Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власницею 1/2 частки житлового приміщення, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Горького, б. 42, кв. 31. У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстрований відповідач [PERSON] її чоловік. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з 2014 року і відсутній без поважних причин. Відповідач за чотири роки не зявлявся у квартирі жодного разу. Він виїхав за межі території України. За комунальні послуги відповідач не сплачує, чим порушує права позивача і змушує її нести додаткові витрати. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою, а саме при оформленні субсидії. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж один рік, позивач вважає його таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Позивач звернулася з позовною заявою до суду і просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Горького, б. 42, кв. 31. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав позовні вимоги та зазначив, що він не проживає в спірній квартирі протягом 4 років. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Горького, б. 42, кв. 31, на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON], що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 08.12.2012 року №36620136, та копією договору дарування 1/2 частки квартири від 12.11.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до копії довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.06.2018 року №27356, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Горького, б. 42, кв. 31, станом на 14.06.2018 року зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з копією акту про встановлення факту проживання /не проживання/ від 18.06.2018 року, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» [PERSON], при опитуванні сусідів встановлено, що у квартирі за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Горького, б. 42, кв. 31, фактично проживає [PERSON], з 2013 року окрім неї ніхто не проживає. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з 2014 року, оскільки добровільно виїхав за межі території України. Зазначена обставина підтверджується копією заяви [PERSON] від 31.03.2018 р., посвідченої нотаріусом нотаріального округу м. Санкт-Петербург Російської Федерації [PERSON] Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує розяснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем його реєстрації понад один рік і перебуває за межами території України, то, відповідно, він втратив право користування спірною квартирою. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved