Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона та відповідач є подружжям. Від даного шлюбу у них народились діти: повнолітні сини [PERSON] та [PERSON] , та малолітній - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] проживає разом з малолітнім сином [PERSON] , також вона подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу з [PERSON] . З огляду на викладене, позивач просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, але вони до суду не з`явилися і уповноважених представників не направили. У той же час, позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглянути без його участі, проти позову не заперечував. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, судом у судовому засіданні із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 2009 року, встановлено, що батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З копії довідки №25, виданої квартальним комітетом №25 м.Пологи Запорізької області 15 березня 2020 року, встановлено, що [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , та чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Із позовної заяви і доданих до неї матеріалів судом встановлено, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідач у справі працездатний, за віком і станом здоров`я може сплачувати аліменти на утримання дитини. Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 17 березня 2020 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] включно. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує 840 грн. 80 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved