Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ «АСТРА БАНК», ТОВ «НВО «Український завод електрообладнання», [PERSON], в якому просить визнати припиненим іпотечний договір № 699004045496003/1-1 від 11.06.2013 посвідчений ПН ХМНО Погрібною Т.П. за реєстровими № 994, та зняти заборону відчуження предмету іпотеки, вилучивши відповідні записи про іпотеку № 126329, №1262688, записи про обтяження № 1263698, №12622774, внести відмітку про погашення запису про іпотеку № 9932950 та погашення запису про заборону № 9932900 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.06.2013 р. між нею та ПАТ «Астра Банк» було укладено Іпотечний Договір № 6990040454496003/1-1, відповідно до умов якого іпотека забезпечувала виконання кредитного забов'язання позичальником ТОВ «НВО «Український завод електрообладнання».Згідно умов генерального кредитного договору позичальник був зобов'язаний повернути банку в строк до 10.06.2016 року грошові кошти у розмірі 3 919 800,00 грн., при чому дата 10.06.2016 року була визначена, як граничний термін повернення коштів. Відповідно до умов договору іпотеки позивач передала у іпотеку власне майно, а саме квартиру [ADDRESS]. В той же час, позивач вважає припиненим вищевказаний договір іпотеки, у зв'язку із закінченням строку його дії 10.06.2016 року, як граничної дати повернення коштів за кредитним договором. Також в договорі іпотеки не вказаний строк його дії, що є істотною умовою договору. Крім того, позивач вважає кредитні зобов'язання припиненими у зв'язку з ліквідацією ТОВ «НВО «Український завод електрообладнання», який є боржником за кредитним договором. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час судового розгляду повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.06.2013р. року між ПАТ «АСТРА БАНК», з одного боку та ТОВ «НВО «Український завод електрообладнання» з іншого боку, було укладено генеральний кредитний договір № 699004045496003 про отримання кредиту в сумі 3919800,00 грн., зі строком сплати кредиту 10.06.2016 року (а.с.10). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11.06.2013 року між ПАТ «АСТРА БАНК» та [PERSON] укладено договір поруки (а.с.22-24). Крім того, 11.06.2013 року між ПАТ «АСТРА БАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2007 року, квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2007 року. Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору предмет іпотеки є забезпеченням виконання боржником за Генеральним кредитним договором. Іпотечним договором встановлено та узгоджується із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та отримати в повному обсязі задоволення своїх вимог переважно перед іншими кредиторами в порядку та спосіб згідно цього договору. Слід зазначити, що відповідно до генерального кредитного договору грошові кошти в сумі 3919800,00 грн. були надані строком до 10.06.2016 року. При цьому, відповідно до п. 7.2 договору іпотеки договір діє до виконання основного зобов'язання в повному обсязі або припинення права іпотеки по іншим причинам, передбаченим законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 1 відповідного закону визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори й інші правочини. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду, має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з тлумачним словником сполучник «або» вживається на означення того, що з ряду перелічуваних предметів (явищ тощо) можливий тільки один. Тобто вже при визначенні законодавцем порядку виникнення та застосування іпотеки (ст. 3 закону) поряд із її похідним характером від основного зобов'язання (пов'язаності з ним) закладається альтернативність її дійсності: як до припинення основного зобов'язання, так і до закінчення строку дії іпотечного договору. У ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотні умови договору іпотеки визначено у ст. 18 Закону України «Про іпотеку», перелік яких є вичерпним. Серед визначених наведеною нормою істотних умов договору відсутній імперативний припис щодо обов'язкового визначення сторонами строку дії іпотечного договору. Із аналізу цих норм випливає, що законодавством не встановлено обов'язку сторін погоджувати строк (термін) дії відповідного договору. При цьому у ч. 2 ст. 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, не врегульовані цими актами. Більш того, Цивільний кодекс України на перше місце серед регуляторів цивільних відносин узагалі та відносин, що складаються при виконанні зобов'язання, зокрема, поставив саме договір. Указана альтернативність за відсутності закріплення в нормах закону конкретних випадків або ж обмежень, пов'язаних із цим, дає підстави стверджувати, що Закон України «Про іпотеку» надає відповідне право на встановлення строку дії іпотечного договору на розсуд його сторін, обмежуючись установленням у ч. 1 ст. 17 закону відповідних наслідків. Наявність домовленості сторін про строк дії іпотечного договору впливає на підстави припинення іпотеки, оскільки ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено альтернативний період дійсності іпотеки - або до виконання основного зобов'язання, або до закінчення строку дії іпотечного договору. Аналогічні підстави закріплено в ч. 1 ст. 17 названого закону. Особливістю застосування такої підстави припинення іпотеки, як закінчення строку дії іпотечного договору, є наявність у договорі строку його дії, адже неможливе закінчення строку, який не встановлений. Таким чином, визначена в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підстава припинення іпотеки - «закінчення строку дії договору» не має універсального характеру, а лише застосовується до договорів, які містять погоджений у порядку ст. 251, 252 Цивільного кодексу України строк дії. В межах строку дії іпотечного договору існує суб'єктивне право іпотекодержателя та суб'єктивний обов'язок іпотекодавця, після закінчення якого вони припиняються. Тобто із завершенням цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором іпотеки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права за договором іпотеки (шляхом подання позову), іпотекодержатель вчиняти не може. Відсутність погодженого сторонами строку дії іпотечного договору свідчить про безстроковість його дії та виключає її припинення у зв'язку із закінченням строку дії договору згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Наведена позиція підтверджується висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 22 жовтня 2014 року у справі №6-153цс14, згідно з яким у разі не встановлення сторонами дати, до якої діє договір іпотеки, він є таким, що укладений безстроково, а відтак, іпотека може бути припинена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» не інакше, як із припиненням основного зобов'язання. Таким чином, посилання позивача на 10.06.2016 року як на закінчення строку дії іпотечного договору, у зв'язку з тим, що саме ця дата є граничним терміном повернення грошових коштів за кредитом, є помилковим. З урахуванням вищевикладеного та у зв'язку з тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання зобов'язання за кредитним договором, іпотека не є припиненою. Що стосується доводів позивача про підставу припинення іпотеки у зв'язку з ліквідацією боржника за генеральним кредитним договором, то суд приходить до наступного. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРЮО та ФОП. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Таким чином, слід дійти висновку, що сама по собі ліквідація юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням та його виключення з ЄДРЮО та ФОП не тягнуть за собою припинення зобов'язання. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання іпотечного договору припиненим та, у наслідку, зняття заборони на відчуження предмету іпотеки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed