Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 180,6 кв. м., житловою площею 98,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, посилаючись на те, що після смерті її батька відкрилась спадщина за заповітом на частку даного житлового будинку. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають та не заперечують проти його задоволення. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] року помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане 06.11.2017 р. виконавчим комітетом Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 19. Родинні відносини між позивачем та померлим батьком стверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане 31.03.1971 р. Миковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року, де у відомостях про батьків [PERSON] вказаний батьком, а [PERSON] вказана матір'ю. В подальшому після укладення шлюбу, позивачу присвоєно прізвище [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане 21.09.1991 р. Мишковицькою сільською Радою народних депутатів, актовий запис № 12. Згідно частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на спадкове майно - частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 180,6 кв. м., житловою площею 98,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] яка належала померлому як голові колишнього колгоспного двору. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04,1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки спірний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 р., спадкодавці як члени колгоспного двору набули на нього право сумісної власності та це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1990 р., видане на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 123 від 28.06.1990 р., вбачається, що цілий житловий будинок по [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, що складається з 4-ох членів, головою якого є [PERSON] Належність вказаного житлового будинку за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується також інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна, виданою Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації (далі - ТРГБТІ) від 26.02.2018 р. № 244. Таким чином, вказане домоволодіння належить зазначеним чотирьом членам колишнього колгоспного двору в рівних частинах на праві сумісної власності, тобто по 1/4 частині кожному. Крім цього, на житловий будинок по [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт, у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку літера «А» загальна площа приміщень становить 180,6 кв. м., житлова 98,8 кв. м. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2018 р., посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцем земельної ділянки, площею 0,1238 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, що належала [PERSON], який помер [INFO] року, є його дочка [PERSON] Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі наявності заповіту в силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Померлим [PERSON] за життя 09.10.2017 р. складено заповіт, який посвідчений секретарем Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрований реєстрі за № 88, згідно якого останній на випадок своєї смерті житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] заповів позивачу - [PERSON] Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Після смерті [PERSON] в Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 77/2018. Спадкоємцем за заповітом після його смерті являється дочка - позивач [PERSON] Інших спадкоємців немає. 25 жовтня 2018 року позивач [PERSON]звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно після померлого [INFO] року [PERSON], однак, постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за нею права власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 180,6 кв. м., житловою площею 98,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року.

Outcome: approved