Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Байковецької сільської ради, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування по заповітом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається з 1/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є спадкоємцем за заповітом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Вона прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Ухвалою від 11 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Бутрин С.В. позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, просили суд позов задоволити. Представник Байковецької сільської ради в судове засідання не з`явився, однак надіслала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності. Щодо задоволення позову не заперечує. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі обставини справи. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.04.1969 р. та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 28.04.1990 р. Згідно свідоцтва про право особистої власності від 31.07.1989р. жилий будинок по [ADDRESS] на праві особистої власності належить [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1099 від 31.08.2020р. по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Раніше будиноковолодіння рахувалось по [ADDRESS] . Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.2 ст.123 ЦК УРСР (1963 р.), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/7 частині спірного будинковолодіння. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.09.1997р. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.02.2003р. Згідно інформаційної довідки №1100 від 31.08.2020р. за матеріалами Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 31.07.1989 р. та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 26. Згідно інформаційної довідки №1102 від 31.08.2020р. за матеріалами Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації станом на 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (який діяв на час смерті [PERSON] , [PERSON] ) спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Мати позивача [PERSON] прийняла спадщину, після смерті її батьків [PERSON] , [PERSON] , оскільки на день їхньої смерті разом з ними проживала. 03 грудня 2013 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідчений Стегниківською сільською радою Тернопільського району, за реєстровим №65. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2014р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з належного йому 1/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки №1101 від 31.08.2020р. за матеріалами Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації станом на 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , побудованого в 1962 році за [PERSON] в бюро не проведена. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Байковецькою сільською радою №361 від 16.10.2018р в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті батька та видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] 01.07.2014р. звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за №886 та була заведена спадкова справа №306/2014. Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори №1683/02-31 від 16.10.2020р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] , як дочка померлого та спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину. Дружина померлого - [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Інші спадкоємці не зверталися. (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1683/02-31 від 16.10.2020р.). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивач не може реалізувати свої спадкові права, а тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/7 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved