Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору невиконаним. У своєму позові позивач просить суд визнати кредитний договір № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» невиконаним. У своєму позові позивач посилалась на те, що вона 18 липня 2007 року уклала із Публічним акціонерним товариство Комерційний банк «ПриватБанк» кредитний договір № DZHCG102270502. Згідно до умов кредитного договору відповідач не видав вказаної суми в договору в розмірі 24 960,00 доларів США та в валюті, як передбачено п.7.1. договору. Кредитні кошти у розмірі 19 700 доларів США були видані позичальнику менеджером банку за столом переговорів. Враховуючи, що гроші у межах суми зазначеної в п.7.1. кредитного договору [PERSON] не були отримані, вважає кредитний договір невиконаним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги, але для надання пояснень в судове засідання не з'явився. В судовому засіданні представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гайворонський О.Г. позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позові, посилався на те, що відсутні підстави для визнання кредитного договору невиконаним. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, в судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2007 року між сторонами Публічним акціонерним товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та позивачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DZHCG102270502, згідно до умов якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в розмірі 24 960,00 доларів США. Позивач у своєму позові посилається на те, що відповідач, порушуючи умови п.7.1 кредитного договору № DZHCG102270502 від 18 липня 2007 року не видав вказаної суми та в валюті, як передбачено кредитним договором, а тому вважає, кредитний договір не виконаним. Ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так, позивачем не надані докази того, що кредитний договір № DZHCG102270502 від 18 липня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] є невиконаним, що є істотне порушення відповідачем умов договору. Згідно до умов 2.1.1 банк зобов'язується надати [PERSON] кредит шляхом й у межах суми зазначених у п.7.1 договору. Як вбачається з наданого суду договору, він був укладений в 2007 році, та позивач, як позичальник вимог до відповідача, у зв'язку з порушенням умов договору, до сьогоднішнього часу не пред'являв. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, позивачем не надано доказів того, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, а тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed