Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 12 листопада 2007 року між нею та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, на підставі якого її було прийнято на посаду бухгалтера. Вказаний трудовий договір було зареєстровано у Горлівському міському центрі зайнятості за № 2399. Позивач зазначає, що через проведення у місті Горлівка Донецької області антитерористичної операції, ФОП [PERSON] з 2014 року фактично припинив свою діяльність, в зв'язку з чим й трудові відносини між нею та відповідачем фактично було припинено. В той же час, оскільки позивачу невідоме фактичне місце знаходження відповідача розірвати цей трудовий договір у передбаченому трудовим законодавством порядку вона не має можливості. На підставі викладеного [PERSON] просить суд на підставі ст. 38 КЗпП України вищевказаний трудовий договір розірвати, а витрати, понесені нею в зв'язку зі сплатою судового збору за подання даного позову до суду, стягнути на її користь з відповідача. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. Відповідач ФОП [PERSON], будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання відповідно до вимог ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Горлівського міського центру зайнятості, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився, натомість третьою особою до суду було надано клопотання, в якому справу просили розглянути у відсутність їх представника, а рішення у справі ухвалити згідно діючого законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 12 листопада 2007 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], як фізичною особою-підприємцем, який використовує найману працю, було укладено трудовий договір на невизначений строк, яким [PERSON] було прийнято на посаду бухгалтера. Вказаний договір, на виконання вимог ст. 24-1 КЗпП України, діючої на час його укладання, 12 листопада 2007 року було зареєстровано у Горлівському міському центрі зайнятості за № 2399 (а.с. 10). На підставі вказаного трудового договору 12 листопада 2007 року у трудову книжку [PERSON] було внесено відповідний запис за № 13. Пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору визначено розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з приписами ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Так, позивачем до свого позову долучено заяву, з якої слідує, що вона бажає розірвати трудовий договір з ФОП [PERSON] з 01 серпня 2018 року на підставі ст. 38 КЗпП України в зв'язку з тим, що на території м. Горлівка Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Натомість з повідомлення про невручення поштового відправлення, долученого [PERSON] до свого позову, вбачається неможливість виконання позивачем вищевказаної вимоги закону щодо попередження роботодавця про розірвання трудового договору, оскільки останнім відомим місцем знаходження її роботодавця є місто Горлівка Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України № 79-р від 07 лютого 2018 року, а Державне підприємство «Укрпошта» зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою. Крім того, пунктами 8-10 цього Наказу встановлено, що у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково - фізична особа в трудовому договорі робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Вказаним наказом, до того ж, затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої, що має назву «підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України» передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки працівника, а й роботодавця. Лише після підписів обох сторін договору, у п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. Пунктом 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року, передбачено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичні особи, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. За таких обставин, суд приходить до переконання, що зважаючи на те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, укладений між ними 12 листопада 2007 року трудовий договір можливо розірвати лише в судовому порядку, оскільки виконати процедуру розірвання трудового договору, передбачену діючим трудовим законодавством України, у позасудовому порядку не можливо у зв'язку з втратою позивачем зв'язку з відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що вимоги, заявлені [PERSON] щодо розірвання трудового договору з ФОП [PERSON], у ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд, виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, приходить до висновку, про необхідність стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] витрат, понесених нею на сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved