Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 6 840 грн щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.12.2009 року по 11.01.2021 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , яка наразі знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач ухиляється від виховання та утримання доньки, не надає жодної матеріальної допомоги. Позивач повноцінно забезпечує комфортне життя доньки, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, однак через відсутність допомоги з боку відповідача вона змушена була користуватися послугами кредитування від фінансових установ, у зв`язку з чим має заборгованість перед ними у розмірі 200 000,00 грн. При визначенні розміру аліментів, позивач виходила із того, що загалом її щомісячні витрати на дитину складають 13 680,00 грн та складаються з наступних: оренда житла - 4 000,00 грн, комунальні платежі - 1 400,00 грн, внесок у навчальному закладі - 100,00 грн, харчування - 4 000,00 грн, відпочинок та розваги - 1 000,00 грн, одяг та побутові витрати - 1 500,00 грн, репетитор з англійської мови та математики - 1 000,00 грн, спортивна (танцювальна) секція - 680,00 грн. Зважаючи на рівність прав та обов`язків батьків по відношенню до дитини, позивач вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі, що складає половину суми від її щомісячних витрат на дитину. Позивач позбавлена можливості зробити точні розрахунки витрат на харчування дитини, її відпочинок, розваги, одяг та інші побутові витрати, однак виходить з приблизної суми, що фактично є меншою від реальних витрат. Витрати на репетиторів, які вважає необхідними для всебічного та сталого розвитку дитини, вона очікує понести з лютого 2021 року, а тому відповідні докази будуть надані у подальшому. До переліку витрат на дитину позивач не врахували витрати на медичне обслуговування, транспорт, щорічний відпочинок та оздоровлення дитини, подарунки та іграшки, побутову техніку. Як відомо позивачу, відповідач має неофіційний дохід, що складає приблизно 20 000,00 грн на місяць, а тому вважає необхідним визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Понесені позивачем витрати на правничу допомогу становлять 2 500,00 грн, сплачені адвокату за підготовку та складання позовної заяви, також вона очікує понести витрати у розмірі 750,00 грн за складання адвокатом відповіді на відзив. 26.03.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. За клопотанням позивача витребувано у Державної податкової служби України відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків/джерел виплачених доходів та утриманих податків щодо відповідача за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 рр. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви та додатками відповідач отримав 23.04.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Позивач копію ухвали суду отримала 23.03.2021 року, шляхом доставки ухвали суду в електронному вигляді на електронну пошту, що зазначена у позові. 20.04.2021 року до суду з Державної податкової служби України надійшла запитувана ухвалою суду інформація. 05.05.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому заперечує щодо заявленого позивачем розміру аліментів та просить присудити аліменти у розмірі 50% встановленого державою прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач стверджує, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки, намагаючись у повній мірі забезпечити їй належний догляд та матеріальну допомогу. Незважаючи на відсутність сталого доходу, виходячи зі своїх поточних можливостей, відповідач здійснював перерахування коштів у сумі 2 000,00 грн на картку позивача. або ж на прохання відповідача це робила його мати. Також відповідач регулярно надавав гроші готівкою позивачу та кишенькові гроші безпосередньо дитині. Щодо витрат на репетиторів, то мати відповідача безпосередньо сплачує репетиторові математики, а він сплачує за репетитора з української мови. Відповідач з 04.06.2020 року не має постійного місця роботи та наразі не працює, а тому заявлена сума аліментів є для нього зависокою та неспівмірною з його фінансовим становищем. 30.04.2021 року відповідач звернувся щодо надання йому статусу безробітного. Складнощі з пошуком роботи зумовлені також запровадженими в Україні карантинними обмеженнями. Сплата аліментів у сумі, що заявлена позивачем та є непосильною для відповідача, призведе до його скрутного матеріального становища. Вважає, що витрати на утримання дитини не підтверджені позивачем належними доказами. Щодо витрат на батьківський внесок у навчальному закладі, то вони є добровільними, а отже покладення їх на відповідача є неправомірним. Витрати на оплату танцювальної студії відповідно до ст. 185 СК України слід відносити до додаткових витрат та їх розмір підлягає визначенню окремо. Посилання позивача на заборгованість перед фінансовими установами не підтверджено доказами щодо необхідності цих витрат на дитину. У відповіді на відзив, що надійшла до суду 20.05.2021 року, позивач зазначає, що не створює відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною, однак за останні місяці у сукупному розмірі батько бачився з дитиною лише у період з 15.04.2021 року по 30.04.2021 року, що, на думку позивача, викликано швидше поданням цього позову, аніж дійсним бажанням виконувати батьківські обов`язки. Позивач визнає, що позивачем надавалась допомога на утримання дитини у розмірі 2 000,00 грн, яка однак була несистематичною та нестабільною, а також такі кошти почали надходити після звернення до суду з цим позовом, тобто після 21.02.2021 року, у зв`язку з чим вона має побоювання, що така допомога буде припинена після завершення розгляду цієї справи. Щодо надання грошових коштів відповідачем готівкою позивач категорично заперечує, окрім того докази щодо цього відсутні. Необхідність оренди квартири у Дніпровському районі м. Києва саме за вказаною адресою зумовлена тим, що у цьому районі дитина відвідувала садочок, наразі навчається у школі, веде тут активне життя. Благодійний внесок до школи покликаний створити дитині належні та кращі умови навчання, а щодо витрат на спортивну (танцювальну) секцію, то вони є мінімально гарантованим обов`язком батьків перед дитиною для забезпечення її всебічного розвитку та комфортного життя. Позивач вважає сумнівними твердження позивача про те, що з червня 2020 року він не має постійного місця роботи, що, на її думку, у сукупності з постановкою на облік до центру зайнятості, виглядає як спроба применшити та приховати його наявні доходи з метою зменшення розміру аліментів на дитину. Крім того, позивач 19.05.2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив, у яких зазначає, що весь час матеріально допомагав позивачу, у тому числі, передав кошти через свою матір [PERSON] : у листопаді 2020 року - 200 доларів США та у грудня 2020 року - 100 доларів США, а також за період з 05.05.2020 року по теперішній час з картки його матері здійснено перекази на картку позивачу на утримання доньки на загальну суму 16 030,00 грн та на рахунок репетитора [PERSON] - 2 311,00 грн, на підтвердження чого надає дублікати квитанцій. 20.04.2021 року відповідач перерахував на рахунок позивача 3 450,00 грн. Інших заяв по суті справи, клопотань від сторін не надійшло. Таким чином суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 05.12.2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 13). В період шлюбу [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] (а.с. 14). З 08.05.2018 року [PERSON] та малолітню дитину [PERSON] взято на облік внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідками від 08.05.2018 року № 0000288335/23045/26658 та від 08.05.2018 року№ 0000532056/26658 (а.с. 15, 16). Позивач, [PERSON] , разом з малолітньою донькою [PERSON] , яка перебуває у неї на утриманні, проживають у квартирі [ADDRESS] , яку орендує з листопада 2019 року, що підтверджується договорами оренди приміщення від 19.11.2019 року та від 20.01.2021 року. Згідно з договором від 20.01.2021 року за період з 21.12.2020 року по 20.12.2021 року орендна плата становить 8 000,00 грн щомісячно (а.с. 17-19). [PERSON] несе витрати по оплаті комунальних послуг за адресою проживання, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 98-105). Згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 12.04.2021 року [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , за період 1 та 2 квартали 2020 року загалом отримав дохід у розмірі 61 420,04 грн від ТОВ «Аванті Груп», однак з 04.06.2020 року був звільнений з роботи (а.с. 72). З 30.04.2021 року [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Києво-Святошинському РЦЗ, що підтверджується довідкою від 05.05.2021 року (а.с. 79). Позивач не заперечує, що відповідач надає на утримання дитини матеріальну допомога, яка, однак, має несистемний та нерегулярний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивач проживає разом із малолітньою дочкою, яка перебуває на її утриманні. Відповідач регулярно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини у необхідному обсязі. Разом з тим, за матеріалами справи судом встановлено, що належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження загального обсягу понесених щомісячних витрат у розмірі 6 840,00 грн саме на дитину позивачем не додано. Зокрема, долучені позивачем квитанції АТ «Універсал Банк» за період з липня 2020 року по січень 2021 року не містять інформації ні про одержувача таких платежів, ні про їх призначення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості ідентифікувати такі витрати позивача як витрати на дитину (а.с. 20-33). Аналогічно висновку суд дійшов щодо наданої позивачем на підтвердження витрат на одяг дитини квитанції від 06.03.2021 року на суму 1 175 грн, оскільки остання не містить даних про те, що кошти були витрачені саме на придбання дитячого одягу (а.с. 106). Таким чином, убачається, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження потреби саме дитини, на утримання якої такі аліменти мають стягуватися, у доцільності стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі, адже найголовнішою причиною призначення аліментів є потреба в них саме дитини. Водночас судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на нього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування заявлених позивачем вимог в частині необхідності стягнення аліментів на дитину відповідачем суду не надано, зокрема, не надано доказів втрати відповідачем працездатності, що могло завадити працевлаштуватися для отримання доходу та утримання дитини, та перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб. Долучені відповідачем виписка по рахунку № [NUMBER] від 20.04.2021 року на суму 3 450,00 грн та дублікати чеків про грошові перекази, що були здійснені за період травень 2020 року - травень 2021 року [PERSON] , яку він зазначає своєю матір`ю, однак доказів родинного зв`язку не додає, то такі документи також не містять даних про здійснення грошових переказів саме на користь позивача на утримання дитини або ж оплату послуг репетитора, як зазначає відповідач (а.с. 111-118). За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач був звільнений з офіційного місця роботи у червні 2020 року, однак на облік до центру зайнятості як безробітна особа він став лише наприкінці квітня 2021 року. У своїх заявах по суті справи відповідач не заперечує, що має неофіційний дохід. Виходячи з важливості при визначенні розміру аліментів встановлення обсягу грошових коштів, за наявності яких дитина матиме змогу на рівень життя для забезпечення її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, а також з врахуванням змоги батька сплачувати грошові кошти у визначеному розмірі, враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, із врахуванням мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та можливість присудити до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 2 500 грн, з подальшою індексацією відповідно до закону, і до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 22.02.2021 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч.ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Із наданих документів убачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до суду Договір № 01/02/2021 про надання правової допомоги від 01.02.2021 р., що укладений між [PERSON] та адвокатським бюро «Віталія Цокура». Відповідно до пп. 4.1 Договору загальна вартість наданих клієнту послуг становить 2 500,00 грн, які сплачуються Клієнтом не пізніше 10 днів з моменту кладення цього договору. При цьому жодних доказів, які б підтверджували факт оплати наданих послуг правової допомоги, як то квитанція, платіжне доручення з відміткою банку або інші банківські документи, касові чеки та ін., позивачем не подано, що є підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial