Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом, у якому просить на підставі ст.ст. 9, 23, 197, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ч.2 ст. 64 Закону Укрїни «Про вищу освіту», Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 року Про затвердження порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, Визнати недійсним трудовий договір, укладений між відділом освіти [PERSON] міської ради Львівської області та [PERSON], оформлений наказом начальника відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області №01-06/140-к від 31 серпня 2015 року, в частині визначення строку дії трудового договору; визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області №01-06/27-к від 12 травня 2016 року про звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України; поновити її, [PERSON], на посаді вчителя початкових класів [PERSON] загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 з 27 травня 2016року; стягнути з відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області у її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі ; стягнути з відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області у її користь 10\~000 (десять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування завданої моральної шкоди, а також судові витрати у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 01 вересня 2015 року працювала у відповідача на посаді вчителя початкових класів [PERSON] [PERSON] ступенів №3. 27 травня 2016 року позивача ознайомлено з наказом відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області №01-06/27-к від 12 травня 2016 року «Про звільнення [PERSON]Р.», відповідно якого позивача [PERSON] вчителя початкових класів [PERSON] [PERSON] ступенів №3 звільнено з займаної посади 27.05.2016року, у звязку із закінченням 2015-2016 навчального року, п.2 ст.36 КЗпП України. Підставою винесення даного наказу відповідач зазначив подання дирекції [PERSON] ступенів №3 від 10 травня 2016 року за №65. Звільнення її з роботи вважає незаконним, як і вважає незаконним даний наказ відповідача про звільнення її з роботи з наступних підстав. Зокрема, позивач [PERSON] навчалась у вищому навчальному закладі на умовах повної компенсації витрат на навчання за рахунок бюджетних коштів і 30 червня 2015 року отримала у Дрогобицькому Державному педагогічному університеті імені [PERSON] диплом бакалавра за напрямом підготовки «початкова освіта» та здобула кваліфікацію «вчитель початкової школи». У серпні 2015 року позивач звернулась у відділ освіти [PERSON] міської ради Львівської області з питання працевлаштування як молодий фахівець. У відділі освіти [PERSON] міської ради Львівської області на її звернення повідомили, що у них є вакантна посада вчителя початкових класів у [PERSON] [PERSON] ступенів №3 саме для молодого фахівця і лише на цю посаду її можуть прийняти, уклавши з нею угоду про її працевлаштування терміном на три роки як молодого фахівця, на що вона погодилась. 31 серпня 2015 року начальником відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області видано наказ про призначення позивача [PERSON], відповідно до поданої позивачем заяви від 28 серпня 2015 року, з 01 вересня 2015 року на посаду вчителя початкових класів [PERSON] [PERSON] ступенів №3, без зазначення будь-якого строку. 01 вересня 2015 року було укладено трьохсторонню угоду між позивачем, відповідачем - роботодавцем та Вищим навчальним закладом Дрогобицьким Державним педагогічним університетом імені [PERSON] «Про працевлаштування випускників Дрогобицького Державного педагогічного університету імені [PERSON], які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю». Предметом даної угоди є обовязкове відпрацювання випускником Університету протягом 3-х років, з дня укладення угоди у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримання одноразової адресної грошової допомоги у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Відповідач, як роботодавець, відповідно до п.п..2.2.2. п.2 розділу 2 даної Угоди від 01 вересня 2015 року зобовязувався організувати прийняття і працевлаштувати позивача, як випускника Вищого навчального закладу та молодого фахівця. Позивач, як молодий фахівець, відповідно умов даної Угоди зобовязувалась прибути до 01 вересня 2015 року до роботодавця і укласти трудовий договір на умовах, установлених у п.п.2.2.3. п.2.2. цієї Угоди від 01 вересня 2015 року, та відпрацювати у роботодавця на обраній посаді згідно з терміном, визначеним в договорі. Відповідно до п.3.3. Угода від 01.09.2015року набирає чинності з моменту її підписання і діє до 31 серпня 2018 року. Із врахуванням умов укладеної угоди про працевлаштування позивача, як молодого фахівця, відповідач прийняв позивача на посаду вчителя початкових класів [PERSON] [PERSON] ступенів №3. Крім цього, факт прийняття позивача на роботу вчителем початкових класів [PERSON] [PERSON] ступенів №3 відповідач підтвердив довідкою №01-18/523 від 01 вересня 2015 року про прийняття на роботу , яку позивач надала до Вищого навчального закладу, у якому здобула базову вищу освіту за державним замовленням Дрогобицькому державному педагогічному університету імені [PERSON]. Згідно листа Дрогобицького державного педагогічного університету імені [PERSON] від 02 червня 2016 року позивача повідомлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2006 року №1361 «Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів», наказу Міністерства освіти і науки від 11 червня 2015р. №616 «Про затвердження Порядку надання одноразової адресної допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2015році» та згідно наказу ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені [PERSON] від 15 жовтня 2015 року №492 «Про надання одноразової адресної грошової допомоги випускникам Дрогобицького державного педагогічного університету імені [PERSON] 2015року», випускникам університету , які у 2014-2015 навчальному році здобули освіту за напрями і спеціальностями педагогічного профілю та уклали на строк не менше як три роки договір про роботу на посадах педагогічних працівників у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, виплачена одноразова адресна грошова допомога у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. На підставі укладеної 01 вересня 2015 року трьохсторонньої Угоди між Вищим навчальним закладом Дрогобицьким Державним педагогічним університетом імені [PERSON], позивачем [PERSON], та роботодавцем - відділом освіти [PERSON] міської ради Львівської області «Про працевлаштування випускників Дрогобицького Державного педагогічного університету імені [PERSON], які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю», довідки відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області від 01 вересня 2015 року №01-18/523, завіреної копії трудової книжки позивача, університет виплатив позивачу одноразову адресну грошову допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. 27 травня 2016року під час ознайомлення позивача з наказом про звільнення з роботи у звязку із закінченням строку трудового договору, начальник відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області надала позивачу копію наказу №01-06/140-к від 31 серпня 2015 року про призначення [PERSON] на посаду вчителя початкових класів, у змісті якого стислим почерком було дописано про призначення лише на 2015-2016 навчальний р., чого не було під час ознайомлення позивача із даним наказом при прийнятті на роботу. Підставою винесення оскаржуваного наказу відповідачем зазначено заява [PERSON], направлення БМЦЗ та подання дирекції ЗОШ №3. На думку позивача, наказу відповідача про прийняття позивача на роботу на умовах строкового трудовитого договору на один навчальний рік не існувало, з такою редакцією наказу відповідач позивача не ознайомлював, на укладення строкового трудового договору позивач своєї згоди не давала. Про укладення так званого строкового трудового договору на один навчальний рік позивач дізналася лише 27 травня 2016 року під час ознайомлення із наказом відповідача про звільнення з роботи у звязку із закінченням строку трудового договору. Підтвердженням того факту, що позивач не давала своєї згоди на укладення строкового трудового договору на один навчальний рік, є письмова заява позивача про прийняття на роботу від 28 серпня 2015 року без зазначення будь-якого строку трудового договору. Крім цього, строковий трудовий договір, який оформлений наказом відповідача від 31 серпня 2015 року №01-06/140-к в частині визначення строку дії трудового договору 2015-2016 навчальний р. суперечить положенням вищезазначеної трьохсторонньої Угоди від 01 вересня 2015 року . Також, відповідно внесеного відповідачем запису №2 у трудовій книжці позивача зазначено, що 01 вересня 2015 року позивача прийнято на посаду вчителя початкових класів у загальноосвітню школу №3 І-ІІІ ступенів м.Борислава без зазначення будь-якого строку, підставою даного запису зазначено наказ №01-06/40-к від 31 серпня 2015 року. З урахуванням наведеного, вважає трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем, оформлений наказом начальника відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області від 31 серпня 2015 року про призначення [PERSON] з 01 вересня 2015 року на посаду вчителя початкових класів [PERSON] [PERSON] ступенів №3 на 2015-2016 навчальний рік підлягає визнанню недійсним в частині визначення строку дії трудового договору, оскільки умова про працевлаштування [PERSON] лише на один навчальний рік не відповідає волевиявленню позивача про укладення трудового договору та порушує закріплене у нормах закону право позивача, як молодого спеціаліста (фахівця), на перше працевлаштування після закінчення вищого навчального закладу не менше, ніж на три роки. Оскільки ч.2 ст. 197 КЗпП України визначено, що молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вважає незаконним звільнення із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, оскільки відповідач мав право звільнити позивача [PERSON], як молодого фахівця, лише на підставі ст.40 КЗпП України, проте зазначені підстави відсутні. Відповідно оскаржуваний наказ відповідача №01-06/27-к від 12.05.2016року «Про звільнення [PERSON]Р.» із займаної посади у звязку із закінченням строку трудової угоди на підставі п.2 ст.36 КЗпП України є незаконним і підлягає скасуванню. В даний час вона, позивач, перебуває у вимушеному прогулі, в звязку з чим відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2334 гривень 20 копійок, виходячи з наступного розрахунку: 1825грн.10коп. /фактична заробітна плата за останні два повних місяці роботи перед звільненням/ : 43 дні /кількість фактично відпрацьованих робочих днів за останніх два повних місці перед звільненням/ = 42грн.44коп. /розмір одноденної заробітної плати/ х 55днв /кількість днів вимушеного прогулу/ = 2334 грн.20 коп. Незаконне звільнення позивача з роботи, призвело до втрати нею нормальних життєвих звязків, і вимагає у неї додаткових зусиль для організації свого життя. Вона, позивач, раптово опинилася на вулиці без роботи та заробітної плати, в звязку з чим не може гідно проживати, оплачувати комунальні послуги, змушена за браком коштів відмовляти собі у придбанні необхідних речей, продуктів харчування, та навіть необхідних ліків тощо. Крім цього, у відповідності до укладеної вищезазначеної трьохсторонньої Угоди від 01 вересня 2015 року позивач буде вимушена повернути Вищому навчальному закладу Дрогобицькому Державному педагогічному університету імені [PERSON] значну суму грошових коштів, що поставить позивача у надзвичайно скрутне матеріальне становище, тобто фактично «боргову яму». Внаслідок незаконного звільнення з роботи позивач перенесла та переносить значні психологічні стреси, що призвели до моральних страждань, та втрати нею нормальних життєвих звязків оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився поновити її на займаній посаді. Незаконні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди, яку вона оцінює у 10\~000 гривень, вважає, що саме такий розмір моральної шкоди буде розумним, виваженим та справедливим відшкодуванням. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що саме вищим навчальним закладом Дрогобицьким Державним педагогічним університетом імені [PERSON], де вона навчалась, її було скеровано у відділ освіти [PERSON] міської ради для працевлаштування, такої їй було надано три оригінальні примірники трьохсторонньої угоди «Про працевлаштування випускників Дрогобицького Державного педагогічного університету імені [PERSON], які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю», які вона надала для підписання начальнику відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області [PERSON] 01 вересня 2015 року два оригінальні примірники підписаної начальником відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області [PERSON] трьохсторонньої угоди від 01 вересня 2015 року про її працевлаштування у відділі освіти [PERSON] міської ради було повернуто їй. Один оригінальний примірник даної угоди, а також видану відділом освіти [PERSON] міської ради довідку про її працевлаштування та завірену копію її трудової книжки, вона надала до Дрогобицького Державного педагогічного університету імені [PERSON] на підставі чого їй університет виплатив їй одноразову адресну грошову допомогу у п»ятикратному розмірі. Просить позов задоволити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позов підтримала та дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просить позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача та третя особа начальник відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області [PERSON] позов не визнала, дала суду пояснення аналогічні письмовим запереченням проти позовної заяви [PERSON], додатково пояснивши, що у відділі освіти немає зареєстрованої трьохсторонньої угоди від 01.09.2015року між Вищим навчальним закладом Дрогобицьким Державним педагогічним університетом імені [PERSON], випускником [PERSON], та роботодавцем - відділом освіти [PERSON] міської ради Львівської області «Про працевлаштування випускників Дрогобицького Державного педагогічного університету імені [PERSON], які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю», а тому дана угода не була підставою для прийняття позивача [PERSON] на роботу. У відділ освіти також немає жодного направлення позивача на роботу, яке могло б бути підставою для прийняття позивача на роботу як молодого фахівця. Дана угода була укладена 01 вересня 2015 року, після прийняття позивача на роботу. Основним документом який засвідчує прийняття позивача на роботу є наказ відділу освіти про прийняття позивача [PERSON] на роботу на 2015-2016 навчальний рік, який було винесено на підставі подання директора [PERSON] ступенів №3, і позивач достовірно знала, що вона була прийнята на роботу лише на один навчальний рік та погодилась так працювати. Просить в позові відмовити повністю. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] ступенів №3 директор [PERSON] [PERSON] ступенів №3 [PERSON] вважає позов безпідставним, підтримав письмові заперечення відповідача проти позовної заяви [PERSON], додатково пояснивши, що на 2015-2016 навчальний рік у [PERSON] [PERSON] ступенів №3 була вакансія вчителя початкових класів з повним тижневим навантаження 18год. в тиждень для індивідуального навчання, оскільки у школі збільшилась кількість дітей, які навчались на індивідуальному навчанні. Згідно усної вказівки начальника відділу освіти ним було дано подання про скерування на роботу вчителем початкових класів з неповним тижневим навантаженням на години індивідуального навчання [PERSON] на 2015-2016 навчальний рік, а також дано подання ще на одну особу про скерування на роботу вчителем початкових класів з неповним тижневим навантаженням на години індивідуального навчання, таким чином заповнивши наявну вакансію вчителя початкових класів. Згідно наказу відділу освіти про розподіл повноважень між відділом освіти та дирекцією [PERSON] [PERSON] ступенів №3, на підставі наказу відділу освіти про прийняття позивача на роботу на 2015-2016 навчальний рік ним було видано відповідний наказ по школі про прийняття позивача [PERSON] на роботу вчителем початкових класів з неповним тижневим навантаженням на години індивідуального навчання на 2015-2016 навчальний рік, про що позивача було ознайомлено. Жодних заперечень щодо таких умов роботи позивач не заявляла, про наявність трьохсторонньої угоди від 01.09.2015року позивач йому не повідомляла. Просить в позові відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Виходячи з вимог ст. ст.\~10,\~214,\~215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів. Судом встановлено, що предметом даного спору є трудовий договір в частині визначення строку дії, оформлений наказом начальника відділу освіти [PERSON] міської ради №01-06/140-к від 31.08.2015 року «Про призначення [PERSON]Р.» [PERSON], призначено на посаду вчителя початкових класів, з неповним тижневим навантаженням (індивідуального навчання) [PERSON] ступенів №3, з 01.09.2015року, на 2015-2016 навчальний р. Підставою винесення даного наказу зазначено: заяву [PERSON], направлення БЦМЗ, подання дирекції ЗОШ №3(а.с.10) В обґрунтування правомірності прийняття позивача на умовах строкового трудового договору та звільнення її з із посади у звязку із закінченням строку трудового договору, відповідач посилається, як на підставу для цього, - вищезгаданий спірний наказ. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 36 Кодексу Законів про працю України\~підставою припинення трудового договору є закінчення строку /п.2 і 3 статті 23/, крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Тобто, відповідач звільняючи позивача [PERSON] із займаної посади виходив з того, що позивач була прийнята на посаду відповідно умов строкового трудового договору та відповідачу не було відомо, що на позивача поширюються гарантії, передбачені чинним законодавством як молодого спеціаліста. Проте, відповідно змісту письмової заяви [PERSON] від 28.08.2015 року, зареєстрованої відповідачем 31.08.2015 року, про прийняття позивача з 01.09.2015року вчителем початкових класів [PERSON] [PERSON] ступенів №3 відсутня згода позивача на укладення строкового договору (а.с.11) Наказом відповідача від 12.05.2016 року позивача звільнено із займаної посади 27.05.2016 року, у звязку із закінченням 2015-2016 навчального року, п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.17) Далі, відповідно до запису у трудовій книжці п.2 [PERSON] 01.09.2015року прийнята на посаду вчителя початкових класів у загальноосвітній школі №3 І-ІІІ ступенів м.Борислава, підстава наказ №01-06/40-к від 31.08.2015р. Відповідно наступного запису звільнена із займаної посади, п.2 ст.36 КЗпП України, наказ відділу освіти №01-06/27-к від 12.05.2016р (а.с.9). При цьому, відповідно диплома бакалавра В15 №121524 від 30.06.2015 позивач [PERSON] закінчила у 2015році Дрогобицький державний педагогічний університет імені [PERSON] та здобула ступінь бакалавра за напрямом підготовки «початкова освіта» та здобула кваліфікацію «вчитель початкової школи»(а.с.7) Згідно засвідченої начальником відділу освіти [PERSON] міської ради копії направлення на працевлаштування №130115509010005001 від 01.09.2015 на робоче місце в рахунок 5% квоти [PERSON] міський центр зайнятості направив [PERSON], як особу яка має додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, для працевлаштування на посаду вчитель середнього навчально - виховного закладу відповідно до інформації про потребу у працівниках від 01.09.2015 9а.с.12) Згідно засвідченої [PERSON] міським центром зайнятості копії Інформації відповідача про попит на робочу силу (вакансії), яка надавалась 01.09.2015р. відповідачем до [PERSON] міського центру зайнятості, відповідач повідомив [PERSON] міський центр зайнятості, що у нього є наявна 1 вакансія вчителя початкових класів у ЗОШ №3. Серед характеристики вакансії та вимог до претендентів, відповідачем зазначено, що йому потрібна молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах і яка вперше приймається на роботу. Серед умов праці відповідачем зазначено: характер виконуваної роботи - як постійна, а режим роботи 5-ти денний робочий тиждень. Згідно засвідченої [PERSON] міським центром зайнятості копії корінця направлення на працевлаштування №130115509010005001 від 01.09.2015 на робоче місце в рахунок 5% квоти, яке надано відповідачем [PERSON] міському центру зайнятості, [PERSON] прийнято на посаду вчителя середнього навчально-виховного закладу з 01.09.20125р., наказ від 31.08.2015р. №01-06/140-к. Крім цього, 01.09.2015року між Вищим навчальним закладом Дрогобицьким Державним педагогічним університетом імені [PERSON], позивачкою, випускником [PERSON], та роботодавцем - відділом освіти [PERSON] міської ради Львівської області укладено угоду «Про працевлаштування випускників Дрогобицького Державного педагогічного університету імені [PERSON], які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю» (а.с.8) Предметом даної угоди є обовязкове відпрацювання випускником Університету протягом 3-х років, з дня укладення угоди у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримання одноразової адресної грошової допомоги у п»ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. П.п..2.2.2. п.2 розділу 2 даної Угоди від 01.09.2015року передбачено, що Роботодавець зобовязувався організувати прийняття і працевлаштувати позивача, як випускника Вищого навчального закладу та молодого фахівця. Позивач [PERSON], як молодий фахівець згідно умов даної Угоди зобовязувалась прибути до 01.09.2015року до Роботодавця і укласти трудовий договір на умовах, установлених у п.п.2.2.3. п.2.2. цієї Угоди від 01.09.2015року, та відпрацювати у роботодавця на обраній посаді згідно з терміном, визначеним в договорі. Відповідно до п.3.3. Угода від 01.09.2015року набирає чинності з моменту її підписання і діє до 31.08.2018року. Відповідно вимог ст.197 КЗпП України визначено, що молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» у редакції, чинній на момент працевлаштування позивача, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст.56 Закону України «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчається за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Відповідно до ст.52 Закону України «Про освіту» та з метою забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускникам вищих навчальних закладів, Кабінет Міністрів України своєю постановою за №992 від 22.08.1996 року затвердив Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (далі-Порядок). Цим Порядком (п.2), у редакції, чинній на момент працевлаштування позивача, визначено, що випускники вищих навчальних закладів, яким присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою різних освітньо-кваліфікаційних рівнів і які працевлаштовані на підставі направлення на роботу, вважаються молодими фахівцями протягом трьох років з моменту укладення ними трудового договору із замовником. Відповідно до п.17 Порядку, випускники вищих навчальних закладів працевлаштовуються на місця, доведені до вищого навчального закладу виконавцями державного замовлення. Пунктом 19 Порядку визначено, що оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладення трудового договору між молодим фахівцем і замовником. У відповідності до п.26 Порядку, звільнення молодого фахівця з ініціативи замовника до закінчення терміну угоди дозволяється у випадках, передбачених статтею 40 КЗпП України. Згідно листа Дрогобицького державного педагогічного університету імені [PERSON] від 02.06.2016р. встановлено (а.с.19), що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2006р. №1361 «Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів», наказу Міністерства освіти і науки від 11 червня 2015р. №616 «Про затвердження Порядку надання одноразової адресної допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2015році» та згідно наказу ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені [PERSON] від 15.10.2015р. №492 «Про надання одноразової адресної грошової допомоги випускникам Дрогобицького державного педагогічного університету імені [PERSON] 2015року», випускникам університету , які у 2014-2015 навчальному році здобули освіту за напрями і спеціальностями педагогічного профілю та уклали на строк не менше як три роки договір про роботу на посадах педагогічних працівників у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, виплачена одноразова адресна грошова допомога у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. На підставі укладеної трьохсторонньої Угоди, довідки відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області від 01.09.2015р. №01-18/523, завіреної копії трудової книжки позивача [PERSON], університет виплатив позивачу одноразову адресну грошову допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] навчалась у вищому навчальному закладі на умовах повної компенсації витрат на навчання за рахунок бюджетних коштів і, отримавши диплом про базову вищу освіту, була направлена вищим навчальним закладом на роботу саме до відповідача відділу освіти [PERSON] міської ради Львівської області на підставі Угоди про її працевлаштування. Посилання сторони відповідача на те, що вищевказана Угода була укладена вже після оформлення трудового договору з позивачем, а тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватись норми закону, які регулюють працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчались за державним замовленням, є безпідставними, оскільки, уклавши з вищим навчальним закладом, який направив позивача на роботу, вищевказану Угоду, відповідач своїми діями у подальшому підтвердив той факт, що позивач прибула до нього на роботу саме за направленням як молодий фахівець, крім цього відповідач оскаржуваним наказом оформив позивача на роботу на підставі направлення БМЦЗ, яке видавалось [PERSON] на підставі інформації відповідача про потребу у працівниках від 01.09.2015р., а саме про потребу у молодих спеціалістах, і заповняючи корінець направлення на працевлаштування №130115509010005001 від 01.09.2015 на робоче місце в рахунок 5% квоти, про прийняття [PERSON] на посаду вчителя середнього навчально-виховного закладу з 01.09.2015р, відповідно в силу названих вище норм закону та встановлених законодавцем гарантій для працевлаштування даної категорії випускників, повинен був оформити трудовий договір з позивачем не менше, ніж на три роки, або ж не звільняти її за закінченням строку дії трудового договору, що допускається нормою п.2 ст.36 КЗпП України Та обставина, що у відповідача відсутній примірник вищевказаної Угоди за встановлених обставин справи не має правового значення, оскільки позивач не повинна відповідати за помилки, допущені посадовими особами, при оформленні документів щодо її скерування та/чи працевлаштування. Статтею 9 КЗпП України визначено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, трудовий договір, укладений між сторонами і оформлений наказом начальника відділу освіти [PERSON] міської ради №01-06/140-к від 31.08.2015 року «Про призначення [PERSON]Р про прийняття позивача на роботу, слід визнати недійсним в частині визначення строку дії договору, оскільки його умова про працевлаштування позивача лише на 2015-2016 навчальний р.( на один навчальний рік) порушує закріплене у названих вище нормах закону право позивача, як молодого спеціаліста (фахівця), на перше працевлаштування після закінчення вищого навчального закладу не менше, ніж на три роки. У звязку з цим, незаконним є звільнення позивача із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, оскільки відповідач мав право звільнити молодого фахівця лише на підставі ст.40 КЗпП України, однак, таких підстав при звільненні позивача не було, а тому наказ начальника відділу освіти [PERSON] міської ради №01-06/27-к від 12.05.2016 року про звільнення [PERSON] з 27.05.2016 року із займаної посади у звязку із закінченням 2015-2016 навчального року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України є незаконним і підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 ст. 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Таким чином, суд вважає, що позивача було незаконно звільнено із займаної посади, а тому він відповідно до вказаних вимог закону має бути поновлений на роботі на цій посаді з стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до частиною 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, якими він керувався при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (п. 5 зазначеного Порядку із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ N 1266 від 26 вересня 2001 року). Судом встановлено, що позивач звільнений з роботи 27 травня 2015 року, відповідно позовні вимоги про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу бути задоволені за вказаний період, тобто за 55 днів. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8.02.1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями) при обрахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере до уваги довідку про заробіток позивача (а.с.22) від 08.06.2016 року за повні два місяці роботи перед звільненням, згідно якої 1825грн.10коп. /фактична заробітна плата за останні два повних місяці роботи перед звільненням/ : 43 дні /кількість фактично відпрацьованих робочих днів за останніх два повних місці перед звільненням/ = 42грн.44коп. /розмір одноденної заробітної плати/ х 55днв /кількість днів вимушеного прогулу/ = 2334 гривень 20 копійок без урахування податків та обов'язкових платежів. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з доводами позивача, що завдана йому моральна шкода полягає в його моральних стражданнях, пов'язаних з тим, що вона втратила роботу, позбавлена джерела доходу для існування, не може забезпечити достатній життєвий рівень, вимушена прикладати значних додаткових зусиль для налаштування й організації свого життя, пошуку нової роботи та джерел доходу, внаслідок чого знаходиться у стані постійного стресу. Проте, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає за необхідне позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, враховуючи характер та тривалість його страждань і переживань у зв'язку з порушення відповідачем її законних прав та інтересів і стягнути на користь позивача з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Суд також вважає, що рішення суду в частині поновлення в посаді та стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 912 гривень 50 копійок, без урахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати підлягає негайному виконанню. Враховуючи вимоги ч. 1 та 3 ст. 88 ЦПК України, відповідно яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а також якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь держави у розмірі 2204 гривень 50 копійок (з розрахунку три вимоги немайнового характеру та одна майнового) та судовий збір у на користь [PERSON] у розмірі 55 гривень 12 копійок - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial