Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 08 серпня 2014 р. померла її мати [PERSON], яка доводилася відповідачам бабою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], належну померлій на праві власності. За відсутності заповіту спадкоємцями [PERSON] за законом в першу чергу є позивачка, [PERSON], як донька померлої, та за правом представлення відповідачі, до яких це право перейшло від їх покійної матері - [PERSON] (уродженої [PERSON]) [PERSON], померлої 12.06.2012 р. що також доводилась донькою померлій [PERSON] Проте позивачка вважає, що відповідачі підлягають усуненню від права спадкування після смерті своєї баби, оскільки за життя спадкодавця ухилялися від надання допомоги [PERSON], яка перебувала в безпорадному стані через похилий вік, та тяжку хворобу і потребувала такої допомоги. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що до вересня 2006 р. [PERSON], проживала спільно з відповідачами та їхньою нині покійною матірю - [PERSON]в спірній квартирі, в похилому віці стала страждати атеросклеротичним слабоумством, в т.ч. внаслідок перенесених в 1985 р. та 1999 р. тяжких інсультів, а тому як тяжко хвора людина потребувала постійного стороннього догляду та турботи, які відповідачі їй не надавали. [PERSON] цікавила їх лише з точки зору належної їй квартири, в яку вони вселилися та яку, користуючись безпорадним психічним станом спадкодавця, двічі переоформляли на свою користь, позбавивши [PERSON] житла у звязку з чим рішеннями Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2012 року у цивільній справі № 2-2638/11/0408 (пр. 2/408/766/12) та від 11.06.2013 року у цивільній справі № 408/6155/12 було визнано недійсним Договір дарування спірної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], а також наступний Договір дарування, украдений між [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] З вересня 2006 року через недбале ставлення відповідачів та їх матері [PERSON] до [PERSON], постійні скарги сусідів на те, що мати голодна і неохайна сидить біля підїзду будинку, позивачка забрала матір до себе, оскільки остання не одержувала належної турботи та піклування про неї з боку відповідачів, які весь цей час отримували її пенсію, витрачаючи її на власні потреби. На момент, коли позивачка забирала матір від [PERSON], [PERSON] втратила у вазі більше 20 кг, була неохайною, позбавлена елементарних умов гігієни, нігті на ногах відросли більш як на 2 см, місцями пообламувалися до оголення чутливих ділянок шкіри, що супроводжувалося болем та кровотечею; в крові [PERSON] було виявлено стафілокок, зір внаслідок катаракти обох очей впав до сліпоти, у звязку з чим в подальшому було проведено операцію на одному оці. З липня 2008 р. на підставі Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 10 липня 2008 року [PERSON] було визнано недієздатною та призначено [PERSON] її опікуном. Весь цей час позивачка постійно проживала разом з матірю та піклувалася про неї, проте коштів на лікування та догляд за [PERSON] постійно не вистачало, а відповідачі не проявляли бажання навіть спілкуватися з бабусею, а тим більше надати їй хоча б якусь матеріальну допомогу чи моральну підтримку. З початку 2007 р. до кінця 2013 р. лише на стаціонарному лікуванні [PERSON] перебувала більше 13 разів, 09.01.2007 р. та 27.08.2013 р. перенесла дві складні операції з мікрохірургії ока, а також клінічну смерть. З 29.03.2013 р. [PERSON] було безстроково встановлено першу групу інвалідності загального захворювання з висновком про потребу постійного стороннього догляду, проте жодного разу відповідачів не було поруч з бабусею в складний для її життя час ні вдома, ні в лікарні, доступ куди для них був вільним. Навпаки у звязку з перешкодами з боку відповідачів в користуванні та розпорядженні спірною квартирою, позивачка змушена була звертатися в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], у звязку з чим Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2014 року по цивільній справі № 210/1751/14-ц їх було визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та виселено з вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення, проте рішення суду так і не було виконано у звязку зі смертю [PERSON] Про відсутність жодних спроб з боку позивачів піклуватися про бабусю свідчить і той факт, що проживаючи в її квартирі, відповідачі тривалий час не сплачували ані за себе, ані за [PERSON] комунальні платежі, утворюючи борги, розмір яких постійно зростав. Також Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2014 року у цивільній справі № 216/763/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про надання можливості спілкуватися та піклуватися про [PERSON] [PERSON] було відмовлено в позові в повному обсязі, оскільки останні не намагалися надати [PERSON] матеріальну допомогу та не приходили до неї та не надали жодного доказу на підтвердження наявності з боку відповідача [PERSON] перешкод у спілкуванні з бабусею [PERSON] Отже, на думку позивача, відповідачі, [PERSON], який досяг повноліття 10.03.2009 р., та [PERSON], який досяг повноліття 25.11.2004 р., будучи повнолітніми та працездатними, після смерті їх матері [PERSON], померлої 12.06.2012 р., свідомо ухилялися від обовязку з утримання [PERSON], про яку мали піклуватися як про свою бабу, що потребувала матеріальної допомоги та перебувала в безпорадному стані, що виразилося в їх умисній бездіяльності, спрямованій на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу [PERSON], усвідомлюючи свій обов'язок та маючи можливість його виконувати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали з підстав наведених вище та наполягали на його задоволенні. Будучи допитаним в судовому засіданні 09.06.2016 р. відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши суду, що з 2006 р. вони були ізольовані від бабусі [PERSON], яку забрала до себе їх тітка [PERSON], хоча вони знали де перебуває [PERSON] На їхні спроби побачитися з [PERSON] позивачка їх не допускала, не відкриваючи двері, проте з цього приводу до 2014 року вони нікуди не зверталися. Те, що [PERSON] потребує лікування він не знав, хоча вважає, що мав можливість надавати їй матеріальну допомогу. Жодних доказів перешкод у спілкуванні зі спадкодавцем суду надати не може. Пояснив, що він готовий був прийняти бабусю проживати у спірній квартирі. Повідомив також суд, що його брат [PERSON] теж мав постійний заробіток, а з 2016 р. працює за кордоном в Росії. В подальшому в судові засідання [PERSON] неодноразово не зявлявся, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] також неодноразово не зявлявся в судові засідання, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Обидва відповідачі скористалися правовою допомогою та правом на представництво їх інтересів адвокатом [PERSON], якого уповноважили на ведення даної справи, у звязку з чим суд вважав за можливе продовжити розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідачів адвокат [PERSON] проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення, в яких зокрема зазначив, що усунення спадкоємця від права на спадкування за законом може мати місце за наявності наступних обставин: спадкодавець (чи його опікун) хоча б один раз звертався до спадкоємця за допомогою; спадкоємець ухилився від надання допомоги спадкодавцю - відмовив йому в наданні допомоги чи проігнорував його прохання про надання допомоги. Однак, спадкодавець [PERSON] чи позивач [PERSON], яка як опікун діяла в її інтересах, до відповідачів [PERSON] і [PERSON] за допомогою не зверталася. Даних, які б свідчили про протилежне, в справі немає. Більш того, позивач [PERSON], користуючись правами опікуна, заперечувала проти того, щоб відповідачі [PERSON] і [PERSON] піклувалися про [PERSON] та спілкувалися з нею, що підтверджується рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2014 року. Крім того, на спростування твердження позивачки про те, що відповідачі проживаючи в квартирі [PERSON], тривалий час не сплачували навіть за себе, не те що за зареєстровану в квартирі бабусю, комунальні платежі, утворюючи борги, надав суду квитанції, згідно з якими в період з 23.11.2011 року по 24.04.2014 року відповідачі сплатили комунальні платежі на загальну суму 2912,99 грн., а також пояснив, що борги по комунальним платежам у відповідачів накопичилися виключно у звязку з тим, що у 2009 році дочка [PERSON] та їх мати [PERSON] захворіла на тяжку хворобу, яка 12.06.2012 призвела до її смерті, що підтверджується виписними епікризами з історії хвороби та лікарським свідоцтвом про смерть. Саме тяжка хвороба [PERSON], на його думку, стала причиною того, що в період з квітня 2009 року по 13.06.2012 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] були вимушені витрачати на її лікування майже усі наявні у них грошові кошти, у звязку з чим були позбавлені можливості оплачувати комунальні платежі, та змушені були влазити в борги, які повертають до цього часу, у звязку з чим в період з квітня 2009 року по серпень 2014 року, відповідачі не мали можливості надавати своїй бабусі [PERSON] матеріальну допомогу. Разом з тим, представник відповідачів не заперечував та визнав в суді той факт, що [PERSON] через похилий вік та стан здоровя перебувала в безпорадному стані. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивачку [PERSON] знає приблизно 10 років як сусідку , з відповідачами взагалі не знайома. Знає, що приблизно в 2006 р. [PERSON] забрала до себе свою матір [PERSON] після телефонного дзвінка сусідки матері, яка попросила її про це, та повідомила позивачку, що з матірю погано поводяться в її родині. З того часу [PERSON] постійно проживала у [PERSON], яка іноді просила свідка допомогти їй по догляду за матірю, оскільки та перебувала у важкому стані. Памятає, як [PERSON] зносили на стільці по сходах у лікарню, знає, що вона лежала в терапевтичному відділенні, де через анемію всі знайомі та друзі позивачки здавали кров для [PERSON] Від [PERSON] свідок завжди чула, що позивачка сама лікувала та утримувала матір, нічого про онуків чи другу доньку не чула. Останні 4 роки життя [PERSON] свідок принаймні раз на тиждень відвідувала квартиру, де жили [PERSON] та її матір, де бачила [PERSON] Коли [PERSON] треба було поїхати кудись у справах, то свідок на 2-3 дні лишалася доглядати за [PERSON] та бачила в якому важкому стані вона була. Також свідок розповіла, що в 2013 році через головні болі та високий тиск у [PERSON] почав відмирати кришталик ока, у звязку з чим [PERSON] викликала їй швидку допомогу, лікарі якої відмовлялися брати [PERSON] через похилий вік, і лише завдяки наполегливості позивачки це вдавалося. В подальшому [PERSON] видалили око. Наскільки свідку було відомо зі слів позивачки, ніякої допомоги від відповідачів [PERSON] не отримувала, чи зверталася сама до них по допомогу свідку невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачку знає як доньку пацієнтки, у звязку з тим, що багато років пропрацювала медичною сестрою у терапевтичному відділені 3-ї міської лікарні, куди неодноразово потрапляла [PERSON] З того часу знала також покійну [PERSON], з відповідачами не знайома. [PERSON] потрапляла до відділення в тяжкому стані або середньої тяжкості. Свідок виконувала призначення лікарів. Ставила [PERSON] крапельниці, переливала кров тощо. Знає, що остання перенесла кілька інсультів, страждала на тяжку форму анемії, потребувала стороннього догляду, пересувалася з паличкою і тільки по палаті. [PERSON] приносила їй їжу, годувала, здійснювала гігієну. Останні два роки життя [PERSON] [PERSON] запрошувала свідка додому, оскільки у [PERSON] був перелом шийки стегна і вона не могла пересуватися, їй часто було погано, викликали швидку допомогу, свідок надавала їй лікування, призначене лікарем, колола антибіотики, робила внутрішньовенні та внутрішньомязові інєкції по 3 уколи на добу. Профілактичне лікування здійснювалося 2 рази на рік, а за необхідності 3-4 рази на рік. [PERSON] постійно перебувала у підгузках, жодних сторонніх запахів чи пролежнів в неї не було. Неодноразово [PERSON] при свідку годувала [PERSON] з ложечки перетертою їжею, оскільки самостійно вона не могла харчуватися. Коли свідок почала відвідувати [PERSON] вдома, то неодноразово питала у [PERSON] про інших родичів [PERSON], на що та пояснювала, що була сестра, яка померла, а про внуків нічого не розповідала. Під час перебування в лікарні [PERSON] [PERSON] ніколи не заперечувала проти її відвідування будь-ким з родичів, а в часи відвідування доступ до пацієнтів завжди був вільним, але відповідачі ніколи не навідували [PERSON] в лікарні. Чи повідомляла їх про це позивачка свідку не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що працює на посаді дільничного лікаря в ОКЗ «Криворізький ПНД» ДОР. З позивачкою знайомий, оскільки лікував її матір [PERSON], відповідачів не знає. [PERSON] перебувала на обліку в ПНД, він оглядав її 1 раз на 3-4 місяці по мірі потреби, вів медичну документацію. Останнім часом [PERSON] мала першу групу інвалідності безстроково. Останній раз він оглядав її приблизно за місяць до смерті, вона вже не ходила, не могла самостійно вживати їжу, справляти фізіологічні потреби. [PERSON] скаржилася, що відчувала матеріальні труднощі, оскільки багато грошей уходило на предмети догляду, памперси, у звязку з чим просила не призначати їй ліків, оскільки не вистачало коштів на їх придбання. В лікарню [PERSON] не брали через похилий вік, оскільки вона потребувала догляду. [PERSON] сильно витрачалася на лікування та обстеження матері по всіх лікувальних закладах міста, проходила томографію, це дуже допомогло в діагностиці порушень кровообігу мозку. З роками стан [PERSON] погіршився, розкришилися зуби, був перелам шийки стегна. Інші родичі до нього з приводу стану здоровя пацієнтки [PERSON] не зверталися, зі слів [PERSON], свідку відомо що у позивачки була сестра, яка раптово померла, про онуків йому нічого відомо не було. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає позивачку з 1984 року як сусідку, з того часу підтримують тісні дружні стосунки, в 2005 році вона продала квартиру, але навідувала позивачку приблизно один раз на два тижні, спілкувалася телефоном. Знала, що батько позивачки помер, але була жива мати. З [PERSON] познайомилася вперше, коли [PERSON] забрала матір до себе в жахливому стані, це був скелет, обтягнутий шкірою, довгі нігті тощо. На протязі кількох років свідок постійно спілкувалася з [PERSON] Про сімю свою вона не згадувала, ані про другу доньку, ані про внуків. З часом [PERSON] прийняла нормальний вигляд, бо [PERSON] її добре харчувала. Коли [PERSON] в 2012 р. на 4 дні поїхала до дітей, вона привезла матір до свідка, яка доглядала за нею, допомагала харчуватися, переодягатися, ходити в туалет, оскільки сама вона не могла впоратися. [PERSON] привезла тоді свідку продукти харчування годувати матір. В 2013 р. [PERSON] також їздила до родичів, але тоді вона попросила свідка доглянути за матірю в неї вдома. Свідок приходила на квартиру до позивачки тричі: вранці, в обід та ввечері, але не ночувала там, давала ліки [PERSON], годувала. Останні роки [PERSON] перенесла операцію по видаленню ока, [PERSON] часто викликала до матері швидку допомогу. Фінансів на догляд не вистачало, оскільки пенсії у позивачки та її матері були маленькі, багато грошей йшло на ліки і предмети догляду, а тому [PERSON] зверталася по матеріальну допомогу до соціальних служб, а також до своїх дітей з Києва, які присилали їй гроші. Про інших внуків свідок ніколи не чула і не бачила їх. Коли [PERSON] перебувала в 3-й міській лікарні, ніхто з родичів, крім позивачки, її там не відвідував. Свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться відповідачу [PERSON] дружиною, знайома з ним 2008 року, а одружилася в 2013 р. Знає, що мати відповідача постійно хворіла, а тому в родині було важке матеріальне становище. Максим не працював, оскільки мати не давала, так як хворіла. Свідок позичала [PERSON] гроші на ліки матері в сумі 2-3 тис. грн., та знає, що він також позичав гроші у друзів, зокрема [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дружить з позивачкою з 2008 р. З відповідачами не знайома, бачила [PERSON] на похоронах [PERSON] Знала, що [PERSON] тяжко хворіла, страждала на анемію. [PERSON] неодноразово зверталася до чоловіків її родини, щоб вони здали кров. Чула про сестру позивачки, але жодного разу її не бачила. Знає, що [PERSON] до переїзду до позивачки мешкала на «Стрілі», після чого [PERSON] забрала матір звідти в жалюгідному стані. У позивачки [PERSON] мешкала в великій кімнаті, де знаходився стіл з їжею та медикаментами. Допомоги по утриманню матері від племінників позивачка не отримувала. Знає що діти позивачки допомагали їй грошима на утримання бабусі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачкою знайома з дитинства, відповідачів не знає, але була знайома з їх покійною матірю. Свідок добре знала батьків позивачки, знала, що [PERSON] останні роки життя довго хворіла, весь догляд та її матеріальне забезпечення лежали на [PERSON] Раніше [PERSON] мешкала по вул. Хабаровській, де також проживали [PERSON] та племінники позивачки, але останні 8 років свого життя [PERSON] жила у позивачки, оскільки їй зателефонували сусіди та повідомили, що мати перебуває в жахливому стані, голодна, у звязку з чим позивачці довелося її забрати до себе. В 2012-2014 р.р. [PERSON] вже не могла сама пересуватися, весь час перебувала в квартирі, не могла себе обслуговувати, піднімати ложку, у звязку з чим доводилося її годувати, постійно перевертати в ліжку, в туалет ходила в памперси, до неї часто приходили лікарі, невролог, дільничний терапевт тощо та медсестри, робили уколи. Племінники позивачки знали про стан бабусі, що вона лежала в лікарні, але ані племінники, ані сестра позивачки не проявляли бажання бачитися з [PERSON] і допомогти їй. Відповідачі ніколи не приходили навідати бабусю, хоча [PERSON] їм в цьому не перешкоджала. Чи зверталася позивачка до відповідачів за коштами, свідку не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивачку та її родину з 1964 року як сусідів, спірна квартира по вул. Хабаровській належала [PERSON], згодом вона запросила туди проживати меншу доньку [PERSON], яка переїхала до матері з [PERSON], де в неї була своя квартира. До переїзду в [PERSON] та її перший чоловік були наркоманами, у звязку з чим [PERSON] переїхала до [PERSON], щоб уникнути спілкування з оточенням. Другий чоловік [PERSON] [PERSON], батько відповідачів добре заробляв, бо робив євроремонти, любив разом з [PERSON] часто відвідувати літні кафе, дітей балував грошима, внаслідок чого вони могли ночами грати в компютерні ігри, не приходячи додому, прогулювали школу, у звязку з чим були переведені з зі школи №4 в школу №69, де їх вчителька також хотіла звертатися щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Оскільки свідок працювала в тій же школі, то вмовила її цього не робити. Після 9-го класу [PERSON] поступив до музичного училища. Чим займався та де працював [PERSON] їй невідомо. В одному з літніх кафе чоловіку [PERSON] розповіли, що вона була наркоманкою та про її минуле, для нього це було важкою новиною, у звязку з чим він став пиячити, бити її, та невдовзі помер. Після смерті другого чоловіка [PERSON] та її діти ображали [PERSON], закривали холодильник, не давали їсти, коли самі сідали їсти, то її не кликали, казали, що немає чого їсти. Під подушкою в [PERSON] завжди лежав засушений шматок хліба. [PERSON] сама виходила на вулицю, де її годував весь двір, то борщем, то хлібом. Вона виглядала не охайно, в неї були порвані колготи, відірваний низ спідниці, нігті були не обрізані. Свідок неодноразово робила зауваження [PERSON] з приводу матері, але та не реагувала. Одного разу [PERSON] просила свідка допомогти їй переїхати в будинок пристарілих, проте, коли свідок довідалася про умови, то виявилося, що помістити [PERSON] туди неможливо, оскільки в неї є родичі. Відповідачі та їх мати не пускали [PERSON] до [PERSON] Коли вона привозила продукти харчування, то залишала їх в сусідній квартирі №40. [PERSON] забирав пенсію бабусі, а коли свідок попросила його дати їй гроші з пенсії на ліки, які просила її купити [PERSON], то він відмовив їй в цьому, пояснивши, що мати йому заборонила давати гроші. Невдовзі до смерті [PERSON] зійшлася з новим чоловіком набагато молодшим за себе, вони зробили частковий ремонт в квартирі, замінили вікна, вхідні двері, купили мякий куток в кухню тощо, що свідчить про те, що гроші в сімї були. Після смерті [PERSON] новий вітчим відповідачів якийсь час ще мешкав з ними, був як батько на весіллі [PERSON], який одружився ще до річниці смерті матері. Але потім через конфлікт з відповідачами зїхав від них. Коли свідок питала відповідачів, чому вони не їздять до бабусі, то вони відповідали їй, що їм там немає чого робити, вони свідомо не спілкувалися з [PERSON], не цікавилися нею. Свідок часто по телефону спілкувалася з [PERSON], яка теж не хотіла бачити внуків, бо вони її ображали, коли вона мешкала разом з ними. Свідок знала про проблеми [PERSON] зі здоровям та повідомляла про це відповідачів, також просила побалакати з ними їх однокласників, сама вмовляла відвідати бабусю, але вони цього не бажали. Як голова домового комітету свідок часто робила зауваження відповідачам, які влаштовували в спірній квартирі гульки з 18.00 год. до 2.00 год. ночі, потім розкидали під будинком пляшки. Відповідачі іноді самі попереджали свідка заздалегідь про те, що в них буде «гужбан», щоб вона не турбувала їх, бо вони мають право шуміти до 23.00 год. Свідку відомо, що по квартирі відповідачів мається великий борг за комунальні платежі, у звязку з чим їх неодноразово відключали від електро- та газопостачання, а вони самовільно підключали світло за допомогою сусіда. Свідку відомо, що [PERSON] хворіла на цироз печінки як наслідок вживання наркотиків, приблизно 2 місяці на рік лікувалася на стаціонарі, але ночувати приходила додому. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дружить з [PERSON] з 2010-2011р., наприкінці 2011 року [PERSON] звернувся до неї з проханням позичити гроші на лікування матері, які повернув в січні 2012 р., про що вони склали розписки про отримання та повернення грошей. Навіщо з 2012 р. до цього часу зберігали ці розписки, пояснити свідок не змогла. Знає, що [PERSON] служив, а [PERSON] підробляв, а тому мали доходи. Відповідачі про бабусю їй нічого не розповідали, бо це для них була важка тема, знає лише зі слів відповідачів, що в них відібрали бабусю та не давали їм з нею бачитися. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком [PERSON] та знає [PERSON] з 3 класа, разом навчалися до 7 класу в одній школі, потім відповідач перейшов до іншої школи, з цього часу бачилися рідко, могли зустрітися на вулиці, але вдома в нього не бував. Років 5 тому [PERSON] зателефонував до нього з проханням позичити гроші на лікування матері. У свідка була сума, яку він відкладав на отримання водійського посвідчення в розмірі 10000 грн., які він і позичив [PERSON], про що склали розписку, на чому наполіг сам відповідач. В розписці не зазначали строк повернення коштів, вказавши, що гроші повернуться на першу вимогу. Жодного разу свідок не вимагав повернути гроші, які [PERSON] віддав лише в 2015 році, про що також склали розписку. У звязку з чим протягом тривалого часу після повернення позики зберігав розписки також пояснити не зміг. [PERSON] свідок не знає, бачились давно ще в дитинстві. Знає, що мати відповідачів померла від раку. В квартирі у відповідачів не бував, як звали їх вітчима назвати не може. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про смерть (а.с.39), 08 серпня 2014 р. померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], належну померлій на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло №60, виданого 07.10.1997 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради за розпорядженням №106 від 01.07.1997 замість свідоцтва про право власності на житло №1576 від. 18.03.1994 р., виданого згідно з розпорядженням від 21.01.1994 № Дз 164, зареєстрованого Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з викриттям розділу), індексний номер: 11263336 від 27.02.2014 р. (а.с 16) Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Отже, за відсутності заповіту спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] за законом виступили донька - [PERSON] (уроджена [PERSON]) О.Г., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.41) та свідоцтвом про шлюб (а.с.42), з часткою у спадщині, що дорівнює ? частині, а також внуки померлої [PERSON] та [PERSON] за правом представлення, до яких це право перейшло від їхньої покійної матері - другої доньки померлої [PERSON] [PERSON] (уродженої [PERSON]) [PERSON], що померла 12.06.2012 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.21), свідоцтвом про шлюб (а.с.42) та свідоцтвами про народження (а.с.40-41). Всі спадкоємці вчасно прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.49-50). Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з дійсних обставин справи [PERSON] до вересня 2006 р., проживала спільно з відповідачами та їхньою нині покійною матірю - [PERSON] в квартирі [ADDRESS], Доки у вересні 2006 року позивачка не забрала її до себе через недбале ставлення відповідачів та їх матері [PERSON] до [PERSON] та постійні скарги сусідів на те, що [PERSON] часто голодна та неохайна сидить біля підїзду будинку. Даний факт підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], Зелінчька, Т.В. Судом встановлено, що проживаючи з відповідачами [PERSON], внаслідок похилого віку та безпорадного стану потребувала особливої уваги, але не одержувала належної турботи та піклування про неї. Так, з медичних документів та з показань свідків позивача та самої позивачки вбачається, що [PERSON] страждала атеросклеротичним слабоумством, в т.ч. внаслідок перенесених в 1985 р. та 1999 р. тяжких інсультів, що підтверджується виписками з історій хвороби , а тому як тяжко хвора людина потребувала постійного стороннього догляду та турботи. Пенсію [PERSON], яку отримували відповідачі, вони витрачали на власні потреби, позбавляючи спадкодавця тим самим засобів до існування. Внаслідок цього на момент переїзду до позивачки [PERSON] перебувала у вкрай незадовільному стані, втратила у вазі більше 20 кг, була неохайною, позбавлена елементарних умов гігієни, в крові у неї був виявлений стафілокок, внаслідок катаракти обох очей зір впав до сліпоти. В подальшому до смерті [PERSON] проживала разом з позивачкою, що підтверджується відповідним Актом та довідками (а.с.17). За весь час проживання [PERSON] у позивачки, відповідачі не проявляли бажання потурбуватися про неї та не надавали їй жодної матеріальної допомоги, жодних доказів на спростування вказаних доводів позивачки суду не надали . Разом з тим з долучених до справи чеків та медичної документації [PERSON] вбачається, що станом на кінець 2010 р. на лікування [PERSON] позивачкою було придбано ліків на суму 12114 грн. З долучених до справи виписних епікризів вбачається, що з початку 2007 р. до кінця 2013 р. лише на стаціонарному лікуванні [PERSON] перебувала 13 разів. При цьому стан її здоровя був зазвичай важким або середньої тяжкості, 09.01.2007 р. та 27.08.2013 р. [PERSON] перенесла дві операції з мікрохірургії ока (а.с.53-66). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2008 року у цивільній справі 2о-49/2008 р. (а.с.6-7) [PERSON] визнано недієздатною та призначено [PERSON] опікуном над матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Дзержинської МСЕК серія АВ № 0038133 від 05.04.2013 р. (а.с. 27) [PERSON] було встановлено першу групу інвалідності з 29.03.2013 р. загального захворювання безстроково з висновком про потребу постійного стороннього догляду. Відповідачам добре було відомо про вказані обставини, оскільки вони зясовувалися неодноразово в ході інших цивільних справ за участі спадкодавця, позивачки та відповідачів, які розглядалися судами впродовж 2012-2014 р.р. Зазначене свідчить про перебування спадкодавця [PERSON] в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, у зв'язку з чим вона потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, чого не заперечували й самі відповідачі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі -СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Так, про необхідність надання додаткової допомоги для існування спадкодавця та потребу в ній свідчить та обставина, що сама позивачка як опікун була неспроможна утримувати свою матір внаслідок непрацездатності за віком (оскільки сама є пенсіонеркою) та малої пенсії (протягом 2013-2014 р.р. її розмір коливався від 1360,05 до 1478,70 грн. відповідно до наданої довідки (а.с.31)), а також проблем із власним здоровям, що підтверджується медичними виписками [PERSON] При цьому пенсії [PERSON], яка на момент смерті в серпні 2014 р. становила 1227,80 грн., а до того була ще меншою за розміром, також не вистачало на лікування. Позивачка зверталася по матеріальну допомогу до Управління соціального захисту населення м. Кривого Рогу, яку їй було надано, що підтверджується відповідним листом Управління (а.с.47). Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Як вбачається з дійсних обставин справи весь час, протягом якого [PERSON] мешкала у позивачки і до моменту її смерті в серпні 2014 р., відповідачі не лише своєю бездіяльністю не піклувалися про свою бабу, але й постійно судилися з нею, пройшовши усі можливі судові інстанції, заперечуючи її права на спірну квартиру, намагаючись позбавити її житла, відмовляючись добровільно звільнити спірну квартиру, чинили перешкоди спадкодавцю в користуванні та розпорядженні нею. У звязку з цим позивачкою долучено до матеріалів справи цілу низку судових рішень судів різної інстанції, з яких вбачається, існування багаторічних судових суперечок між спадкодавцем та відповідачами у даній справі. Так, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2012 року у цивільній справі № 2-2638/11/0408 (а.с.13-14) за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору дарування недійсним, залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2013 р., було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 26 жовтня 1999 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 10300. Як вбачається з вказаних судових рішень, відповідачі як правонаступники своєї покійної матері, також не визнавали право [PERSON] на спірне житло та оскаржували наведені судові рішення. Крім того, Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11.06.2013 року у цивільній справі № 408/6155/12 (а.с.9-10) за позовом [PERSON], в інтересах якої діє її законний представник [PERSON] до [PERSON], правонаступник якої - [PERSON], [PERSON], [PERSON]про визнання недійсним договору дарування, залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 р., було задоволено позов [PERSON], визнано недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 11 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 747. Вказані судові рішення також були оскаржені відповідачами в апеляційному та касаційному порядку, що свідчить про їхнє свідоме неприязне ставлення до бабусі та небажання визнавати її право на житло в спірній квартирі, на яку вони зараз претендують як на спадщину. Також Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2014 року по цивільній справі № 210/1751/14-ц (а.с.33-35), залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.03.2015 р. (а.с.36-37), було задоволено позовні вимоги [PERSON] та усунуто їй перешкоди з боку відповідачів в користуванні та розпорядженні квартирою №29 у будинку № 6 по вул. Хабаровській у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та виселено їх з вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення. Однак у звязку зі смертю позивачки рішення суду не виконувалося. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2014 року у цивільній справі № 216/763/14-ц (а.с.147), залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2014 р. (а.с.148), за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про надання можливості спілкуватися та піклуватися про [PERSON] [PERSON] було відмовлено в позові в повному обсязі. При цьому як було встановлено Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2014 р. у вищевказаній справі, яка в силу вимог ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду даної справи, «в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач [PERSON] пояснила, що є опікуном недієздатної матері [PERSON], яка проживає разом із нею, і за час спільного проживання позивачі [PERSON], [PERSON] не намагалися надати [PERSON] матеріальну допомогу та не приходили до неї. При цьому, позивач [PERSON] не спростував доводів відповідача та пояснив, що він не може надати жодного доказу на підтвердження наявності з боку відповідача [PERSON] перешкод у спілкуванні з бабусею [PERSON]А.». Не надано відповідачами, на думку суду, і в даній справі доказів того, що [PERSON] перешкоджала їм піклуватися про бабусю, при цьому суд вважає за необхідне розрізняти поняття спілкування зі спадкодавцем та піклування про нього. Саме ухилення від останнього має правове значення щодо наслідків у вигляду усунення від спадщини. Суд погоджується з доводами позивачки про те, що про відсутність наміру відповідачів піклуватися про бабусю свідчить хоча б той факт, що проживаючи в її квартирі, вони тривалий час не сплачували комунальні платежі, ані за себе, ані за зареєстровану в квартирі [PERSON], у звязку з чим борги по комунальним платежам станом на 27.03.2014 р. складали 16562,89 грн., а станом на 01.04.2015 р. зросли до 18754,04 грн., що підтверджується довідками ТОВ «Новаком» (а.с. 18-20). При цьому суд критично оцінює долучені відповідачам до матеріалів справи копії квитанцій про часткову сплату комунальних послуг за період з 23.11.2011 року по 24.04.2014 року на загальну суму 2912,99 грн., які відповідачі нібито сплатили, в т.ч. за спадкодавця, оскільки вказані квитанції стосуються в основному оплати послуг за електроенергію, яку спожили виключно самі відповідачі, оскільки [PERSON] не проживала в спірній квартирі, а одна з квитанцій взагалі стосується оплати підключення електроенергії, крім того, суми оплати є нерегулярними, незначними, порівняно з нарахуваннями та комунальним боргом, що утворився, і навіть не покривають поточних нарахувань комунальних платежів. Також суд критично оцінює показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що вони позичали [PERSON] гроші саме на лікування матері, та долучені до справи розписки про отримання грошей в борг та їх повернення, оскільки з вказаних розписок не вбачається, на які саме цілі бралися та витрачалися гроші, а відповідачем не доведено факт придбання на вказані гроші ліків чи оплати лікування [PERSON] До того ж з пояснень свідків вбачається, що протягом того ж періоду хвороби матері в 2011-2012 р.р. відповідачі разом з нею робили в спірній квартирі ремонт, міняли вікна, двері, купували меблі, що свідчить про наявність в них такої матеріальної можливості. Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, при вирішенні даного питання врахуванню підлягає факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги та факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно з ч. 1 ст. 264 СК України визначено, що внуки, правнуки зобов'язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. Відповідно до ст. 266 СК України повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу. Будучи працездатними та повнолітніми [PERSON] з 10.03.2009 р., а [PERSON] з 25.11.2004 р., в т.ч. після смерті їхньої матері [PERSON], померлої 12.06.2012 р., мали нарівні з позивачкою виконувати обовязок з утримання [PERSON], піклуватися про свою бабу, що свідомо для них перебувала в безпорадному стані та потребувала матеріальної допомоги. З наявності постійних судових суперечок між відповідачами та [PERSON], що тривали протягом 2012-2014 р.р., де зясовувалися обставини життя спадкодавця, а також з показань свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає доведеним факт обізнаності відповідачів про безпорадний стан здоровя їх баби [PERSON], її потребу у сторонньому догляді та матеріальній допомозі, та свідоме небажання нести обовязки по її утриманню. Посилання відповідачів на те, що утримувати спадкодавця їм заважало скрутне матеріальне становище та хвороба матері [PERSON] суд оцінює критично, оскільки відповідачами не надано суду жодних доказів про конкретні понесені ними витрати на лікування матері чи принаймні про вартість такого лікування та з інших підстав викладених вище. З наданих відповідачами до справи двох виписних епікризів [PERSON] не вбачається, за чиї кошти (бюджетні чи власні) вона проходила лікування, та якою була його вартість. Відповідно до Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України [PERSON] за період з квітня 2012 р. по серпень 2014 р. мав постійних заробіток, а з його пояснень також вбачається, що і [PERSON] протягом вказаного періоду часу отримував доходи, працюючи в т.ч. за кордоном в Росії. Виходячи зі змісту статті 1224 Цивільного кодексу України та відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Отже, на думку суду, обидва відповідачі, будучи повнолітніми та працездатними, мали не лише обовязок утримувати спадкодавця, але і матеріальну можливість його виконувати, проте незважаючи на це свідомо ухилялися від надання допомоги [PERSON], яка потребувала допомоги, що виразилося в їх умисній бездіяльності, спрямованій на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві, усвідомленні ними свого обов'язку, на виконання якого відповідачі не вчиняли жодних необхідних дій. При цьому, суд зауважує, що ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги проявляється не лише в тому, що останні не надавали матеріальної допомоги, а також і в тому, що відповідачі протягом тривалого часу, знаючи про те що [PERSON] перебувала в безпорадному стані через похилий вік, мала тяжку хворобу, є недієздатною, про що відповідачі були достаменно обізнані, однак взагалі не приймали участі в її догляді, не підтримували останню та не спілкувалися з останньою. У звязку з наведеним суд вважає, що відповідачі підлягають усуненню від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки вони свідомо за її життя, як встановлено починаючи з 2006 р. постійно, в т.ч. протягом 2012-2014 р.р. ухилялася від надання будь-якої допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, стягненню з відповідачів на користь позивачки підлягають понесені нею судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved