Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], де просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], із зняттям його з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником вказаної квартири, але у цій квартирі залишається зареєстрованим колишній чоловік Позивача - відповідач [PERSON], який не проживає в цій квартирі і на даний час не є членом сім»ї власників житла. Оскільки відповідач не проживає в цій квартирі з 2009 року, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2012 року, а позивачка не бажає сплачувати кошти за комунальні платежі за відповідача, який у квартирі не проживає, тому позивач звернулась до суду із цим позовом про визнання відповідача таким, що втратила право на користування жилим приміщенням, із зняттям його з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач не з»явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав та не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та зареєстрована в ній, що підтверджується договором дарування, копіює паспорту позивача та реєстрацією права приватної власності на вказану квартиру за позивачем за реєстровим номером №8757 від 04.04.2005 року (а.с.4-6). Відповідно до довідки Форми А від 02.02.2015 року в квартирі [ADDRESS], то й ній зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.7). Актом від 19.06.2015 року про комісійне обстеження співробітниками КП ЖЕК «Кийградсервіс» та сусідами позивача вказаної квартири встановлено, що відповідач [PERSON] у ній не проживає. Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2012 року, яке набуло законної сили, та яким шлюб між сторонами розірвано, встановлено сторони з листопада 2009 року не ведуть спільного господарства (а.с.8), що відповідно до вимог ст.61 ЦПК України доведенню в цьому судовому засіданні не підлягає. За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідача у вказаній квартирі позивача та не перебування його у родинних відносинах із позивачем. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. З врахуванням наведенного, оскільки на даний час позивач є власником квартири [ADDRESS], а зареєстрований в цій квартирі відповідач [PERSON] в ній не проживає та не перебуває з позивачами у родинних відносинах, суд вважає, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Підстав для збереження вказаного житлового приміщення за відповідачем у відповідності до вимог ст.71 ЖК України суд не вбачає. Між тим, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивачів щодо скасування реєстрації місця проживання відповідача шляхом зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], оскільки в розумінні норм статті 3 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права позивачів в даному випадку не порушені, оскільки вона до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного управління МВС України в м.Києві із заявою про зняття з реєстрації відповідача не зверталась та відмови не отримувала, оскільки таких даних в матеріалах справи немає, а наявність вказаного рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача в цій квартирі, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст.ст. 79 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] сплачений нею судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Outcome: partial