Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Куп'янського міськрайонного суду до відповідача, [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про захист прав дитини, надання дозволу на реєстрацію дитини з матір'ю без згоди батька мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем до 16 вересня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину сина - [PERSON], [INFO]. На теперішній час позивач з сином бажає зареєструватися в квартирі [ADDRESS] яка їй належить на праві приватної власності на підставі договору дарування від 25 серпня 2009 року. У зв'язку з тим, що відповідач не дає згоду на реєстрацію дитини разом з матір'ю, що порушує права як дитини так і позивачки, яка позбавлена можливості зареєструвати сина за місцем свого проживання позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не з'явилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач підтримала вимоги позову які просить суд задовольнити. Відповідач позов визнав в повному обсязі не заперечує проти його задоволення. Представник 3-ї особи, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, з'ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до вимог ст.174 ЦПК України, як що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що до 16 вересня 2013 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, рішенням Купянського міськрайсуду від 16.09.2013 року. Сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Зазначена кватира належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2000 року. На теперішній час позивачка з неповнолітньою дитиною проживає та бажає зареєструватися за адресою: [ADDRESS], яка їй належить на підставі договору дарування від 25.08.2009 року. У зв'язку з тим, що відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію дитини за вище зазначеною адресою, позивач звенулася до суду з наступним позовом (а.с. 5-11) Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтями ст. 3,6 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини: держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення прав, які встановленні Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву, паспортний документ (свідоцтво про народження дитини), квитанцію про сплату державного мита та ін. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. Від імені дітей, які не досягли 15 років така заява подається обома батьками. Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Згідно п. 2.3. розділу 2 Наказу МВС України від 22.11.2012 року № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки. До адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України надсилаються відомості про реєстрацію місця проживання того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, у графу 14 цих відомостей вноситься інформація про дитину (прізвище, ім'я, по батькові, стать, дата і місце народження). Суд вважає, що, ненадання відповідачем згоди на реєстрацію місця проживання дитини порушує передбачене законом право дитини та позивача на реєстрацію місця проживання. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, насамперед як спосіб захисту прав дитини, оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідачем порушені конституційні права дитини.

Outcome: approved