Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту накладеного на майно. Позивач просить суд зобов'язати відповідача зняти арешт накладений на підставі Постанови Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 08 жовтня 2007 року, та Постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 377/1 від 11.11.2008 року на квартиру за адресою: [ADDRESS], яка відповідно до Свідоцтва про право власності на житло виданим Виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів 13 червня 1994 року належить їй на праві власності. У мотивування заявлених вимог вказує, що їй на праві власності належить квартира загальною площею 69,15 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло виданим Виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів 13 червня 1994 року. В грудні 2016 року їй стало відомо, що її майно, а саме квартира, перебуває під арештом. Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (далі за текстом - [PERSON] у м. Києві або Відповідач) виніс Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 жовтня 2007 року. Відповідно до неї Відповідач наклав арешт на майно, що належить [PERSON] (моєму сину), а саме на [ADDRESS]. Зокрема, [PERSON] не належить уся квартира, на яку накладено арешт, він є власником лише 1/4 частини квартири. [PERSON] [INFO] бувзареєстрований за адресою [ADDRESS], з 09.02.1988 року по 02.08.2011 рік, 02.08.2011 року знятий з реєстрації, що підтверджується Довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» вих № 2949 від 23 грудня 2016. Також, Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» видано Довідку від 31.08.2016 року в якій зазначається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано лише 2 особи: [PERSON] (власник рахунку) та [PERSON] (другий син). Позивач вважає, що Відповідач незаконно наклав арешт на майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримує, пояснила що власниками квартири є чотири особи. Один із співвласників її дочка [PERSON] померла, а накладений арешт перешкоджає їй в отриманні спадщини після смерті дочки та оформленні договору дарування своєї частки у квартирі сину [PERSON]. Де зараз перебуває співвласник [PERSON] їй невідомо та до його боргів вона не має відношення. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню задоволенню. Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухому майно(а.с.15) на яку посилається позивач на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладений арешт на підставі Постанови Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 08 жовтня 2007 року та Постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 377/1 від 11.11.2008 року. Боржником за цими виконавчими документами у цій довідці вказаний [PERSON]. Арешт накладений на всю квартиру. Але згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1994 року наданого позивачкою вбачається що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є чотири особи: позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] Таким чином боржник за виконавчим провадженням по якому був накладений арешт на всю квартиру [PERSON], не є одноособовим власником квартири, а є лише співвласником в ? частини цієї квартири. За законом відповідач має право накласти арешт за борговими зобов'язаннями що виникли у [PERSON] на його майно, тобто лише на ? частини квартири за адресою [ADDRESS]. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Накладання арешту на всю квартиру, перешкоджає позивачу в отриманні спадщини після смерті дочки та оформленні договору дарування своєї частки у квартирі сину. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закона України «Про виконавче провадження»( у редакції діючої на період здійснення виконавчих дій) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. З урахуванням того боржником у виконавчому провадженні на підставі якого накладався арешт на квартиру був лише один із чотирьох співвласників квартири за адресою [ADDRESS] [PERSON], то арешт підлягає зняттю з 3/4 частин квартири що не належали боржнику за виконавчим провадженням, не з всієї квартири. На підставі викладеного,

Outcome: partial