Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що із 28 жовтня 2017 року вона перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2019 року - розірвано. [PERSON] залишив сім`ю ще за час вагітності [PERSON] , жодного разу не бачив сина, взагалі не цікавиться ним, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає належного матеріального утримання. Усі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Відповідач відзиву на позов не подавав. 04 червня 2021 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідком якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей в судове засідання не з`явився, від них в суд надійшов лист із клопотанням про розгляд справи у відсутності їх представника, висновок органу опіки та піклування, підтримують. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2019 року). У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 29 березня 2018 р. Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області). Згідно Висновку органу опіки та піклування №1075, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 04.12.2019 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 31.10.2019 р. №372, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки про склад сім`ї №44 від 24.06.2020 року, [PERSON] разом із малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають в [ADDRESS] . Згідно довідки б/н, виданої 24.06.2020 року педіатричним відділенням №2 КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку в дитячій поліклініці №2 по вул.. Д.Галицького, 26, на дільниці №26 з дня народження. На профілактичні огляди дитину супроводжує мати або бабуся. На огляд з приводу проведення профілактичних щеплень з`являється вчасно. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили що відповідач [PERSON] останній раз приходив до свого сина [PERSON] у 2018 році, із цього часу останній більше життям дитини не цікавився. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням №146 від 03.03.2021 р., беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Що стосується наданого висновку органом опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який був постановлений без спілкування органу опіки з батьком дитини, суд не бере його до уваги та вважає його таким, що не містить жодних об`єктивних даних стосовно відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання дитини. Більше того, при прийнятті даного висновку органом опіки та піклування взята до уваги інформація Тернопільського дошкільного навчального закладу №33 від 16.10.2020 року про те, що у вихованні дитини бере участь мати. Також взято до уваги те, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.01.2018 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та накладено адміністративне стягнення. Окрім цього, у висновку не зазначається чи виконує [PERSON] свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання сина - [PERSON] , [INFO] та чи здатний [PERSON] забезпечити сину розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття...». Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню його малолітньої дитини. Зі слів позивачки, [PERSON] жодного разу не бачив сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не надає жодного матеріального утримання. Даних на спростування тверджень позивача матеріали справи не містять, відповідач своїх заперечень та відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Тому, враховуючи інтереси малолітньої дитини, необхідність умов для її нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд враховує якнайкращі інтереси неповнолітнього [PERSON] та вважає, що зазначеними доказами доведено свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, відтак відповідача слід позбавити батьківських прав, незважаючи на те, що це є крайнім заходом. На підставі наведеного,

Outcome: approved