Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: державна виконавча служба Марганецького міського управління юстиціїї про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі рішення Маргнанецького міського суду від 11.04.2003 року та виконавчого листа № АЕ-55 від 11.04.2013 року, відповідач з 31.03.2003 року зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання доньки- [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів свого заробітку (доходу), щомісяно до повноліття доньки. До 2009 року відповідач сплачував аліменти, а з 2009 року з невідомих причин перестав сплачувати аліменти у повній мірі на утримання дитини. [INFO] доньці виповнилося 18 років, у зв'язку з чим 17.10.2017 року державним виконавцем ДВС Маргганецького міського управління юстиціїї в Дніпропетровській області винесена постанова про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та повернення виконавчого документа про, що відповідач був повідомлений. В наслідок цього з 30.04.2009 року по [INFO] за ним утворилась заборгованість по виплаті їй аліментів, на утримання доньки в сумі 587 468,79 грн., що підтверджується розрахунком заборгнованості державного виконавця. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Частиною 3 ст. 195 СК України передбачено, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору -судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України - відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що виникають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Оскільки, виходячи із положень ст. 196 СК України неустойка (пеня) нараховується не із загальної суми основного боргу, а із суми поточних аліментів за кожен місяць, вважає за необхідне проводити розрахунки неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 30 квітня 2009 року по [INFO] наступним чином: - за 2009 рік в розмірі - 997,68 гривень, за 2010 рік в розмірі - 1 793,75 грн. за 2011 рік в розмірі - 1 939,04 грн., за 2012 рік в розмірі - 2 559,37 грн., за 2013 рік в розмірі - 2 614,86 грн., за 2014 рік в розмірі - 2 895,52 грн., за 2015 рік в розмірі - 3 646,82 грн. за 2016 рік в розмірі - 3 586,64 грин, за 2017 рік в розмірі - 3 073,94 грн. Всього смуму неустойки за вказаний період становить 23 107,62 грн. Вважає, що відповідач має можливість сплатити нараховану пеню за прострочку сплати аліментів так, як на теперішній час він має стабільний заробіток, хоча офіційно не працює, має власне житло, апвтомобіль і причеп, однак в добровільному порядку виплатити вкаазану заборгованість та пеню не бажає. Крім зазначеного вказана заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який достовірно знаючи про свій обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду, добровільно аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість. Простиьь суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам за пеіод з 30.04.2009 року по [INFO] в сумі 58 468,79 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 23 107,62 грн., а всього - 81 576,41 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 січня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву, не надав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 25 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Мар-ганецької міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 331 ( а.с.12). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2003 року по справі № АЕ-55 2003 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] до її повноліття на користь матері [PERSON] у розмірі ? частини заробітку, починаючи з 31.03.2003 року. На виконання рішення, міським судом 11.04.2003 року було видано виконавчий лист ( а.с. 11), який знаходився на примусову виконанні у Марганецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. З 2009 року відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки. [INFO] донька - [PERSON] досягла повноліття, у зв'язку з чим стягнення аліментів припинилося. В наслідок ухилення відповідача від сплати аліментів з 30.04.2009 року по [INFO] за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 58 468,79 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця Марганецького міського ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області від 17.10.2017 року ( а.с. 6-8). Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають відносини, які регулюються ЦК України, СК України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Частиною 3 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору -судом. Відповідно до вимог ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підп.-риємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають ви-конанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Втім, у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 30.04.2009 року по [INFO] в сумі 58 468,79грн. За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментам підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України - відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що виникають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до розрахунку неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 30 квітня 2009 року по [INFO], становить 23 107,62 грн. Заборгованість зі сплати аліментів за період з 30.04.2009 року по [INFO], становить 58 468,79 грн. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачкою, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16, та суд погоджується із ним у повній мірі. Отже, виходячи із положень ст. 196 СК України неустойка (пеня) нараховується не із загальної суми основного боргу, а із суми поточних аліментів за кожен місяць, на підставі чого суд вважає за необхідне проводити розрахунки неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 30 квітня 2009 року по [INFO] наступним чином: - за 2009 рік в розмірі - 997,68 гривень; за 2010 рік в розмірі - 1 793,75 грн.; за 2011 рік в розмірі -1 939,04 грн.; за 2012 рік в розмірі - 2 559,37 грн.; за 2013 рік в розмірі - 2 614,86 грн.; за 2014 рік в розмірі - 2 895,52 грн.; за 2015 рік в розмірі - 3 646,82 грн.; за 2016 рік в розмірі - 3 586,64 грин; за 2017 рік в розмірі - 3 073,94 грн. Загальна сума неустойки за вказаний період становить 23 107,62 грн. Суд приходить до висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача, який зобов'язаний був за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, проте з 2009 року перестав виконувати свої обов'язки по сплаті аліментів, порушене право позивача на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає судовому захисту, а позовні вимоги, в цій частині, задоволенню, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved