Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, [PERSON], на її користь 49 605 грн. 51 коп. інфляційних витрат та 8\~528 грн. 11 коп. трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення грошового зобовязання в сумі 439\~000 грн. 00 коп., які відповідач повинен був сплатити на її користь згідно умов мирової угоди; стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 25 березня 2013 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області затверджено мирову угоду, яка набрала законної сили 31 березня 2013 року, відповідно до умов якої в порядку грошової компенсації стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 500\~000 грн. 00 коп. наступним чином: 50\~000 грн. 00 коп. в строк до 30 квітня 2013 року включно, інші 450\~000 грн. 00 коп. частинами кожні 3 (три) місяці, але не пізніше ніж у строк до 28 лютого 2014 року. Однак, як зазначає позивач, [PERSON] належним чином умови укладеної мирової угоди не виконує, до 30 квітня 2013 року кошти в розмірі 50\~000 грн. 00 коп. не надав; протягом всього часу перерахував різними платежами кошти, загальна сума яких склала 61\~000 грн. 00 коп. Факт істотного порушення договору (мирової угоди) [PERSON], а саме несплати компенсації на користь [PERSON] в сумі 500\~000 грн. 00 коп., встановлено судовимми рішеннями, а саме рішеннями Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року, від 15 липня 2016 року, від 27 квітня 2017 року. Позивач вказує, що прострочене грошове зобовязання станом на 13 липня 2017 року не сплачено, його розмір з 19 листопада 2016 року за період 237 днів становить 439\~000 грн. 00 коп.; інфляційні витрати за прострочення грошового зобовязання становлять 49\~605 грн. 51 коп., відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми становлять 8\~528 грн. 11 коп. У звязку із викладеними обставинами позивач і вимушена звернутись до суду. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи; згідно змісту її позову та наданої заяви, просила розглянути справу без її участі та без участі її представника, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляджу справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. 15 грудня 2017 набув чинності Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільно-процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Згідно із частиною 3 статті Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до пункту 9 частини 1 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, ретельно вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Частиною 4 статті 82 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, зі змісту рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2017 року по цивільній справі №537/5559/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, яке набрало законної сили 06 червня 2017 року, вбачається, що ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 25 березня 2013 року, яка набрала законної сили 31 березня 2013 року, затверджено мирову угоду, за умовами якої [PERSON] зобов'язався передати [PERSON] в порядку компенсації при розподілі спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в розмірі 50 000 грн. 00 коп. в строк\~ до 30 квітня 2013 року, та грошові кошти в розмірі 450 000 грн. 00 коп. частинами кожні 3 (три) місяці, але не пізніше ніж до 28 лютого 2014 року. В добровільному порядку відповідач [PERSON] не виконав в повному обсязі мирову угоду,\~ сплативши на користь [PERSON] лише 61 000 грн. 00 коп. Зазначеним вище судовим рішенням від 27 квітня 2017 року встановлено також, що рішенням Крюківського районного суду місті Кременчука Потавської області від 31 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов'язання по мировій угоді 3% річних в сумі 8\~659 грн. оо грн. та інфляційні втрати в сумі 79\~136 грн. 33 коп. за період з 01 березня 2014 року по 01 листопада 2014 року. Окрім того, рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 липня 2016 року зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов'язання по мировій угоді в розмірі 439 000 грн. 00 коп. 3% річних в сумі 21 938 грн. 00 коп. та інфляційні втрати в сумі 200 184\~ грн. 00 коп. за період з листопада 2014 року\~по червень 2016 року включно, а також стягнуто судові витрати в розмірі 5\~921 грн. 68 коп. за подачу позову. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2017 року по цивільній справі №537/5559/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, яке набрало законної сили 06 червня 2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення грошового зобов'язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 25 березня 2013 року, 3% річних в розмірі 5\~087 грн. 59 коп та інфляційні втрати в розмірі 26\~815 грн. 39 коп. за період з 01 липня 2016 року по 18 листопада 2016 року. Таким чином, факт порушення відповідачем, [PERSON], умов мирової угоди та наявності його заборгованості перед позивачем, [PERSON], підтверджено вказаними вище судовими рішеннями. Станом на момент розгляду справи відповідачем виконано мирову угоду від 25 березня 2013 року частково, сплачено на користь позивача кошти в розмірі 61\~000 грн. 00 коп., а непогашена заборгованість становить 439\~000 грн. 00 коп. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно положень статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання, до яких можуть бути застосовані норми статті 625 Цивільного кодексу України. Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 05 грудня 2011 року роз'яснив, що мирова угода являє собою цивільно-правове зобовязання, до якого можна застосовувати положення статті 625 Цивільного кодексу України; стаття 625 Цивільного кодексу України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу; при цьому чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи, документи, приймаючи до уваги встановлений в судовому засіданні факт невиконання відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 25 березня 2013 року, та, як наслідок, наявності його заборгованості перед позивачем в розмірі 439\~000 грн. 00 коп., суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на її користь суму інфляційних витрат в розмірі 49 605 грн. 51 коп., а також три проценти річних від простроченої суми за прострочення грошового зобовязання в розмірі 8\~528 грн. 11 коп. за період з 19 листопада 2016 року по 13 липня 2017 року. Оскільки статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України ( в редакції від 15 грудня 2017 року) передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved