Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 2005 року реєстраційний номер 5-05-256495 квартира [ADDRESS] була приватизована та належала на праві спільної сумісної [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 квітня 2017 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а саме 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Власниками квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] . В квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] є колишнім чоловіком позивача [PERSON] . Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 січня 2017 року у справі № 643/14416/16-ц. Відповідач [PERSON] за власною ініціативою з грудня 2016 року в спірній квартирі не проживає. Квартирою не цікавиться, оплату комунальних послуг не здійснює, забрав усі належні йому речі та переїхав проживати в інше місце, про яке позивачу не повідомляв. Його особистих речей та іншого майна в квартирі немає. Факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі порушує її право власності та створює перешкоди у його реалізації, впливає на розмір оплати за надані комунальні послуги , у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду . Позивачка , представник позивача - адвокат Ломакін Е.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали , просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. 3-тя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився , надав до суду заяву про визнання позовних вимог ,просив слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею Суд, вислухав позивача, представника позивача, свідків , дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 2005 року реєстраційний номер 5-05-256495 квартира [ADDRESS] була приватизована та належала на праві спільної сумісної [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 квітня 2017 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а саме 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Власниками квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] . Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.05.2019 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з 2016 року не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням йому не чинилися. Факт не проживання відповідача у спірному житлі підтвердили в судовому засіданні свідки : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 3 79 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім 'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , як особа, що не проживає без поважних причин строком більше шести місяців , що відповідно є підставою для зняття його з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного та

Outcome: approved