PERSON], однак вона його не послухала і сама записала дитину на своє ім'я, бажаючи отримувати допомогу від держави на утримання дитини, як мати-одиначка. Крім того вважає неправдивими доводи позивачки, що він не визнає себе батьком дитини та не надає ніякої допомоги на утримання доньки. Вказав, що дійсно в 2011-2016 роках вони з позивачкою проживали разом з їх спільною донькою [PERSON] і донькою позивача від іншого чоловіка [PERSON] однією сім'єю, у квартирі його матері в м. Києві. Вели спільне господарство, він завжди займався вихованням обох дітей і належним утриманням сім'ї, постійно купував дівчаткам іграшки, подарунки, одяг, памперси, продукти харчування, платив за дитсадок, інше. І донці [PERSON] і [PERSON] він подарив золоті сережки. Коли донька позивача [PERSON] ішла в перший клас (восени 2016 року), він її повністю зібрав до школи (одяг, канцелярські речі). Також купив [PERSON] часи-телефон на руку. Тобто завжди піклувався і утримував, як їх спільну доньку [PERSON], так і [PERSON] - доньку позивача. Після того, як в вересні 2016 року позивач пішла від нього жити до своєї матері з її співмешканцем, то він так само продовжував утримувати дітей, купує їм речі, продукти, подарунки на Новий рік, день народження. Його мати на кожні вихідні, дитячі канікули, свою відпустку, завжди забирає дітей до них на дачу в село Високе Брусилівського району і також утримує їх (купує продукти, речі, подарунки), займається їх вихованням. Отже, вважає очевидним, що він утримував і утримує їх доньку [PERSON]. Крім того, зазначив, що визнає позовні вимоги про визнання батьківства, оскільки дійсно є батьком його доньки [PERSON], [INFO], та вважає, що ніяких генетичних експертиз для підтвердження його батьківства проводити не потрібно. Позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково, оскільки позивач в своєму позові зазначає недостовірні дані, а саме що він нібито офіційно працює охоронцем на базі відпочинку «Млиново», має зарплату 8-10 тисяч гривень щомісячно, гарний стан здоров'я, не сплачує аліменти на інших дітей і відмовився в добровільному порядку вирішити питання щодо утримання доньки. Зазначив, що є безробітним з 17.11.2015 року, а тому не отримує ніяких доходів і зарплати в 8-10 тисяч щомісячно теж не має. Після звільнення і до отримання травми з операцією ноги, він іноді мав періодичні неофіційні підробітки. Крім того, з 05.04.2018 року до 17.04.2018 року він перебував в стаціонарі Київської міської клінічної лікарні №1, знаходився на скелетній витяжці до операції, яку провели 12.04.2018 року. Тому стан його здоров'я не є задовільним, а відновлення потребує значних фізичних і моральних зусиль та коштів для лікування і реабілітації. Також він має ще й сина [PERSON], [INFO], якого він також утримує і сплачує аліменти (600 гривень щомісячно), оплачує його навчання в коледжі (4000 гривень, раз в рік). Враховуючи все вищевикладене, вважає, що суд має визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме 779,5 гривень, що, становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 01.07.2018 року). В свою чергу позивач [PERSON] направила до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила наступне. Так, за період їх спільного проживання відповідач не звертався до відділу РАГС про реєстрацію себе батьком дитини, а також після розірвання їх сімейних стосунків відповідач не звертався до суду з позовом про визнання себе батьком дитини, тобто не бажав визнавати себе батьком дитини. Крім того вказала, що відповідач не надавав систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча йому цього ніхто не забороняв та не чинив перешкод. Вони дійсно з відповідачем у період 2011-2016 роки проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. На утримання дітей в дитсадку кошти сплачувались спільно, але відповідач не купував дітям іграшки, як стверджує він в своєму відзиві. Іграшки їм дарували куми, а речі для дітей давали їх знайомі. Коли старша дочка пішла до школи, то відповідач дав лише незначну суму у 800 грн. Після розірвання стосунків з відповідачем він ніяких речей дитині не купував та не утримував доньку, грошей не платив та іншої допомоги не надавав. Інколи дітей забирали мати та батько відповідача, але це було не кожні вихідні, а лише 2 дні на місяць, а після її звернення до суду ані відповідач, ані його батьки не брали дітей та не цікавились станом їх здоров'я, а також не надавали ніякої матеріальної допомоги, ніяких продуктів, а також інших подарунків. Всі ці доводи відповідача вважає видумкою та брехнею. Вказала, що за весь час після розірвання їх стосунків (більше 2-х років) відповідач бачив та зустрічався з дочкою всього декілька раз, ніяких коштів на утримання дочки він не надавав. Вважає, що відповідач не надав до суду жодного доказу, що він утримує дитину та надає в натуральній формі грошові кошти. У той же час відповідач надав до суду копії квитанцій про перерахування коштів на утримання сина від першого шлюбу, хоч офіційно аліменти з нього не стягуються. З наданих копій квитанцій не видно, що сам відповідач сплачує аліменти на утримання сина, оскільки їй відомо, що ці кошти сплачує його мати. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.06.2018р. у вказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, проти визнання за ним батьківства та стягнення аліментів в розмірі, зазначеному позивачем,не заперечував. Представник третьої особи Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без її участі відповідно до фактичних обставин справи. У відповідності з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, [PERSON] з квітня 2011 року та до березня 2016 року перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках. [INFO] [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції міста Києва зроблено відповідний актовий запис № 3224 від 09 листопада 2012 року, в якому батьком зі слів матері вказаний [PERSON] (а.с. 7). У відповідності до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька; за рішенням суду. Згідно ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справі, поясненнях учасників справи, їх представників. Так, в судовому засіданні сторони визнали, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], відповідач у справі. В ході судового розгляду справи сторони клопотань про проведення судово-генетичної експертизи не заявляли, посилаючись на те, що факт кровного споріднення між позивачем відповідачем та дитиною визнаний останнім та ніким не оспорюється. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно є кровним батьком дитини - [PERSON], [INFO]., в зв'язку з чим позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню. Як роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини, в зв'язку з чим з актового запису № 3224 від 09.11.2012 року відомості про [PERSON], як про батька [PERSON], [INFO]., необхідно виключити. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведених норм закону та всіх обставин справи, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні визнав вимоги [PERSON] у повному обсязі, в тому числі й щодо розміру аліментів на утримання дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача щомісячно на користь позивачки на утримання малолітньої дитини аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 02.11.2030 року. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, ст. ст. 125, 128 СК України, п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 180 - 183, 192 СК України та

Outcome: approved