Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №24865, вчинений 29.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості у загальному розмірі 27 617,10грн.; стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти за виконавчим написом нотаріуса у розмірі 3173,08грн., та покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 29.04.2021року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №24865 про стягнення з неї на користь ТОВ «Українські фінансові операції» суми заборгованості у загальному розмірі 27617,10грн. 15.06.2021року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Родіним Г.В. відкрито виконавче провадження № 65814603 з виконання виконавчого напису №24865. В рамках виконавчого провадження було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 25.06.2021року, та проводиться утримання із заробітної плати. З довідок про доходи №226 та №280 наданих ТОВ «Реван» вбачається, що з червня 2021року по 21.08.2021року по виконавчому провадженню №65814603 з її заробітної плати було утримано 3173,08грн. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що вона начебто уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» кредитний договір №380808 від 04.09.2019року. Надалі ТОВ «Джобер» відступило право вимоги за цим кредитним договором відповідачу ТОВ «Українські фінансові операції» на підставі договору факторингу №1-31/08-Д від 31.08.2020року. Однак, вона ніколи не укладала з ТОВ «ФК «Джобер» жодних кредитних договорів. Вона не була повідомлена про наявність заборгованості по кредиту. Вважає, виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис про стягнення заборгованості вчинений без перевірки безспірності вимог. Крім цього позивач зазначає, що приватний нотаріус взагалі не мав права вчиняти вказаний виконавчий напис по стягненню заборгованості за споживчим кредитом, оскільки це заборонено законодавством, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення грошових коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2021року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано докази. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Відзив на позов не надіслав. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Родін Г.В., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановлений законом порядок, про причини неявки до суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до копії виконавчого напису, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинений виконавчий напис №24865 від 29.04.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», якому ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» на підставі Договору факторингу №1-31/08-Д від 31.08.2020року відступило право вимоги за Кредитним договором №380808 від 04.09.2019року, заборгованості за вказаним кредитним договором. Строк, за який проводиться стягнення: з 30.08.2020 року по 28.94.2021 року. Загальна сума заборгованості в тому числі плата за вчинення виконавчого напису складає 27617,10грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Родіним Г.В., 15.06.2021 року було відкрито виконавче провадження № 65814603 щодо стягнення з позивача вищезазначеної суми. Постановою від 25.06.2021року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Родіним Г.В. у ВП № 65814603 було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Ухвала про витребування доказів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не виконана. Відповідачем не надано до суду доказів, а саме нотаріально посвідченного Кредитного договору №380808 від 04.09.2019року. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затверджений постановою КМУ№ 1172 від 29.06.1999 року. Згідно пункту 1 Переліку, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік доповнений пунктом 2, який передбачає отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26.11.2014в частині положень, які доповнювали пункт 2 Порядку. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 29.04.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідач не подав до суду доказів про те, що між [PERSON] та «Фінансова компанія «Джобер» було укладено нотаріально посвідчений договір кредиту, а відтак не надано документів на підтвердження безспірності щодо заборгованості боржника, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі№ 137/1666/16-ц(провадження № 14-84цс19). В разі визнання виконавчого напису нотаріуса або іншого виконавчого документу, таким що не підлягає виконання повинна відбутися реституція сторін, тобто повернення в першочерговий стан. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: - повернення виконаного за недійсним правочином; - витребування майна власником із чужого незаконного володіння; - повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; - відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі№ 910/1238/17). Відсутність правової підстави- це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі№ 910/9072/17). Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі№ 334/2517/16-цта від 13.01.2021 у справі№ 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі№ 910/16334/19. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а тому є підстави для повернення відповідачем грошових коштів позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, сплачених за спірним виконавчим написом. Розмір внесеної позивачем суми за виконавчим написом підтверджується довідками з місця роботи [PERSON] та становить 3173,08 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1816,00 грн. за подання позову та 454,00грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved