Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить визнати недійсним договір №05/04/2016 про спільну участь в будівництві від 05.04.2016 року, укладений між нею та відповідачем Обслуговуючим кооперативом «Заміський клуб». Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» на її користь грошові кошти в сумі 591 272,50 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 05.04.2016 року між нею та Обслуговуючим кооперативом «Заміський клуб» було укладено договір №05/04/2016 про спільну участь в будівництві, відповідно до умов якого кооператив та пайовик спільними силами зобов'язані побудувати та ввести в експлуатацію будинок з характеристиками, означеними в п. 1.2. договору. Участь пайовика в будівництві полягає в сплаті до кооперативу пайових внесків у розмірах та порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, а кооператив здійснює дії, щодо отримання у приватну власність земельну ділянку для будівництва, будує, вводить в експлуатацію та передає пайовику його частку у вигляді будинку. Відповідно до п. 1.3 договору, розмір всіх пайових внесків залежить від вартості будівництва одного квадратного метра будинку та відповідає остаточній вартості будинку. Разом з тим, позивач вказує, що умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, а саме: невизначеність вартості будинку (ціни договору) та порядку оплати пайових внесків, відсутність у договорі порядку та строків виконання відповідачем зобов'язань за договором, наявність у договорі положень, що надають продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених в договорі. Враховуючи дані обставини та положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просить про задоволення позовних вимог, оскільки досудове врегулювання спору виявились неможливим. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що вважає несправедливими умови п.п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.7.1, 2.12, 4.2.1, 4.3.6, 4.4.4, 6.3.3, 10.4 договору №05/04/2016 від 05 квітня 2016 року. Також зазначає, що відповідач увів в оману позивача, оскільки не зрозуміло чи являється [PERSON] членом Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб», так як документів, які б підтверджували дану обставину відсутні. Крім того, договір не спрямований на реальне настання правових наслідків передбачених його умовами, так як будівництво на даний час припинено. Більше того, договір не містить істотних умов, визначених ст. 638 Цивільного кодексу України. За таких обставин укладений договір не відповідає волевиявленню позивача та загальним принципам справедливості, а тому вважає, що його слід визнати недійсним. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. До суду надійшли заперечення голови Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» [PERSON] зі змісту яких убачається, що діяльність ОК «Заміський клуб» регулюється Законом України «Про кооперацію». Кооператив не здійснює підприємницьку діяльність та не вважається виробником, виконавцем робіт та надавачем послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Ці обставини свідчать про те, що цей Закон не поширюється на спірні правовідносини. Щодо членства у кооперативі то, 05 квітня 2016 року [PERSON] звернулася з проханням прийняти її в члени Кооперативу та того ж дня було укладено договір про спільну участь у будівництві, згідно із умовами якого кооператив та пайовик спільними силами зобов'язуються побудувати та ввести в експлуатацію будинок з характеристиками зазначеними в п. 1.2 цього договору. Участь пайовика в будівництві полягає в сплаті до кооперативу пайових внесків у розмірах та порядку, встановленому даним договором та додатками до нього, а кооператив здійснює дії, щодо отримання у приватну власність земельну ділянку для будівництва, будує, вводить в експлуатацію та передає пайовику його частку у вигляді будинку. В день підписання договору [PERSON] внесла грошову суму в розмірі 191 832, 19 грн., інші платежі по договору повинна була вносити згідно графіку платежів, а остаточний розрахунок повинен бути здійснено12.05.2016 року. У визначену графіком дату платіж [PERSON] зроблений не був. Оскільки кооперативом уже були розпочаті роботи згідно договору, а саме отримана у приватну власність земельна ділянка, здійснено розподіл землі під кожен окремий будинок, то за відсутністю оплати зі сторони позивача роботи були припинені. Остаточний розрахунок позивачем було здійснено 18.05.2016 року. [PERSON] не заперечувала щодо порушення строків оплати та неналежного виконання правил членства, в підтвердження порушення графіку оплати написала заяву з проханням не застосовувати штрафні санкції. Окрім того, позивачем було погашено штрафні санкції за несвоєчасне виконання умов договору 03.11.2016 року у розмірі 1414,62 грн., сплачено членські та вступний внесок. Після погашення штрафних санкцій ОК «Заміський клуб» приступив до продовження виконання договору та повідомив у відповідні інстанції про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт. Зазначене вище свідчить про належне виконання договору та реальність намірів кооперативу побудувати та здати будинок в експлуатацію. Однак, у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків члена кооперативу, 19.07.2016 року позивачу направлено попередження про наявну заборгованість зі сплати вступного та членських внесків, але заборгованість [PERSON] так і не була погашена. 21.12.2016 року було проведено засідання загальних зборів членів ОК «Заміський клуб» на яких позивач була присутня. В день проведення засідання її було виключено з членів Кооперативу, про що вона не заперечувала та було погоджено строк повернення внесеного нею паю. Враховуючи викладене, відповідач вважає спірний договір розірваним, а тому з даного питання відсутній предмет спору, кошти підлягають поверненню позивачу в передбачений протоколом загальних зборів кооперативу строк - протягом року, а на правовідносини, що виникли між сторонами не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів». (а.с. 149-154). За таких обставин, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію», обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. За статтею 5 вказаного Закону, законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України ( 254к/96-ВР ) і Цивільного кодексу України ( 1540-06 ), цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації. Судом встановлено, що 05 квітня 2016 року на підставі заяви [PERSON] про вступ до обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб», між сторонами укладеного договір №05/04/2016 про спільну участь у будівництві, відповідно до умов якого обслуговуючий кооператив «Заміський клуб» та [PERSON] (пайовик) спільними силами зобов'язані побудувати та ввести в експлуатацію будинок з характеристиками, означеними в п. 1.2. договору. Участь пайовика в будівництві полягає в сплаті до кооперативу пайових внесків у розмірах та порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, а кооператив здійснює дії, щодо отримання у приватну власність земельну ділянку для будівництва, будує, вводить в експлуатацію та передає пайовику його частку у вигляді будинку (а.с. 6-10, 155). За п. 1.2 договору будинок №2, загальною площею 94,0 кв.м. за будівельною адресою: [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці орієнтованою площею 0,024 га. Сторони домовились, що розмір пайових внесків залежить від вартості будівництва одного квадратного метра будинку та відповідає остаточній вартості будинку (п. 1.3 договору). Згідно із п. 2.1договору вартість будівництва одного квадратного метра будинку становить 4907,68 грн., що за погодженням сторін є еквівалентом 188,82 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Пайовик вносить пай до кооперативу, що є вартістю будинку у строки відповідно до графіку платежів Додатку № 1. За п.2.2 , на момент укладення договору вартість будинку становить 461 322,50 грн., що еквівалентно 17 750,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. За даними графіку платежів, що є додатком №1 до договору №05/04/2016 перший внесок становить 191 832,19 грн. Факт сплати позивачем 08 квітня 2016 року внеску у сумі 191 832,19 грн. визнається сторонами. 18.05.2016 року [PERSON] внесла платіж у еквіваленті 15 369,00 доларів США, який відповідно до графіку платежів, повинен був бути здійснений 12.05.2016 року. У зв'язку із чим, того ж дня -18 травня 2016 року [PERSON] звернулась до голови ОК «Заміський клуб» із заявою в якій просила не застосовувати штрафні санкції за порушення графіку оплати (а.с. 159). Відповідно до довідки ОК «Заміський клуб» від 18 травня 2016 року [PERSON], як асоційований член кооперативу, сплатила повністю цільовий, пайовий внесок згідно договору №05/04/2016 від 05.04.2016 року в розмірі 591 272,50 грн., що за погодженням сторін є еквівалентом 22 750,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору (а.с. 11). 30 травня 2016 року кооператив направив до Департаменту ДАБІ у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] 9-Б (а.с. 160). 12 липня 2016 ОК «Заміський клуб» направив на адресу [PERSON] попередження про наявність заборгованості за вступний внесок у розмірі 2500,00 грн. та за 4 місяці членських внесків у розмірі 1260,00 грн. (а.с. 163). [PERSON] 11 жовтня 2016 року звернулась до голови ОК «Заміський клуб» [PERSON] із заявою в якій просила прийняти відмову від приміщення №2, розташованого за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки, вул. Жертв Революції та повернути кошти згідно п. 6.2.2 договору №05/04/2016 (а.с. 165). За положеннями п. 6.2.2 договору у випадку порушення Кооперативом строків вказаних у п. 6.2.1 договору, за бажанням пайовика договір розривається та пайовику повертаються внесені ним кошти в повному розмірі (пайові та цільові внески) протягом календарного місяця з моменту пред'явлення вимоги, за бажанням пайовика строк будівництва може бути продовжений, що оформлюється додатковою угодою до даного договору. Згідно із пунктом 6.2.1 договору, Кооператив зобов'язується організувати будівництво об'єкта будівництва та забезпечити його прийняття в експлуатацію у строк - до кінця ІІІ кварталу 2016 року при умові дотримання пайовиком порядку та строків сплати пайових внесків, у разі несвоєчасної оплати та порушення графіку платежів будівництво приміщення призупиняється та буде продовжене лише після оплати пайового внеску згідно Додатку № 1 та погашення штрафних санкцій. За результатами розгляду заяви [PERSON] від 11 жовтня 2016 року ОК «Заміський клуб» направив відповідь, згідно якої повідомлялось про неможливість повернення коштів в порядку п. 6.2.2 договору, та повернення пайових внесків в загальному порядку з правом дострокового повернення (а.с. 166, 167). Відповідно до Протоколу №45 загальних зборів членів ОК «Заміський клуб» від 21 грудня 2016 року прийнято рішення, на підставі власної заяви [PERSON], виключити її з числа асоційованих членів кооперативу та повернути внесений пай у повному розмірі протягом року з дня виключення, у разі наявності у кооперативу фінансової можливості кошти повернути раніше (а.с. 171-172). 25 січня 2017 року на адресу позивача відповідач направив листа №17-3/2501 щодо врахування зауважень [PERSON] до додаткової угоди №1 про розірвання договору від 23 листопада 2016 року (додаток №4 до договору №05/04/2016 про спільну участь у будівництві від 15.04.2016 року) та направив уточнений проект угоди про розірвання договору для підписання. У разі не підписання додаткової угоди кооператив повідомив, що розпочне повернення коштів на вказаний у протоколі розбіжностей рахунок (а.с. 176). Як було встановлено під час судового розгляду, метою звернення з даним позовом до суду є повернення сплачених [PERSON] грошових коштів на підставі договору укладеного з відповідачем. При цьому, позивач не погоджується з встановленим загальними зборами строком повернення внесеного нею паю. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач, як на підставу заявлених вимог, посилається на обставину того, що умови договору №05/04/2016 про спільну участь у будівництві від 15.04.2016 року є несправедливими; відповідач увів в оману позивача щодо його умов; договір не спрямований на реальне настання правових наслідків та не містить істотних умов визначений ЦК України. З огляду на означене просить визнати вказаний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Позивач вважає недійсними договір №05/04/2016 про спільну участь у будівництві від 15.04.2016 року, оскільки він суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» так, як при укладенні договору, ОК «Заміський клуб» мав на меті укладення договору побутового підряду, а не спільну участь у будівництві, не надав пайовику реальної можливості ознайомитись з його умовами, які є несправедливими. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон 3682-ХІІ) цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. За статтею 2 Закону 3682-ХІІ, законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Як убачається із договору №05/04/2016 про спільну участь у будівництві від 15.04.2016 року, [PERSON] була ознайомлена з умовами участі у будівництві та погодилась із ними, підписавши договір без зауважень, сплатила передбачені договором внески та лише 09 березня 2017 року заявила позовні вимоги про визнання його недійсним. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). За положенням ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, що підтверджується її особистим підписом. Як було встановлено під час судового розгляду позивач вказує, що не розуміла правової природи укладеного договору, разом з тим, дана обставина не підтверджується належними та допустимим доказами. Суд не погоджується із твердженнями представника позивача, що відповідач ввів в оману позивача, так як [PERSON] не відомо чи являлась вона на момент укладання оспорюваного договору членом Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб». Оскільки позивач зверталась з відповідною заявою до відповідача про вступ до кооперативу та підписувала оспорюваний договір як член кооперативу, що підтверджується належними доказами. (а.с. 6,155). Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірного договору недійсними є необґрунтованими та недоведеними. А відтак, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, суд не убачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed