Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що 03.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєстровано її шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу [INFO] в них народилась дочка [PERSON] , яка на даний час проживає з нею. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. З огляду на наведене, просить шлюб між нею та [PERSON] розірвати, визначити місце проживання дочки з нею. Позивач у письмовій заяві просить розгляд справи проводити у її відсутності за наявними матеріалами справи, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачем подано письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Одночасно з цим, відповідач заявив про визнання ним позову. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. У зв`язку із визнанням у підготовчому провадженні відповідачем позову, дослідивши наявні матеріали справи та врахувавши положення ч.4 ст.206 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що 03.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] (а.с.4). Від даного шлюбу [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю» встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім`ї, визнання позову відповідачем та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог щодо розірвання шлюбу є підставним та підлягає до задоволення. З доводів позивачки, що не заперечується відповідачем, з часу їх окремого проживання дитина проживає з матір`ю. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позову та фактичне постійне проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1 816, 00 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved