Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в лютому 2019 року до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , в якому прохає визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником вищезазначеного житлового будинку. Відповідачка [PERSON] проживала в даній квртирі разом з братом позивачки [PERSON] до жовтня 2018 року. Їх син [PERSON] зареєстрований в даному житловому будинку. Після розірвання шлюбу 31.10.2018 року [PERSON] разом з сином проживає за іншою адресою. Реєстрація [PERSON] в житловому будинку, який належить на праві власності позивачці порушує її право розпоряджатися нерухомим майно на власний розсуд, так як укладення правочинів відносно цього майна потребує згоди органу опіки та піклування. Позивачка в останнє судове засідання надала письмову заяву про розгляд справ без її участі, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка в останнє судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала, так як вона не має місця реєстрації, тому зареєструвати сина за місцем свого проживання не має можливості. Реєстрація дитини була здійснена за згодою батька, який також зареєстрований за даною адресою. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення згідно яких проти задоволення позову не заперечує. Треті особи - сектор реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Гадяцької міської ради та орган опіки та піклування Гадяцької міської ради надали заяви про розгляд справи без участі їх представників. Згідно письмових пояснень орган опіки та піклування заперечує проти визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням,оскільки це порушує його права. Згідно договору купівлі-продажу від 02 липня 1996 року позивачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 06.02.2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21 грудня 2018 року та 07 лютого 2019 року встановлено, що в квартирі [ADDRESS] ніхто на даний час не проживає, в тому числі малолітній [PERSON] . В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Враховуючи, що батько дитини - [PERSON] на час розгляду справи зареєстрований за вищевказаною адресою, тому відсутні підстави для визнання таким, що втратив право користування його малолітнього сина [PERSON] . Згідно ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України -особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] не проживають в квартирі починаючи з жовтня 2018 року, тобто на момент звернення до суду, визначений ч.2 ст.405 ЦК України річний строк не закінчився, тому у позивачки не виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Outcome: dismissed