Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень до нього, просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 02 липня 2018 року. Під час шлюбу у них народилися донька [PERSON], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. З відповідачем у неї не має можливості домовитися про систематичне виконання ним свого обовязку по утриманню дитини, тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідач офіційно не працює, але, з його слів, їй відомо, що він отримує кожного місяця щонайменше 10000,00 грн. від перепродажу автомобілів. Тому відповідач має можливість сплачувати щомісяця 2500,00 грн. на утримання дитини, а не витрачати їй на свої власні потреби. Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін суд заслуховує усні пояснення сторін та досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заява по суті справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила суду, що перебувала у шлюб із відповідачем та після розірвання шлюбу залишається проживати з дитиною в його житловому будинку. Донька відвідує додаткові заняття з математики, історії, англійської та української мови, які коштують 400,00 грн. щомісяця. Вона, [PERSON], вимушена самостійно оплачувати ці заняття, а також забезпечувати інші потреби дитини в їжі, одягу, відпочинку тощо. Останні два місяці вона офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату в розмірі 5000,00 грн. До того відповідач надавав гроші на забезпечення її та дитини потреб. Але доволі часто це супроводжується скандалами з боку відповідача, який висловлює погрози з приводу можливого розголошення інформації про його діяльність та прибутки, а також погрожує позбавити її права проживання в будинку. Вона побоюється за себе і доньку, бо іншого житла у неї немає, і допомоги чекати нема від кого її батьки померли. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні обмежився поясненнями про те, що він не працює і може сплачувати аліменти лише в розмірі 1200,00 грн., хоча проблем зі здоровям у нього немає. З доводами позивача він не згоден, бо постійно передає дитині продукти, гроші на її потреби або одяг. Відповідач також підтвердив, що обізнаний з тим, що його донька відвідує додаткові заняття в школі, де зараз навчається. В судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Сторони з 15 лютого 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 02 липня 2018 року, ухваленого в справі № 630/311/18 за позовом [PERSON] Під час шлюбу у сторін 13 березня 2008 року народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ВЛ № 107495 від 11 квітня 2008 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналізуючи наведені норми Сімейного кодексу України, слід дійти висновку, що визначальною у вирішенні питання про присудження аліментів є та обставина, з ким з батьків проживає дитина. На даний час дитина проживає разом з матір'ю, позивачем у справі, та знаходяться на її утриманні, що підтверджується актом квартального комітету № 54 від 17 липня 2018 року. В теперішній час батьки дитини проживають в одному житловому будинку, але спільного господарства не ведуть. Отже дитина знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Положенням ч. 2 ст. 182 СК України, в редакції зі змінами, внесеними Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 1944,00 грн. з 01 липня 2018 року, та 2027,00 грн. з 01 грудня 2018 року. Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача аліменти на користь позивача в розмірі 1600,00 грн. щомісячно на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка з огляду на її вік потребує належного забезпечення для фізичного і морального розвитку; матеріальне становище позивача, яка отримує доходи, з яких має змогу забезпечувати потреби дітей, та матеріальне становище відповідача, який є працездатною людиною та не має на утриманні інших дітей. Доказів на підтвердження необхідності стягнення з відповідача аліментів на дитину саме в розмірі 2500,00 грн. позивач суду не представила. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд одночасно стягує з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум. Вирішуючи по суті дану справу, суд також не може залишити без уваги обставини, повідомлені позивачем, які можуть вказувати на прояви домашнього насильства в місці проживання її проживання. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Однією з форм домашнього насильства є економічне насильство, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Іншою формою є психологічне насильство, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи. Статус сторін по даній справі колишнє подружжя, від так дія вказаного Закону поширюється на них. Тому з метою запобігання домашньому насильству, яке може відбутися в місця проживання сторін, а також належного реагування у разі прояву такого насильства у будь-якій його формі з боку відповідача по відношенню до позивача, а тим більше захисту прав дитини від проявів такого насильства, суд вважає за необхідне довести відповідну інформацію до відома Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області та Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області для вжиття заходів реагування у відповідності до їх повноважень.

Outcome: partial