Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, у них відсутнє взаєморозуміння, протягом останнього часу вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, шлюб має формальний характер. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить не надавати строку для примирення, позов підтримала, просить його задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, доказів про причини неявки суду не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2006 року, про що Красіївською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 15.09.2006 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Як убачається із змісту позовної заяви, між сторонами втрачено почуття взаєморозуміння, вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені. У письмовій заяві, адресованій суду 25.02.2016 року, позивач зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, миритися з відповідачем не бажає. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому позовна вимога [PERSON] щодо відновлення її дошлюбного прізвища «[PERSON]» підлягає задоволенню. Також позивач просить стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати, зокрема 551 грн. 20 коп., сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою судового збору. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому слід стягнути із відповідача в користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved