Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що 12 березня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача 609\~466 (Шістсот девять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 00 копійок, що на день підписання договору було еквівалентно сумі у розмірі 76\~250 (сімдесят шість тисяч двісті пятдесят) доларів США. На час подачі позовної заяви сума боргу за договором позики від 12 березня 2013р.у гривневому еквіваленті складає 2\~067\~061 (Два мільйона шістдесят сім тисяч шістдесят одну) гривню 25 копійок, відповідно до довідки НБУ щодо курсу продажу долара США (76 250 дол. США х 27.109 =2\~067 061,25 гривень). Згідно з доданим до позову розрахунком загальна сума боргу за договором позики від 12.03.2013р. з врахуванням 3-х відсотків річних та інфляційних витрат складає 3590351,41 грн. (три мільйони пятсот девяносто тисяч триста пятдесят одна гривня 41 коп.) (2067061,25 гривень сума боргу за договором + 170575,00 грн. 3% річних + 1352715,16 грн. Інфляційні втрати = 3 590 351, 41 грн.). На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 590 351, 41 грн. У судовому засіданні сторона позивача наполягла на позові за вищевказаними підставами, просила справу розглядати в загальному порядку, заперечивши на заочний розгляд справи. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 12.03.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно договору позивач надав відповідачеві позику 609\~466 (Шістсот девять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 00 копійок, що на день підписання договору було еквівалентно 76\~250 (сімдесят шість тисяч двісті пятдесят) доларам США. За умовами укладеного договору відповідач зобовязався повернути зазначену позику до 13.03.2015 року. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За поясненнями позивача, відповідач не виконав свого зобовязання та не повернув їй позику. Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобовязань за договором позики. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд доходить до висновку, про те, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання, не повернув отриману суму позики та має прострочення з її виплати з 13.03.2015 року. При цьому, згідно з пунктом 2 Договору від 12 березня 2013 року сторони домовились про те, що: а) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше дванадцятого березня дві тисячі пятнадцятого року. При простроченні виконання цього грошового зобовязання ПОЗИЧАЛЬНИК на вимогу ПОЗИКОДАВЦЯ зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. б) поверненню підлягає грошова сума в грошовій одиниці України, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі в еквіваленті 76\~250 (сімдесят шість тисяч двісті пятдесят) доларам США за офіційним курсом Національного банку України на той день. Сума нарахування трьох процентів річних від простроченої позики за період прострочення: (76\~250 доларів США х 3 % / 365 днів 2015 року) х 294 дні прострочення у 2015 році = 1842,53 доларів США (за 2015 рік); 76\~250 доларів США х 3 % = 2287,50 доларів США (за 2016 рік); (76\~250 доларів США х 3 % / 365 днів 2017 року) х 245 дні прострочення у 2017 році = 2162,15 доларів США (за 2017 рік - відповідно до періоду, заявленого у позовних вимогах по 11.12.2017 року). З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку, що стягненню підлягають 82\~542,18 доларів США основного боргу з трьома процентами річних, що на день ухвалення судового рішення становить 2\~355\~476,22 гривень (відповідно до офіційного курсу НБУ: 100 доларів США = 2853.6637 гривень). Оскільки позика судом стягується в еквіваленті до іноземної валюти (доларам США), сума боргу саме з урахуванням встановленого індексу інфляції стягненню й не підлягає. Суд також вважає за необхідне стягнути відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача судові витрати у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial