Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя до відповідача [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 03 серпня 1996 року між сторонами було укладено шлюб. Вказує, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2012 року, шлюб між сторонами було розірвано. Стверджує, що сторонами під час шлюбу було спільно набуто нерухоме майно, а саме - житлова квартира в [ADDRESS]. При цьому право власності на це майно зареєстроване за відповідачем, хоча придбано воно було в шлюбі і у відповідності до ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю. При цьому вказує, що ці обставини підтверджуються копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Стверджує, що так як вони з відповідачем за останні роки не змогли дійти згоди щодо вирішення майнових питань, а наразі повністю припинили спілкування, вона вважає за необхідне звернутись до суду із позовом щодо визнання, у відповідності до ст. 70 Сімейного кодексу України, її права власності на 1/2 ідеальну частку в спільному майні подружжя - житловій квартирі [ADDRESS]. На основі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/2 ідеальну частку в житловій квартирі [ADDRESS], а також стягнути з відповідача витрати на проведення експертного дослідження майна в сумі 1200 грн. та сплачений позивачкою судовий збір. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак до початку судового засідання від її представника надійшла заява, в якій вона просить розглядати дану справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, а також не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду даної справи в суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 серпня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м.Чернівці Чернівецької області, актовий запис №906, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8). Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.01.2008 року квартира [ADDRESS], загальною площею 67,30 кв.м., житловою 33,50 кв.м., зареєстрована за [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №20/2 від 22.01.2008 року (а.с.9) та зареєстровано Чернівецьким КОБТІ 05.02.2008 року, що підтверджується копією витягу №17621696 (а.с.10). Право власності на спірну квартиру за відповідачем підтверджується також отриманою судом інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка датована 12.01.2016 року. З Висновку експертного будівельно-технічного дослідження №409 (а.с.12-19) вбачається, що орієнтовна ринкова вартість двохкімнатної квартири загальною площею 67,3 кв.м., що розташована на пятому поверсі пятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] станом на дату оцінки становить 814000 грн., вартість 1/2 частки квартири складає 407000 грн. Вартість вказаного дослідження склала 1200 грн. (а.с.11). За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України: спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Приписами частини 2 статті 370 Цивільного кодексу України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 ідеальну частку в житловій квартирі [ADDRESS], а також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати на проведення експертного дослідження майна в сумі 1200 грн. та сплачений позивачкою судовий збір.

Outcome: approved