Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька [PERSON] В позовній заяві позивач вказала, що 08 лютого 1996 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді майнової частки (паю) пайового фонду СТОВ «Маяк» с.Шершенці, Кодимського району Одеської області, посвідченої майновим сертифікатом серії ОД-ХІІ-ХІХ №000521. Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька за законом, у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла цю спадщину, оскільки звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, але нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю належним чином виданого правовстановлюючого документу на спадкове майно (майновий сертифікат видано вже після смерті батька). В судове засідання позивач не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього (заява №02-16/74 від 13 лютого 2017 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 08 лютого 1996 року помер батько позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №007724, повторно виданого 18 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 08 серпня 1996 року, вказана спадщина у передбаченому на той час порядку прийнята позивачем, тому застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. До складу спадкового майна померлого [PERSON] ввійшла майнова частка (пай) в пайовому фонді КСП «Маяк» с.Шершенці, Кодимського району Одеської області, у розмірі 0.001% пайового фонду підприємства, вартістю 4677 грн., яка належала йому на підставі майнового сертифікату серії ОД-ХІІ-ХІХ №000521, виданого Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що [PERSON] заповіту не склав, тому на час відкриття спадщини його спадкоємцем за законом першої черги є його дочка [PERSON] позивач у справі. Факт родинних відносин між позивачем та померлим [PERSON], як між батьком та дочкою, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ІV-УР №1178248, виданого 03 березня 1966 року Кодимським бюро ЗАГС Одеської області, в якому її батьком вказано [PERSON] Дошлюбне прізвище позивача «Мельниковська», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК №0390481, виданого Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області від 15 квітня 1969 року. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК УРСР). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на день відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем в одному помешканні в с.Шершенці Кодимського району Одеської області, вели спільне господарство, позивач доглядала за померлим, після його смерті проводила його поховання, доглядає та утримує його майно. Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем спадщини після смерті батька, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння належним померлому спадковим майном. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, мають одержати в державній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Однак, реалізувати вказане право позивач позбавлена можливості, оскільки правовстановлюючий документ на належну померлому земельну частку (пай), зокрема майновий сертифікат серії ОД-ХІІ-ХІХ №000521 виданий 07 листопада 2016 року вже після смерті спадкодавця (відмова нотаріуса №1121/02-14 від 08 листопада 2016 року). Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька [PERSON], суд, з огляду на відсутність можливості позасудового захисту порушеного права позивача на спадщину померлого, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на спадщину у вигляді майнової частки (паю), яка залишилась після смерті її батька, оскільки за змістом ст.549 ЦК УРСР позивач є такою, що прийняла цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved