Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду із заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі - 3439 грн. 73 коп. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. за завдану [PERSON] шкоду здоров`ю та моральну шкоду. Позов обґрунтований тим, що 02 вересня 2016 року на території ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 Люботинської міської ради стався нещасний випадок, в результаті якого донька позивача, [PERSON] , була травмована. Вказані події відбулись під час гри доньки позивача із сином відповідача [PERSON] . Позивач зазначає, що в ході гри [PERSON] , яка впала та отримала тілесні ушкодження. Дівчинка того ж вечора скаржилася на болі у скронях та у місці травми голови, у місці удару черепна кістка була вм`ятою та були присутні садна на лікті лівої руки. У лікарні, 07.09.2016 було встановлено діагноз [PERSON] «закрита черепно-мозкова травма- забій головного мозку. Закритий вдавлений перелом тім`яної кітки зліва». Кримінальне провадження за даним фактом закрито, однак враховуючи факт нанесення шкоди неправомірними діями сина відповідача, позивач просить стягнути заподіяну даним фактом матеріальну шкоду, а саме витрат на лікування, які становлять 3 439 грн.73 коп. Крім того, внаслідок отриманих травм [PERSON] зазнала значного фізичного болю, емоційного стресу, виникла необхідність відвідування лікарів та проходженя курсу лікування, що призвело до порушення звичного ритму життя, малолітня [PERSON] зазнала моральних страждань, розмір яких законний представник оцінює у 20 000 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача з обставинами, викладеними в позові не погодилась у повному обсязі з огляду на наступне. Подія, що трапилася на подвір`ї школи № 4 Люботинської міської ради трапилась внаслідок необережного зіткнення дітей. Наздоганяючи один одного, [PERSON] раптово зупинилася, тоді як [PERSON] не встиг цього зробити. Внаслідок зіткнення, [PERSON] на ногах встояв, а [PERSON] не утрималася і впала на землю. Представник відповідача зазначила, що дівчинка самостійно після падіння пішла до своєї матері - [PERSON] , яка знаходилась в класі, спілкуюсь з класним керівником [PERSON] . Представник відповідача вказує, що умисел у діях малолітнього [PERSON] відсутній і його вина на даний час не доведена та доповнила, що завдана малолітній [PERSON] шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення батьків [PERSON] від здійснення виховання та нагляду за малолітнім, до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків відповідач не притягалася, батьки [PERSON] характеризуються позитивно у шкільному оточенні. Більше того, стороною позивача не надано жодних належних та допустимих доказів підтвердження того, що дії [PERSON] були протиправними та призвели до душевних та моральних страждань [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 23.01.008. 02 вересня 2016 року на території ЗОШ І-ІІ ступенів № 4 Люботинської міської ради, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , близько 16:00 год., малолітня [PERSON] отримала тілесні ушкодження під час гри з малолітнім [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.11.2017 (а.с. 22-23), Акт за формою НТ про нещасний випадок невиробничого характеру № 3, затверджений 26.05.2017 директором Люботинської ЗОН № 4 [PERSON] - скасовано, з огляду на відсутність повноважень на розслідування нещасного випадку у комісію, що була утворена розслідувати нещасний випадок. За заявою позивача [PERSON] за наслідками зазначених вище подій, Люботинським ВП Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області 13.10.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідні відомості з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.117). Постановою слідчого Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 21.05.2019 [PERSON] , кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Допитана у судовому засіданні, слідча Калашник Д.Р. пояснила, що під час допиту малолітньої [PERSON] вона надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, вказавши, що малолітній [PERSON] просив пробачення і зазначав, що не хотів завдати їй шкоди. Кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме в зв`язку з тим, що [PERSON] не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність. Тобто, відсутній суб`єкт злочину. Суд зазначає, що у даній постанові слідчим лише опосередковано встановлено вину [PERSON] у спричиненні тілесних ушкоджень, однак даний факт не позбавляє суду можливості та права встановити належним чином ці обставини при розгляді цивільного позову про відшкодування шкоди, оскільки інші процесуальні можливості встановлення вказаних обставин вичерпано. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що 02.09.2016 вона знаходилась на подвір`ї школи та чекала маму, яка перебувала в школі із класним керівником, отримувала підручники. До неї підійшов [PERSON] та запропонував погратися, на що вона погодилась. [PERSON] побігла та [PERSON] побіг за нею. Через деякий час вона зрозуміла, що не зможе втікти від нього, зупинилась та розвернулась. Однак [PERSON] , побачивши, що вона зупинилась не зупинився, виставив перед собою руки та штовхнув [PERSON] , в результаті чого вона впала та отримала вказані ушкодження. [PERSON] зазначила, що [PERSON] міг вчасно зупинитись та запобігти зіткненню, однак не зробив цього та штовхнув її навмисно. Після цього він злякався, почав плакати та вибачатись, вони зайшли в середину школи. Аналогічні пояснення були надані [PERSON] під час слідчого експерименту від 25.08.2018 в межах кримінального провадження (а.с. 127-130). Відповідно до висновку експерта № 09-177/19 від 12.04.2019 [PERSON] спричинено наступні тілесні ушкодження: закрито черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку легкого ступнею тяжкості та наявністю ділянки прогину тім`яної кістки ліворуч; садна ні лівій руці. Тілесні ушкодження завдані [PERSON] відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6- ти днів, але не більше 3-х тижнів. Покази [PERSON] із протоколу проведення слідчого експерименту від 25.08.2018 в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині терміну й механізму утворення встановлених у [PERSON] тілесних ушкоджень, тобто могли виникнути при обставинах, зазначених у протоколі (а.с.17-21). Таким чином, аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність факту заподіяння шкоди здоров`ю малолітньої [PERSON] неправомірними діями малолітнього [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. При цьому, слід мати на увазі, що батьки (усиновителі) або опікуни несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; учбові, виховні і лікувальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім в час знаходження його під їх наглядом. Згідно інформації Люботинського міського суду Харківської області № 01-34/159/2019 від 17.10.2019 (а.с. 172) протоколи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 184 КУпАП за період з 2008 року по 17.10.2019 не надходили та судом не розглядались. Також згідно характеристики [PERSON] (а.с. 170), наданої Люботинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступеню № 4, батьки приділяють достатню увагу вихованню сина, цікавляться навчанням, допомагають досягти успіху, приймають активну участь у житті класу, надають допомогу класному керівнику. Тобто що в цілому батьки [PERSON] належним чином здійснюють його виховання. Водночас, судом встановлено, що його діями спричинено тілесні ушкодження [PERSON] , що свідчить про допущені при його вихованні та нагляді недоліки, оскільки з пояснень [PERSON] , суд вбачає, що [PERSON] міг запобігти описаному вище випадку та відповідно уникнути заподіяння травм іншій дитині. Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріальна шкода, заподіяна неправомірними діями [PERSON] підлягає відшкодуванню його батьками згідно положень ст.. 1178 ЦК України. Вирішуючи питання щодо розміру шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд виходить із того, що в ході розгляду справи будь-яких сумнівів щодо кількості проведених медичних процедур та їх необхідності відповідачем не висловлювалось та не заявлялось, з клопотаннями про призначення у справі медичної експертизи вони не звертались. Також суд зазначає, що сума, витрачена на лікування згідно доданого до позовної заяви розрахунку, а також копій та оригіналів квитанцій, перевищує розмір шкоди, заявлений до відшкодування в позовній заяві. Разом із тим, за змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд обмежений при розгляді справи розміром позовних вимог, а тому стягує з відповідача на користь позивача шкоду у розмірі згідно заявлених позовних вимог. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Аналогічні роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди суд враховує, що в зв`язку з отриманими травмами малолітня [PERSON] зазнала вимушених змін у її житті пов`язаних із періодичними болями, поганим самопочуттям, необхідністю лікування, пропуску шкільних занять та, відповідно, необхідністю наздоганяти шкільну програму. Разом із тим, фізіологічне становище малолітньої [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень не характеризується стійкими непоправними змінами у стані її здоров`я, а тому суд оцінює тяжкість вимушених змін у його житті з урахуванням обсягу необхідного лікування. Враховуючи викладене, а також виходячи із принципів справедливості та розумності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, та визначення її у розмірі 5000,00 грн. За змістом ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим, на час ухвалення даного рішення, сторонами не надано документального підтвердження здійснення витрат на правову допомогу у вказаному ним розмірі. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача заявлено клопотання про надання доказів сплати витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Таким чином, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: partial