Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди. В позові посилалась на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Але протягом тривалого часу внаслідок незаконних дій відповідачів вона позбавлена можливості користуватися належною їй квартирою. Тому просила суд усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] як таких, що безпідставно вселилися та проживають у квартирі, без надання їм іншого житлового приміщення. Також просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь 3000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди, суму понесених нею судових витрат також просила стягнути з відповідачів на її користь. Позивач в судове засідання не з'явилась, уповноваживши [PERSON] представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.169 ЦПК України через першу неявку відповідача з поважних причин розгляд справи судом може бути відкладено. За повторної неявки відповідача незалежно від причин справа відкладенню розглядом не підлягає. Крім того, [PERSON] повідомляла про поважні причини неявки в судове засідання [PERSON], але з яких причин вона двічі не з'явилась в судове засідання відповідач суду не повідомила. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідачів та відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 червня 2014 року, яке набрало законної сили 24 червня 2014 року, є [PERSON] (а.с.6). Але доступу до даної квартири позивач не має внаслідок дій відповідачів [PERSON] та [PERSON], які вважаючи, що мають право на спадкування даної квартири після смерті [PERSON], фактично заволоділи нею. Дані обставини були предметом судового розгляду у цивільній справі №1609/8062/12 за позовом [PERSON], [PERSON] до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту родинних відносин, виселення (а.с.13-15). Підтримуючи свої позовні вимоги в наведеній справі, [PERSON] та [PERSON] посилались на те, що проживають в спірній квартирі. Зазначене в повній мірі відповідає зверненням представника позивача до правоохоронних органів з повідомленням про те, що 02 вересня 2014 року дочка [PERSON] [PERSON] приїхала з м.Харкова до м.Полтави і в квартирі [ADDRESS] виявила інші замки на вхідних дверях, через вікно побачила, що до квартири завезені будівельні матеріали, а через деякий час до квартири приїхали громадяни, які заявили, що вони проживають у даній квартирі, та представились як [PERSON] і [PERSON] (а.с.7). За даним зверненням Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області проведено перевірку (а.с.8). На спростування факту чинення відповідачами позивачу перешкод в користуванні належною їй квартирою сторонами жодного доказу суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено судом, позивач внаслідок дій відповідачів позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належною їй квартирою №1, розташованою по вул.Рєпіна, 18 у м.Полтаві. Як встановлено ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Порушене право позивача підлягає захистові шляхом виселення зі спірної квартири відповідачів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 3 ст.116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Зазначена норма регулює житлові правовідносини, що виникли з користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Главою 6 Житлового кодексу України врегульовано користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Але даною главою не передбачено спосіб захисту права власника житлового приміщення в разі його самовільного зайняття іншими особами, які не є членами його сім'ї. Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Тому на підставі ч.8 ст.8 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою захисту права власника квартири [PERSON] на підставі ч.3 ст.116 ЖК України виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] як таких, що самоправно зайняли дане жиле приміщення. В цій частині позов [PERSON] підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Як передбачено ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як встановлено судом, чиненням перешкод в реалізації її права власності відповідачі завали позивачу значної моральної шкоди, але її розмір позивачем дещо завищений. При цьому суд враховує, що позивач постійно проживає у м.Харкові, відповідно, зайняття відповідачами успадкованої нею квартири у м.Полтаві не потягло за собою необхідність негайного вирішення питання забезпечення житлом. Бере до уваги суд і нетривалий період порушення права позивача, оскільки право власності на спірну квартиру за нею було визнано рішенням суду від 11 червня 2014 року. Тому суд вважає, що з відповідачів на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди підлягає до стягнення сума у розмірі 500 грн., яка в повній мірі відповідає обставинам справи та засадам справедливості, добросовісності та розумності, що закріплені у ст.3 ЦК України. Підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди в більшому розмірі судом не встановлені. За змістом ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Тому відповідачі мають відшкодувати позивачу завдану ними моральну шкоду в солідарному порядку. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов [PERSON] судом задоволено на 70%, понесені позивачем судові витрати також підлягають відшкодуванню позивачу в розмірі 70%, тобто в сумі 2440 грн. Тому з кожного з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення кошти в сумі по 1220 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Outcome: partial