Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: служба у справа дітей Луцької міської ради, [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона та її чоловік [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до будинкової книги від 12 жовтня 2009 року в даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказує, що відповідач [PERSON] ніколи не проживав у вказаній квартирі, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей у квартирі немає. З огляду на наведе, просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Соборності, 4/114. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, зокрема через розміщення судового оголошення в пресі. Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні при вирішенні справи покладався на розсуд суду. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на житло від 02 квітня 2009 (а.с.4), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22493737 від 14 квітня 2012 року (а.с.5). З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають [INFO], по пр. Соборності в м. Луцьку вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та відповідач [PERSON] (а.с.8). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача в належній їй на праві власності квартирі перешкоджає їй у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сімї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З відповіді Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області №71/58/02-2017 від 05 липня 2017 року вбачається, що працівниками Луцького ВП було проведено перевірку на факт не проживання [PERSON], 22 листопада 2000 року, за адресою: м. Луцьк, пр. Соборності, 4/114, де під час опитування сусідів встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає та ніколи не проживав. Крім того, статтею 29 ЦК України встановлено, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визначається власником жилого приміщення. Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 114 в будинку № 4 по пр. Соборності у місті Луцьку. Згідно з ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 217 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved