Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 11 липня 2016 року до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказувала, що з 21 липня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] В період шлюбу вона з чоловіком проживали за місцем реєстрації відповідача - [ADDRESS], де і народилася у 2009 році їх спільна дитина - син [PERSON]. Але останнім часом сімейне життя між ними погіршувалася, що й призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у травні 2016 році, коли вона разом з сином переїхала на постійне місце проживання до будинку її батьків у м. Приморськ, в якому офіційно зареєстроване її місце проживання. З 16 травня 2016 року її син почав навчання у 1-Б класі КЗ «Спеціалізована школа - ЗНЗ № 1 І-ІІІ ступенів м. Приморськ з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», а вже 19 травня 2016 року вона звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позивач також наголошувала на тому, що вона відповідально ставиться до виховання сина, слідкує за станом здоров'я та його розвитком, має з ним психологічний контакт. Вона має роботу з гідною зарплатою та можливістю планувати свій робочий час, аби приділяти дитині достатню увагу. В будинку, який належить її батькам, для дитини створені необхідні умови для повноцінного розвитку і життя. До того ж кліматичні умови у м. Приморськ, який розташований на Азовському узбережжі, сприятимуть оздоровленню дитини. Але вона змушена вирішити питання про визначення місця проживання дитини з нею через погрози відповідача забрати сина до себе. Однак, відповідач лише в травні 2016 року влаштувався на роботу з робочим графіком з 09-00 год. до 18-00 год., через що догляд за дитиною будуть вимушені здійснювати батьки відповідача, які є людьми похилого віку. Відповідач [PERSON], не погоджуючись з позовом [PERSON], звернувся до суду з зустрічним позовом від 14 листопада 2016 року, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з ним за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказував, що постійно проживає за вищевказаною адресою та разом з ним проживає від народження його син, [PERSON]. Але 13 травня 2016 року його дружина, [PERSON], без жодного попередження забрала сина зі школи, що було здійснено всупереч його волі, та разом з ним виїхала до м. Приморськ Запорізької області, де оселилася у будинку своїх батьків. 24 травня 2016 року він виїхав до м. Приморськ, де зустрівся з своїм сином у школі, до якої його зарахувала позивач. В момент зустрічі син дуже зрадів його появі та попросив забрати його до дому у м. Люботин, що він і зробив. Повернувшись до м. Люботин Харківської області, вони проживають разом в одному будинку. Дитина перебуває на його повному утриманні, відвідує школу, перебуває на обліку у відповідних медичних установах, де отримує лікування. Він, [PERSON], працює, отримує дохід, проживає з сином у будинку, де для нього створені умови для розвитку та навчання, тому слід визначити місце проживання дитини саме з ним, батьком. До того ж, під час бесіди з представниками органу опіки та піклування і психологом дитина пояснила, що не бажає проживати з матір'ю. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю та просили їх задовольнити; проти задоволення вимог за зустрічним позовом вони заперечували. В доповнення до обставин, викладених в позові, [PERSON], пояснила, що народилася та вирослі в м. Приморськ Запорізької області, після реєстрації шлюбу вона переїхали жити до чоловіка, в будинок його батьків в м. Люботин. Але через те, що чоловік не працював та фактично самоусунувся від виконання сімейних обов'язків, відносини між ними почали погіршуватися. Вона не змогла більше цього терпіти та прийняла рішення переїхати до м. Приморськ. 13 травня 2016 року вона забрала сина зі школи та поїхала у м. Приморськ, де оселилася у будинку своїх батьків. Сина одразу було зараховано до гарної школи, в якій працює психолог та є достатнє медичне забезпечення. В будинку батьків для дитини передбачена окрема кімната, є всі побутові зручності. Поряд протікає річка, є можливість відпочинку на березі моря. У неї є робота з вільним робочим графіком, що сприяє у постійному догляді за дитиною. Вона та її батьки отримують доходи, які дозволяють забезпечити дитині повноцінний розвиток. Натомість відповідач [PERSON] не лише забрав до себе сина, але й обмежив дитину у відпочинку тим, що не випускав його за територію подвір'я, не забезпечив оздоровлення дитини, що призвело до погіршення стану здоров'я. Також дитину постійно супроводжують у школі батьки відповідача, аби тим самим обмежити спілкування дитини з оточуючими. Вона намагалася побачитися з сином 01 липня 2016 року, коли приїхала до будинку, в якому проживає відповідач з сином і батьками. Але їй перешкодили у цьому відповідач та його батьки, які власному подвір'ї напали на її родичів, які приїхали разом з нею, аби побачитися з [PERSON]. Аби захистися, вона разом з сином сховалася в приміщенні літньої кухні, звідки не виходила до приїзду поліції та карети швидкої медичної допомоги. Після тих подій вона позбавлена можливості спілкуватися з сином, бо його телефон відключили, а в розмовах з відповідачем останній лише обмежується відповіддю, що дитина не хоче з нею розмовляти. Побачитися з сином у школі вона теж не може, бо дитину постійно супроводжує мати відповідача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечували та просили задовольнити вимоги за зустрічним позовом, який підтримати в повному обсязі. В доповнення до обставин, викладених у позові, [PERSON] пояснив, що під спільного проживання у шлюбі його дружина, [PERSON], тривалий час не працювала, а доходи від випадкових заробітків витрачала виключно на себе. Дружина також самоусунулася від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню сина, відмовляла йому у спільних прогулянках, досить часто полишала будинок на кілька днів. Це призвело до того, що він, [PERSON], повністю взяв на себе опіку над сином: вони разом гуляли в лісі, парках відпочинку, каталися на санчатах, займалися розведенням бджіл. Він самостійно виконав влітку 2015 року всі заходи по підготовці сина до школи, а потім допомагав йому протягом 1-го класу вчитися читати і рахувати. Протягом навчального року він допомагав синові у підготовці до виступів у святкових заходах, а також переймався його успіхам у навчанні. Відповідач [PERSON] також пояснив, що в червні 2015 року між дружиною та її батьками з одному боку і його батьками з іншого боку стався конфлікт з приводу поїздки [PERSON] з сином до м. Приморськ на відпочинок. Син [PERSON] не хотів їхати, бо йому це не подобалось. Але все ж таки він вмовив сина, і той поїхав до діда і баби в м. Приморськ з матір'ю. Під час перебування в гостях син по телефону жалівся батькові, що йому не подобається в м. Приморськ. Щодо подій, які сталися 01 липня 2016 року на подвір'ї будинку його батьків за адресою: [ADDRESS], та як про них повідомила позивач [PERSON], відповідач заперечив та пояснив, що фактично позивач разом з родичами намагалася у насильницький спосіб забрати дитину. Для цього, аби потрапити на подвір'я, вони розбили частину шиферного паркану. Він та його батьки захищали себе та малолітню дитину, яка через такі дії матері перенесла стрес. Наслідки такого стресу досі проявляються в поведінці дитини, для подолання яких доводилось звертатися до лікарів. Орган опіки та піклування в особі Приморської районної державної адміністрації Запорізької області направив до суду клопотання про проведення розгляду за відсутності їх представника, але з урахуванням висновку, поданого на виконання вимог ст. 19 СК України про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області Глущенко Л.Є. в судовому засідання пояснила, що до служби у справах дітей звернувся [PERSON] з приводу подій, які відбулися з його сином в травні 2016 року. В ході проведеної перевірки були обстежені житлово-побутові умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS], також проводилась бесіда з дитиною в присутності завідувача Центру практичної психології та соціальної роботи, яка також провела діагностичне дослідження дитини. Малолітній [PERSON] пояснив, що бажає проживати разом з батьком, тому йому думку було враховано під час підготовки та подання до суду висновку щодо розв'язання виниклого спору. У своєму виступі представник Глущенко Л.Є. також пояснила, що у вирішені по суті позовних вимог за первісним і зустрічним позовами покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані сторонами докази, суд встановив наступне. Сторони, [PERSON] і [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого повторно 17 травня 2016 року Приморським районним відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (т. 1 а.с. 4). Цей шлюб було розірвано на підставі заочного рішення Приморського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2016 року, ухваленого в справі № 326/673/16-ц за позовом [PERSON], та яке набрало чинності 17 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 159). Під час шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 16 червня 2009 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області (т. 2 а.с. 21). Сторонами підтверджується те, що вони з 13 травня 2016 року проживають окремо один від одного за різними адресами, та те, що дитина з 13 по 24 травня 2016 року проживала разом з матір'ю, позивачем в даній справі, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. В своїх поясненнях сторони також підтвердили, що 24 травня 2016 року відповідач [PERSON] приїхав до м. Приморськ і забрав свого малолітнього сина з навчального закладу, до якого той був влаштований позивачем [PERSON] З того часу малолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з батьком, [PERSON], та своїми дідом і бабою, батьками відповідача. В обох випадках місце проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, кожен з батьків визначав самостійно, без належного погодження такого кроку в житті дитини з іншим батьком. Це свідчить про виникнення між матір'ю та батьком спору щодо місця проживання малолітньої дитини. Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], а також має постійне місце роботи - обіймає посаду менеджера проектів у ФОП [PERSON], де отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про прибутки від 23 вересня 2016 року (т. 1 а.с.160). За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно, про що свідчить характеристика, видана 03 червня 2016 року роботодавцем ФОП [PERSON] Крім того, за місцем фактичного мешкання в [ADDRESS], [PERSON] теж характеризується виключно позитивно, про що головою квартального комітету було видано відповідну характеристику від 30 травня 2016 року (т. 1 а.с. 21, 22). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 02 червня 2016 року, складеним за результатами обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в якому мешкає [PERSON] разом зі своїми батьками, в будинку створені необхідні житлово-побутові умови для забезпечення утримання та виховання малолітньої дитини (т. 1 а.с. 179). За результатами перевірки, розпочатої за зверненням позивача [PERSON] про встановлення місця проживання дитини, органом опіки та піклування в особі Приморської районної державної адміністрації Запорізької області на виконання вимог ст. 19 СК України було надано висновок від 12 січня 2017 року, в якому пропонується визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір'ю. Щодо відповідача [PERSON], то він також має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 21 вересня 2010 року, [PERSON] здійснював діяльність як приватний підприємець, а вже з 17 травня 2016 року він працював на посаді менеджера з продажу непродовольчими товарами у ФОП [PERSON] (т. 2 а.с. 40, 41, 45), де й отримував заробітну плату. З 06 грудня 2016 року [PERSON] працевлаштувався на посаду тунельного робітника у КП «Харківський метрополітен», що підтверджується відповідною довідкою відділу кадрів від 14 грудня 2016 року, а також довідкою про заробітну плату від 12 січня 2017 року (т. 2 а.с. 117, 169). За місцем постійного мешкання в [ADDRESS], [PERSON] характеризується виключно позитивно, про що головою квартального комітету було видано відповідну характеристику від 22 листопада 2016 року (т. 2 а.с. 115). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 19 вересня 2016 року, складеним спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області за результатами обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в якому мешкає [PERSON] разом зі своїми батьками та сином, в будинку наявні житлово-побутові умови для забезпечення утримання та виховання малолітньої дитини (т. 1 а.с. 190). Крім того, представлені сторонами довідки зі спеціалізованих медичних закладів свідчать про відсутність у них проблем зі здоров'ям, які б перешкоджали їм виконувати батьківські обов'язки по відношенню до малолітньої дитини. Під час судового розгляду за ініціативою позивача [PERSON] були допитані свідки [PERSON] і [PERSON], які пояснили суду, після реєстрації шлюбу їх донька [PERSON] проживала разом з чоловіком, [PERSON], в м. Люботин, в будинку його батьків. Після народження дитини сім'я [PERSON] разом з сином кожного року приїжджала до них на відпочинок тривалість 2-3 тижні. Лише в 2015 році їх донька приїжджала до них з сином без чоловіка. В їх будинку є чотири кімнати та всі необхідні побутові комунікації. Свідок [PERSON] також пояснила, що їй 09 травня 2016 року зателефонувала донька і попросила забрати її разом з сином до м. Приморськ через те, що між нею та чоловіком виник конфлікт. Вона, [PERSON], разом з чоловіком [PERSON] приїхали в м. Люботин, зі школи [PERSON] забрала сина і його документи та вони всі разом поїхали до м. Приморськ. По прибутті до їх будинку [PERSON] самостійно обрав для себе кімнату, вони також купили для нього шкільну парту. З пояснень свідків вбачається, що малолітній [PERSON], син сторін по даній справі, достатньо добре адаптувався до умов проживання в будинку за адресою: [ADDRESS], в якому проживають його рідні дідусь і бабуся, та в якому він неодноразово проживав в період літнього відпочинку. Про це також свідчать відеозаписи, представлені позивачем [PERSON], про перебування сина [PERSON] в будинку після переїзду та під час святкових заходів у школі в м. Приморськ (т. 2 а.с. 36); та інші письмові документи: характеристика і психологічна характеристика на учня 1-Б класу КЗ «Спеціалізована школа - ЗНЗ № 1 І-ІІІ ступенів м. Приморськ з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» [PERSON] (т. 1 а.с. 175, 176). Під час судового розгляду за ініціативою відповідача [PERSON] також були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Так, свідок [PERSON], яка обіймає посаду директора Люботинської ЗОШ № 3, пояснила суду, що [PERSON] навчається у школі з 01 вересня 2015 року. В школі вона частіше бачила батька дитини, [PERSON], але й мати, [PERSON], виявляє інтерес до успіхів сина. Свідок також пояснила, що від початку навчального 2016 року [PERSON] став більш замкненим у собі, але це не позначилося на його учбових здібностях. Свідок [PERSON], яка обіймає посаду вчителя початкових класів Люботинської ЗОШ № 3, пояснила суду, що вона являється класним керівником [PERSON]. Протягом першого навчального року вона бачилася з обома батьками дитини - [PERSON] і [PERSON], які в своїй поведінці нічим не відрізнялися від інших батьків. Також свідок [PERSON] пояснила суду, що після появи [PERSON] у другому класі, в вересні 2016 року, у неї була розмова з ним щодо його стану і поведінки. Хлопчик в розмові з нею про матір лише обмежився відмовкою, що боїться її, та більше не хотів про неї говорити. Але мати хлопчика, [PERSON], неодноразово по телефону спілкувалася з нею з приводу навчання, поведінки і здоров'я дитини. Також свідок згадала про розмову з хлопчиком, яка відбулась в травні 2016 року, в який [PERSON] говорив їй, о не хоче переїжджати з м. Люботин. Свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили суду, що вони проживають по сусідству з будинком [PERSON] в м. Люботин та знайомі з сім'єю [PERSON] і [PERSON], у яких є маленький син [PERSON]. За час спільного проживання [PERSON] і [PERSON] зарекомендували себе як порядні громадяни та добрі батьки, які часто гуляли разом з сином, нічого поганого про них вони сказати не можуть. Свідок [PERSON] також пояснив, що [PERSON] частко допомагав йому з комп'ютером, інколи [PERSON] приходив до нього разом з сином. Він бачив їх разом і під час інших обставин - коли займалися вдвох спільним справами. Оцінюючи показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], суд дійшов висновку, що вони правдиво і об'єктивно відображають взаємовідносини в сім'ї [PERSON] до моменту припинення ними сімейно-шлюбних відносин щодо ставлення до дитини та виконання ними батьківських обов'язків. Про належну увагу батьків до виховання сина також відображено в характеристиці на учня 1-Б класу Люботинської ЗОШ № 3 [PERSON], яка була складена директором [PERSON] і класним керівником [PERSON] (т. 2 а.с. 16). Однак, починаючи з 13 травня 2016 року, між батьками дитини, [PERSON] і [PERSON] почали виникати суперечки з приводу того, з ким повинна проживати дитина. Свідок [PERSON] пояснив суду, що починаючи з червня 2016 року він разом з донькою шість разів приїжджали до м. Люботин, аби побачитися з [PERSON]. Але кожного разу [PERSON] не дозволяв їм побачитися з онуком, пояснюючи це тим, що дитина відпочиває. Свідки [PERSON] і [PERSON], які являється для відповідача [PERSON] матір'ю і сестрою відповідно, пояснили суду, що 01 липня 2016 року [PERSON] разом зі своїми родичами намагалася забрати сина [PERSON] до себе у м. Приморськ. Між «гостями» і батьками [PERSON] сталася бійка. Згодом, [PERSON] розповідав їй, [PERSON], що мати силоміць тягла його до автомобіля. Через такі події дитина почала боятися, що мати його знову спробує забрити у м. Приморськ, куди він не хоче їхати, тому вона, [PERSON] разом зі своїм чоловіком, постійно перебувають поряд з онуком під час навчання у школі. Показання допитаних свідків разом з іншими відеоматеріалами, які були надані сторонами і досліджені під час судового розгляду, свідчать про те, що 01 липня 2016 року між сторонами по даній справі, за участі родичів з обох боків, стався силовий конфлікт, що також підтвердили суду сторони у своїх поясненнях. Однак, в рамках розгляду даної справи суд не вправі давати юридичну оцінку правомірності дій жодної зі сторін конфлікту з точки зору наявності ознак злочину, в тому числі вини конкретної особи чи групи осіб. Але наведені вище обставини дають підстави суду для висновку про те, що від такого конфлікту в першу чергу постраждала дитина, [PERSON], його правам і свободам було завдано певної шкоди. З відповіді КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 30 червня 2017 року вбачається, що бригада екстреної медичної допомоги 01 липня 2016 року двічі виїжджала до малолітньої дитини, [PERSON], 2009 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Після обстеження дитині був поставлений попередній діагноз - гостра реакція на стрес. В амбулаторній картці [PERSON], [INFO], наявний запис лікаря про звернення на прийом 06 липня 2016 року [PERSON] з приводу погіршення самопочуття дитини, яка після події, що сталася 01 липня 2016 року на подвір'ї за адресою: [ADDRESS], по ночах погано спить, у вісні робить захисні рухи і т.п. За дорученням суду органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області подано суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], 2009 року народження, з батьком, [PERSON] Такий висновок ґрунтується як на підставі проведеної перевірки житлово-побутових умов в будинку, в яких проживає дитина, так і на підставі аналітичної довідки, складеної за результатами проведення практичним психологом з Центру практичної психології та соціальної роботи психодіагностичного дослідження дитини, яке показало, що [PERSON] любить і батька і мати. В той же час, дослідження міжособистісних стосунків дитини до членів сім'ї виявило в ньому відчуження від матері як через географічні умови проживання, так і психологічні причини. Про наявність травматичних переживань і відчуття небезпеки у дитини, пов'язаних з родиною матері, також свідчить витяг з протоколу психологічної консультації та практичних занять, проведених практичним психологом з дитиною [PERSON] 11, 17 і 19 листопада 2016 року. Досліджені докази свідчать про наявність у дитини певного страху, але не особисто по відношенню до матері, а до спроби «вирвати» його зі звичного середовища, в якому він проживає. На переконання суду, мати, [PERSON], намагаючись 01 липня 2016 року побачитися з сином та забрати його жити до себе, керувалася виключно добрими намірами. Але через виникнення суперечки між родичами дитина, скоріш за все, сприйняла такі дії матері як загрозу своїм інтересам, що й викликало страх буди забраним до м. Приморськ. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що відповідач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс-16 від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що батьки [PERSON] і [PERSON] під час спільного проживання у належний спосіб виконували свої батьківські обов'язки, малолітня дитини прихильна до них обох, на даний час вони мають самостійний заробіток та постійне місце проживання, яке придатне для виховання дитини. Однак, після припинення сімейних стосунків між сторонами у справі склалися неприязні відносини, внаслідок чого у дитини розвинулось негативне ставлення до матері виключно через спробу змінити звичне для нього місце проживання, що, на думку суду, має істотне значення у вирішенні спору про місце проживання дитини. Тому суд визначає місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON], відповідачем за первісним позовом у даній справі. Однак, залишення без задоволення позову [PERSON], ніяким чином не позбавляє її права приймати участь у вихованні дитини, у спілкуванні з нею. На думку суду, батькам дитини слід прислухатися до рекомендацій психолога та прикласти зусилля направлені на зменшення тривожності та напруги у дитини в питанні спілкування з матір'ю,в тому числі поза межами будинку батька. Одночасно з цим, суд стягує з [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] понесені ним витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн., які підтверджені документально.

Outcome: approved