Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням В обґрунтування вимог вказала, що вона з донькою, відповідачем по справі зареєстровані за адресою: [INFO] ( Коротченко)[ADDRESS] на підставі договору №569/1 про найм житла у гуртожитку від 15.09.2004. Згідно договору вона винаймає кімнату площею 22.6 кв.м. Відповідач більше двох років в кімнаті не проживає. Вона забрав свої особисті речі виїхала, де вона може знаходитьсь їй не відомо. За цей час [PERSON] в житлі не зявлялась, жодного разу нарахування за житлово комунальні послуги не сплатила, тим самим поставила її в тяжке матеріальне становище, тому що вона змушена нести всі витрати по утриманню помешкання та оплати послуг самостійно. Оскільки відповідач без поважної причини не мешкає за постійним місцем реєстрації більше ніж 6 місяців, вона вимушена за захистом порушених прав звернутися до суду. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просив розглядати справу за її відсутності, про що подала заяву. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини не явки суду не повідомила. Представник третьої особи виконкому районної у місті ради [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства, про що подала заяву. Суд вважає можливим розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що відповідно до договору №569/1 про найм житла у гуртожитку КЖП №17 від 15.09.2004, [PERSON] та [PERSON] надано кімнату загальною площею 22.6 кв.м. Обидві зареєстровані за адресою: [INFO] (Коротченко)[ADDRESS], що підтверджується довідкою від 18.08.2016, виданою Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку « ЦЕРЕУС-1Б». Згідно акту від 22.08.2016, посвідченого уповноваженою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку « ЦЕРЕУС-1Б» [PERSON], [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2014 року. Згідно ст. 71,72 ЖК України зазначено, що особу може бути судом визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона понад шість місяців не проживає у спірному будинку без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється\~ протягом\~ семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за\~новим місцем проживання особи, рішення\~ суду яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином обов'язок по зняттю особи з реєстраційного обліку за рішенням суду виникає у третьої особи - Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, після набрання вказаним рішенням законної сили.\~ За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. На підставі викладеного і

Outcome: approved