Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, неустойки за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.10.1989 року у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у сторін є повнолітня донька [PERSON], [INFO], та неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року у цивільній справі №206/3881/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позов задоволено, вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.06.2012 року до повноліття дитини. Однак, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому остання просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.05.2016 року у розмірі 19\~635,96 грн., а також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2013 року по 01.05.2016 року у розмірі 6\~569,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засідання достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ №379213, виданого Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану 15.10.1989 року, між сторонами по справі 15.10.1989 року у Вінницькому міським відділі реєстрації актів громадянського стану сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №3169 (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін є повнолітня донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії IV-AM №362695, виданого Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану 25.02.1992 року (а.с.8), та неповнолітній син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-АМ №057663, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області 15.07.1998 року (а.с.6). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року у цивільній справі №206/3881/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позов задоволено, вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.06.2012 року до повноліття дитини (а.с.12). Однак, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, так як не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в результаті чого у останнього станом на 01.05.2016 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів на суму 19\~635,96 грн., згідно довідки-розрахунку державного виконавця Замостянського В ДВС м. Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області (а.с.9-10). Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, стягнення аліментів на підставі рішення суду проводиться відповідно до вимог ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Із наведеного слідує, що за відсутності такого спору про розмір заборгованості, вона стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення такої заборгованості. За рішенням суду заборгованість може бути стягнута тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні у Замостянському В ДВС м. Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавчий лист №206/3881/2012, виданий Замостянським районним судом м. Вінниці 10.09.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.06.2012 року до повноліття дитини (а.с.13). Станом на 01.05.2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 19\~635,96 грн. Однак, зважаючи, що заборгованість у вищевказаній сумі допущена відповідачем, який сплачував аліменти за рішенням суду і спір по сумі заборгованості у сторін відсутній, така заборгованість не може бути стягнена за іншим рішенням суду, а відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2013 року по 01.05.2016 року у розмірі 6\~569,00 грн., суд приходить до висновку, що дані вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Сімейним законодавством України передбачено призначення і виплату аліментів проводити щомісячно, тому за правилами ст.196 СК України нарахування пені проводиться не на всю суму заборгованості, а лише на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому стягнення аліментів не відбулося. Така позиція сімейного законодавства узгоджується із положеннями статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до суми за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Пеня нараховується на всю суму помісячної заборгованості за кожен день прострочення її сплати і її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не було сплачено повний розмір аліментів. З огляду на вищенаведене, та враховуючи положення ст.ст.10, 11 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2013 року по 01.05.2016 року у розмірі 6\~569,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача також витрати щодо сплати судового збору у розмірі 141,41 грн. у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial