Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2008 року. Вказаний шлюб був укладений між позивачем, громадянкою України, та відповідачем, як громадянином Іспанії у Відділі РАЦС міста Оріуела, Іспанія. Від даного шлюбу сторони по справі мають спільну дитину, хлопчика - [PERSON] , який народився [INFO] в місті Оріуела, Іспанія. Таким чином, позивач та відповідач мають дитину, народжену в Іспанії. Разом з цим відповідно до повторно виданого свідоцтва та відповідної виписки з книги актів цивільного стану позивач та відповідач не перебували у шлюбі, батько дитини був записаний зі слів батька, з чим погодилася мати. Одночасно, [PERSON] зареєстрований громадянином України. Уго [PERSON] має паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Дитина також офіційно зареєстрована в [ADDRESS] . Спільне проживання позивача з відповідачем припинилося. Проживання разом з відповідачем ставило під питання нормальний розвиток та виховання сина. В грудні 2017 року позивач разом з сином виїхала до України для відвідання родичів, медичного обстеження сина. Всі ці дії відбулися за кошти родичів позивача (батьків та брата), чоловік жодних грошових коштів не надав. Після того, як [PERSON] приїхала, чоловік майже не спілкувався з позивачем та сином. Не цікавився станом його здоров`я, планами щодо його виховання та тим, як вони влаштувалися в Україні. Коли позивач попросила передати їм грошові кошти для проживання та придбання харчування, ліків, між позивачем та відповідачем почалися сварки. Відповідач почав погрожувати позивачу, та неодноразово говорив, що відбере дитини. Позивач вважає, що спільне проживання з відповідачем є неможливим. Натомість в Україні, проживаючи разом з родичами, які, як можуть надають матеріальну допомогу та підтримку, син - [PERSON] значно покращив стан здоров`я. Останній зарахований до 4-В класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №50 імені Романа Набєгова Херсонської міської ради. Уго [PERSON] відвідує репетиторів з різних дисциплін, все за кошти батьків позивача та брата. Жодної матеріальної грошової допомоги чоловік не надає. У зв`язку з викладеним, позивач просить визначити місце проживання їхньої спільної з відповідачем дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , в Україні. Встановити розмір щомісячної суми аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в сумі 600 євро, що згідно курсу НБУ складає 18 439,51 грн. з дати подачі заяви та до досягнення повноліття дитиною із застосуванням індексації. Стягнути судові витрати з відповідача. Ухвалою суду від 25.06.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2019 року цивільну справу розподілено судді Майдан С.І. Ухвалою суду від 02.05.2019 року прийнято справу до провадження та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 01.10.2020 року залишено без розгляду позовну вимогу [PERSON] , заявлену до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 18.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 26.08.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, наданий висновок щодо визначення місця проживання дитини підтримали в повному обсязі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2008 року. Вказаний шлюб був укладений між позивачем, громадянкою України, та відповідачем, як громадянином Іспанії у Відділі РАЦС міста Оріуела, Іспанія, що підтверджується свідоцтвом, виданим повторно 13.12.2017 року №А2123018/16. Від даного шлюбу сторони по справі мають спільну дитину, хлопчика - [PERSON] , який народився [INFO] в місті Оріуела, Іспанія, що підтверджується свідоцтвом від 13.09.2017 року №2988912/17, виданого повторно Відділом РАЦС міста Оріуела, Іспанія. Відповідно до довідки Посольства України в Королівстві Іспанія (м.Мадрид) від 11.10.2017 року №536/206-17, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Уго [PERSON] має паспорт громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданий 17.10.2017 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №16-14-606 від 25.01.2018 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.01.2018 року. Згідно довідки №07 16/18, виданої 26.01.2018 року Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №50 імені Романа Набєгова Херсонської міської ради, [PERSON] зараховано до 4-В класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №50 імені Романа Набєгова Херсонської міської ради. Згідно актового запису про народження №341, складеного 29.03.1984 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.11.2013 року, [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку №2-49/53 щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , виданого Виконавчим комітетом Дніпровської районної у місті Херсоні ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання від 04.12.2018 року за адресою: [ADDRESS] , у дитини є окрема кімната, в якій є ліжко, комод, письмовий стіл. Для дитини є необхідний одяг відповідно до віку та сезону. Хлопчик в повному обсязі забезпечений шкільним приладдям та іграшками. Зі слів дитини встановлено, що хлопчик хоче спілкуватися з батьком, але проживати хоче тільки з мамою на території України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Як зазначено в п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №866 - під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Судом встановлено, що відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він може забезпечити сину належні умови проживання, піклування про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти - не надав. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також вік дитини, яка є малолітньою, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з матір`ю буде відповідати потребам та інтересам дитини, яка потребують постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному, тому суд дійшов до висновку, що місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід визначити разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Крім цього, згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.181,183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 184 СК України,- суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та стороною позивача не надані докази про доходи відповідача, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, визначивши їх розмір - 1255,00 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час винесення рішення, з індексацією відповідно до закону, щомісяця, починаючи стягувати з дня звернення до суду з позовом 15.06.2018 року, до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітньої дитини, обов`язок по утриманню якої покладений на відповідача. Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Доводи сторони позивача про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 600 євро, що згідно курсу НБУ складає 18 439,51 грн., суд до уваги не приймає, оскільки не доведено наявність достатнього доходу у відповідача на час звернення до суду (15.06.2018 року). Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Також відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 1409,60 грн., та на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial