Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення аліментів на утримання дитини, та за минулий час, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2011 року. Спільне господарства не ведуть, не живуть однією сім»єю та за різними адресами з березня 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має регулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. А також просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час - за березень 2015 року у розмірі 3 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з тих же підстав, наполягала на їх задоволенні, й просили стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1 500 грн. 00 коп. на кожну дитину, тобто 3 000 грн. 00 коп. - на двох щомісячно, й до їх повноліття, а також 3 000 грн. - за минулий час. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що він працює й кошти у розмірі 3 000 грн. не спроможний сплачувати, оскільки розмір його щомісячного заробітку/доходу складає лише 1 700 грн. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2011 року. Спільне господарства не ведуть, не живуть однією сім»єю та за різними адресами з березня 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами. Відповідач нині працює, має регулярний дохід, частково приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дітей, які проживають разом з позивачкою, інших утриманців, крім вказаних синів не має. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дітей, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює, та на утриманні якої знаходяться малолітні діти, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який на разі працює, інших утриманців, крім синів [PERSON] та [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на їх утримання. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання кожної дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. 00 коп., тобто 3 000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ставлячи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошові сумі, позивач не довів підставу такої вимоги як усними доводами, так і документально - не надано доказів про те, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід або одержує частину доходу в натурі, й може надавати допомогу у такому розмірі, а також інші обставини, що мають істотне значення, а тому підстави для застосування частини першої статті 184 СК України відсутні. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків у їх утриманні, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, й до повноліття старшого сина, а потім в розмірі ? частини його заробітку/доходу - до повноліття молодшого сина. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 02 квітня 2015 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Суд, вирішуючи спір в частині вимог про стягнення аліментів за минулий час, вважає дані вимоги необгрунтваними, оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надані докази того, що вона зверталася до відповідача про стягнення аліментів за вказаний період часу (листи, їх отримання відповідачем тощо). Вимоги позивача про стягння аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необгрунтованими й задоволенню не підлягають. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial