Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з вищезазначеним позовом до [PERSON], який мотивує тим, що 07 березня 2016 року відповідач отримала від неї в позику грошові кошти в сумі 2 500 грн. і зобовязалася їх повернути до 21 травня 2016 року. Вказані обставини підтверджуються власноруч написаною розпискою [PERSON] від 07 березня 2016 року. Однак після настання строку повернення позики, відповідач на її неодноразові усні вимоги не реагувала, кошти не повертала, у звязку з чим 23 березня 2016 року вона звернулася з відповідною заявою до Перечинського ВП, де їй було відмовлено у порушенні кримінального провадження. Оскільки, [PERSON] допустила порушення умов позики, а саме не повернула у встановлений розпискою строк позичені нею грошові кошти, тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь 2 500 грн. боргу, а також сплачений нею судовий збір. У судове засідання позивач не зявилася, однак подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала повністю та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечила проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено, що 07 березня 2016 року відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] в якості позики грошові кошти в розмірі 2 500 гривень, про що надала останній відповідну розписку (а. с. 4). Також встановлено, що згідно вказаної розписки [PERSON] зобовязалася повернути позичену суму грошових коштів до 21 травня 2016 року, однак на час розгляду справи судом відповідач перед [PERSON] свого зобовязання не виконала, суму боргу не повернула, у звязку з чим позивач навіть зверталася до Перечинського відділення поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення (а. с. 3). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1051 цього Кодексу позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором. Оскільки, на підтвердження своїх вимог позивач надала суду розписку [PERSON] про одержання нею грошових коштів в розмірі 2 500 грн., а відповідач в судовому засіданні належними та допустимими доказами не довела протилежного, натомість жодного разу в судове засідання не зявилася, тому суд вважає доведеним, що між сторонами був укладений договір позики з обумовленням строку її повернення, але відповідач позику позивачеві не повернула. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, як встановлено судом, у вказані наведеним договором позики строки відповідач позивачу борг не повернула, а саме не сплатила 2 500 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 07 березня 2016 року в сумі 2 500 грн. Також з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved