Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 27 квітня 2007 року Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 68, посилаючись на те, що від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. На цей час аліменти на утримання дитини не стягнуто, але вона має намір вирішувати це питання у судовому порядку. Зазначила, що не має наміру створювати батькові дитини перешкоди в участі у вихованні дочки. Причиною розірвання шлюбу позивач вказує те, що останні шість років в сім`ї тривають напружені стосунки, а суттєві непорозуміння останнім часом призвели до того, що з січня 2020 року вони остаточно припинили жити однією сім`єю, з того часу мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть, незважаючи на те, що до вирішення житлового питання залишаються проживати в одному житлі. Примирятися наміру не мають, оскільки прагнення не стали спільними, почуття кохання, поваги та довіри втрачено, а тому бажання відновлювати сімейні стосунки відсутнє. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно, його збереження неможливе, суперечить її інтересам. Спір по майну та житлу відсутній. Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку, але до суду не з`явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити /а.с. 18/. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог /а.с. 19/. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.04.2007 Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 68 /а.с.3/, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] /а.с.4/, яка проживає з позивачем /а.с.9/. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду. Відповідно до ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, на час розгляду справи спір про її утримання і майновий спір між сторонами відсутній. При цьому суд враховує, що шлюбні стосунки подружжя не підтримує, спільно господарство не веде, відповідач позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не бажає відновлювати своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд враховує, що позивач не просить стягнути з відповідача понесені ним витрати, тому вважає, що стягнення судового збору з відповідача на користь позивача недоцільно, водночас слід повернути позивачу 50 % сплаченого ним судового збору з державного бюджету України.

Outcome: approved