Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про збільшення суми аліментів та стягнення заборгованості по аліментам. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2008 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 907. У шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO] За взаємною згодою подружнє життя припинено в жовтні 2010 року. 16.11.2010 року між ними було укладено та нотаріально посвідчено договір про участь у вихованні дитини, за умовами якого визначений розмір аліментів. Разом з цим, позивач посилається на те, що в договорі передбачено підстави зміни розміру суми аліментів, у зв'язку з чим остання звернулась до суду з позовом. Одночасно зі зміною суми аліментів позивач просить суд стягнути заборгованість по аліментам. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підставі, заявлених в позові. Представник позивача [PERSON] також підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити, вказавши про наявність на те підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Вказав, що позивачем незаконно визначено розмір аліментів в іноземній валюті. Разом з цим, наголосив на тому, що заборгованість по аліментам відсутня. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, з'ясувавши всі обставини справи на встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 907. У шлюбі народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 881. 16.11.2010 року між батьками ([PERSON] та [PERSON]) укладено договір про участь у вихованні дитини, за умовами якого визначений розмір аліментів. Відповідно до п. 5 договору батько (відповідач) зобов'язаний надавати матері (позивачу) на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі, еквівалентній (не меншій від) 500 дол. США на дату передачі суми щомісяця до 10-го числа. Відповідно до п. 10 цього договору, однієї із підстав для зміни розміру суми аліментів є заміна матеріального стану однієї із сторін. За умови відсутності домовленості між сторонами про зміну розміру аліментів, сторони договору вправі звернутися в суд щодо вирішення зазначеного питання. Як вбачається з матеріалів справи відповідач є керівником адвокатського об'єднання «ЮСКУТУМ» та кінцевим бенефіціаром власником юридичної особи. Одночасно відповідач є керівником ТОВ «ЮСКУТУМ-КОНСАЛТИНГ» та її кінцевим бенефіціаром. Як зазначено позивачем, юридичні компанії, керівником яких є відповідач, отримують дохід у розмірі 34 615 700 грн. на рік. Вказане свідчить про те, що змінилися матеріальні умови відповідача і він спроможній сплачувати більший розмір аліментів. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками не вважається незмінним. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки в добровільному порядку сторони не домовились про зміну розміру аліментів, договором передбачено вирішення цього питання в судовому порядку, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача, яке покращилось, стан його здоров'я, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів дійсно підлягає збільшенню до 2 000 дол. США, а позовні вимоги в цій частині задоволенню. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стягнення аліментів в зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Щодо заявлених вимог позивача в частини стягнення заборгованості по аліментам суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення заборгованості по аліментам позивачем не доведено факту протиправної поведінки відповідача, не надано розрахунку заборгованості, що є обов'язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-78 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності заборгованості по аліментам, у зв'язку з чим вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 704, 80 грн. судового збору.

Outcome: partial