Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації, у якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із матір`ю - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року, розірвано. У даному шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. [PERSON] працевлаштована, має стабільний заробіток, забезпечена житлом за адресою: [ADDRESS] . Вказує на те, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться та не має можливостей забезпечити належні умови проживання для їхнього сина. Однак, сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання дитини. Відповідач відзиву на позов не подавав. 22 вересня 2020 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, подавши заяву відповідно до якої просить справу розглядати у відсутності їх представника, підтримують наданий ними висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із його матір`ю - [PERSON] . Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року). У даному шлюбі народилася одна дитина: син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 02.12.2016 р. Виконавчим комітетом Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області). Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , про що свідчить довідка про склад сім`ї №02-31/702, видана 05.06.2019 р. Гнідинською сільською радою Бориспільського району Тернопільської області. Як вбачається із характеристики, наданої начальником Комунальної служби перевезень Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, [PERSON] з 2019 року працює заступником начальника юридичного відділу. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно висновку органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, 21 січня 2020 року на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини Бориспільської райдержадміністрації Чернякін Валерій Олександрович не заперечив проти проживання сина - [PERSON] разом із матір`ю. Відповідно до акту обстеження, здійсненого за місцем проживання малолітнього [PERSON] , створені умови для проживання та виховання дитини. Орган опіки та піклування, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з його матір`ю [PERSON] . Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , погоджується з висновком Органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю, а тому вважає, слід визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved