Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 02 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб в Орджонікідзевському відділі РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, різні погляди на сімейні відносини та обов'язки. Крім того, відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями, постійно її ображає, що робить спільне життя нестерпним. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування, оскільки шлюбні відносини припинені між ними з травня 2017 року. Просила суд розірвати шлюб та судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток та опублікування судових викликів на сайті «Судової влади», тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданим Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 472. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого серія [NUMBER], виданому Орджонікідзевським відділом ДРАЦС ММУЮ, батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, шлюбні відносини припинені, до того ж примирення позивач вважає неможливим, а відповідач взагалі не з'явився до суду, не побажавши реалізувати своє право щодо надання доводів або заперечень проти позову, що свідчить про визнання ним позову. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved