Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія « Центр Фінансових рішень» про захист прав споживача кредитних послуг, просила визнати умову кредитного договору від 09.12.2013 року ( п.4.8) , якою передбачено « щомісячна плата за кредитом : 2% від суми кредиту, що становить 127,16 грн. нікчемною; також просила визнати , що грошові кошти відповідно до квитанції від 13.03.2014 року № ПН 2644835, не надійшли на рахунок «ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» через мажорні обставини та обставини переборної сили; розірвати кредитний договір від 09.12.2013 року у звязку з виконанням, також просила стягнути з відповідача судові витрати. Пояснила свою заяву тим, що 09.12.2013 року між нею та ТзОВ « ФК « ЦФР» було укладено договір про надання кредиту на споживчі цілі у сумі 6358,19 грн. зі сплатою відсотків за користування цими коштами у розмірі 0,01 % річних та щомісячної плати за кредитом в розмірі 2% від суми кредиту, кінцева дата повернення кредиту 09.12.2014 рік. Вважає, що свої зобовязання за вказаним кредитним договором , щодо повернення кредиту вона виконала достроково та в повному обсязі. У звязку з цим, у грудні 2014 року вона звернулась до відповідача із вимогою надати довідку про виконання нею зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. У січні 2015 року вона отримала від відповідача лист, в якому їй було відмовлено у видачі довідки, до того ж її було повідомлено по те, що «грошові кошти відповідно до квитанції від 13.03.2014 року № ПН 2644835 не надійшли на рахунок «ТОВ «ФК «ЦФР» , а також її було повідомлено що « з урахуванням допущеного прострочення виконання своїх зобовязань за кредитним договором ТОВ « ФК « ЦФР» 12 грудня 2014 року відступило на користь ТОВ КУА «Прімоколект-капітал» права грошової вимоги..», у звязку з чим, вона вимушена звернутися до суду. Позивачка [PERSON] до суду не зявилась, її представник [PERSON] звернулася до суду із завою просила розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, 16.11.2016 року звернулися до суду із заявою про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги не визнають, просили звернути увагу на раніше надані письмові заперечення. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що 09.12.2013 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено договір про надання кредиту на споживчі цілі у сумі 6358,19 грн. зі сплатою відсотків за користування цими коштами у розмірі 0,01 % річних та щомісячної плати за кредитом в розмірі 2% від суми кредиту, кінцева дата повернення кредиту 09.12.2014 рік. ( а.с.60-61) За кредитним договором п.4.8 і умовами надання кредиту \\Додаток до кредитого договору\\, встановлена плата за управління кредитом\~\\щомісячно\\\~- 2 % від суми кредиту, що становить 127,16 гривень (а.с.60-61). Між тим, за змістом п.3.6 постанови Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, кредитори не вправі встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь кредитора як винагороду за: надання кредиту; за надання інформаційно-консультаційних послуг щодо порядку кредитування; оформлення документів; роз'яснення діючих вимог щодо кредитування; експертизу документів, наданих для отримання кредиту; за супроводження кредиту і послуг при перегляді умов кредиту. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин сторін визначаються\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон).\~\~ Згідно ч. 2 ст. 11\~Закону\~перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови, тощо. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. За положеннями ч. 5 ст.\~11\~Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Встановивши в договорі плату за надання кредиту, щомісячну плату за управління кредитом, кредитодавець не надав суду даних про те, які саме послуги за вказані плати були надані позичальникові, не було надано жодних доказів у підтвердження надання таких послуг, а також складових частин таких послуг. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені плати не можна вважати процентами, оскільки процентна ставка передбачена окремо п. 4.2 кредитного договору, відповідно до якого процентна ставка становить 0,01 % річних. Тоді як жодні послуги по платі за надання та за управління кредитом не надавалися і ототожнювалися кредитотавцем з процентами за договором, внаслідок чого за користування кредитом позивач була змушена сплачувати декілька платежів. За встановлених обставин пункти 4.8 в частині стягнення щомісячної плати за кредитом, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~підлягає визнанню недійсними з моменту укладення кредитного договору. Однак, вищенаведені обставини не свідчать про недійсність кредитного договору в цілому, оскільки згідно\~ст. 217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Щодо вимог про визнання обставин форс мажорними та непереборної сили розірвання кредитного договору у зв'язку з виконанням, суд зазначає наступне: Позивач посилалась, що відповідно до квитанції від 13.03.2014 року № ПН 2644835 вона перерахувала кошти на користь ТОВ «ФК «ЦФР», проте кошти до отримувача не надійшли. Вказані обставини сторонами не оспорювались. Проте, позивач вважає свій обов'язок перед кредитором виконаним, оскільки кошти не було переведено через форс мажорні обставини та обставини непереборної сили. З вказаною позицією суд не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до ч.\~1\~ст. 598 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 14.03.2014р., у ПАТ «Банк Форум» запроваджено тимчасову адміністрацію з 14.03.2014р. по 13.06.2014р. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та інші, непередбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до п.7.1.2 ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні(депозитні), поточні та кореспондентські рахунки, відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 зазначеного Закону поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Згідно з ч. ч. 1, 3 - 5 ст. 34 зазначеного Закону,\~\~ Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом урегулювання. Абзацом 1 ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу його у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією особою. Приписами п.п. 1-3 ч. 2 ст. 37 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. Згідно ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшення ліквідаційної маси. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п.1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, та щодо покриття Фонду, передбачених у п. 17 ч. 5 ст. 12 цього Закону. Крім того спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду, у тому випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, належним відповідачем є Фонд гарантування вкладів( уповноважена особа Фонду). Враховуючи, що із 14 березня 2014 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» що\~\~ Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дія якого поширювалась на спірні правовідносини сторін на час ухвалення рішення суду і який, як спеціальний, та пріоритетний по відношенню до інших нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, забороняє задовольняти вимоги кредиторів банку з моменту введення тимчасової адміністрації. Відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 14.03.2014р., у ПАТ «Банк Форум» запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливлювало стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України» Про систему гарантування вкладів». Посилання позивача, на ці обставини як на форс мажорні та непереборної сили судом не приймаються, оскільки регулюються спеціальним законодавством. Більш того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не може вважатись належним відповідачем, щодо порушення прав позивача на переведення коштів, оскільки таких прав позивача не порушувало. За таких обставин в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, а позов задоволено частково, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial