Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її діда - [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2277 га, що розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6072 га, що розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року, яку померлий фактично прийняв в спадщину після смерті дружини - [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого, входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,2277 га, що розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6072 га, що розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року, яку померлий фактично прийняв в спадщину після смерті дружини - [PERSON], яка померла [INFO]. На випадок своєї смерті батько склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів їй. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому і є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання за позивачем цілісно права власності на спадкове майно. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6072 га, що розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області. В Молодинчецькій сільській раді від [PERSON] заповіт не посвідчувався. Разом з тим, до дня смерті та на день смерті [PERSON], разом із нею проживав її чоловік [PERSON]. Вказані факти додатково підтверджуються долученим до матеріалів справи копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року /а.с. 6, 17/. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом спадщину після смерті своєї дружини фактично прийняв, оскільки на момент її відкриття проживав із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовився від неї. Разом з тим, судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] року, у віці 88 років, в с. Новосільці Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON], про що 22 квітня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за №15 та Молодинчецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 22 квітня 2011 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 5/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлого складається із: житлового будинку в [ADDRESS] Жидачівського району Львівської області; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,2277 га, що розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6072 га, що розташована на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 травня 2005 року, яку померлий фактично прийняв в спадщину після смерті дружини - [PERSON], яка померла [INFO]. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 15 січня 2010 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати мені на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 4/. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, згідно із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 січня 2012 року, встановлено факт звернення позивачки до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та факт видачі свідоцтва про прав на спадщину від 12 січня 2012 року на частину спадкового майна, а саме на житловий будинок в [ADDRESS] Жидачівського району Львівської області /а.с. 15/. Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №613/02-31 від 09 жовтня 2017 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], а саме на частину спадкового майна у вигляді земельних ділянок, у зв'язку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому і є спадковим майном /а.с. 8/. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на частину спадкового майно(земельних ділянок), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved