Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] із позовом про визнання нікчемного правочину недійсним. Просить суд визнати недійсним договір купівлі житлового приміщення-квартири [ADDRESS] від 09.07.1992, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченої державним нотаріусом 11-ї київської нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за №3с-1055. Вимоги позову обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивача, яка фактично проживала та зареєстрована за однією адресою з померлим. 07.02.1974 на підставі ордеру на нежитлове приміщення [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] у користування на сім`ю, яка складалась з 4-х осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 28.01.2016 у судовому засіданні по цивільній справі про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням позивачу стало відомо, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . Позивач стверджує, що [PERSON] при вчиненні правочину щодо придбання одноосібно вказаної квартири порушив законні права та інтереси інших мешканців даного житлового приміщення, у тому числі і [PERSON] , оскільки згідно з частиною 1 пункту 9 Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 19.05.1989 №142, яке було дійсним на момент вчинення вказаного правочину. Громадянин, який бажає придбати у власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об`єднання, організації, у віданні або власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім`ї, проживаючих разом з ним, а придбання квартири (будинку) у його власність і довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку. Позивач вказує, що їй стало відомо про існування такого договору лише після смерті батька у вищевказаному судовому засіданні, оскільки до тої дати вважала, що вказана квартира приватизована її батьком на нього, на її брата та її саму. Ухвалою суду від 15.09.2016 відкрито провадження у справі. Позивач та її представник під час розгляду справи по суті позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи по суті повідомлялися належним чином. Третя особа Київська міська рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. Судом на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини. На підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради від 28.01.1974 №152 [PERSON] видано ордер №Г226326 на сім`ю з чотирьох чоловік на право зайняття квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 6). Згідно з розпорядженням представника Президента України «Про затвердження оціночних актів на квартири у Мінському районі та дозвіл їх на продаж» від 02.06.1992 дозволено [PERSON] придбати в особисту власність кв. [ADDRESS] (а.с. 78). Відповідно до договору купівлі житлового приміщення - квартири [ADDRESS] від 09.07.1992 [PERSON] придбав вказану квартиру у начальника ЖЕКу №1204 [PERSON] (а.с. 77). Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 липня 1992 року за реєстровим №3с-1055 та договору дарування частини квартири від 19 березня 1997 року за реєстровим №1045 [PERSON] був власником 4/5 частин квартири [ADDRESS] , власником іншої 1/5 частини є відповідач [PERSON] [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] на яке видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та складається з 4/5 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 154-156). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2019 [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) продали (передали платно) належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 152). Як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод ст. 215-216 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За умовами вказаної статті сторони повинні вчинити певні дії для укладення договору, зокрема, передати та прийняти майно, сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено при розгляді справи, відповідачі не вчинили жодних дій, для укладення спірного договору купівлі-продажу та для його виконання, майно не передавали та не приймали, грошові кошти не передавали та не приймали. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право. Враховуючи зазначене та беручи до уваги, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження зібраними у справі письмовими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог [PERSON] слід відмовити. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують. З викладеного,

Outcome: dismissed