Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення депозитних коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. В 2014 році між позивачем та відповідачем в м. Києві було укладено договір банківського вкладу. Того ж дня позивачем було розміщено на депозитному рахунку 14 400 грн. Оскільки умови депозитного договору передбачають можливість знімати кошти та відсотки з банківської картки, позивач при виникненні необхідності знімала кошти, однак, на початку листопада 2015 року депозит був заблокований, внаслідок чого вона втратила можливість розпорядження власними депозитними коштами. На початку грудня 2015 року позивач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» та Національного Банку України з листами-запитами щодо повернення депозитних коштів. ПАТ КБ «Приватбанк» надав позивачу відповідь щодо неможливості надання виписки за карткою «Універсальна», порядку її поповнення, а також неможливості повернення депозитного вкладу, посилаючись на існування простроченої заборгованості по кредитній картці позивача. В свою чергу, Національний Банк України у своєму листі до позивача зазначив про те, що кредитні спори з комерційними банками не належать до компетенції даного органу державного управління. Внаслідок порушення права на розпорядження власними коштами, позивач [PERSON] зазнала моральних страждань, які полягають у постійній психічній напрузі. На даний час позивач є тимчасово переміщеною особою з АР Крим та має на утриманні неповнолітню дитину, яка має проблеми із зором та потребує лікування, а спірні кошти є аліментами, які сплачував батько - колишній чоловік позивача на дитину, а тому ці кошти необхідні їй для лікування та навчання дитини. Також, з метою отримання належної правової допомоги позивач звернулась до послуг юриста, внаслідок чого понесла додаткові витрати. У зв'язку з неможливістю врегулювання спору в досудовому порядку, позивач була вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до позовної заяви, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача залишок коштів депозитного вкладу в розмірі 3 500 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн. 06.10.2016 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача, згідно яких ПАТ КБ «Приватбанк» через представника просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Позивачем на підтвердження позовних вимог було надано лише копії договорів банківського вкладу, однак, не надано жодного іншого доказу про наявність грошових коштів на рахунках на момент подання позову до суду та про внесення грошових коштів на рахунок, також не надано доказів, які би підтверджували час надання правової допомоги, характер правової допомоги, факт зарахування коштів, розрахунок. Також представник відповідача у своїх запереченнях посилається на вимоги ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та на Постанову НБУ «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» № 260 від 06.05.2014 року, відповідно до яких відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АР Крим та м. Севастополя. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с. 77). Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 03.06.2014 року у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: вул. С. Петлюри, 22, м. Київ, між позивачем та відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD0070139452700 (Договір) (а.с. 7-8) строком по 03.06.2015 року включно на першочергову суму 14 400 грн., яку 03.06.2014 року було внесено на рахунок [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до п. 4 Договору, дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом із відсотками, згідно умов договору. Пунктом 5 Договору передбачено можливість зняття коштів із вкладу без розірвання договору. Згідно з п. 6 Договору, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про намір повернути свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк Позивач звернувся до відповідача щодо повернення депозитного вкладу 04.12.2015 року, однак їй було відмовлено (а.с. 17-18). На даний момент позивач [PERSON] є тимчасово переміщеною особою з АР Крим, відповідно до довідки від 16.01.2015 №3003006195 (а.с. 12) та має на утриманні неповнолітню дитину, яка має проблеми із зором та потребує лікування, що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.20), консультативних висновків (а.с. 21-23) та виписного епікризу з історії хвороби (а.с. 79). Відповідно до Договору № 11/01/2016 «Про надання юридичних послуг» від 11.01.2016 року позивач отримала правову допомогу від ТОВ «ВЕРУМ ЛОЄРС» в особі Заступника директора Мінаєвої В.В., відповідно до умов якого оплата послуг по складенню позовної заяви становить 700 грн. (а.с. 26-28), які було сплачено 11.01.2016, відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №11-01 (а.с. 80). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Щодо повернення депозитних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ч.2 ст. 1060 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідний висновок був зроблений Верховним Судом України, в якому зазначено, що відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, вимога позивача про повернення депозитних коштів підлягає задоволенню в повному обсязі, в розмірі 3 500 грн. Щодо моральної шкоди. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачеві дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок відмови ПАТ КБ «Приватбанк» у поверненні їй депозитних коштів, однак, нею не було доведено обсягу моральних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 100 000 грн., а тому суд,

Outcome: partial