Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: постановити рішення, яким розділити спільне майно подружжя в рівних частках, а саме: визнати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , відповідно визнати за відповідачем право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. про державну реєстрацію запису № 16988113 від 18 жовтня 2016 року про право власності власника [PERSON] на об`єкт нерухомого майна номер 1059704180000 на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору про пайову участь з послідуючим виключенням рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 31948884 від 20 жовтня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна; стягнути з відповідача на користь позивача 3 907,40 грн судового збору та вартість витрат на отримання правової допомоги у розмірі 1 020 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 серпня 2008 року зареєструвала шлюбу із відповідачем та мають від шлюбу доньку [PERSON] , [INFO] . 20 травня 2016 року відповідачем було укладено договір № 50/2/210 про пайову участь у будівництві однокімнатної квартири з Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «РАЙОН» в особі голови кооперативу Венглюк В.В. Згідно із додатковою угодою № 1 до договору № 50/2/210 від 20 травня 2016 року про пайову участь від 14 вересня 2016 року відповідач, як асоційований член кооперативу, набув право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 16,3 кв.м, загальною площею 39,1 кв.м. Сума пайового внеску на дату укладання даної додаткової угоди становила 627 800,00 грн і була сплачена станом на 14 вересня 2016 року. Додатково було сплачено 5 200 грн за видачу ключів від квартири 30 вересня 2016 року і відповідач отримав посвідчення про членство кооперативу № 50. 08 вересня 2016 року було оформлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на ім`я відповідача. 14 вересня 2016 року було підписано акт прийому-передачі квартири за вказаною адресою між ОК ЖБК «РАЙОН» та відповідачем, для оформлення права власності на вищезазначену квартиру, в якому зазначено загальну вартість квартири у розмірі 627 800,00 грн. 11 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РАЙОН-СЕРВІС» в особі директора Русакова Г.В. уклало з відповідачем договір про надання послуг з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70929984 від 20 жовтня 2016 року, сформованої приватним нотаріусом КМНО Вдовиченко Н.О., нею, в якості держреєстратора, було зареєстровано право власності за номером запису про право власності 16988113 від 18 жовтня 2016 року на квартиру [ADDRESS] за відповідачем на підставі всіх перелічених документів. Шлюб між сторонами було розірвано відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року. Відповідач не визнає прав позивача на вищезазначену квартиру, що набута ними у шлюбі, і не надає згоди на реєстрацію її місця проживання в цій квартирі. Відповідач не надає будь-яких коштів на утримання їх дочки, не визнає за нею право на Ѕ частину спірної квартири. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні, сторонам роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи (а.с.85-88). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у цій справі, призначено її до судового розгляду по суті та встановлено загальний порядок дослідження доказів (а.с.122-123). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена. Подала заяву, в якій позов підтримала, просила суд його задовольнити, справу розглядати у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у своєму листі, що надійшов до суду 24.07.2019 просила слухати справу без її присутності, з рішенням суду погоджується (а.с.118). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, яка просила справу розглянути без її участі, та відповідача, який, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, та за згодою сторони позивача ухвалити заочне рішення. Згідно із ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 07 серпня 2008 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.30). Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. 20 травня 2016 року між відповідачем та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «РАЙОН» укладено договір № 50/2/210 про пайову участь у будівництві однокімнатної квартири в об`єкті будівництва клубний дім «LIGHT HOUSE» за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-12). Відповідачем відповідно до квитанцій до прибуткового ордера було оплачено пайові внески відповідно до Договору № 50/2/210 про пайову участь від 20.05.2016 (а.с.14-16). Згідно із додатковою угодою № 1 до договору № 50/2/210 від 20.05.2016 про пайову участь від 14 вересня 2016 року відповідач, як асоційований член кооперативу, набув право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 16,3 кв.м, загальною площею 39,1 кв.м. Сума пайового внеску на дату укладання даної додаткової угоди становила 627 800,00 грн і була сплачена станом на 14 вересня 2016 року (а.с.13). 30 вересня 2016 року відповідач отримав від ОК «ЖБК «РАЙОН» посвідчення про членство кооперативу № 50 (а.с.17). 08 вересня 2016 року ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» на ім`я відповідача було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.18-21). 14 вересня 2016 року між ОК «ЖБК «РАЙОН» та відповідачем [PERSON] було підписано акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] до Договору № 50/2/210 від 20.05.2016 про пайову участь (а.с.22). Між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙОН-СЕРВІС» укладено договір про надання послуг з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу від 11 квітня 2017 року (а.с.23-27). Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70929984 від 20.10.2016, приватним нотаріусом КМНО Вдовиченко Н.О., в якості держреєстратора, було зареєстровано право власності за номером запису про право власності 16988113 від 18 жовтня 2016 року на квартиру [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] (а.с.27). Відповідно до Звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем [PERSON] . ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки», ринкова вартість однокімнатної квартири № 18, загальною площею, 39,10 кв.м, що розташована у будинку [ADDRESS] , станом на 07.05.2019 складає 929 770 грн (а.с.48-84). Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вказане нерухоме майно - квартира була придбана сторонами за час їх шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 370 Цивільного кодексу України визначено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Таким чином, з огляду на норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, а також права та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає за можливе визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м, залишивши у власності [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м. Оскільки спірне майно - квартира, що зареєстрована на праві власності за відповідачем підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя та поділу з визнанням права власності на Ѕ її частину за кожним із подружжя, то позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. про державну реєстрацію запису № 16988113 від 18.10.2016 про право власності власника [PERSON] на об`єкт на об`єкт нерухомого майна номер 1059704180000 на квартиру [ADDRESS] з послідуючим виключенням рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 31948884 від 20 жовтня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна є похідною від вимоги про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, а тому застосовуються як наслідок відповідно до вимог закону. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Наталія Олександрівна про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину спільної квартири. У порядку ч.ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу у розмірі 1 020,00 грн, що підтверджуються Угодою № 144 про надання правової допомоги (витяг) від 22.02.2019 року та квитанцією від 27.02.2019 (а.с.35, 36). У відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 5 417,25 грн (а.с.33, 34, 47). Враховуючи наведене та

Outcome: approved