Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання, в твердій грошовій сумі, у розмірі по 2000 грн. з кожного, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і довічно та судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що є непрацездатною пенсіонеркою. Її дохід складає лише пенсія, якої не вистачає на проживання, харчування, оздоровлення та придбання ліків. Відповідачі є її синами, які можуть надавати допомогу, але ухиляються від свого обов`язку. Враховуючи байдуже відношення синів, відсутності їх поваги та враховуючи скрутне матеріальне становище та стан здоров`я просила стягнути аліменти на її утримання. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 14.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 27 січня 2021 року. В судовому засіданні 27 січня 2021 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву. В якому вони просять суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву зазначають, що всі відповідачі офіційно не працевлаштовані, перебувають в скрутному матеріальному становищі, мають потребу в забезпеченні власних родин, на утриманні у кожного перебувають неповнолітні діти, тому не мають фінансової можливості допомагати матері. Кожному з відповідачів належить на праві часткової власності по 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Зауважують, що стягнення з відповідачів аліментів у заявленому позивачем розмірі, враховуючи наявність у відповідачів на утриманні дітей, відсутність у відповідачів достатнього доходу, поставить відповідачів у вкрай скрутне становище та призведе до порушення прав дітей на їх утримання. Посилаються також на те, що відповідачі не мають власного житла окрім частки у приватизованій разом із матір`ю квартири, тому вимушені винаймати житло. Зауважують, що позивач отримує пенсійне забезпечення на рівні достатньому для проживання, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.Відповідачам стало відомо зі слів самого позивача та зі слів [PERSON] , остання, яка вже має у власності 2 квартири в даному будинку, уклала з позивачем договір довічного утримання, за умовами якого вона взяла на себе зобов`язання довічно утримувати позивача, в рахунок чого отримує 2/5 частини квартири [ADDRESS] , а також житловий будинок позивача, розташований у селі Руде Володарського району Київської області. Зважаючи на це, твердження позивача про відсутність у позивача жодних інших засобів для існування є безпідставними, так само як і безпідставними є твердження позивача, що вона потребує додаткових коштів у твердій грошовій сумі на своє утримання. Позивач не потребує матеріального утримання, оскільки отримує пенсію в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, отримує утримання від відповідачів у вигляді сплати за житлово-комунальні послуги, у вигляді придбання продуктів харчування та товарів з аптеки, а також отримує допомогу у вигляді довічного утримання. Крім цього, позивач забезпечена власним житлом (2/5 частини трикімнатної квартири у м. Києві та житловим будинком у Київській області), при цьому тягаря з утримання та обслуговування свого помешкання, у тому числі з комунальних платежів, не має. Відповідачі переконані, що ініціатором звернення до суду з даним позовом являється [PERSON] , яка уклала з позивачем договір довічного утримання та має намір заволодіти квартирою, користуючись довірливістю позивача, її похилим віком та зловживання нею алкогольними напоями. Відповідачі заперечують щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс, у тому числі щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, який не відповідає складності розгляду справи, що розглядається у спрощеному провадженні та об`єму наданих правничих послуг. Позивач в судовому засіданні не наполягала для надання їй часу для підготовки відповіді на відзив. Не заперечувала проти розгляду справи в даному судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила суд позов задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що розмір пенсії є вкрай низький 1746 грн. його не вистачає ані на одяг, продукти харчування. Живе впроголодь. Не може придбати ліків. Останні два роки після поховання її матері проживає у Києві в приватизованій квартирі в якій їй належить 2/5 частини та кожному із синів по 1/5 частці. Разом із нею в квартирі проживає син [PERSON] із сім`єю. Відносини між сторонами вкрай напружені, вони її ображають, намагаються створити нестерпні умови для проживання, щоб вона звільнила квартиру. Вона не має доступу до їжі, яку споживає сім`я сина, оскільки вони користуються власним холодильником, який закривають в іншій кімнаті. Через зламану ногу, яка невірно зрослася, їй важко пересуватися. Має вікові хвороби щодо підвищеного тиску, хворобу із серцем, нирками, тому потребує медикаментозного лікування. Також зауважила, що іноді продукти харчування їй купують сусіди, просила суд допитати в якості свідка [PERSON] . Зауважила, що все життя допомагала синам, за життя чоловіка, який помер у 2011 році була матеріально забезпечена. Матеріально допомагала синам допоки не почала мати сама потребу. Посилаючись, що всі її сини здорові, працюють, мають достатній заробіток, мають власні сім`ї, їй не допомагають, ані продуктами харчування, ані грошима, просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Прокопенка В.В. - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зауважив що, починаючи з 1991 року, позивач перебуваючи у віці 47 років, будучи здоровою та працездатною особою, припинила працювати та почала жити повністю за рахунок відповідачів та за рахунок покійного чоловіка. Через що, вважають, що позивач має незначний розмір пенсійного забезпечення. Посилається, що позивач не піклувалась про відповідачів. Через її недбалість загинув наймолодший із синів [PERSON] у віці 4 років. Усе утримання родини забезпечував покійний батько відповідачів та чоловік позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Також зазначає, що є переконання, що ініціатором даної справи є подруга позивача [PERSON] , із якою вона уклала договір по життєвого утримання та (або) заповіт задля привласнення нею частки квартири, що належить позивачу. Посилаючись на висновок Верховного Суду у постанові від 10.10.2018 року у справі № 301/160/17 просить суд відмовити в позові. Відповідач [PERSON] суду повідомив, що має на своєму утриманні двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проживає в квартирі разом із своєю сім`єю та матір`ю. Пояснив, що після смерті батька у 2011 році, захворіла бабуся тому мати переїхала проживати до неї, щоб її доглядати в сел. Руде Київської області. А він разом із сім`єю приїхав жити у квартиру [ADDRESS] , 1/5 часткою якої він володіє. Сплачує комунальні послуги та несе тягар її утримання. Запевняє суд, що матері допомагає, зокрема сплачує за неї комунальні послуги за житло, на що надав квитанції про сплату комунальних послуг. Після смерті бабусі мати два роки, як повернулася до квартири та проживає разом. Зазначає, що іноді купував їй ліки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що має на своє утриманні трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На утримання яких сплачує аліменти близько 2000 грн. щомісяця. Також витрачає кошти на оренду житла. Матері не допомагає, оскільки вона проживає разом із братом, який про неї піклується. Офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід. Зазначає, що коли померла баба, надавав кошти на її поховання. Разом із братами організовували та сплачували поминальний обід. Возив матір до села та привозив її до Києва. Мати до нього про допомогу не зверталась. Він не може працювати із фізичним навантаженням через хворобу хребта. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що має на своєму утриманні дитину [PERSON] , [INFO] . Проживає разом із родиною в квартирі в тещі. Власного житла не має. Також зазначає, що іноді купував матері деякі ліки, спілкується дуже рідко, бо спілкування з нею його дратує, вона увесь час скаржиться що їй погано, її ображають, ніхто не допомагає, що вона щось потребує. Грошові кошти матері не давав, іноді купував щось. Продовж року не пам`ятає коли востаннє. Зазначає, що мати має в селі спадкову хату після смерті баби. Гроші позивач витрачає на речі, які їй не потрібні. Отримує пенсію тому вважає, що забезпечена усім необхідним. Не погоджується із розміром, який просить позивач стягнути суд. Допитана, як свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1980 року проживає в квартирі [ADDRESS] є сусідкою позивача. Давно знає родину [PERSON] . Відносин ніяких немає. Посилається, що впродовж двох останніх років часто зустрічає на подвір`ї позивача [PERSON] , яка скаржилася на відсутність коштів на продукти. З літа 2020 року свідок почала поповнювати за власною ініціативою мобільний телефон позивача, щоб вона мала змогу на спілкування. Іноді купує їй продукти, оскільки в позивачки дуже хворі ноги, їй важко пересуватися, вона ходить з палицею через неправильного зрощення після перелому. Нога набрякає та позивач важко пересувається. Свідок пояснила, що була в позивача дома та на власні очі бачила, що в холодильнику відсутні продукти харчування, тому почала щомісяця періодично купувати та надавати їй продукти харчування. Іноді на прохання позивача купувала їй ліки. В родині неприязливі стосунки по відношенню до позивача. Разом із позивачем проживає у квартирі наймолодший син [PERSON] разом зі своєю родиною. Мати ображають. Вона була свідком подій, які виникли в родині 01 січня 2021 року, через сварку, за якої дружина відповідача вирвала у кімнаті, яку займає позивач улаштовану свідком ручку-замок з можливістю зачинятися. На запитання представника відповідача, свідок пояснила, що дійсно надала позивачу кошти для звернення за правовою допомогою до суду з позовом, через ставлення відповідачів, які не допомагають матері. Також під присягою та будучи попередженою за надання неправдивих свідчень, свідок запевнила суд, що має достатній матеріальний стан, у її власності є дві квартири. Із позивачем жодних договір, щодо пожиттєвого утримання не укладала. Заповіт позивач на її ім`я не посвідчувала. Вона за власного бажання та співчуття допомагала позивачу. Вислухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється матір`ю відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 18-20). Позивач має статус пенсіонера та отримує щомісячно пенсію в розмірі 1744 грн. 99 коп., що підтверджується Пенсійним посвідчення серії [NUMBER] № [NUMBER] та довідкою про доходи № 6449914175618412 (а.с. 12,14). З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що позивач [PERSON] перебуває під наглядом терапевта, невролога та кардіолога. Має потребу в медикаментозному лікуванні (а.с. 13). Отже, судом встановлено, що позивач у зв`язку з пенсійним віком та наявністю вікових захворювань, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку мають можливість надавати їй повнолітні діти. На сьогоднішній день її діти, не допомагають їй матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2021 році зокрема осіб, які втратили працездатність: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. На момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. У грудні пенсія позивача становила - 1776,76 грн., за січень 2021 року розмір пенсійного забезпечення позивача невідомий. Однак, суд не може погодитися із твердженням відповідачів та представника одного з відповідачів, що це може бути правовою підставою для відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Згідно висновку, який зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові 05 вересня 2019 року (справа 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19) положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2018 року у справі № 759/1315/17-ц, провадження № 61-10396св18, в якому було зазначено, що отримання пенсії у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, доводить відсутність потреби та необхідності отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено обставин, передбачених положенням ст. 204 СК України, як правову підставу для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати матір, тому що відповідачами не доведено що вона ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд з урахуванням досліджених в повноті всіх наявних доказів, стану матеріального забезпечення позивача, яка отримує пенсію в сумі 1776,76 грн., станом на грудень 2020 року, з урахуванням її похилого віку, стану здоров`я, наявності літніх захворювань та потребу в медикаментозному лікуванні, що доводяться випискою з амбулаторної карти, відсутність іншого доходу, що в сукупності доводить необхідність позивача в утриманні зі сторони відповідачів - її повнолітніх синів. Вирішуючи питання про розмір утримання, який підлягає стягненню з кожного з відповідачів, на користь позивача суд ураховує їх майновий стан. Зокрема, за їх твердженням відповідачі офіційно не працюють. Суд звертає увагу, що будучи фізично здоровими, зворотного суду не доведено, у працездатному віці, відповідачі працюють без працевлаштування, забезпечуючи себе та свої родини. Судом враховано, що кожний з відповідачів має на утриманні власну родину, відповідач [PERSON] трьох неповнолітніх дітей, в [PERSON] один син повнолітній, який продовжує навчання, в [PERSON] двоє неповнолітніх дітей. Приймаючи до уваги, що лише відповідач [PERSON] єдиний із синів проживає разом із позивачем в належній на праві спільної часткової власності квартирі, проте квартиру, яка належить на праві приватної власності його друживі здає в найм знайомим, що ним визнано в судовому засіданні, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з [PERSON] на користь матері [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 13.01.2021 року довічно. З урахуванням того, що відповідач [PERSON] має на утриманні одного повнолітнього сина, проживає разом із сімєю в квартирі у тещі, що ним визнано в судовому засіданні, працює без офіційного працевлаштування, суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь матері [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 13.01.2021 року довічно. З відповідача [PERSON] , який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, з урахуванням його обов`язку по їх утриманню, винаймає житло для проживання, працює на стації технічного обслуговування без працевлаштування, суд стягує на утримання матері [PERSON] аліменти в сумі 500 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 13.01.2021 року довічно. На переконання суду визначений розмір буде достатнім для задоволення найменших необхідних потреб позивача [PERSON] , що в сукупному щомісячному розмірі разом із пенсійним забезпеченням становитиме 3676 грн., виходячи з розрахунку (1900 грн.+1776) та не поставить в край тяжкий стан відповідачів, виходячи з розміру стягнутих з кожного аліментів. Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 302 грн. 67 коп. з кожного в рівних частинах. На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., в рівних частках з кожного по 666 грн. 67 коп. Суд не враховує твердження представника відповідача про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, що ці витрати понесла свідок. Дані твердження спростовуються доказами наявними у справі, а саме квитанцією, в якій платником витрат на правову допомогу зі складання позовної заяви понесла позивач.

Outcome: partial