Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та дружини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 28 серпня 2015 року, який зареєстрований Виконавчим комітетом Городинівської сільської ради Рожищенського району Волинській області, актовий запис - №1. В шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружні стосунки між ними фактично припинено, почали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виховання синів та не надає матеріальної допомоги, необхідної для їх утримання. Також зазначає, що на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та немає змоги працювати, а тому, також потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Вважає, що відповідач отримує дохід та може сплачувати аліменти на дітей та утримання дружини, оскільки інших осіб на утриманні не має, є здоровим та працездатним. Тому просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] , 2016 року народження та сина [PERSON] , 2017 року народженні в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття та аліменти на своє утримання в розмірі 500 грн. до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, суду надана заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, суду надана заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутнсті. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2015 року (а.с.3). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження Серії [NUMBER] , Серії [NUMBER] (а.с.4, 5). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Судом встановлено також, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, малолітні діти: [PERSON] , [PERSON] проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) та перебувають на її утриманні. Позивач, в свою чергу, наполягає на примусовому стягненні аліментів, оскільки з відповідачем у неї складні стосунки, та коштів, які відповідач їй добровільно надає, не вистачає на утримання дітей. Разом з тим, суд враховує ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яким у 2019 році встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 липня - 1699,00 грн., з 1 грудня - 1779,00 грн.. Вказаний прожитковий мінімум повинні забезпечити обоє батьків. На підставі наведеного, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей слід задовольнити, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. на кожну дитину щомісячно. Суд вважає, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу на утримання дітей до досягнення ними повноліття, оскільки є особою молодого віку, працездатним і це гарантує стабільне надходження коштів на повсякденні потреби дітей і відповідає їх інтересам. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.2 ст.75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається із змісту ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.2, 3 ст.82 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та потребує матеріальної допомоги оскільки, отримані доходи позивача не забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом. Таким чином, позивач має право на утримання аліментів від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини суд враховує ту обставину, що відповідач є особою молодого віку, здоровий, працездатний, спроможний надавати таку допомогу на утримання дружини в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору за дві позовні вимоги про стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.75, 82, 84, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved