Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Димитровської міської ради про визнання права власності на спадщину, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], який постійно по день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. Зазначену квартиру чоловік позивача придбав у [PERSON], 22 липня 2000 року за договором купівлі-продажу, який було укладено на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток». Позивач з моменту придбання квартири постійно мешкала та до теперішнього часу мешкає у квартирі разом зі своїми дітьми: [PERSON], 1994 року народження та [PERSON], 2005 року народження. Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, то вона звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини. Але виявилось, що документи на квартиру не відповідають чинному законодавству. В теперішній час позивач позбавлена можливості розпорядитися квартирою, оскільки угода купівлі-продажу не посвідчена нотаріально. Вважає, що як спадкоємець першої черги за законом, в установлений законом шестимісячний строк фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, розпоряджається речами домашньої обстановки та вжитку. Просила суд визнати за нею право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. Сторони, їх представники та треті особи до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягала, представник позивача надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника, позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Судом встановлено, що 22 липня 2000 року регіональною товарною біржею «Юго-Восток» укладена угода купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], згідно з якою [PERSON] продала, а [PERSON] купив зазначену квартиру (а.с. 15). Своє право власності на квартиру, [PERSON] зареєстрував у БТІ м.Димитров 25 жовтня 2000 року (а.с. 16, 17-18). [INFO] року чоловік позивача [PERSON] помер (а.с. 13, 14). Позивач, разом з дітьми [PERSON], 1994 року народження та [PERSON], 2005 року народження зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] з 6 грудня 2005 року(а.с. 19). За даними державного нотаріуса Димитровського міського нотаріального округу, наданими станом на 11 вересня 2014 року, 7 вересня 2011 року позивачу [PERSON] та [PERSON], 1994 року народження, [PERSON], 2005 року народження видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року на 1/3 частину автомобіля кожному, мати померлого - [PERSON] надала заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 23, 24, 25). Дослідивши докази по справі суд вважає що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами України . Оскільки правовідносини щодо відчуження квартири виникли до 1 січня 2004 року, то суд вважає, що при вирішенні спору, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли мiж сторонами в потрiбнiй в належному випадку формi досягнута угода з усіх істотних умов. За змістом статті 224 ЦК УРСР iстотними умовами для укладення договору купівлi-продажу є передача продавцем майна у власнiсть покупця i обов'язок покупця прийняти майно i сплатити за нього певну грошову суму. Суд вважає, що сторони договору, уклавши договiр купівлi - продажу квартири, досягли згоди з усіх істотних умов договору, оскільки договiр мiж ними був пiдписаний добровiльно, без примусу, вимоги про визнання його у майбутньому недiйсним вiд сторiн не заявлялись. Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР якщо одна iз сторiн договору повнiстю або частково виконала угоду, яка потребує нотарiального оформлення, а друга сторона ухиляється вiд нотарiального оформлення угоди, то суд вправi визнати цю угоду дiйсною. Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договiр купівлi-продажу жилого будинку повинен бути нотарiально оформлений, якщо хоча б однiєю iз сторiн є громадянин. Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON], позивач мешкала разом з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, він не заявив про відмову від неї, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], діти померлого [PERSON], 1994 року народження та [PERSON], 2005 року народження, а тому суд вважає, що немає підстав для визнання за позивачем права власності на одну цілу частку квартири, а є підстави для визнання за нею права власності на 1/3 частину спірної квартири, оскільки 2/3 частини квартири за законом належить її дітям. Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що на даний час втрачена будь-яка можливість іншим, ніж у судовому порядку чином вирішити питання про належність спірної квартири позивачеві, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власностi на 1/3 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] Представник відповідача Димитровської міської ради позов визнав (а.с. 31). Відповідно до частини четвертої статті 174 Цивльного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. На пiдставi ст.ст.47 ч.2, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст.328, 1267, 1268 ЦК України,

Outcome: partial