Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 4500 грн., до досягнення ним 18-річного віку, але не менше 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів щомісячно). Обгрунтовуючи означені вимоги позивач посилається на те, що позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого [INFO] року народився син [PERSON]. З 2014 року відповідач коштів на утримання дитини не надає, участі в утриманні та вихованні сина не приймає. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] Вказуючи на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов'язку утримувати сина, позивач просить суд задовольнити пред'явлені вимоги. Ухвалою суду від 03.10.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін та надано відповідачеві строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. 22.10.2018 року на адресу суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву в якому позов визнає частково, та вказує, що заявлена сума позивачем є надмірною для нього, оскільки між відповідачем та [PERSON] 19.05.2015 р. було укладено шлюб, від якого народилась донька [PERSON], [INFO], яка перебуває на його утриманні. Окрім того зазначає, що його сім'я проживає разом із батьками, які також перебувають на його утриманні, при цьому вказуючи, що заробітної плати не вистачає та можливості зробити грошові заощадження немає. Із відзиву вбачається, що відповідачем заперечується вимога щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів в розмірі не менше 1/3 частки всіх доходів відповідача, та посилаючись на положення ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» останнім не заперечується стягнення з нього прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, а саме 1944,00 грн. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа про стягнення аліментів на утримання дитини розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2014. Від шлюбу у сторін народилася дитина - син [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається із матеріалів позовної заяви, спільний син сторін проживає разом із позивачем. При цьому, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2018 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Із матеріалів справи вбачається, що на утриманні відповідача [PERSON] перебуває малолітня донька [PERSON], [INFO], яка народилась від шлюбу укладеного між відповідачем та [PERSON] Окрім цього, має місце посилання відповідача і на ті обставини, що у останнього є батько пенсійного віку [PERSON], 1949 року народження, якому надає матеріальну допомогу на придбання ліків та отримання медичної допомоги. Із позовної заяви вбачається, що позивач працює на посаді начальника ПНФП філії № 1 у ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» з посадовим окладом 8988,00 грн. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення статті 182 Сімейного кодексу України, те, що у відповідача на утриманні перебуває донька [PERSON], [INFO], а також батько пенсіонер, тому суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дитини [PERSON], [INFO], в розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років в сумі 2027 грн. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 30 серпня 2018 з дня направлення даного позову до суду. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial