Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Зареєстрований у вказаній квартирі відповідач по справі - [PERSON] , який не є її власником, не проживає в ній з грудня 2014 року, не користується нею, не бере участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачеві здійснювати свої права власника. В зв`язку з цим, [PERSON] просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] , а також її представник - адвокат Врублевський В.В., що діє на підставі ордеру серії ДН № 066003 від 06 грудня 2019 року, не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи були повідомленими належним чином, що підтверджується розписками про вручення повідомлень про виклик до суду, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, у яких позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити та не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом відправлення йому поштою повідомлень про виклик до суду за його зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухвалене 26 вересня 2006 року у справі № 2-3468-2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання права власності, яке набуло законної сили 09 жовтня 2006 року, Витяг «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» № 22378046 від 03 квітня 2009 року, наданий Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ, а також Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 198428539 від 31 січня 2020 року свідчать, що квартира [ADDRESS] , на праві власності належит позивачу по справі - [PERSON] . Поряд з цим, з довідки ТОВ «Синергія-БТ» № 1720 від 10 грудня 2019 року та надісланого на запит суду листа Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради № 22-15/7154 від 13 грудня 2019 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] , з 12 жовтня 2004 року зареєстровано, окрім позивача, й місце проживання відповідача [PERSON] . В той же час, в акті, складеному 10 грудня 2019 року комісією у складі керівника комітету мікрорайону «Центр-2» Карпенко О.Ю. та сусідів-свідків: [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що відповідач по справі [PERSON] з грудня 2014 року за вищевказаною адресою не проживає. Отже враховуючи, що відповідач [PERSON] не є ані членом сім`ї позивача в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, ані власником спірної квартири, суд доходить переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved