Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом в якому вказала, що вони уклали шлюб 05 березня 2014 року. Від подружнього життя мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини остаточно припинені з грудня 2020 року. Спору про поділ майна та місця проживання дітей немає. Діти залишаються мешкати разом з матір`ю. Відповідач в добровільному порядку розірвати шлюб не бажає. Позивач вважає, що сім`я не може бути відновлена та просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За наявності визнання позову відповідачем суд вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у шлюбі з 05.03.2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 18, свідоцтво Серія [NUMBER] (а.с. 5). Від подружнього життя мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.3,4) Сторонами не оспорюється, що вони припинили шлюбні відносини з грудня 2020 року, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо одне від одного. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене суд вбачає, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, втратили взаємну повагу та довіру один до одного, категорично наполягають на розірванні шлюбу, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та їх дитині, що має істотне значення, позаяк шлюб є добровільним, отже позов підлягає повному задоволенню. Питання щодо стягнення судових витрат сторонами не ставилося. На підставі викладеного, ст. 104, 105 ч. 3, 110 ч. 1,111,112, 113 СК України та

Outcome: approved