Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ«Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» та просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника за період з 07.08.2018 р. по 16.10.2018 р. в сумі 9265,41 грн., посилаючись на невиконання зобовязань відповідача щодо повного розрахунку з нею при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що в період з 03.10.2001 р. по 06.08.2018 р. вона працювала у відповідача, звільнившись за власним бажанням. З 28.07.2017 р. по 31.07.2018 р. вона перебувала у відпустці по догляду за малолітнім сином. З дати звільнення відповідачем жодних виплат в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі не здійснено, сума боргу по заробітній платі становить 3330,81 грн., яка узгоджена відповідачем, однак не стягується виконавчою службою. Тому виходячи з викладеного та наданих нею розрахунків, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрити провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року за клопотанням представника відповідача здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву (а.с. 36-38) зазначено, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлена позивачем у 2,7 разів перебільшує суму заборгованості з заробітної плати та ніяким чином не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Вважають, що при встановленні фактичних обставин справи судом слід врахувати можливе зловживання з боку працівника, коли особа, зловживаючи своїм правом на звернення до суду з необмеженим строком із вимогою про стягнення належних їй виплат,навмисно чекає певний період, аби стягувати з роботодавця 5-6-кратну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Окрім цього не можна не враховувати той факт, що, як вбачається з тексті позову, позивач працевлаштований, тобто відсутність шкоди для позивача у вигляді заробітної плати, не одержаної за період затримки розрахунку. Крім того, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав належних доказів вини власника у порушенні строків розрахунку. Вважають, що несумлінне ставлення колишнього керівництва, у відношенні якого наразі розглядається кримінальне провадження, до своїх службових обовязків потягли собою наслідки, такі як відшкодування заробітної плати та компенсацію у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, але це не є підставою для відповідальності для АТ «НДПІ «Механобрчормет» перед позивачем, тому просять в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали позову, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] з 03 жовтня 2001 року працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», звільнена 06 серпня 2018 року на підставі ст. 38 КЗпП України по догляду за дитиною до досягнення дитиною 14-річного віку (а.с. 6 копія трудової книжки). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Частиною першою статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», заборгованість з нарахованої [PERSON], але не виплаченої своєчасно заробітної плати за період роботи з 01.08.2018 р. по 06.08.20918 р. станом на 10.10.2018 р. складає 3330,81 грн. (а.с. 10 копія довідки). В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем також надано копію розрахункового листа за серпень 2018 року (а.с. 11), який суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною). Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 06 серпня 2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за червень 2018 року та липень 2018 року. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з\~пунктом 8\~розділу IV\~Порядку,\~нарахування виплат,\~що обчислюються\~із середньої\~заробітної плати\~за останні\~два місяці\~роботи,\~провадяться шляхом\~множення середньоденного\~(годинного)\~заробітку на\~число робочих\~днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] до 31.07.2018 р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звільнилась 06.08.2017 р., пропрацювавши лише 1 день. Згідно абзацу 4 пункту 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно пункту 4 Порядку, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Так, згідно розрахункового листка за серпень 2018 р., позивач відпрацювала 1 робочий день, денний оклад її становить 189,09 грн., а отже виходячи з викладеного середньоденний заробіток складає суму 189,09 грн. Період затримки розрахунку при звільненні складає з 07.08.2018 по 16.10.2018 р. включно (18 робочих дні у серпні, 20 робочих днів у вересні, 11 днів жовтня 2018 року) та становить 49 робочих днів. Середньомісячний заробіток позивача виходячи з викладеного складає 189,09 грн. * 49 днів = 9265,41 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Посилання відповідача у своєму відзиві на невідповідність заявлених сум середнього заробітку та інфляційних втрат принципам справедливості, добросовісності та розумності, суд відхиляє, оскільки затримка виплати заробітної плати з серпня 2018 року теж не відповідає принципам добросовісності та розумності. З тих же підстав суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо зловживанні позивачкою своїм правом позивача на звернення до суду з необмеженим строком із вимогою про стягнення належних їй виплат, оскільки своєчасна виплата належних виплат, в тому числі й заробітної плати, є не правом, а обовязком роботодавця, який ним не виконується. Наявність працевлаштування позивача не позбавляє її права на отримання компенсації втрати частини доходу, оскільки відповідачем порушено строки виплати заробітної плати з його вини як роботодавця. Стосовно несумлінного\~ставлення колишнього\~керівництва,\~у відношенні\~якого наразі\~розглядається кримінальне\~провадження,\~до своїх\~службових обовязків,\~та виникнення\~в звязку\~з цим\~вимог до\~відповідача,\~то суд\~наголошує,\~що позивач\~працювала саме\~в АТ\~«НДПІ «Механобрчормет»,\~а факт встановлення вини конкретної особи у невиплаті заробітної плати працівникам підприємства, не позбавляє права підприємства звернутися до цієї особи в порядку регресу. При цьому іншого розрахунку суми середнього заробітку, відповідачем не надано. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved