Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , та підлягає зняттю з реєстрації. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , у якій зареєстрована одна особа відповідач [PERSON] . Однак, як вказує позивач, [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає без поважних причин понад дев`ять років, коштів за комунальні послуги не сплачує, в утриманні квартири участі не приймає, його особисті речі у вказаній квартирі відсутні. Позивач зазначає, що обставина реєстрації відповідача в належній їй квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Місце проживання відповідача позивачу [PERSON] не відоме, ніяких зв`язків сторони не підтримують. За викладених обставин позивач і вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Мізін В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі пояснень позивача та її представника, пояснень свідків, а також письмових матеріалів справи, одночасно враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Враховуючи думку позивача [PERSON] та її представника адвоката Мізіна В.М., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 23 лютого 2011 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем М.В., та зареєстрованого в реєстрі за номером 447, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Вказана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за номером 9616488 від 23 лютого 2011 року. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З матеріалів справи, а саме із повідомлення Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №419/01-27 від 25 січня 2021 року та із довідки за вих.№8/36, виданої 14 січня 2021 року ТОВ «Місто для людей Кременчук», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , з 24 травня 2011 року. Відповідач [PERSON] доводиться позивачу [PERSON] колишнім чоловіком, що встановлено в судовому засіданні та підтверджується відмітками у паспорті позивача серії [NUMBER] , згідно із якими 07 лютого 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюбу та 30 травня 2014 року розірвано рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука по справі №537/763/14-ц. \~ \~ \~ \~Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за зазначеною вище адресою на даний час не проживає, що підтверджується змістом акту обстеження квартири від 19 січня 2021 року, згідно якого комісія в складі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановила, що колишній чоловік позивача [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно змісту повідомлення Крюківського відділу міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області за вих.№14/6-2264 від 13 березня 2015 року, за зверненням [PERSON] встановити місцезнаходження її колишнього чоловіка [PERSON] не виявилося можливим. Відповідно до змісту акту державного виконавця від 01 квітня 2015 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №537/1310, виданого 07 серпня 2014 року Крюківським р/с про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , зі слів мешканця будинку, боржник за вказаною адресою не проживає. \~ \~ \~ \~Окрім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка доводиться позивачу рідною сестрою, повідомила, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , ніколи не проживав, останній раз свідок бачилася з відповідачем близько дев`яти років тому. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що проживає за адресою: [ADDRESS] , близько двох років. Будь які інші особи за вказаною адресою не проживають. Особа [PERSON] свідку невідома. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власником якого є позивач, порушено право останньої на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON] , будучи зареєстрованим у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує її права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад десять років. Згідно статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 163\~Житлового кодексу\~УРСР,\~у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу\~УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. \~ \~ \~ \~Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , власником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному будинку близько дев`яти років. \~ \~ \~ \~Згідно наявних письмових матеріалів справи, домовленість між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом у разі його тимчасової відсутності відсутня. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаній квартирі близько дев`яти років без поважних причин, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними їй правами в зазначеному будинку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За викладених обставин, оскільки ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2021 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору при зверненні до суду із позовною заявою до ухвалення рішення по справі, суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача [PERSON] на\~користь держави\~судовий збір\~в розмірі\~908\~грн.\~00\~коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved