Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], до закінчення ним навчання в навчальному закладі, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання сина, добровільно не надає допомоги на його утримання. У звязку з тим, що син навчається на денній формі навчання Львівського національного університету ім. І.Франка, потребує матеріальної допомоги, просить стягнути із відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн. щомісячно. Позивач подала суду письмову заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач також подав заяву про розгляд справи без його участі, позов частково заперечив. Вказав, що може сплачувати лише 500,00 грн. в місяць, так як доходів не отримує і доглядає за матірю похилого віку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД № 008089, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, шлюб між сторонами по справі розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис за №305 від 23.05.2006 року. Від шлюбу у сторін 19.04.1997р. народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №088194, актовий запис №1813 від 09.09.1997р. Згідно штампу в паспорті [PERSON], останній зареєстрований у [INFO], тобто разом із позивачем. Згідно довідки №1467 від 14.09.2016р. [PERSON] є студентом 2-го курсу денної форми навчання юридичного факультету Львівського національного університету імені [PERSON]. Навчання на платній основі. Відповідно до договору, укладеного 12.08.2014р. між ЛНУ ім. І.Франка та [PERSON], загальний розмір плати за навчання 71588,00 грн., що складає 8948,50 грн. за семестр. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] 26.11.2009р. уклав шлюб із [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії 1-ИД №061852 від 26.11.2009р., ВРАЦС Тернопільського МУЮ). Згідно довідки Підволочиської селищної ради №77 від 11.08.2016р., відповідач [PERSON] здійснює догляд за своєю мамою [PERSON], 1933р.н. Відповідно до довідки Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області №28848/19-18-13-03 від 15.08.2016р., відповідач [PERSON] знаходиться на обліку в ТОДПІ, як субєкт підприємницької діяльності фізична особа з 04.07.2007р. Згідно поданих декларацій, за 2013-2015 роки доходів від підприємницької діяльності не отримував. Відповідно до вимог ст.ст. 198, 199 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за станом здоровя не може виконувати своїх обовязків по утриманню повнолітнього сина, який навчається. При цьому суд бере до уваги надані відповідачем докази того, що він не отримує доходів від підприємницької діяльності та здійснює догляд за мамою похилого віку, однак суд не вважає, що дані обставини вказують на неможливість надання утримання, так як будь-яка повнолітня, працездатна особа як в силу закону, так і з моральної точки зору, зобовязана утримувати своїх неповнолітніх дітей (в тому числі повнолітніх, які продовжують навчання) і непрацездатних батьків. Не отримання доходів від підприємницької діяльності лише констатує факт їх не отримання, однак не вказує на причини, чому особа, яка зареєстрована підприємцем, не здійснює діяльності. А в разі ж наявності обєктивних причин неможливості отримання доходів, як самозайнятої особи, відповідачем не надано доказів неможливості отримання доходів з інших джерел (в тому числі за трудовим договором). В будь-якому разі, суд констатує те, що утримання фізично здоровим, працездатного віку відповідачем свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, є його обовязком, і за відсутності інших обєктивних причин, які б унеможливлювати надання ним утримання, суд зобовязаний захистити право позивача, з якою проживає повнолітній син, на отримання відповідних аліментів. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, з урахуванням рівності обовязку батьків утримувати своїх дітей, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду до припинення навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 років. При цьому суд виходив із того, що розмір плати за навчання дитини складає близько 1500,00 грн. в місяць, тобто по 750,00 грн. на кожного з батьків. А з урахуванням інших необхідних для прожиття дитини видатків та зважаючи на матеріальний стан відповідача, суд прийшов до висновку про обґрунтований розмір аліментів 1000,00 грн. в місяць. У задоволенні решти вимог позову слід відмовити, так як стягнення аліментів в розмірі 2500,00 грн. на місяць не відповідає можливостям відповідача та не підтверджене належними та допустимими доказами. Також на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: partial