Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 19\~000, 00 грн., 116646,00 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, витрати на правову допомогу в сумі 640 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.12.2012 р. рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] Крім цього, 13.03.2013 р., на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова, видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в користь позивача на утримання доньки [PERSON] аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 26.09.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач рішення суду не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість по виплаті аліментів. Згідно розрахунку Залізничного відділу державної виконавчої служби заборгованість відповідача по сплаті аліментів в її користь в період з вересня 2012 р. по серпень 2016 р. становить 19 000 грн. У звязку із наведеним просить стягнути з відповідача в її користь заборгованість та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 116646 грн. згідно поданиого розрахунку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до\~ст. 224 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказзами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова вирішено стягувати з [PERSON] в користь позивача на утримання доньки [PERSON] аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 26.09.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку боргу по сплаті аліментів боржником [PERSON] від 31.01.2017 р. № 681 В-14 станом на 26.09.2016 року сума боргу становить 19 000 грн. 00 коп. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на користь позивача у розмірі 19\~000, 00 грн. підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 196 Сімейного кодексу України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 висловлено правову позицію, у якій зазначено, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1\~ст. 196 Сімейного кодексу України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до правового висновку, висловленого в Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року по справі № 6-1477цс15 та в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі за № 6-94цс15 згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). З правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах ВСУ у справі від 01 липня 2015 року № 6-94 цс15 та від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 щодо розрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів, вбачається, що розмір такої слід розраховувати у відповідність до зазначених рішень Верховного Суду України, які в силу\~ст.360-7 ЦПК є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відтак, судом розраховано розмір пені в період з 26.09.2012 р. по вересень 2016 р., наступним чином: суму заборгованості за кожен місяць, наведену в розрахунку Залізничного ВДВС м. Львів, 500 грн. помножено на 1% пені та помножено на кількість днів відповідного місяця, у якому виникла заборгованість. Шляхом додавання нарахованого розміру пені за кожен місяць, у якому виникла заборгованість, судом визначено загальну суму неустойки (пені), яка становить 6545 грн. Суд не приймає до уваги розрахунок пені, поданий позивачем, оскільки такий не відповідає вимогам проведення розрахунку, викладеним у вищевказаних постановах Верховного Суду України . Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовна вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, підлягає частковому задоволенню, а саме на користь позивача з відповідача слід стягнути пеню у розмірі 6\~545 грн. Статтями\~10,\~60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2\~ст.60 ЦПК України\~визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається із змісту ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відтак, оскільки до матеріалів справи позивачем та її представником не долучено жодних документів, що підтверджують витрати на правову допомогу, позовна вимога щодо стягнення коштів на правову допомогу не підлягає до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що у випадках, установлених\~пунктом 1 частини першої\~цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, поданою фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 цього ж Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З матералів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1758 грн., який розрахований в розмірі 1 відсотка від ціни позову. Однак, враховуючи вимоги закону щодо звільнення від сплати судового збору, такий слід розраховувати від позовної вимоги лише щодо стягнення пені. Таким чином, з огляду на наведене, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 65,45 гривень судового збору пропорційно до задоволених вимог, а зайво сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 591,84 гривень підлягає поверненню.

Outcome: partial