Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: задовольнити позов та встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період з 2003 року по день смерті [PERSON] [INFO] ; визнати за [PERSON] право на спадкування спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , як спадкоємця четвертої черги спадкування за законом; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого позивач має право на спадщину, як спадкоємиця за законом четвертої черги, оскільки вона проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Інших спадкоємців І - ІІІ черги спадкування у [PERSON] немає. У передбачений законом строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назнайка Є.В. з заявою про прийняття спадщини, однак від нього дізналась, що спадкова справа була заведена раніше за заявою особи на ім`я [PERSON] про прийняття спадщини, яка нібито проживала однією сім`єю з [PERSON] . Насправді ж відповідачка лише прибирала у родині, за що отримувала винагороду, і жодних особистих стосунків з [PERSON] , які можна було б охарактеризувати як проживання однією сім`єю, ніколи не існувало. [PERSON] та [PERSON] познайомилися у 2002 році на роботі в Дитячій музичній школі джазового мистецтва, де працювали викладачами. Починаючи з 2003 року [PERSON] та [PERSON] , після смерті його дружини, почали проживати однією сім`єю у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . У реєстрації шлюбу не бачили потреби, зважаючи на їх вік. Згодом позивачка продала власну квартиру та за ці кошти у 2014 році придбала іншу за адресою: [ADDRESS] , де проживала разом з [PERSON] до його смерті. У 2013 році у [PERSON] , який був підприємницькою людиною та при цьому захоплювався джазовою музикою, виникла необхідність у грошових коштах для розвитку власного журналу, для отримання яких він звернувся до сина позивачки, [PERSON] , та запропонував йому в обмін на гроші власну квартиру за адресою: [ADDRESS] , у результаті чого домовились, що [PERSON] здійснить продаж своєї квартири на позивачку або її сина. 26.04.2013 р. за договором купівлі-продажу [PERSON] продав позивачці належну йому квартиру, кошти на придбання якої, фактично, позивачці надав її син, [PERSON] . Ні позивачка, ні її син не наполягали на знятті [PERSON] з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, крім того позивачка дозволила йому продовжувати користуватися квартирою для занять творчою діяльністю, фактично квартира була обладнана під студію. Переважно [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , та іноді за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вважає, що [PERSON] був її громадянським чоловіком останні 15 років, з яким вони, починаючи з 2003 року по день його смерті, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, не менше як двічі на рік відпочивали разом, що свідчить про наявність між ними усталених відносин притаманних подружжю. Після смерті [PERSON] організацією його похорон та самим похованням займався син позивачки, який мав із померлим теплі, родинні стосунки. Приватним нотаріусом, [PERSON] , було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва на спадщину на майно, у зв`язку з відсутність документів, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємництва. Оскільки позивач набула права на спадкування, однак існує особа, яка його не визнає, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Відповідачка не є та ніколи не була членом сім`ї [PERSON] , оскільки лише прибирала квартиру, у якій він працював, за що отримувала винагороду, що не може вважатися веденням спільного господарства чи проживанням однією сім`єю. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Астахової О.О. від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про визнання права на спадкування в порядку четвертої черги, за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого засідання, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Копію ухвали суду разом з копією позовної заяви та додатків до неї відповідачка та третя особа, кожен окремо, отримали 13.05.2019 р., що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. 17 жовтня 2019 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Незнайка Є.В., надійшли копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] . 24 січня 2020 року третя особа, [PERSON] , отримав копію позовної заяви та додатків до неї. 30 січня 2020 до суду надійшла заява третьої особи, [PERSON] , про розгляд справи за його відсутності. 26 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. 22 травня 2020 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про визнання права на спадкування в порядку четвертої черги, була передана в провадження судді Катющенко В.П., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2020 року. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. від 26 травня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про визнання права на спадкування в порядку четвертої черги, прийнято до свого провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 22 жовтня 2020 року до суду надійшла заява відповідача, [PERSON] , у якій просить справу розглядати без її участі та прийняти рішення згідно закону. Цього ж дня ухвалою суду закрито підготовче провадження у цій цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті, у судове засідання викликано сторони по справі, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 22 лютого 2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала заяву про відмову від надання доказу - свідчення [PERSON] , у зв`язку з його хворобою та неможливістю прибути до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала заявлений позов та просила його задовольнити, з викладених у позові підстав. Зазначила, що позивачка проживала однією сім`єю з померлим тривалий час та у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де з`ясувалося, що відповідачка також претендує на спадщину як і позивачка. Померлий [PERSON] від попереднього шлюбу дітей не мав, його батьки померли. У родині [PERSON] та [PERSON] відповідачка доглядала за квартирою та допомагала по господарству, за що отримувала платню, тобто була домогосподаркою. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - автомобіль та кошти на рахунках у банках. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що з 1980-х років він був близьким приятелем померлого [PERSON] , знав його першу дружину, з якою дітей він не мав. У [PERSON] був старший брат, який помер. Про наявність інших родичів померлого свідку не відомо. З 2003 року [PERSON] став приходити у гості до свідка разом з [PERSON] , також сам він бував у них в обох квартирах по [ADDRESS] , де вони спільно проживала та вели спільний побут. Квартира по [ADDRESS] , де померлий проживав із першою дружиною, фактично стала офісом його журналу та студії, туди приходили клієнти. Про смерть [PERSON] свідку повідомив син позивачки, який займався організацією похорону, однак [PERSON] не був присутнім на похороні, оскільки відбував на змагання, тому направив людей з роботи. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що померлий був її земляком, з яким вони разом навчалися у музичній школі, їздили на конкурси, фестивалі, у поминальні дні їздили до Умані, де поховані його рідні. З позивачкою свідок знайома приблизно з 1997 - 1998 року. У 2003 році, після смерті дружини, [PERSON] та [PERSON] стали жити разом однією сім`єю у квартирі позивачки, а його квартира була за студію. Дружили сім`ями, свідок бувала у них вдома на свята, також її запрошували на святкування у кафе. [PERSON] була присутньою на похороні [PERSON] , організацією якого займався син позивачки. Свідок знала першу дружину [PERSON] , з якою він дітей не мав. Зазначала, що у померлого були віддалені родичі, яких ніхто навіть не знав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що [PERSON] , з яким його матір, [PERSON] , жила однією сім`єю, він вважав за батька. Коли мати звернулася для оформлення спадщини, стало відомо, що з аналогічною заявою до нотаріуса звернулася відповідачка, яка насправді була прибиральницею у квартирі. Спочатку [PERSON] та [PERSON] проживали разом у квартирі по [ADDRESS] , потім її продали та проживали у квартирі по [ADDRESS] . Померлий був композитором і журналістом та квартиру по [ADDRESS] використовував як студію. Свідок [PERSON] особисто дав [PERSON] гроші на розвиток журналу, а той переписав на [PERSON] свою квартиру, яку і у подальшому продовжив використовувати як свою студію, офіс. Його мати та померлий з 2003 року проживали як чоловік та дружина, повністю підтримували один одного, вели спільне господарство, допомагали глядіти його дітей, разом відпочивали, в тому числі і з його родиною. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] у місті Києві та зареєстрована за адресою проживання у квартирі [ADDRESS] (а.с. 10, 11). 26 квітня 2013 року [PERSON] , як продавець, та [PERSON] , як покупець, уклали Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Пальорою Г.Ю., за реєстровим № 686 (а.с. 54, 55). Цього ж дня право приватної власності [PERSON] на вказану квартиру було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідним витягом, та 11 червня 2014 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. 56, 57, 58). Факт проживання [PERSON] та [PERSON] разом у квартирі [ADDRESS] підтверджується Актом про фактичне проживання від 16 червня 2018 року, що затверджений головою ОСББ «Тельбін - Комфорт» (а.с. 83). Із копій закордонних паспортів [PERSON] та [PERSON] убачається, що останні у період 2009 - 2016 р.р. багаторазово подорожували разом. [INFO] [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Рижавка Уманського району Черкаської області, помер у віці 78 років у м. Києві, про що 20 липня 2018 року складено відповідний актовий запис № 11900 та цього ж дня відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління у місті Києві видано свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 51). Відповідно до рахунку ритуального дому «Спокій» за надання ритуальних послуг та товарів від 21 липня 2018 року їх замовником є [PERSON] (а.с. 53). 29 серпня 2018 року [PERSON] було видане свідоцтво про поховання померлого [PERSON] (а.с.52). Відповідно до довідки, виданої 07 вересня 2018 року головою ОСББ «Тельбін - Комфорт», виданої [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , дійсно вона на день смерті [INFO] [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство (а.с. 84). Зокрема, із Договору підряду № 18 від 04 грудня 2017 року, що був укладений між ВОП [PERSON] та [PERSON] , останній є замовником проведення поточного ремонту квартири із встановленням метало-пластикових конструкцій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 85, 86). 21 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Незнайка Є.В., із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у якій зазначила, що є його спадкоємцем, оскільки вони проживали однією сім`єю останні п`ять років, інших спадкоємців немає (а.с. 118). Однак до цього, 30 липня 2018 року, до органів нотаріату з заявою, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Незнайком Є.В., за реєстровим № 5368, звернулася [PERSON] , [INFO] , у якій зазначила про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з яким вони проживали однією сім`єю 15 років, інших спадкоємців немає (а.с. 122). На підставі вказаної заяви [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Незнайком Є.В., 31 липня 2018 року було зареєстровано спадкову справу № 7/2018, відомості про яку внесено до Спадкового реєстру за № 62786807 (а.с. 127). До приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Незнайка Є.В., від [PERSON] надійшла претензія кредитора від 17 січня 2019 року відносно боржника [PERSON] (а.с. 130). 08 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Незнайка Є.В., з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак цього ж дня постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті [PERSON] , зокрема у зв`язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємництва (а.с. 152, 153). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право. Як роз`яснено в п. 7 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Метою встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як жінки та чоловіка є прийняття позивачко спадщини за законом у четверту чергу у відповідності до ст. 1264 ЦК України після смерті останнього. Відповідно до частин першої, другої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, поняття сім`ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов`язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням. За приписами ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із роз`ясненнями п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Зважаючи на те, що показання свідків не протирічать іншим зібраним по справі доказам, суд оцінює вказані показання як достовірні, та беручи до уваги вищенаведене, досліджені у судовому засіданні докази, в тому числі фотокартки, доходить висновку, що заявник [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2003 року до часу відкриття спадщини [PERSON] - 19 липня 2018 року, вони мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом, разом проводили час дозвілля та відпочивали. При цьому судом враховується, що відповідач, [PERSON] , будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на спростування позовних вимог [PERSON] не надала, жодним чином не підтвердила факт її спільного проживання однією сім`єю з померлим. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Положеннями ст. 1258 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В силу ч.ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За вимог ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки судом визнано доведеним факт проживання [PERSON] однією сім`єю із [PERSON] з 2003 року по час відкриття спадщини [INFO] , то убачається наявність підстав для визнання за [PERSON] , яка у визначений ст. 1270 Цивільного кодексу України строк звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини, права на спадкування спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , як спадкоємця четвертої черги спадкування за законом. За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про визнання права на спадкування в порядку четвертої черги. У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду, у розмірі 1 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved