Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 5 831,33 грн щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дати подання позову до повноліття дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням суду від 06.06.2019 р. шлюб між сторонами розірваний. Син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач сином не цікавиться, грошей на його утримання взагалі не надає, про дитину не турбується, не дбає про його розвиток. До розірвання шлюбу сторони тривалий час проживали окремо та ними було досягнуто усної згоди щодо надання батьком коштів на утримання сина у добровільному порядку, однак така домовленість фактично відповідачем не виконувалась. Протягом останнього року відповідач не надає коштів на утриманні сина. Позивач працює неофіційно та самостійно несе витрати на утримання сина, забезпечення його якісним харчуванням та одягом, купує йому все необхідне для навчання та розвитку особистості. Відповідач працює неофіційно, не має на утриманні інших дітей, стягнення за виконавчими документами відносно нього не проводяться. Оскільки позивачу невідомий розмір доходу відповідача, який має мінливий та нерегулярний характер, просить суд визначити аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5 831,33 грн, що становить 1/3 частину від середньої заробітної плати у м. Києві, яка за даними Головного управління статистики у м. Києві станом на жовтень 2020 року склала 17 494,00 грн. 12 січня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви та додатками, що направлялись відповідачу за адресою його реєстрації, останній не отримав, а конверт зі вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «За закінченням терміну зберігання». Позивач, [PERSON] , копію вказаної ухвали суду не отримала, а конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «За закінченням терміну зберігання». Представник позивача, [PERSON] , - [PERSON] копію ухвали суду отримала 09.02.2021 р. Відповідачем до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачем додаткових пояснень також до суду подано не було. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько [PERSON] та мати [PERSON] . Позивач, [PERSON] , зареєстрована за адресою проживання: [ADDRESS] . Син [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року у розмірі 2 395 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивач проживає з неповнолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , який перебуває у неї на утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, за відсутності заперечень з боку відповідача, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 2 500,00 грн, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, і до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 22 грудня 2020 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З огляду на відсутність у матеріалах справи відповідних доказів, підстав для розподілу судових витрат між сторонами у порядку ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального України немає. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial