Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] Джізмондо про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2667, позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності за позивачем згідно вищезазначеного правовстановлюючого документа була здійснена КП «ВООБТІ» 16.10.2003 року в реєстровій книзі №60 за реєстровим №49. У вказаній квартирі зареєстровані позивач, її донька [PERSON], а також чоловік позивача відповідач. Проте, саме відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2016 року, сторони не спілкуються, не підтримують подружніх відносин та на даний час перебувають в процесі розірвання шлюбу. Жодних перешкод\~у користуванні\~належною позивачу\~квартирою позивач\~відповідачу не\~чинила,\~залишення місця\~свого проживання\~було його\~власною волею. Всі витрати по обслуговуванню та утриманню квартири здійснюються без участі відповідача. Однак, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі без його фактичного проживання в ній порушує право позивача на вільне розпорядження та користування належним їй майном. Окрім того, позивач змушена нести за відповідача додаткові витрати за комунальні послуги та позбавлена можливості отримувати житлову субсидію. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В підготовчому засіданні [PERSON] Джізмондо, за участю перекладача [PERSON], позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення останніх. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в підготовчому засіданні достовірно встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2667, позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с.6). Державна реєстрація права власності за позивачем згідно вищезазначеного правовстановлюючого документа була здійснена КП «ВООБТІ» 16.10.2003 року в реєстровій книзі №60 за реєстровим №49 (а.с.6 зворот). Відповідно до довідки ОСББ «Келецька 118» №3/118 за адресою: вул. Келецька, 118/159, м. Вінниця, зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], власник, з 29.10.2003 року; [PERSON], [INFO], з 01.08.2006 року; [PERSON] Джізмондо, [INFO], з 27.07.2016 року (а.с.8). Однак, саме відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин з 2016 року по теперішній час, що підтверджується змістом акту ОСББ «Келецька 118» (а.с.9). Таким чином, в підготовчому засіданні встановлено факт не проживання відповідача з 2016 року, тоді як останній залишається бути зареєстрованим за адресою: [INFO], м. Вінниця.Отже, фактично на протязі останніх трьох років позивач несе всі витрати по оплаті за користування житлово-комунальними послугами та по утриманню квартири. В той час, як відповідач не бере участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, добровільно знятись із реєстрації місця проживання відповідач також не бажає. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує права останньої як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн., понесений позивачем згідно квитанції «0.0.1265856675.1 від 13.02.2019 року (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved