Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути [PERSON] від права на спадщину за законом після смерті [PERSON], якав померла [INFO] року; усунути [PERSON] від права на спадщину за законом після смерті [PERSON], якав померла [INFO] року; усунути [PERSON] від права на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року померла її рідна мати [PERSON] До своєї смерті її матір подала до Шостої Київської державної нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини після двоюрідної сестри [PERSON], яка померла [INFO] року. Спільними родичами [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] - їх дід та баба. [PERSON] мала дітей - [PERSON] та [PERSON] У свою чергу, родина [PERSON] мала доньку [PERSON], а родина [PERSON] мала доньку [PERSON] Реалізуючи своє право на отримання у власність спадкового майна, вона також подала до Шостої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в порядку ст. 1276 ЦК України. На момент своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала у [ADDRESS], яка за ордером № 756 від 17.04.1970р. отримувалась [PERSON] (батьком [PERSON].) на сім'ю з чотирьох чоловік - [PERSON], [PERSON] (дружину), [PERSON] (доньку) та [PERSON] (племінницю). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON], та відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які претендують на прийняття спадщини після померлої. Після смерті [PERSON] її мати подала до Шостої Київської державної нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, якою є частина спірної квартири. [PERSON] мала хвороби, яка обмежували її у можливості самостійного забезпечення себе всім необхідним та виконання робіт по господарству. На момент смерті [PERSON]. хворіла на захворювання, що обмежували її свободу пересування та робили тяжким пересування по місту. Внаслідок цього [PERSON] у 2014 році переїхала до м. Фастів, де проживала у приватному будинку свого колишнього чоловіка. Перед своєю смертю [PERSON] лікувалась у Фастівській центральній районній лікарні, та у цей час відповідачі її не відвідували, необхідну допомогу не надавали, що є підставою для усунення їх від права на спадкування після померлої в судовому порядку. Таким чином, вказане дає підстави зробити висновок про те, що [PERSON] перед своєю смертю перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги близьких та рідних. Разом з тим, остання такої підтримки від відповідачів не отримала. Той факт, що одним із відповідачів було здійснено заходи щодо поховання покійної, не виключає наявність підстав передбачених ст. 1224 ЦК України, щодо усунення від права на спадкування. На час перебування [PERSON] у лікарні вона та її мати надсилали грошові кошти [PERSON], яка товаришувала з [PERSON]. та знала родину [PERSON] близько 50 років, допомагала доглядати [PERSON] за батьками похилого віку. Отримані грошові кошти [PERSON] передавала [PERSON] (що підтверджується фіскальним чеком від 13.05.2015р. про переказ 2533,00 грн. на користь [PERSON].) та частково [PERSON], яка також є її родичкою. Були випадки, коли знайомі передавали [PERSON] грошові кошти з [PERSON], а вже безпосередньо [PERSON] частину цих грошових коштів передавала [PERSON] Додатковим доказом перебування [PERSON] у скрутному матеріальному стані та відсутність допомоги з боку інших родичів є те, що спільна знайома [PERSON] особисто на протязі останніх двох років життя [PERSON] сплачувала витрати на комунальні послуги та всіляко допомагала [PERSON] (підтвердженням цього є копії квитанцій). В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Пояснили суду, що померла [PERSON] являється двоюрідною тіткою позивача, а померла мати позивача - [PERSON], в свою чергу, являється двоюрідною сестрою [PERSON] Саме позивач приймала активну участь у догляді за померлою [PERSON], зокрема: передавала грошові кошти на її утримання, а відповідачі не допомагали в утриманні та догляді за померлою [PERSON], яка перебувала у безпорадному стані, у зв'язку з чим позивачем і було подано вказаний позов про усунення відповідачів від права на спадкування після смерті [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Уповноважений представник третьої особи - Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за відсутності представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства (а.с. 107-109, том 1). Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, складеного 24 жовтня 2015 року, [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 219, том 1). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, складеного 02 листопада 2015 року, [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 185, том 1). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON] (а.с. 187, том 1). Від даного шлюбу [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої були записані - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується записом акту про народження № 90 від 25 червня 1960 року (а.с. 233, том 1). В подальшому, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, 10 травня 1980 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], змінивши прізвище на - [PERSON] (а.с. 245, том 1). Від вказаного шлюбу народилася позивач - [PERSON]. При цьому, судом також було встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], [INFO] року народився [PERSON], [PERSON], [INFO] батьками яких були записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 159 об., 160, том 1). 10 січня 1950 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 161 об.). [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 188, том 1). В подальшому, [PERSON] та [PERSON] змінили прізвище на «[PERSON]»,, про що свідчать відповідні свідоцтва про зміну прізвища № 44/42 та № 45/43 від 06 липня 1964 року (а.с. 161 об., 162, том 1). Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народилася [PERSON], [INFO] (а.с. 196 об., том 1). Відповідно до свідоцтва про смерть, [INFO] року померла [PERSON] (а.с. 173, том 1). 11 квітня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюбу, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 197, том 1). При цьому, як встановлено судом [PERSON], який являвся рідним братом [PERSON], мав трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON] (а.с. 162 об., 163, 178, том 1). 16 лютого 1973 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON] (а.с. 163 об., том 1). [PERSON] також перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від шлюбу з якою [INFO] року народився [PERSON] (а.с. 90, том 2). [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 164 об.). Згідно свідоцтва про смерть, [INFO] року померла [PERSON] (а.с. 189, том 1). Відповідно до свідоцтв про смерть, [INFO] року померла [PERSON], [INFO] року [PERSON] помер. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 157 об., том 1). [INFO] року померла [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Таким чином, померла [PERSON] приходилася двоюрідною сестрою [PERSON], матері позивача, в свою чергу позивач являється двоюрідною племінницею померлої [PERSON] Відповідач [PERSON], [PERSON] являються двоюрідними братом та сестрою [PERSON], а відповідач [PERSON] являється двоюрідним племінником спадкодавиці [PERSON] Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 Цивільного кодексу України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1266 Цивільного кодексу України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. 17 серпня 2015 року до Шостої київської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с. 146, том 1). 04 вересня 2015 року до вказаної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідної сестри [PERSON] 14 вересня 2015 року до Шостої київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині усунення від права на спадкування відповідачів після смерті [PERSON], сторона позивача посилається, зокрема, на той факт, що відповідачі не надавали спадкодавиці будь-якої допомоги в утриманні та догляді, враховуючи те, що остання перебувала у безпорадному стані. При цьому, вона, проживаючи за межами території України, фінансово допомагала в утриманні та догляді за спадкодавицею, що свідчило про її участь у догляді за безпорадною [PERSON] В ході судового засідання не було встановлено, що спадкодавиця [PERSON] за життя потребувала сторонньої допомоги та у догляді, так як за життя вела активний спосіб життя, працювала та самостійно доглядала за собою, що було підтверджено в судовому засідання допитом свідків. Як роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в ухвалі суду від 15 травня 2017 року у справі № 440/48/16-ц. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Таким чином законодавець встановлює межі доказування. Необхідно врахувати, що обставини, які мають значення для справи, але щодо яких спору немає, не підлягають доведенню, оскільки визнані сторонами. Суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, в розрізі даного спору стороною позивача не було надано належних та достовірних доказів ухилення відповідачів від надання допомоги та догляду померлій [PERSON], неможливості останньої самостійно забезпечити умови свого життя, потребування стороннього догляду, допомоги та піклування, щоб в своїй сукупності свідчило про неналежність дій спадкодавців в частині утримання та допомоги спадкодавиці та необхідності отримання такої допомоги з боку спадкодавиці. Натомість, стороною позивача також і не було надано достовірних та підтверджуючих доказів того, що сама позивач приймала активну участь у наданні сторонньої допомоги спадкодавиці, фінансовому утриманні останньої. При цьому, судом було встановлено та підтверджено стороною позивача, що позивач проживає за межами території України, в м. Буенос-Айрес в Аргентинській Республіці, що може свідчити про недостатність обізнаності позивача у безпорадності стану спадкодавиці. Крім того, надані суду докази в якості квитанцій про оплату послуг житлово-комунальних послуг за адресою проживання спадкодавиці, а також квитанція про здійснення грошового переказу на користь [PERSON] не можуть свідчити про здійснення оплати послуг та здійснення такого грошового переказу з боку саме позивача, оскільки не містять таких відомостей, при цьому наявність одноразового грошового переказу також не слугує підставою вважати, що позивач здійснювала фінансове забезпечення спадкодавиці. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] третя особа Головне управління юстиції у м.Києві про усунення від спадкування. Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], відшкодування судових витрат в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Outcome: dismissed