Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житлом, виселення та зняття з реєстрації їх місця проживання. В позові посилалась на те, що вона є власником квартири №89, що розташована за адресою: м.Полтава, пров.Латишева, 4. Але у зазначеній квартирі проживає відповідач з дочкою. Свої зобовязання за договором поруки відповідач не виконує, внаслідок цього у позивача утворилась заборгованість за кредитним договором. З метою погашення цієї заборгованості позивач має намір продати належну їй квартиру, але проживання та реєстрація за цією адресою відповідача з дочкою позивачу в цьому перешкоджає. Крім того, у звязку з проживанням відповідача в належній позивачу квартирі сімя позивача не має можливості цією квартирою користуватись. Тому, присилаючись на необхідність захисту її права власності позивач просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: м.Полтава, пров.Латишева, 4, кв.89, примусово виселити відповідача з дочкою з вказаної квартири та зняти з реєстрації їх місце проживання. Ухвалою суду від 30 вересня 2016 року за заявою позивача позовні вимоги про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом та про їх виселення підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради [PERSON] з метою захисту прав неповнолітньої дитини в задоволенні позовних вимог про визнання такою, що втратила право користування житлом та про виселення [PERSON] просив відмовити. Треті особи ПАТ «Дельта Банк» та Полтавська міська рада в судове засідання своїх представників не направили. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не зявились. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником квартири №89 за адресою: м.Полтава, пров.Латишева, 4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], є [PERSON] (а.с.8-9). З дозволу власника [PERSON] разом з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], залишились проживати у вказаній квартирі. З 26 червня 2009 року місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адроесою спірної квартири. Крім того, як вбачається з даних довідки, виданої 16 вересня 2016 року КП «ЖЕО №2», [PERSON] та [PERSON] у даній квартирі проживають в статусі квартирантів. Аналогічну інформацію містить і поквартирна картка форми «Б» на квартиру №89 по пров.Латишева, 4 у м.Полтаві. Зазначеними доказами спростовано посилання позивача на ту обставину, що відповідач з дочкою проживають в належній їй квартирі без будь-яких правових підстав. Як підставу свого позову для визнання відповідача з дочкою такими, що втратили право користування житлом, позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязань за договором поруки. При цьому судом встановлено, що 19 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №116-019/ФКВ-08, за яким банк надав позивачу для придбання нерухомості кредит в сумі 52000,00 доларів США терміном до 13 червня 2033 року з оплатою по процентній ставці 13,00 процентів річних (а.с.10-14). Також судом встановлено, що 16 квітня 2009 року між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №01-019/ZФПОР-09, за умовами якого відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання перед банком у тому ж обсязі, що і [PERSON], в солідарному порядку, зокрема, за повернення основної суми боргу, відсотків, комісійної винагороди та штрафних санкцій (а.с.20). Зобовязання [PERSON] за даним договором забезпечено також іпотекою (а.с.15-16). В подальшому ТОВ «Український промисловий банк» відступлено право вимоги за даними договорами ПАТ «Дельта Банк» (а.с.17). Таким чином судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] склались дві групи правовідносин: 1- правовідносини користування належною позивачу квартирою, 2 кредитні правовідносини, що виникли з кредитного договору від 19 червня 2008 року №116-019/ФКВ-08. Невиконання відповідачем [PERSON] зобовязання позивача [PERSON] перед банком по кредитному договору від 19 червня 2008 року №116-019/ФКВ-08 жодним чином не тягне за собою наслідком втрату права [PERSON] та [PERSON] на користування квартирою №89 по пров.Латишева, 4 у м.Полтаві, у якій вони проживають в якості квартирантів. Тому з наведених підстав відповідач з дочкою не можуть бути визнані такими, що втратили право користування житлом. В той же час суд бере до уваги, що позивач має намір реалізувати своє право власності на квартиру №89 по пров.Латишева, 4 у м.Полтаві. З цією метою вона направила відповідачу листа з офіційною пропозицією звільнити належне [PERSON] житло, що суд розцінює як повідомлення відповідача про розірвання договору найму (а.с.28-29). Вказаний лист направлений позивачем за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, але відповідачем не одержаний, повернувся відправнику за закінченням терміну зберігання (а.с.26-27). Вказане попередження квартиранта про необхідність звільнити житло суд вважає таким, що здійснено у відповідності до вимог ч.2 ст.168 Житлового кодексу України, згідно якої договір найму житлового приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сімї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Позивач надіслала відповідачу повідомлення з вимогою про вивільнення житла 27 травня 2016 року, тобто на час розгляду справи судом минуло більше, ніж за три місяці. Неотримання відповідачем зазначеного попередження є таким, що порушує право позивача. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проживання відповідача у належному позивачу житлі чинить їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власним майном. Тому суд вважає за необхідне усунути позивачу перешкоди в користуванні належним їй майном, та виселити відповідача [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON] з квартири №89 по пров.Латишева, 4 у м.Полтаві, що належить [PERSON] Таким чином позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки судом задоволено одну із двох позовних вимог [PERSON], понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial