Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить виселити з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] колишнього чоловіка [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позивач зазначив, що шлюб з відповідачем розірвано 14.04.2015 року. 28.11.2016 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] з метою врегулювання спору щодо поділу майна подружжя. Згідно умов мирової угоди за [PERSON] закріплюється право проживання в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] до 01.01.2018 року. Однак дана умова угоди відповідачем не виконана і він до теперішнього часу проживає у вказаному будинку, що і змусило позивача звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Беручи до уваги, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та не давав згоди на проживання у ньому відповідача, після спливу строку встановленого мировою угодою, суд дійшов висновку, що позовна вимога про виселення відповідача з вказаного житлового будинку є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Як убачається з матеріалів справи, позивач від сплати судового збору звільнена, але ставить вимогу про стягнення з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі. Оскільки в матеріалах справи відсутній попередній розрахунок судових витрат, які понесла або ж мала понести позивач у зв'язку із розглядом справи, а також письмові докази понесених витрат, суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704, 80 грн. присуджуються з відповідача на користь держави. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: partial