Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код: [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код: - [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя, квартиру [ADDRESS] загальною площею 36,2 кв. м., визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 36,2 кв. м. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 червня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Під час спільного проживання у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . В подальшому, 02.09.2020 року згідно рішення Обухівського районного суду Київської області шлюб розірвано. Вони проживають окремо один від одного. Дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Під час перебування в шлюбі 23.02.2018 року, за спільні кошти, вони придбали квартиру [ADDRESS] загальною площею 36,2 кв. м. що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 23.02.2018 року. Придбана квартира оформлена на відповідача. Вартість квартири згідно договору 146 536 грн. (1/2 частини - 73 268 грн.). На даний час вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема квартири. Вказана квартира та договір купівлі - продажу квартири від 23.02.2018 року, паспорт, технічний паспорт на квартиру перебувають у відповідача. Тому на даний час провести оцінку майна (квартири) виявляється не можливим. Вона має право на 1/2 частини квартири. Добровільно відчужити на мою користь 1/2 частини квартири, відповідач відмовляться, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Також просила стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір, а інші судові витрати покласти на відповідача. 29.03.2021 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків. 07.07.2021 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові, пояснила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13.06.2013 року, який в подальшому було розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.09.2020 року. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Під час перебування у шлюбі вона з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру, за адресою: [ADDRESS] , але оскільки вони з відповідачем після розірвання не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, вона просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та надав аналогічні пояснення. Вислухавши позивача, відповідач, перевіривши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.06.2013 року, який розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.09.2020 року, що підтверджується копією рішення, матеріалами справи. Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. За час перебування в шлюбі 23.02.2018 року, за спільні кошти, сторони придбали квартиру [ADDRESS] загальною площею 36,2 кв. м. що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 23.02.2018 року та визнається сторонами. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2018 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності придбана квартира [ADDRESS] загальною площею 36,2 кв. м. була оформлена на відповідача [PERSON] , що підтверджується копією договору та копією витягу та визнається сторонами. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.06.2013 року та 02.09.2020 року шлюб між ними рішенням Обухівського районного суду Київської області було розірвано, що підтверджується матеріалами справи. Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З обставин справи вбачається, що це спірне майно, придбане під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тобто набуте ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 368, 372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а державна реєстрація права власності за одним із подружжя порушує законні права та інтереси іншого, як співвласника такого майна. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. За таких обставин, суд виходить з того, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] загальною площею 36,2 кв. м., є спільною власністю сторін. Оскільки вказане вище майно набуто сторонами під час проживання сторін однією сім`єю, є об`єктом спільної сумісної власності сторін, відтак може бути поділено між сторонами в судовому порядку на засадах рівності часток кожного із сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так як відповідач позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України. Визнання позову відповідачем приймається судом як належне.

Outcome: approved