Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа – Фрунзенський РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власниками квартири № 34 у житловому будинку № 18, що знаходиться по вул. Харківських Дивізій у м. Харкові. Право власності підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.06.2002 року, яка зареєстрована в міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за № П-8-24217 від 03.07.2002р. В квартирі на даний час зареєстрована позивач та її син - відповідач по справі. Однак з травня 2012 року він за власним бажанням виїхав зі спірної квартири, забравши всі свої особисті речі, меблі та предмети домашнього обіходу. З того часу квартирою не цікавився, вселитись не намагався. У зв’язку з том, що їй, як пенсіонерці важко нести оплату за комунальні платежі за двох осіб, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, позов підтримали в поновному обсязі, дали пояснення проте, що відповідач дійсно з травня 2012 року в спірній квартирі не проживає, особистих речей його нема, комунальні послуги не сплачує. Від пропозиції позивача зареєструватись в будинку батька, в Харківській області, відповідач відмовився. Просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, та пояснив, що, дійсно з травня 2012 року в квартирі № 34 б. 18, по вул.. Харківських Дивізій в м. Харкові не проживає, після сварки його матері з його дружиною. Всі свої речі він вивіз та проживає зі своєю сім’єю у батьків своєї дружини по теперішній час. З заявами про порушення його прав або вселення відповідач не звертався. Представник третьої особи - Фрунзенського РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області до судового засідання не з’явився, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про одержання повістки. Письмових пояснень або заперечень по справі надано не було. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачі та представник третьої особи не з'явились в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином . Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснила, що в будинку 18 по вул.. Харківських Дивізій в м. Харкові вона проживає з 1999 року. Позивача [PERSON] знає як сусідку з квартири № 34. Приблизно до весни 2012 року там проживав син позивачки з дружиною, яких вона періодично бачила як сусідів, але з того часу відповідач в квартирі не проживає, та свідок не бачила його жодного разу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача [PERSON] знає як хазяйку квартири №34 б. 18 по вул.. Харківських Дивізій в м. Харкові, в якій вона з літа 2012 року з сім’єю знімає кімнату. Відповідача вона не знає. Жодного разу за цей час відповідач в квартиру не приходив. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира № 34 у житловому будинку № 18, що знаходиться по вул. Харківських Дивізій у м. Харкові. Право власності підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.06.2002 року, та реєстрацією в міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за № П-8-24217 від 03.07.2002р. Згідно довідки дільниці № 55 КП «Жилкомсервіс» № 414 від 11.02.2014 року [PERSON] зареєстрована в квартирі №34 б. 18 по вул.. Харківських Дивізій в м. Харкові. Разом з нею за цією адресою зареєстрований її син – [PERSON], [INFO]. Виходячи зі ст.. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, право власника використовувати житло для власного проживання, та проживання інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Виходячи зі ст.. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування своїм майном. Як вбачається зі ст.. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 405 ч.2 ЦК України, члени сім*ї власника жила втрачають право користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно положень Закону України «Про власність» власник вправі розпоряджатись, користуватись, та володіти своєю власністю, а також вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння та відшкодування завданої цим шкоди. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Суд постановлює рішення в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved