Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 12 серпня 1995 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 198. В період шлюбу у них народилось троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалось, сімейні стосунки між ними припинились, в сім'ї відсутнє взаємопорозуміння, почуття кохання та поваги втрачено. Сімейних відносин з відповідачем не мають з лютого 2014 року. На примирення не згодна - просила шлюб розірвати. Позивач до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю та задовольнити позовні вимоги, шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання також не з'явився, надав заяву, в якій не заперечував проти розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що 12 серпня1995 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області в Книзі реєстрації шлюбів зроблений запис № 198, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ч. 2 п. 3 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і шлюб існує формально. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а позивач зберегти сім'ю не бажає, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті і майнові права сторін, а також права їх дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок, розмір якого визначений Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, сплату якого підтверджено матеріалами справи. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved