Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. З врахуванням поданих в ході розгляду справи уточнених, збільшених позовних вимог, відповіді на відзив, позовні вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебували з 30.09.2006 року по 21.12.2017 року у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули право власності на спірне майно, а саме: - земельну ділянку площею 0,0460 га для особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в селі Лище Луцького району Волинської області та були придбана відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року; - земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровим номером [NUMBER], що розташована в селі Лище Луцького району Волинської області, що належить відповідачу [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER]; - автомобіль марки «Skoda», модель «Oktavia A5 Ambition», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який придбаний позивачем [PERSON] в тому числі і за кредитні кошти (а.с.20-44 том 1) (далі - автомобіль «Skoda»); - незавершений будівництвом двохповерховий житловий будинок із ступенем готовності 60 %, загальною площею 167,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0518 га, кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], забудовником якого вказаний відповідач [PERSON] Вказує, що у процесі будівництва будинку ними також здійснено ряд поліпшень земельної ділянки площею 0,0518 га, та земельної ділянки площею 0,0460 га, що знаходяться в селі Лище Луцького району Волинської області у вигляді металевого паркану з бетонною основою (фундаментом), який також підлягає поділу між сторонами. Однак, відповідач зареєстрував право власності на зазначене майно лише на себе, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Вказує, що на даний час вона проживає окремо разом із їх неповнолітнім сином [PERSON], і відповідач належним чином не утримує дитини, не бере участь у його вихованні, що, на її думку, є підставою для збільшення розміру її частки у вищезазначеному спірному майні до 3/5 частин (60 %). Крім того, оскільки автомобіль «Skoda» э неподільною річчю, просить суд виділити відповідачу зазначене мано у власність, стягнувши на її користь відповідну грошову компенсацію. Тому на підставі ст.57, 60, 70, 71 СК України, ст..364 ЦК України, з врахуванням висновків проведених експертиз, просить суд, провести поділ спільного майна подружжя, а саме: 1) визнати вищезазначене майно спільною сумісною власністю подружжя; 2) виділити у власність відповідача автомобіль «Skoda», стягнувши з [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки в розмірі 144031,50 грн.; 3) визнати за нею право власності на 3/5 частини (60 %) наступного майна: - земельна ділянку площею 0,0460 га для особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в селі Лище Луцького району Волинської області; - земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровим номером [NUMBER], що розташована в селі Лище Луцького району Волинської області, що належить відповідачу [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER]; - сукупність будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання (бетон, брус дерев'яний, дошки, металопластикові вікна, двері, балки, крокви, елементи покрівельної обрешітки, покрівельний металопрофіль, з'єднувальні елементи, ізоляційні, утеплювальні, захисні, грунтуючі матеріали, фарби, проводка, матеріали для підлового та радіаторного опалення, водопостачання та каналізації, міжповерхові сходи), які були використані для будівництва незавершеного будівництвом двохповерхового житлового будинку із ступенем готовності 60 %, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0518 га, кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; - сукупність будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання (бетон, стовпчики металеві, сітка зварна металева, з'єднувальні елементи) у вигляді металевого паркану з бетонною основою (фундаментом), здійснених для поліпшення земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий номер [NUMBER], та земельної ділянки площею 0,0460 га для особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться в селі Лище Луцького району Волинської області. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, подав відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що спільним сумісним майном слід визнати усе зазначене позивачем майно, за виключенням земельної ділянки площею 0,0518 га, та слід визнати за кожною із сторін право власності на ? частину такого майна. Вказує, що земельна ділянки площею 0,0518 га набута ним у власність внаслідок безоплатної приватизації, а, відтак, є його особистим майном. Не вбачає передбачених законом підстав для збільшення частки позивача у спільному майні до 3/5 частин. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2018 року позовну заяву залишено без руху на підставі ст..185 ЦПК України. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 11 год. 00 хв. 07.02.2018 року. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2018 року у даній справі призначено судову автомобільно-товарознавчу експертизу, зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2018 року у даній справі відновлено провадження у зв'язку із проведенням експертизи. Протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2018 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду на 10 год. 30 хв. 06.06.2018 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві, уточнених, збільшених позовних вимог, відповіді на відзив. Просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково з підстав, зазначених у відзиві на позов, письмових запереченнях на відзив. Просили суд, позов задовольнити частково. Додатково подали клопотання про зменшення понесених позивачем витрат на професій правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони з 30.09.2006 року по 21.12.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.12.2017 року, яке набрало законної сили (а.с.15, 17, 18). Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.16). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 своєї постанови №11 від 22.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова Пленуму ВСУ №11) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що сторонами за час шлюбу набуто ряд рухомого та нерухомого майна, зокрема: - земельна ділянка площею 0,0460 га для особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в селі Лище Луцького району Волинської області та були придбана відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року (а.с.74-79 том 1) (далі - земельна ділянка площею 0,0460 га); - автомобіль марки «Skoda», модель «Oktavia A5 Ambition», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який придбаний позивачем [PERSON] в тому числі і за кредитні кошти (а.с.20-44 том 1) (далі - автомобіль «Skoda»); - незавершений будівництвом двохповерховий житловий будинок із ступенем готовності 60 %, загальною площею 167,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0518 га, кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], забудовником якого вказаний відповідач [PERSON], право власності на який не зареєстроване у встановленому законом порядку (далі - незавершений будівництвом житловий будинок) (а.с. 84-96 том 1). При визначенні площі незавершеного будівництвом житлового будинку у розмірі 167,7 кв.м. суд бере до уваги висновки будівельно-технічної експертизи з цього приводу (а.с. 276 том 1) . Крім того, судом встановлено, що у ході будівництва будинку сторонами здійснено ряд поліпшень земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий номер [NUMBER], та земельної ділянки площею 0,0460 га для особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться в селі Лище Луцького району Волинської області у вигляді металевого паркану з бетонною основою (фундаментом), що підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи від 14.03.2018 року (а.с.270-280 том 1). Судом встановлено, що вищезазначене майно було набуте за рахунок спільних коштів подружжя [PERSON] та [PERSON], отриманих від здійснення ними підприємницької, трудової діяльності та запозичених коштів у інших осіб. Зазначені обставини повністю підтверджуються дослідженими судом доказами. Зокрема, допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], суду показали, що вели разом спільну діяльність щодо надання послуг по ремонту та обслуговуванню комп'ютерної техніки, кошти від якої надходили на рахунки [PERSON], яка була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Зазначили також, що позичали кошти для будівництва будинку у [PERSON] та [PERSON] Вказана обставина також підтверджується виписками із рахунків ФОП [PERSON] (а.с. 66-103 том 2), актами приймання-передавання робіт (а.с. 115-117 том 2), борговою розпискою від 18.08.2016 року (а.с.204 том 1). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтвердили факт ведення сторонами спільного господарства та спільного будівництва житлового будинку, а також факт позики сторонами коштів для будівництва будинку. При цьому, кількість коштів, отриманих кожною із сторін під час шлюбу, на що вказували обидві сторони, в даному випадку, не має визначального значення, оскільки, такі кошти в силу вимог ст. 60 СК України являються спільними коштами подружжя. Суд не бере до уваги доводи представника позивача про факт нікчемності наданої відповідачем копії боргової розписки від 18.08.2016 року (а.с.204 том 1), оскільки, незважаючи на відсутність оригіналу такої розписки, факт позики коштів у [PERSON] підтвердили не тільки [PERSON] та [PERSON], а й сама позивач [PERSON], пояснивши суду, що була обізнана із фактом позики коштів у [PERSON] влітку 2016 року. Отже, вказане майно (земельна ділянка площею 0,0460 га, автомобіль «Skoda», будівельні матеріали, що були використані для будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку та поліпшення земельних ділянок у вигляді паркану) на підставі ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України, належать сторонам на праві спільної сумісної власності. При цьому, вирішуючи питання щодо визнання за сторонами права спільної сумісної власності саме на будівельні матеріали, що були використані в ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку та металевого паркану, суд враховує ту обставину, що будинок та господарські будівлі не прийнято в експлуатацію, право власності на них не зареєстровано, сторони не використовують це майно для свого проживання. Тому вказане майно це є сукупністю будівельних матеріалів з юридичної точки зору, яке може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (правовий висновок Верховного Суду України у справі у справі N 6-47цс16, постанова від 07.09.2016 року). Суд вважає безпідставними доводи позивача та його представника, про те, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя також являється земельна ділянка площею 0,0518 га, кадастровим номером [NUMBER], що розташована в селі Лище Луцького району Волинської області, що належить відповідачу [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER] (а.с.67 том 1) (далі - земельна ділянка площею 0,0518 га). Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що відповідач набув право власності на земельну ділянку площею 0,07 га для ведення сільського господарства в порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Лищенської сільської ради №9/08 від 13.02.2007 року, про що йому був виданий відповідний державний акт, в якому зазначено окремо площі двох частин цієї земельної ділянки - 0,0518 га (кадастровий номер [NUMBER]) та 0,0259 га (кадастровий номер [NUMBER]) (а.с.227 том 1, а.с. 2 том 2). В подальшому згідно рішеннями Лищенської сільської ради №19/13 від 16.04.2008 року та №20/13 від 26.06.2008 року на підставі відповідної технічної документації змінене цільове призначення земельної ділянки площею 0,0518 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та видано відповідачу відповідний державний акт державний акт [NUMBER] (а.с.50-62 том 1). Отже, відповідач [PERSON], отримавши безоплатно в порядку приватизації у 2007 році земельну ділянку площею 0,07 га, до складу якої входила частина землі площею 0,0518 га, в подальшому змінив цільове призначення земельної ділянки площею 0,0518 га та отримав новий державний акт. Оскільки, вказана земельна ділянка площею 0,0518 га, одержана [PERSON] у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, то вказане майно є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, так як йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. При цьому, після реєстрації права власності на житловий будинок, позивач [PERSON], як співвласник майна, не позбавлена права на вирішення питання щодо отримання у власність (користування) частини земельної ділянки, що необхідна для обслуговування належної їй частини будинку. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказувала на необхідність збільшення її частки у майні подружжя, мотивуючи це необхідністю забезпечення інтересів неповнолітнього сина сторін [PERSON]. За змістом ст..70 СК України, підставою для зміни часток подружжя у спільному майні можу бути істотні обставини, що виражають у свідомому невиконанні під час шлюбу одним із подружжя своїх обов'язків або у разі недостатності розміру аліментів на утримання дітей. Позивачем та її представником в ході розгляду даної справи не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів протиправної поведінки відповідача щодо розпорядження, використання майна під час спільного проживання, або несплати аліментів. Посилання представника позивача [PERSON] на те, що позивач обрала як спосіб захисту інтересів їх неповнолітнього сина не стягнення аліментів на утримання дитини, а збільшення частки у спільному майні подружжя під час його поділу, суд не бере до уваги за безпідставністю. Зокрема, факт спілкування відповідача із неповнолітнім сином підтвердила в судовому засіданні сама позивач [PERSON], вказавши, що відповідач відвідує сина, але рідко. Свідок [PERSON] зазначила, що у 2018 році [PERSON] двічі відвідував сина, купував подарунки на Новий рік, день народження, а у 2017 році їздив із сином у місто Рівне, що також підтверджується іншими доказами - наданими відповідачем копіями квитанцій про купівлю дитячого одягу у магазині міста Рівне (а.с.265 том 1). Свідок [PERSON] зазначив, що інколи відповідач забирав дитину із роботи. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем на користь позивача в добровільному порядку перераховуються кошти для утримання дитини (а.с.265-А том 1, а.с. 33 том 2). Отже, відповідач [PERSON] бере участь у вихованні та утриманні спільної із позивачем неповнолітньої дитини. Позивачем та її представником не надано суду будь-яких належних доказів, що підтверджують недостатність участі [PERSON] у забезпеченні фізичного, духовного розвитку неповнолітнього сина [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки також не підтвердили зазначених обставин. З врахуванням вищенаведених обставин, при визначенні часток кожного з подружжя при поділі майна суд виходить із засад рівності часток кожного у спільному майні та не бере до уваги за безпідставністю доводи сторони позивача про необхідність збільшення частки позивача. Отже, земельна ділянка площею 0,0460 га; автомобіль «Skoda»; сукупність будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання (бетон, брус дерев'яний, дошки, металопластикові вікна, двері, балки, крокви, елементи покрівельної обрешітки, покрівельний металопрофіль, з'єднувальні елементи, ізоляційні, утеплювальні, захисні, грунтуючі матеріали, фарби, проводка, матеріали для підлового та радіаторного опалення, водопостачання та каналізації, міжповерхові сходи), які були використані для будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку; сукупність будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання (бетон, стовпчики металеві, сітка зварна металева, з'єднувальні елементи) у вигляді металевого паркану з бетонною основою (фундаментом), здійснених для поліпшення земельної ділянки площею 0,0518 га, та земельної ділянки площею 0,0460 га, що знаходяться в селі Лище Луцького району Волинської області слід визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності за кожним із них по ? частині майна. При цьому суд вважає безпідставними доводи позивача про можливість виділення відповідачу у власність автомобіля «Skoda» із стягненням в користь [PERSON] компенсації розміру її частки в розмірі 144 031,50 грн., що становить 52,08 % ринкової вартості автомобіля. Із змісту ст..70, 71 СК України в їх системному зв'язку випливає, що у разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. За змістом частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (правовий висновок Верховного Суду України у справі у справі N 6-2565цс16, постанова від 18.01.2017 року). В даному випадку відповідач заперечував щодо такого порядку розподілу спільного автомобіля «Skoda» і жодна із сторін не вчинила дій щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми, а тому немає підстав для поділу спільного автомобіля саме у спосіб, який просить суд позивач. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. З урахуванням положень ст.ст. 133-141 ЦПК України суд приймає рішення про розподіл судових витрат між сторонами наступним чином: 1) витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем понесено документально підтвердженні витрати з цього приводу на суму 20 000 грн. (а.с.167 том 1, а.с.112 том 2). З врахуванням співмірності виконаних адвокатом робіт із складністю справи; часу, витраченого адвокатом на виконання робіт; обсягу виконаних робіт; інших обставини, що мають значення для вирішення даного питання, зокрема, часткового задоволення позову, а також поданого відповідачем клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, яке суд вважає обґрунтованим, розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8333,33 грн. При цьому суд виходить з таких розрахунків: (20 000 грн. заявлена позивачем сума ---10 000 грн. сума, на яку слід зменшити розмір витрат, враховуючи співмірність) * 50 % (відсоткова вартість спірного майна відповідно до задоволених судом позовних вимог) : 60 % (відсоткова вартість спірного майна відповідно до заявлених позивачем позовних вимог) = 8333,34 грн. 2) судовий збір. Позивачем понесено документально підтвердженні витрати з цього приводу на суму 5286 грн. (а.с.1, 183 том 1, а.с. 59 том 2). З врахуванням часткового задоволення позову розмір таких витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4405 грн. При цьому суд виходить з таких розрахунків: (5286 грн. (заявлена позивачем сума) * 50 % (відсоткова вартість спірного майна відповідно до задоволених судом позовних вимог) : 60 % (відсоткова вартість спірного майна відповідно до заявлених позивачем позовних вимог) = 4405 грн. 3) витрати пов'язані із проведенням експертиз. Позивачем понесено документально підтвердженні витрати з цього приводу на суму 3420 грн. (а.с.30, 31 том 2). З врахуванням часткового задоволення позову розмір таких витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2850 грн. При цьому суд виходить з таких розрахунків: (3420 грн. (заявлена позивачем сума) * 50 % (відсоткова вартість спірного майна відповідно до задоволених судом позовних вимог) : 60 % (відсоткова вартість спірного майна відповідно до заявлених позивачем позовних вимог) = 2850 грн. 4) щодо понесених позивачем витрат щодо отримання витягу з ЄДРПОУ в розмірі 63 грн. (а.с.163 том 1), то такі витрати в силу вимог ч.1 ст.140 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача, так як витрати на отримання зазначеного письмового доказу позивач понесла самостійно до відкриття провадження у справі, а не на вимогу суду. Відтак загальна сума понесених позивачем судових витрат, які слід стягнути з відповідача в користь позивача становить 15 833,33 грн. (8333,33+4405+2850).

Outcome: partial