Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач являється одноосібним власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2617, та право власності на яку зареєстровано КП «ВМБТІ» 08.06.2011 року за реєстраційним №27065698. Проте, за вищезазначеною адресою проживають та зареєстровані відповідач [PERSON], який являється колишнім чоловіком колишнього власника квартири [PERSON] зі своєю сім'єю. Відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 07.05.2012 року у цивільній справі №2-1744-11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на 1/2 частку квартири, в задоволені позову відмовлено. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 07.11.2012 року відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2012 року. Відповідачі жодного законного права на проживання та користування квартирою позивача не мають, окрім того, позивач заперечує щодо їх проживання. Однак користуватись своєю власністю позивач не має можливості, так як відповідачі незаконно займане приміщення в добровільному порядку звільняти не бажають. До того ж, незаконно проживаючи у квартирі позивача відповідачі привели квартиру до занедбаного стану, допустили заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 10 816 грн. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Чумак Д.П. уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю [PERSON] до судового засідання не з'явилась, однак від останньої в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні спору просить врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач являється одноосібним власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2617 (а.с.7), та право власності на яку зареєстровано за позивачем КП «ВМБТІ» 08.06.2011 року за реєстраційним №27065698, згідно Витягу про державну реєстрацію прав КП «ВМБТІ» №30236113 від 08.06.2011 року (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме Висновку Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області від 10.11.2014 року про результати розгляду матеріалів ЖЕО №31633 від 03.11.2014 року, за адресою: [ADDRESS], проживають відповідач [PERSON], який являється колишнім чоловіком колишнього власника квартири [PERSON] зі своєю сім'єю - відповідачами по справі, а саме цивільною дружиною [PERSON], сином [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] (а.с.12). Відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 07.05.2012 року у цивільній справі №2-1744-11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на 1/2 частку квартири, в задоволені позову відмовлено. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 07.11.2012 року відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2012 року (а.с.8-10). Таким чином, відповідачі жодного законного права на проживання та користування квартирою позивача не мають, окрім того, позивач заперечує щодо їх проживання. Однак, користуватись своєю власністю позивач не має можливості, так як відповідачі незаконно займане приміщення в добровільному порядку звільняти не бажають, незважаючи на отримані письмові попередження від 04.06.2014 року та 29.05.2014 року (а.с.13-14). Окрім того, суд звертає увагу, що незаконно проживаючи у квартирі позивача відповідачі привели квартиру до занедбаного стану, допустили заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 10 816 грн., що підтверджується оборотною відомістю від 22.10.2014 року та є неприпустимим (а.с.11). Згідно ч.2 ст.386 ЦПК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено факт вчинення відповідачами позивачу перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS]. А тому, з огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні,а відтак підлягають задоволенню. Окрім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати, понесені позивачем щодо сплати судового збору у розмірі 243,60 грн., що підтверджуються квитанцією №173589910015162 від 14.11.2014 року (а.с.1) також підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved