Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки - [PERSON], [INFO], до її повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебуває в цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON] до 29 травня 2011 року. Від цього шлюбу вони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Після народження доньки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ставить її та дитину у скрутне матеріальне становище. Вона вимушена сама утримувати дитину. Її усні звернення стосовно участі в утриманні дитини відповідачем залишаються без уваги. Відповідач не має постійного місця працевлаштування. За фахом він дизайнер. Відповідач працює без офіційного місця працевлаштування. Розмір його доходу їй точно невідомий. Враховуючи, що середня заробітна плата по м. Києву складає більше 14 000 гривень щомісячно, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень щомісячно, що дасть можливість утримувати дитину. 23 травня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. 17 липня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив позов задовольнити частково та стягувати з нього щомісячно на користь позивачки, аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1 000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач посилається на те, що останнім часом він передавав на руки позивачці кошти на утримання доньки [PERSON], і сподіваючись на її порядність ніяких розписок не брав. Ним у червні місяці 2018 року було надано відповідачці на відпочинок літом доньки [PERSON] - 8000,00 гривень. При цьому, він на даний час не працює, і як наслідок не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 3000,00 гривень, оскільки не має постійного доходу, у зв'язку з отриманими травмами під час Революції Гідності, а у зв'язку з отриманими ним травмами він постійно лікується у різних медичних закладах, на підтвердження чого відповідачем було надано суду направлення/ордери на планову госпіталізацію. Позивачем до суду відповіді на відзив подано не було. Таким чином, розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про встановлення батьківства. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо заявлених позовних вимог, відповідач посилається на те, що він здійснював перекази коштів на утримання доньки, допомагав коштами на відпочинок, але наразі він не працює та постійно проходить лікування у медичних закладах. Так, як вбачається з поштового переказу від 28 березня 2017 року відповідач перерахував на користь позивача суму коштів у розмірі 1000 гривень в якості аліментів. Згідно довідки, виданої Дніпровською районною філією Київського міського центру, [PERSON] за період з 22 вересня 2017 року по 20 квітня 2018 року не отримував доходу у вигляді допомоги по безробіттю, хоча зареєстрований як безробітний, причина - безробітний не сприяє працевлаштуванню. 03 вересня 2014 року відповідачу було видано направлення/ордер № 47 на планову/екстрену госпіталізацію, 07 квітня 2016 року відповідачу було повторно видано направлення/ордер № 5610 на планову/екстрену госпіталізацію. Вивчивши зміст поданих відповідачем документів суд вбачає, що наявність поштового переказу коштів на рахунок позивача у якості аліментів не може свідчити про переказ коштів саме на утримання доньки. Крім того, вказаний переказ було здійснено одноразово у 2017 році, що не свідчить про добровільність сплати коштів у якості аліментів щомісячно, враховуючи обов'язок обох з батьків приймати участь в утримання власних дітей. Також, суд критично відноситься до наданих суду направлень/ордерів на госпіталізацію відповідача, оскільки останні не підтверджують сам факт проходження лікування з боку відповідача, а надана суду довідка про відсутність отримання доходу по безробіттю свідчить про відсутність отримання таких коштів з боку відповідача у зв'язку з його ухиленням працевлаштовуватися. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, про обопільний обов'язок батьків в утриманні та вихованні дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON]., [INFO] аліменти в розмірі 1944 гривні щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial