Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 22.09.2020 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві [PERSON] вказує, що вона є рідною бабою [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є відповідач [PERSON] . Позивач вказує, що починаючи з березня 2012 року [PERSON] фактично проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідачка матеріальної допомоги дитині не дає. Позивач зазначає, що [PERSON] своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Як вказує позивач, вона неодноразово пропонувала відповідачці спілкуватися з сином, купувати йому одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у його вихованні та утриманні, однак остання цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я сина, не дбає про його інтереси. Батько дитини невідомий, оскільки запис у свідоцтві про народження у розділі відомості про батька записаний зі слів матері згідно ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд (з урахуванням уточнених позовних вимог) позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , та призначити її піклувальником [PERSON] та передати [PERSON] їй на виховання. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, у своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] . Відповідач не заперечувала, що син з 2012 року проживає з [PERSON] , що йому там добре, він знаходиться на повному утриманні [PERSON] , а вона не приймає участі у його утриманні і вихованні. Представник третьої особи Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9, 11-13, 39). Державна реєстрація актового запису про народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с. 16). Згідно довідки, яка видана Воронинцівською сільською радою Оржицького району Полтавської області, дитина [PERSON] , [INFO] , з березня місяця 2012 року постійно проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , і перебуває на її повному утриманні (а.с. 15). У акті обстеження умов проживання жительки [ADDRESS] [PERSON] , який складено 14.09.2020 року зазначено, що остання проживає у власному будинку. З березня 2012 року у будинку разом з [PERSON] проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] , учень 10 класу Новооржицької ЗОШ І-ІІ ст. Вищевказаний будинок обладнаний газовим опалення, водопостачання - свердловина. В середині будинку проведений ремонт кімнат, всі кімнати умебльовані. В житловому будинку створені всі необхідні умови для проживання, відпочинку та належного розвитку мешканців (а.с. 14). Згідно повідомлення Оржицької районної державної адміністрації сім`я [PERSON] із серпня 2012 року перебувала на обліку Оржицького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, по причині алкогольної залежності, ухилення від виконання батьківських обов`язків, безробіття та знята з обліку у грудні 2014 року у зв`язку з відсутністю позитивної динаміки та негативність [PERSON] до співпраці з працівниками Центру. У зв`язку з вищевказаним сім`я даної особи під соціальним супроводом не перебувала (а.с. 30). В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає з [PERSON] в одному селі і добре знає і позивача і відповідача, що змалечку вихованням та утриманням [PERSON] займалась [PERSON] , дитина була завжди охайно та гарно вдягнута, [PERSON] забезпечувала його всім необхідним для навчання та розвитку, а відповідач зовсім не цікавилася життям свого сина, дитина просто не змогла б жити в тих умовах, в яких проживає відповідач. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, а [PERSON] багато років виховує та утримує хлопця, який забезпечений всім необхідним, [PERSON] виховала дуже чемного і привітного хлопця. У висновку про можливість та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 18.11.2020 року зазначено, що орган опіки і піклування Оржицької районної державної адміністрація вважає за можливе і доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 03.11.2020 року змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с. 39). Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від участі у вихованні сина, переклавши весь тягар на бабусю. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, якщо поведінка відповідача зміниться щодо участі у вихованні неповнолітньої дитини, то відповідно до вимог змісту ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати й батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи питання щодо вимог про призначення піклувальником суд виходить із наступного. Статтею 6 СК України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Оскільки, на час завершення розгляду справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення позивача піклувальником неповнолітнього [PERSON] , на даний час відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Разом з тим, суд приходить до висновку, що до вирішення питання про призначення піклувальника [PERSON] , його потрібно залишити на вихованні та утриманні [PERSON] , в сім`ї якої тривалий час проживає дитина. Це буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial