Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона згідно договору купівлі-продажу придбала квартиру, розташовану за вищевказаною адресою, вона є єдиним її власником. 27.03.2013 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і прописала його в своїй квартирі. В червні 2017 року сторони припинили шлюбні відносини, а 07.11.2017 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідач став проживати разом зі своєю матір'ю за іншою адресою. Таким чином, відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року, а саме з червня 2017 року, добровільно з місця реєстрації не знявся, через що у позивача виникає маса побутових незручностей, зокрема, при оплаті комунальних послуг, у зв'язку з чим позивач просить визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. Від позивача надіслана заява з проханням розглянути цивільну справу без її участі, за участю представника - адвоката [PERSON] Від представника позивача також надійшла заява про розгляд цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідача, який особисто отримав судову повістку, жодних заяв або доказів поважності своєї неявки до суду не надходило. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24 липня 2007 року серії [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3688 (а.с. 9), а також копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 4334888, виданого 24.07.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 10). Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 06.08.2007 року, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 11). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано 07 листопада 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 07 листопада 2017 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 55 від 07 листопада 2017 року (а.с. 13). Факт реєстрації відповідача [PERSON] у належній позивачу квартирі підтверджується листом-відповіддю Виконавчого комітету Білозерської міської ради № 02/02-1469 від 22.10.2018 року (а.с. 22). Відповідно до копії акта від 13.09.2018 року, складеного представниками ПП «БРЕС «Прогрес», [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає з червня 2017 року (а.с. 14). Таким чином, судом було встановлено, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більше 1 року. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Факт реєстрації відповідача у належній [PERSON] квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись квартирою на свій власний розсуд. За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства. Так, відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад 1 рік, вже не є членом сім'ї позивача, не бере участі в утриманні квартири шляхом оплати комунальних послуг. Вказане безсумнівно порушує права власника цього майна. Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved