Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилається на те, що 17 листопада 2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області 17 листопада 2012 року зроблений актовий запис №29 та видано повторне свідоцтво про шлюб Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 07 квітня 2017 року серія 1-ОЛ №101363. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] [INFO]. Шлюб їх не склався, вони так і не найшли між собою взаємного порозуміння, із за протилежних характерів та поглядів па життя. Відповідач систематично необґрунтовано вчиняє сварки, всі її спроби зберегти сім'ю позитивних наслідків не дали, а тому з січня 2017 року вони проживають окремо. Дитина проживає, згідно довідки Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 03.04 2017 року №4810 з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Матеріально відповідач не забезпечує сім'ю. У зв'язку з тим, що вони довгий час проживають окремо та не спілкуються, то вважає, що примирення між ними неможливе, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, пославшись на підстави, викладені у позовній заяві, пояснили, що після укладення шлюбу вона проживала із відповідачем у будинку його матері, із-за нестерпної поведінки відповідача між ними постійно виникали сварки і конфлікти, вона намагалась відновити повноцінні подружні стосунки та забезпечити сімейний затишок, але відповідач не бажав змінити свою поведінку, у звязку з чим втратила до нього почуття любові та поїхала від відповідача в м. Новоукраїнка і проживає в даний час із сином у будинку своєї матері, влаштувалась на роботу в Новоукраїнську ЦРЛ та повертатися до відповідача не має наміру. Протягом шести місяців окремого проживання відповідач не вживав необхідних заходів до примирення та відновлення сімї, замість цього він та його мати звинувачували її, відповідач погрожував їй, що розповість про неї «усю правду» її знайомим та співробітникам на роботі, а також тим, що забере дитину до себе, вважає, що відповідач керується не почуттями любові та поваги, а намагається маніпулювати нею, щоб змусити її проживати з ним. Таку поведінку відповідача вважає негідною, й не бажає відновлювати із ним шлюбні стосунки. Переконана, що у відповідача було достатньо часу, щоб примиритися, але він не скористався цим, не бажає змінювати своє ставлення до неї, а вона не хоче проживати із ним. За таких умов, шлюб між ними носить формальний характер, фактично вони вже стали чужими людьми, й вона бажає створити нову сімю, а існування формального шлюбу із відповідачем суперечить її інтересам, так як перешкоджає їй укласти шлюб з іншим чоловіком, з яким вона зустрічається. Просить розірвати шлюб, категорично заперечила проти надання часу на примирення, вважаючи, що відкладення розгляду справи не дасть позитивного результату, посилається на принцип добровільності шлюбу і неприпустимість примушування до збереження шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подав суду письмове заперечення, в якому послався на те, що між ними не було конфліктів і сварок, він виконував практично усі забаганки своєї дружини, вважає, що тимчасовий розлад між ним і позивачкою викликаний випадковими і необґрунтованими причинами, у позивачки несерйозні мотиви, які спонукають її до розлучення. Вважає, що розірвання шлюбу негативно вплине на їх малолітнього сина, просить надати їм час для примирення. Пояснив, що він не маніпулює дружиною і не погрожував їй, йому незрозуміла поведінка позивачки, він бажає зберегти сімю та проживати разом із позивачкою та своїм сином. Просить відмовити у задоволенні позову у звязку із безпідставністю. Даючи оцінку дослідженим доказам у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований що виконавчим комітетом Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області 17.11.2012 року, актовий запис №29 (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження, сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). У відповідності із ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховується наявність малолітніх дітей. Між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач належним чином не дбає про добробут сімї, що негативно впливає як на позивачку, так і на малолітніх дітей, у звязку із цим шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились півроку назад, сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують спільне господарство, а тому їхній шлюб існує формально. Вирішуючи позов, суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на засадах добровільності, взаємоповаги, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст. 21,24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування особи до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, й цим правом скористалась позивач, оскільки не бажає проживати у формальному шлюбі, який фактично є припиненим. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та відновлення шлюбних відносин є неможливим, зважаючи на категоричне небажання позивачки на примирення. Суд погоджується із твердженнями позивачки про недоцільність надання часу для примирення, оскільки сторони понад шість місяців проживають окремо, відповідач не вживав належних спроб до відновлення сімї, судом шляхом оголошення перерви в судовому засіданні надавався час для конфіденційного спілкування сторін, після якого позивач підтвердила своє небажання на примирення та відновлення подружніх стосунків, пояснивши про те, що відповідач замість пошуку шляхів до компромісу та примирення вдається до погроз і маніпуляцій, а тому вона остаточно прийшла до рішення про припинення шлюбу. Суд встановлено, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, фактичні взаємини сторін є вкрай неприязними, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та перешкоджатиме її намірам створити нову сімю, примушування до осіб до шлюбу є неприпустимим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Позивач запевнила, що не перешкоджатиме спілкуванню батька із дитиною, а тому розірвання шлюбу не матиме негативних наслідків для малолітньої дитини. Оскільки позивач не довела, що шлюб розпався з вини відповідача, то згідно ст.88 ЦПК України, понесені витрати на сплату судового збору слід залишити за позивачкою, як ініціатором розірвання шлюбу.

Outcome: approved