Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона разом зі своєю донькою [PERSON] та чоловіком [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира не приватизована, є власністю Мирноградської міської ради. Наймачем вказаного жилого приміщення відповідно до ордеру № 2320 Б, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів м.Димитров № 9 від 22.04.1985 був її батько [PERSON] , який помер [INFO] . Склад сім`ї наймача, зазначений в ордері: дружина [PERSON] (померла [INFO] ), син [PERSON] (помер [INFO] ) та вона, [PERSON] . З 2007 року по теперішній час відповідач жодного разу не виявив бажання проживати разом з нею за місцем своєї реєстрації, його особистих речей у квартирі немає, зацікавленості у користуванні квартирою він не виказує. Ймовірно відповідач мешкає на території Вінницької області, але адреса його проживання їй не відома. Оскільки відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації понад 13 років без поважних причин, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Представник третьої особи Мирноградської міської ради до суду також не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, не заперечуючи проти позову, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Згідно з ухвалою судді від 26.05.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Згідно з ухвалою суду від 21.07.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] , є наймачем жилої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі ордеру № 2320 серії «Б», виданого на підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів м.Димитров № 9 від 22.04.1985, до складу сім`ї якого входили дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , його син [PERSON] , який помер [INFO] , та позивач [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, про смерть, укладення шлюбу позивача та наведеного ордеру (а.с.6-11). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу відповідач [PERSON] є чоловіком позивача [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 20.05.2021 у вказаній квартирі зареєстровані: з 11.06.1985 [PERSON] , який помер [INFO] , в якості наймача, з 29.05.2005 [PERSON] , [INFO] , в якості зятя наймача, з 29.05.2005 [PERSON] , [INFO] , в якості доньки наймача та з 29.05.2005 [PERSON] , [INFO] , в якості онуки наймача (а.с.4). Відповідно до акту, складеному Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирноград, № 177 від 20.05.2021, відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично не мешкає за вказаною адресою з 2007 року по теперішній час (а.с.5). Факт непроживання відповідача понад встановлені законом строки у спірному жилому приміщенні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Так свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2008 року по 2011 рік вона винаймала квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка була розташована на другому поверсі будинку. По-сусідству на першому поверсі в цьому ж під'їзді мешкала [PERSON] разом з двома дітьми: донькою та сином, і мамою, яка згодом померла. Чоловік з позивачем у цей період часу не проживав, вона ніколи його не бачила, нічого про нього не чула і з ним не знайома. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто поряд з квартирою, де проживала позивач зі своїми батьками, а потім і своєю сім'єю. У ці квартири вони заселилися з батьками ще дітьми у 1985 році. Дівоче прізвище [PERSON] - [PERSON] . Позивач вийшла заміж за [PERSON] , з яким народила двох дітей: доньку і сина. У вказаній квартирі вони прожили разом недовго, оскільки приблизно років 15 тому [PERSON] покинув сім'ю і поїхав до своїх батьків. Позивач залишилася з маленькими дітьми, мешкаючи разом з мамою, яка згодом померла. За всі ці роки [PERSON] жодного разу не з'являвся та ні з ким не спілкувався. Навіть на поховання свого сина не приїжджав. Проживанню відповідачу у кваритрі, яку він покинув, ніхто не заважав. Згідно зі ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України, які регламентують правовідносини, що виникли з договору найма житлового приміщення. Згідно з приписами ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців, така особа може бути визнана втратившою право користування житлом. Як встановлено, жила квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є комунальною власністю територіальної громади, в цій квартирі відповідач зареєстрований в якості члена сім`ї померлого наймача. Наведені доказі у своїй сукупності доводять, що відповідач не проживає у вказаному житлі з 2007 року і не проявляє до нього інтересу вже на протязі тринадцяти років. З`ясовуючи причини відсутності відповідача на спірній жилій площі понад встановлені строки, суд не знайшов, що вони були поважні. Тому, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.9, 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved