Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про визначення місця проживання дитини, в якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що після розірвання шлюбу з відповідачем син залишився проживати з нею в будинку її матері, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Зазначає, що між нею та відповідачем часто виникають суперечки щодо виїзду дитини за кордон на оздоровлення, відповідач не бажає давати на це дозвіл, тому для уникнення сварок та непорозумінь з [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] , повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, до початку судового засідання представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився до початку судового засідання подав до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням за межами України. Представник третьої особи. повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання представник третьої особи І.Самолюк подала до суду заяву в якій зазначила, що батько дитини [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , про що надав службі у справах дітей письмове пояснення. Зважаючи на ці обставини, в органу опіки та піклування не має правових підстав для підготовки висновку. Судові засіданні по даній справі просить суд проводити без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, позовну заяву [PERSON] просить задоволити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 15 червня 2016 року. Із постанови Рівненського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року вбачається, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 31 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Рівненського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року змінено, зменшено розмір стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , з 3000 грн. до 1500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 рокузалишено без змін. Відповідно до довідки про реєстрацію місяця проживання особи №12053 від 03 серпня 2016 року виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради місце проживання дитини [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS] . За тією ж адресою зареєстровано місце проживання позивача [PERSON] . Із письмового пояснення відповідача [PERSON] , наданого Службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради 15 січня 2020 року, вбачається, що [PERSON] не заперечив проти визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з мамою [PERSON] . Згідно психолого-педагогічної характеристики виданої закладом дошкільної освіти №50 екологічного напрямку Рівненської міської ради №64 від 20 червня 2019 року, [PERSON] відвідує групу №1 з 28 серпня 2018 року, приводить до садочка та забирає хлопчика мама. За час відвідування дитячого садка тато жодного разу не приводив та не забирав сина. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Враховуючи малолітній вік дитини, та те, що відповідач [PERSON] не заперечив проти визначення місця проживання сина з матір`ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити, визначити місце проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved