Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про надання дозволу на виготовлення дитині [PERSON], [INFO], проїздного документу для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд сина за кордон, без згоди батька [PERSON]. В обґрунтування вимог вказала, що з 24 лютого 2006 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 11 травня 2006 року у них народився син [PERSON]. В звязку з тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, через те, що [PERSON] постійно пиячив та вчиняв сварки та жодного дня не працював вона подала позов про розлучення, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13січня 2012 року шлюб між ними було розірвано та визначено місце проживання спільної дитини [PERSON] з нею. Після розірвання шлюбу та по цей час, дитина проживає разом знею та перебуває на її утриманні. Місце мешкання [PERSON] їй невідомо, хоча протягом останніх 7 років вона вживала заходів, щодо його розшуку. Її мати [PERSON] є єдиною рідною людиною, постійно проживає у Російській Федерації, є громадянкою даної держави, бажає, щоб вона та її дитина могли вільно її навідувати, що посприяє воззєднанню сім'ї та надасть можливість створити для дитини умови для виховання, розвитку та позитивного морально-психологічного клімату в родині, а також повноцінному забезпеченню потреб дитини. Вже 7 років, відповідач участі у вихованні та догляді сина не бере, розвитком дитини не цікавиться. Отримати від нього, у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього за кордон для воззєднання родини неможливо. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку. Тому вона просить суд, надати дозвіл виготовлення дитині [PERSON], [INFO], проїздного документу для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд сина за кордон без згоди батька [PERSON]. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, у звязку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Служби у справа дітей виконкому Жовтневої районної в місті [PERSON] ради [PERSON] у судове засідання не зявилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст.\~169\~ЦПК України та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 24 лютого 2006 року зареєстрованому Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 92, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2012 року. Від спільного життя у них народився син - [PERSON], 11 травня 2006, про що зроблено відповідний актовий запис за № 553 в свідоцтві про народження дитини, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького управління юстиції Дніпропетровської області, копія свідоцтва долучена до матеріалів справи. Дитина проживає з позивачкою, та знаходиться на її утриманні, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Добровільно [PERSON] не надає згоди на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина, [PERSON] за кордон, без свого супроводу. Статтею 33 Конституцією України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею\~313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом\~ України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України , Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.\~ \~ \~ \~ Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: -\~за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування\~ \~ у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; -\~без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; - у разі предявлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України\~ громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів\~ цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті\~ 135 Сімейного кодексу України; час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття\~ 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської\~ гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Оскільки судом встановлено, що виїзд неповнолітньої дитини позивачки [PERSON], 11 травня 2006 народження за кордон не суперечить інтересам дитини, є доцільним з точки зору виховання дитини, їх розвитку та відпочинку, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справа дітей виконкому Жовтневої районної в місті [PERSON] ради про надання дозволу на виготовлення дитині проїздного документу для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved