Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та внаслідок вчинення злочину, тобто внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.04.2012 року приблизно о 12.00 год. на 339 км автошляху сполученням Стрий - Кіровоград - Знам'янка (с. Громадське Літинського р-ну Вінницької області), та просила стягнути на її користь з відповідача [PERSON] 4178,86 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати (витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'явився (у справі призначалося чотири судових засідання), хоча завчасно та належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, судове засідання, призначене на 24.03.2014 року, було відкладено у зв'язку з надходженням до суду телеграми від відповідача [PERSON] щодо його хвороби з клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дату після 27 березня 2014 року, однак станом на день розгляду справи жодних медичних документів на підтвердження хвороби відповідача до суду надано не було, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальної справи № 214/2339/12, вислухавши пояснення позивача та її представника, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має посвідчення водія серії [NUMBER] від 05.11.2002 року та є власником автомобіля марки «ВАЗ-211010», ДНЗ [NUMBER], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 09.06.2010 року. Відповідач [PERSON] має посвідчення водія серії [NUMBER] та право керування автомобілем марки «FIAT DOBLO», ДНЗ [NUMBER], належним [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 27.11.2009 року. Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). Як вбачається з вироку Літинського районного суду Вінницької області від 25 січня 2013 року, вироку Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2013 року, 09.04.2012 року приблизно о 12.00 год. на 339 км автошляху сполученням Стрий - Кіровоград - Знам'янка в напрямку м. Хмельницького (с. Громадське Літинського р-ну Вінницької області) [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «FIAT DOBLO», ДНЗ [NUMBER], грубо порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 б); 10.1; 12.1 та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки п.1.1 (вузька суцільна лінія) ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, перетнув вузьку суцільну лінію горизонтальної розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-211010», ДНЗ [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості; [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 4000 грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на три роки; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, зумовленої тілесними ушкодженнями, спричиненими внаслідок ДТП. Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2013 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, та витрат на лікування скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2013 року і направлено справу в цій частині на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. 11.01.2012 року між [PERSON] і ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ № 2327862, строком дії з 02.01.2012 року до 11.01.2013 року включно. Забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного Полісу є автомобіль марки «FIAT DOBLO», ДНЗ [NUMBER]. Ліміт відповідальності за даним Полісом за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн., а франшиза становить 500 грн. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як вбачається з Висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу № 739 від 17.05.2012 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-211010», ДНЗ [NUMBER], станом на час огляду складає 41694,49 грн., з яких 3678,86 грн. - втрата товарної вартості. Згідно п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.п. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини; під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «FIAT DOBLO», ДНЗ [NUMBER] - є відповідач [PERSON], а тому саме з нього підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 4178,86 грн., з яких 500 грн. - франшиза та 3678,86 грн. - втрата товарної вартості транспортного засобу, яка не підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, Страховик відшкодовує моральну шкоду лише у перших двох випадках (п.п. 1, 2 ст. 23 ЦК України). Якщо ж суд ухвалив відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену 3 та 4 пунктами ст. 23 ЦК України, то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у настанні ДТП. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У даному випадку моральна шкода, завдана позивачеві [PERSON], полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України). Отже, підстави для відшкодування моральної шкоди ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» у даному випадку відсутні, однак з відповідача [PERSON] моральна шкода підлягає стягненню. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне та можливе відшкодувати [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна - автомобіля марки «ВАЗ-211010», ДНЗ [NUMBER]. Так, негативні явища у житті позивача [PERSON] внаслідок пошкодження її майна полягають у: - порушенні планів її та її сім'ї на подорож, відпочинок та оздоровлення влітку, у тому числі, на узбережжі Чорного мора в АРК; - необхідності витрачати час та прикладати зусилля для ремонту транспортного засобу; - необхідності користуватися громадським транспортом для того, щоб пересуватися до місця роботи та додому, що внаслідок отриманих у ДТП травм стало фізичним випробуванням; - незручностях при відвідуванні матері позивача - [PERSON], [INFO], яка є людиною похилого віку та проживає у с. Тарасівка Тульчинського району Вінницької області; тощо. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (з 1 січня 2014 року - 1218 грн.*40% = 487,20 грн./год.). Згідно квитанції № 7 від 15.01.2014 року, адвокатом [PERSON] отримано від [PERSON] гонорар у розмірі 3000 грн. Враховуючи те, що відповідно до журналів судових засідань від 06.03.2014 року, 24.03.2014 року та 01.04.2014 року представник позивача - адвокат [PERSON] брав участь судових засіданнях 49 хвилин та з урахуванням часу на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовку позовної заяви тощо), на переконання суду, було витрачено близько трьох годин, то суд оцінює витрати на правову допомогу у 1500 гривень. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 487,20 грн. судового збору (243,60 грн. судового збору за вимогу немайнового характеру (моральна шкода) та 243,60 грн. судового збору за вимогу майнового характеру). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved