Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулась до суду з позовом про стягнення з ПрАТ СК «Альфа Страхування» штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання, зокрема: 3 % річних у розмірі 2 388,00 грн., пені в сумі 22 937,01 грн. та втрат від інфляції у розмірі 9 850,96 грн., а з [PERSON]матеріальної шкоди в сумі 113 752,04 грн., мотивуючи несвоєчасністю виконання грошового зобов'язання по страховому відшкодуванню виплаченому ПрАТ СК «Альфа Страхування», а відносно [PERSON]перевищенням фактичної вартості відновлюваного ремонту її транспортного засобу над лімітом відповідальності ПрАТ СК «Альфа Страхування». Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження, того ж дня учасникам справи направлено про це повідомлення, яким одночасно сторонам роз'яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений ухвалою судді строк заяв або клопотань від сторін не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 08 червня 2015 року водій [PERSON] близько 04 год. 20 хв. у місті Києві на перехресті вул. Боричів узвіз та вул. Володимирська узвіз, керуючи автомобілем Opel Vectra д.н.з. [NUMBER] не надав перевагу в русі автомобілю марки MG 350 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по головній, в результаті чого допустив з ним зіткнення, та в подальшому відбулось зіткнення з автомобілем Chevrolet Lacetti д.н.з. [NUMBER], чим порушив вимоги п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 16.11 Правил дорожнього руху, а вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Подільського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року у справі за матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності № 758/3652/16-п і, відповідно до приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. На момент настання дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. [NUMBER], була застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа - страхування», згідно полісу №АЕ/3603832 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу з 27 червня 2015 року до 26 червня 2016 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн. Згідно договору № 0111-0109-0030 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави від 18 травня 2013 року, майнові інтереси [PERSON], пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «MG 350», д.н.з. [NUMBER], були застраховані Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Строк дії договору, за умови повної сплати страхових платежів, встановлений до 19 травня 2018 року. Вартість транспортного засобу оцінена в 124 900,00 грн. 09 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» з повідомленням про настання страхового випадку, однак 19 січня 2016 року їй було повідомлено про відсутність підстав для здійснення регламентної виплати, а відтак не погоджуючись із цим [PERSON] звернулась до судупро стягнення страхового відшкодування. Рішенням апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у справі № 755/82/17, яким задоволено позов та стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 1500,00 грн., пеню у розмірі 2 728,76 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 288,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 325,20 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а всього на загальну суму 57 393,16 грн. та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Постановою Верховного Суду від 27 червня 2018 року рішення апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року скасовано, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року залишено в силі. 27 липня 2018 року на виконання постанови Верхового Суду відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., витрат за проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 1 500,00 грн., пеню у розмірі 2 728,76 грн., три відсотки річних в сумі 288,00, інфляційних витрат за період з 12 жовтня 2016 року по 21 грудня 2016 року у розмірі 2 325,20 грн. та судовий збір 551,20 грн., на загальну суму 57 393,16 грн. Відповідно до частини першої статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини першої ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими. Тобто несплата страховиком страхового відшкодування у повному обсязі у передбачені законодавством строки, є неналежним виконанням грошового зобов'язання, внаслідок чого має місце прострочення виконання такого зобов'язання. Отже, підлягають застосуванню положення статті 625 Цивільного кодексу України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Частиною другою цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. Стаття 625 Цивільного кодексу розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу, зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 Цивільного кодексу України. Вбачається, що правильним є застосування ст. 625 Цивільного кодексу України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання у спорах, що виникають з договорів страхування. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми (аналіз Верховним Судом України від 30 червня 2011 року судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12). Таким чином, з огляду на те, що страховиком було здійснено виплату по відшкодуванню штрафних санкцій за період з 12 жовтня 2016 року по 21 грудня 2016 року, а фактично їх виплату здійснено 26 липня 2018 року у [PERSON] виникає право вимоги за прострочення виконання грошового зобов'язання, а відтак підлягають стягненню з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» штрафні санкцій за період 22 грудня 2016 року по 26 липня 2018 року, зокрема: 3% річних, пеня та інфляційне збільшення боргу у розмірі 35 175,97 грн., а вимоги позову в цій частині задоволенню. Стосовно вимог позову щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, слід зазначити наступне. На виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у справі № 755/82/17 приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» серед іншого здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн. Зі звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 51547/1 від 10 серпня 2016 року завданого власнику транспортного засобу «MG 350», д.н.з. [NUMBER] вбачається, що: -до настання дорожньо-транспортної пригоди ринкова вартість КТЗ складала 194 464,00 грн.; -після настання дорожньо-транспортної пригоди вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу складає 187 647,33 грн. Утилізаційна вартість транспортного засобу «MG 350», д.н.з. [NUMBER]після дорожньо-транспортної пригоди складає 30 711,96 грн., що вбачається зі звіту про утилізаційну вартість КТЗ № 56/22.10.17 від 30 жовтня 2017 року. Отже, різниця між вартістю транспортного засобу до, та після настання дорожньо-транспортної пригоди складає 163 752,04 грн., з яких 50 000,00 грн. на виконання рішення суду відшкодовано на користь позивача. Згідно з п. 32.7 частиною першою ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу є складовою загальної вартості матеріально: збитку відповідно до п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісні: транспортних засобів від 24 листопада 2003 року, затвердженої Наказом Міністерстві юстиції України та Фонду державного майна України, згідно з яким «Вартість матеріально: збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості». І підтверджується також правовою позицією ВСУ у справі № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року, в якій зазначено, що величина втрати товарної вартості автомобілю після дорожньо-транспортної пригоди має враховуватись судами при визначенні фактичного розміру заподіяної шкоди власнику. Відповідно до частини другої ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Оскільки відповідальність відповідача ПрАТ СК «Альфа Страхування» обмежується розміром страхового відшкодування в сумі 50 000 грн., яка відшкодована позивачу на підставі рішення суду, різниця між фактичним розміром шкоди, завданої позивачу, у зв'язку із пошкодженням його транспортного засобу і страховою виплатою, що складає 113 752,04 грн підлягає стягненню із відповідача [PERSON] Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши вищевказані норми права, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного окремого доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі встановлених судом обставин,

Outcome: approved