Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: П'ята Київська державна нотаріальна контора - державний нотаріус Войстрик О.В., Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання за [PERSON] [INFO] права власності на ? частку нерухомого майна - квартири [ADDRESS], яку вона успадкувала від свого батька [PERSON], померлого [INFO] Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги у справі підтримали, зазначивши, що позивач є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] З того часу, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, позивач не може належним чином оформити документи на спадщину, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідачі в судове засідання не прибули, сповіщені належним чином (а.с.59, 62, 65, 79, 80, 102, 104, 116, 117, 122, 123, 128, 129, 130, 131, 142, 143, 149, 155). Проти задоволення позову заперечували, про що подали письмові пояснення (а.с.84-93). У своїх поясненнях, відповідач [PERSON] пояснила, що в даному випадку належним правовстановлюючим документом для позивача є рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2014 року, що виключає підстави звернення до суду. Також відповідач зазначила про відсутності належним чином оформленої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, вважає недоведеним той факт, що позивач в позасудовому порядку вжила всіх заходів для отримання нею свідоцтва про право на спадщину, позовна заява не містить обставин спору з відповідачем, у зв'язку з чим відповідачі просили закрити провадження у вказаній справі. Представники третіх осіб до судового засіданні не з'явилися. Представник третьої особи надали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.106,108, 109, 135, 145). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України за наявними у справі доказами. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оглянувши матеріали судової справи № 759/18143/1-ц пров. № 2/759/843/14, спадкової справи №32/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON], дійшов до таких висновків. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] виданим на підставі запису акту про смерть № 18961 від 27.10.2012 року, складеним Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.158). Позивачка [PERSON], [INFO], є донькою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим на підставі запису акту про народження № 1548 від 13.04.1979 року, складеним в Міському палаці новонароджених м. Києві (а.с.17). Зміна прізвища позивачки з «[PERSON]» на «[PERSON]» було змінено після одруження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим на підставі актового запису в Книзі реєстрації шлюбів № 106 від 03.02.2010 року, складеним відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.162). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, що на день смерті належало померлому. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 27.03.1997 року, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою № 1 від 27.03.1997 р № 16-1541, [PERSON] був власником двокімнатної квартири [ADDRESS], житлової площі - 29,6 кв. м. , що знаходиться у м .Києві, вул. Академіка Вернадського, буд. 73 (а.с.25). В матеріалах спадкової справи зберігається Інформаційна довідка, видана Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 19.04.2013 року КВ-2013 № 8853, про те, що квартира номер [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою №1 від 27.03.1997 року за р.№16-1541 (а.с.168). 17.01.2013 року, тобто у строк встановлений законом, позивач звернулася до П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що стверджується матеріалами спадкової справи № 32/2013 щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 157 на звор.). Крім позивача, із заявою на прийняття спадщини звернулись син померлого - відповідач [PERSON] (а.с. 165) який подав до нотаріальної контори заяву на прийняття спадщина у встановлений законом строк. 13.11.2013 року відповідач [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS] Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2014 року (справа № 759/18143/13-ц провадження № 2/759/843/14) та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18.09.2014 року (справа № 22-ц/7963/2014) позовну заяву [PERSON] було задоволено, [PERSON] визнано власником 1/2 частини квартири [PERSON], придбаної за договором купівлі-продажу квартири,посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевичем О.І. за р.№16-1541 від 27.03.1997 року та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 7 квітня 1997 року за реєстровим №35650 (а.с.168). Отже, позивач має право на спадкування на 1/4 частки квартири частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] (1/2 частка спадкового майна : 2 спадкоємців). На заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину листом заступника завідувача П'ятої київської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом О.В. Войстрик вих. №3666/02-14 від 25.10.2013 року позивачу було відмовлено, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючого документу на спадкове майно(а.с. 169). Відповідно до ст.. 49 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка була чинною на 25.10.2013 року, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти Оскільки в даному разі державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, то в розумінні ст.49 вказаного закону така відмова може бути оскаржена до суду на підставі ст.50 ЗУ «Про нотаріат». Позивач у даному випадку не міг вплинути на дотримання вимог щодо форми вказаного документу. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Питання щодо права власності регулюються Книгою третьою ЦК України. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Питання щодо спадкування регулюються Книгою шостою «Спадкове право» ЦК України. Відповідно до норм закону, позивач при відсутності у нього будь-яких документів, які засвідчують його право власності, має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на частку в спірній квартирі, яку позивач набув в результаті спадкування за законом першої черги після померлого батька - тобто визнання за позивачем загалом 1/4 частки в праві власності на квартиру. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку квартири після смерті [PERSON], так як позивачем не надано правовстановлюючі документи на вказане майно, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на вказане нерухоме майно. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 3000 грн.

Outcome: approved