Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і пені, до відповідача Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Апеляційний суд Чернівецької області у рішенні від 05.10.2015 року по справі №725/2-177/12 за її позовом до ЗАТ «Агрошляхбуд», проектного інституту «НДІпроектреконструкція» м.Чернівці, третя особа виконком Чернівецької міської ради про стягнення шкоди встановив, що 04 лютого 2005 року між відповідачем - замовником та закритим акціонерним товариством «Агрошляхбуд» - підрядником, укладено договір підряду №4 на капітальне будівництво. Вказує, що 28 лютого 2005 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю надала відповідачу дозвіл на виконання будівельних робіт №29 по прокладанню мереж побутової каналізації, дощової каналізації та дренажу житлових будинків, прилеглих до [ADDRESS] . Згідно розпорядження Чернівецького міського голови №125-р від 06.04.2005 року надано дозвіл підрядній організації ЗАТ «Агрошляхбуд» на прокладання мереж побутової каналізації, водопроводу, дощової каналізації та дренажу на [ADDRESS] з перекриттям руху транспортних засобів на цій вулиці на період з 11 квітня до 20 травня 2005 року. Розпорядженням Чернівецького міського голови №173-р від 30.05.2005 року в пункт 1 розпорядження від 06.04.2005 року №125-р внесено зміни, а саме: слова «20 травня» замінено словами «01 серпня». Зазначає, що вказаним рішенням Апеляційного суду встановлено, що в період проведення ЗАТ «Агрошляхбуд» робіт по прокладанню мереж побутової каналізації, водопроводу, дощової каналізації та дренажу на [ADDRESS] , у квартирі позивача з`явилися тріщини. Вказує, що згідно п.3.2 договору підряду відповідач здійснює контроль та технічний нагляд за якістю, обсягами та вартістю виконаних робіт. Крім цього, в засіданні колегії суддів апеляційного суду Чернівецької області було встановлено, що відповідач постійно контролював проведення робіт ЗАТ «Агрошляхбуд». Таким чином, як вказує позивач, оскільки договором підряду передбачений контроль замовника та технічний нагляд за якістю робіт підрядником, то колегія суддів встановила, що відповідати перед позивачем за завдану йому шкоду повинен відповідач, як замовник робіт. Встановлено з висновків судових будівельно-технічних експертиз, що квартира Позивача непридатна для проживання, на сьогоднішній день є аварійною і є недоцільним проводити по цьому будинку відновлювальні роботи. Зазначає, що з п.4 висновку комплексної будівельно-технічної експертизи №816 від 27 червня 2008 року вбачається, що вартість квартири Позивача могла би бути до руйнації на день проведення експертизи 754803 грн. Таким чином, враховуючи дані обставини, Апеляційний суд Чернівецької області вирішив стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 754803 грн. \~ \~ \~ \~Звертає увагу суду на те, що відповідач намагався уникнути обов`язку компенсувати завдану майнову шкоду, оскаржуючи рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 № 725/2-177/12 і подаючи заяви про відтермінування виконання рішення. Рішення суду було виконано відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на її рахунок лише 07.09.2016 року. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивачка вважає, що подібна поведінка відповідача створює передумови для застосування до нього штрафних санкцій передбачених Цивільним кодексом України, а також стягнення інфляційних втрат, які виникли внаслідок відстрочення виконання грошового зобов`язання. Однак, враховуючи складність встановлення точного розміру грошового зобов`язання в момент завдання майнової шкоди, позивач вважає за доцільне стягнути інфляційні втрати і пеню з 27.06.2008 року, коли була проведена комплексна будівельно-технічна експертиза і було встановлено розмір завданої майнової шкоди у цінах станом на дату проведення експертизи. Таким чином, строк прострочення виконання зобов`язання відповідачем складає 2995 днів (з 27.06.2008 року по 07.09.2016 року), розмір інфляційних втрат складає 1166639,00 грн., штрафних санкцій у розмірі 3% річних від суми боргу - 185669,16 грн., а загальна сума, що підлягає стягненню становить 1352308,16 грн. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на користь [PERSON] інфляційні втрати і пеню у розмірі 1352308,16 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Також від представника відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позов, згідно якого представник відповідача вказує на наступне. Так, як вбачається з позову позивачем розраховано суму інфляційних та 3% річних за період з 27.06.2008 року до 07.09.2016 року. При цьому датою їх відрахування взято дату висновку комплексної будівельно-технічної експертизи №816, однак з такою правовою позицією позивача щодо періоду розрахунків вони не погоджуються та клопочуть про застосування судом строків позовної давності, а саме просять застосувати передбачений ст.ст.256-257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності. Посилаються на те, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Вказують, що як вбачається з позову та визнається сторонами, департаментом оплачено позивачу 757683 грн., відповідно до платіжного доручення №941 від 05.09.2016 року, одержаного банком 06.09.2016 року та проведено органом державного казначейської служби 07.09.2016 року на підставі заяви позивача від 01.09.2016 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 року (майнова шкода 754803 грн. та судовий збір 2880 грн.). Тому вважають, що за таких обставин, відповідачем виконано рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 року в повному обсязі 07.09.2016 року - дати зарахування на рахунок позивача всіх належних йому сум, а отже грошове зобов`язання вважається виконаним саме 07.09.2016 року. Разом з тим, звертають увагу суду на те, що позивач звернувся до суду з відповідним позовом 12.06.2019 року, а провадження по справі відкрито 03.12.2019 року. Тому вважають, що трирічна позовна давність щодо стягнення 3% річних та інфляційних за період з 27.06.2008 року по 12.06.2016 року сплила, а тому у цій частині позовних вимог необхідно відмовити саме з цих підстав. Крім того, вважають що позивачем невірно розрахований період порушеного зобов`язання з 27.06.2008 року (дата висновку комплексної будівельно-технічної експертизи №816), оскільки висновок сам по собі не визначав порушення грошового зобов`язання, а грошове зобов`язання виникло у департаменту лише з 05.10.2015 року по 07.09.2016 року. \~ \~ \~ \~ Вважають, що саме позивач чинила перешкоди у невиконанні відповідачем рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 року, оскільки рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та стягнуто з департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради майнову шкоду в розмірі 754 803 грн., а також судові витрати в розмірі 2 880 грн., що разом складає 757 683 грн. Після відшкодування Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин шкоди, зобов`язано [PERSON] передати майно у вигляді квартири за адресою [ADDRESS] Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради. Разом з тим, після набрання законної сили рішення суду департаментом з`ясовано, що позивач по справі не була одноособовим власником квартири [ADDRESS] . Позивач під час розгляду справи в суді не повідомила суд про зазначену обставину, а сума шкоди вирахувана відповідно до висновку комплексної будівельно-технічної експертизи №816 від 27.06.2008 року є ринковою вартістю всієї квартири [ADDRESS] , що не давало можливості відповідачу оплатити кошти визначені в судовому рішенні, про що неодноразово повідомлялася позивачка. Лише 11.07.2016 року [PERSON] звернулася до департаменту з листом про усунення нею перешкод у виконанні рішення суду та повідомила департамент що 29.06.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири №1378, виданим приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Балан Р.Б., [PERSON] продав позивачу 1/6 квартири [ADDRESS] та зазначила, що остання стала одноособовим власником квартири [ADDRESS] , при цьому вказала у заяві банківські реквізити, для перерахування коштів (копія звернення додається). Таким чином, вважають, що щодо розрахунку 3% річних та інфляційних періодом прострочення грошового зобов`язання з урахування спливу строків позовної давності є період з 11.07.2016 року по 07.09.2016 року. \~ \~ \~ \~На основі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, а в разі, якщо суд не знайде підстав для відмови в позові за безпідставністю застосувати строки позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників\~\~справи\~\~чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що в провадженні Апеляційного суду Чернівецької області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, треті особи ЗАТ «Агрошляхбуд», проектний інститут «НДІпроектреконструкція» м.Чернівці, Чернівецька міська рада про стягнення шкоди. Як вбачається з рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 року (а.с.47-51), що 04 лютого 2005 року між відповідачем - замовником Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та закритим акціонерним товариством «Агрошляхбуд» - підрядником, укладено договір підряду №4 на капітальне будівництво. 28 лютого 2005 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю надала Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради дозвіл на виконання будівельних робіт №29 по прокладанню мереж побутової каналізації, дощової каналізації та дренажу житлових будинків, прилеглих до [ADDRESS] . Згідно розпорядження Чернівецького міського голови №125-р від 06.04.2005 року надано дозвіл підрядній організації ЗАТ «Агрошляхбуд» на прокладання мереж побутової каналізації, водопроводу, дощової каналізації та дренажу на [ADDRESS] з перекриттям руху транспортних засобів на цій вулиці на період з 11 квітня до 20 травня 2005 року. Розпорядженням Чернівецького міського голови №173-р від 30.05.2005 року в пункт 1 розпорядження від 06.04.2005 р. №125-р внесено зміни, а саме: слова «20 травня» замінено словами «01 серпня». Апеляційним судом Чернівецької області встановлено, що в період проведення ЗАТ «Агрошляхбуд» робіт по прокладанню мереж побутової каналізації, водопроводу, дощової каналізації та дренажу на [ADDRESS] , у квартирі позивача [PERSON] з`явилися тріщини. З огляду на досліджені судом акти та висновки судових експертиз, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що до пошкодження майна [PERSON] призвело порушення технології виконання будівельних робіт під час влаштування зовнішніх мереж по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~З огляду на наведене, Апеляційний суд Чернівецької області вирішив стягнути з Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 754803 грн.; після відшкодування Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради майнової шкоди [PERSON] , зобов`язано її передати майно у вигляді квартири [ADDRESS] містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради; стягнуто з Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 2880 грн. (а.с.47-51). Зазначене рішення суду набрало законної сили 05.10.2015 року. \~ \~ \~ \~11.07.2016 року позивач по справі звернулась до відповідача з клопотанням про прийняття Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради належної їй квартири [ADDRESS] та перерахування коштів згідно рішення суду від 05.10.2015 року з посиланням на те, що 29.06.2016 року вона придбала у [PERSON] 1/6 частину зазначеної квартири та стала її одноосібним власником. \~ \~ \~ \~Як вбачається з наданої позивачем виписки по банківському рахунку (а.с.15), 07.09.2016 року на рахунок позивачки були зараховані кошти в сумі 757683,00 грн. в якості майнової шкоди згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 року. Наведене також підтверджується копією платіжного доручення №941 від 05.09.2016 року (а.с.80). \~ \~ \~ \~12.09.2016 року за Територіальною громадою м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.57). Так. відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, зокрема, і з факту завдання шкоди особі, що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, яка вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Також, як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №646/14523/15-ц від 19.06.2019 року, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. При цьому, суд враховує і те, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 року було вирішено саме стягнути з відповідача на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 754803 грн., а вже після відшкодування Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради майнової шкоди [PERSON] , зобов`язано її\~передати майно у вигляді квартири [ADDRESS] містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень представника відповідача щодо безпідставності нарахування зазначених сум позивачкою у відповідності до вимог ст.625 ЦК України. При цьому, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача з приводу того, що позивач по справі чинила перешкоди у виконанні рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2015 року, зокрема лише 29.06.2016 року викупила частку квартири, оскільки Департамент першочергово мав відшкодувати завдану майнову шкоду, а після такого відшкодування позивач була зобов`язана передати відповідачу квартиру. Так, Главою 19 ЦК\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. У відповідності до положень ст.256 ЦК\~\~України\~та згідно\~ст.257\~ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.5\~ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно частини 3 та 4\~статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~ст.625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Європейський суд з прав людини у рішеннях від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» та від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» наголошує, що «позовна давність\~- це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав\~учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу». Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Порядок відліку позовної давності наведено у\~ст.261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Тому, враховуючи, що позивач звернувся за стягненням інфляційних втрат і річних відсотків за період понад три роки, заявлені представником відповідача вимоги про застосування строків позовної давності є обґрунтованими. При цьому, відповідно до статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тлумачення\~статті 264 ЦК України\~свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Зазначений висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16. У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №161/15679/15-ц (провадження №61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої\~статті 264 ЦК України\~та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта». Так, з витребуваних судом з Першотравневого районного суду м.Чернівці матеріалів цивільної справи №725/2-177/12 за позовом [PERSON] до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, треті особи ЗАТ «Агрошляхбуд», проектний інститут «НДІпроектреконструкція» м.Чернівці, Чернівецька міська рада про стягнення шкоди вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03.12.2015 року було задоволено заяву відповідача та відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2015 року №2-177/12 про стягнення майнової шкоди до 01 березня 2016 року. Таким чином, вказані дії Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради свідчать про переривання строку позовної давності, оскільки останні фактично визнали своє зобов`язання перед позивачкою щодо відшкодування їй шкоди. Разом з тим, судом встановлено, що переривання строку позовної давності відбулось поза межами загального трирічного строку позовної давності, а тому, дана обставина не впливає на висновки суду щодо часткового задоволення позову [PERSON] . З огляду на наведене, враховуючи, що позовна заява [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і пені надійшла до суду 12.06.2019 року, рішення суду про стягнення майнової шкоди було постановлене 05.10.2015 року та набрало законної сили 05.10.2015 року, фактично відповідачем шкода була відшкодована позивачці 07.09.2016 року, суд приходить до висновку, що стягнення 3% річних і інфляційних витрат підлягає стягненню за період з 12.06.2016 року (три роки перед датою звернення до суду) по 07.09.2016 року (дата виконання рішення суду). При цьому, згідно представленого позивачем розрахунку, що не заперечується сторонами, за період з червня місяця 2016 року по серпень місяць 2016 року відбулось зниження цін (дефляція), а тому інфляційні стягненню не підлягають. Разом з тим, враховуючи період прострочення з 12.06.2016 року по 07.09.2016 року (88 днів), з урахуванням суми боргу (754803 грн.) 3 відсотки річних розраховуються за формулою: 754803,00х3%х88:366:100 та складають 5444,48 грн. З огляду на наведене, з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних в розмірі 5444,48 грн., а в задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~Стосовно стягнення з відповідача судового збору на користь позивача, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог в розмірі 40,40 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на означене, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі\~ст.13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до задоволення частково. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути три відсотки річних в розмірі 5444,48 грн. та судовий збір пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог в розмірі 40,40 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial