Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 01.03.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №47, прізвище після розірвання шлюбу залишити «Мелешкина». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 01 березня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Після реєстрації шлюбу спільне життя з відповідачем [PERSON] не склалося, з тієї причини, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя, в звязку з чим фактично шлюбні відносини між нами були припинені та протягом тривалого часу вони проживають окремо один від одного, шлюбні стосунки не підтримують і не спілкуються, спільне господарство не ведуть і втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що їх сімя розпалась остаточно, примирення між ними не можливе та подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки збереження шлюбу несе відповідні цивільні правові наслідки, тому вона прийшла до переконання розірвати шлюб з відповідачем. Спору з приводу поділу майна та місця проживання неповнолітньої дитини на теперішній час не мають. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.02.2018 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27.02.2018. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 27.02.2018 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 26.03.2018. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Суд відповідно до ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 01 березня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 157674, виданим 01 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №47. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №325279, виданим 26 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області. Позивач [PERSON] (до шлюбу Фалалєєва) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу Мелешкина. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved