Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до колишнього чоловіка [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що після припинення шлюбно-сімейних відносин , відповідач у 2012 р. виїхав жити до батьків у м.Марганець Дніпропетровської області, потім їздив на заробітки до Росії, але з того часу він не з'являється, жодного разу не навідував дитину, хоча іноді спілкується з нею по телефону, матеріальної допомоги не надає, комунальні послуги не сплачує, не знімається з реєстрації, пояснюючи це тим, що він проживає у жінці, але будинок належить її бабусі, а у матері не прописується, тому як вона не оформила спадщину та не є власником будинку.Як зазначає позивач, реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає їй, як власнику, у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просила їх задовольнити Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.06.2002 р. приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. С січня 2004 р. позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.11.2013 р. шлюбу між сторонами розірвано. В спірній квартирі зареєстрований відповідач та син сторін з грудня 2005 р. Як випливає з рішення суду, з кінця серпня 2013 р., згідно з поясненнями позивача, відповідач [PERSON] поїхав у Росію на заробітки і де він знаходиться невідомо, ніякого зв'язку з родиною не підтримує, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]- сусіди по спірній квартирі підтвердили, що відповідач [PERSON] зловживав спиртними напоями, не працював, внаслідок чого сторони розсталися, він виїхав проживати до батьків в Дніпровську область і тоді декілька разів приїздив, але з 2013 р. його не бачили, в квартирі він не проживає. Факт тривалого непроживання відповідача зафіксований в акті, складений 07.11.2017 р. комісією дільниці 66 КП «Жилкомсервіс»,за участю сусідів по квартирі [ADDRESS]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. За приписами ст. 405 ЦК України, члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що з серпня 2013 р. відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає в квартирі, витрат по оплаті не несе. Підстав для продовження строку відсутності, за яких житлове приміщення зберігається на більш тривалий строк, суду не надано. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зі зняттям його з реєстраційного обліку. Згідно з приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: approved