Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вказавши, що судовим наказом Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06.10.2017 р. з неї стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], на користь відповідача в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, щомісячно. На час ухвалення судового наказу син дійсно проживав з відповідачем, однак з 01 вересня 2018 року [PERSON] навчається на денному відділенні Новомосковського коледжу Дніпропетровської академії аграрно-економічного університету та в звязку з навчанням проживає там в гуртожитку. На вихідні він проживає у неї та вона забезпечує його матеріально. Оскільки син не мешкає з відповідачем та перебуває на її безпосередньому утриманні, вважає, що кошти використовуються відповідачем на власні потреби, а не на дитину та просить звільнити її від сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], що стягуються на користь відповідача на підставі судового наказу від 06.10.2017 р. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову визнав. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи і інші докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 26 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.6 6 копія судового наказу). Відповідно до положень ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.\~ Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Законодавець не обмежує суд при прийнятті рішення про звільнення від сплати аліментів тільки вказаними двома підставами та наголошує, що при наявності інших обставин, що мають істотне значення, компетентні органи можуть прийняти таке рішення. В сімейному законодавстві не надається хоча б приблизного переліку таких обставин, отже, суд при розгляді кожної справи має самостійно вирішувати це питання з огляду на подані пояснення, докази та інтереси сторін. З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів. Згідно довідки Новомосковського коледжу Дніпровського державного аграрно-економічного університету від 03.09.2018 р. № 52 (а.с. 8), [PERSON] з 01.09.2018 р. навчається у вказаному коледжі на денній формі навчання та в звязку з навчанням проживання в [INFO], гуртожиток № 2, кімн. 5 (а.с. 9). Таким чином судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає окремо від батьків та знаходиться на утриманні матері, що також не заперечується відповідачем. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У звязку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача [PERSON] про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved