Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Альфа-банк» (надалі по тексту Відповідач 1) та ТОВ «Бюті Лайн» (надалі по тексту Відповідач 2), в якому просила суд визнати недійсним кредитний договір №401675937 від 18.03.2015 року, укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» та договір №КЮ 0403 від 18.03.2015 року по отриманню комплексу товарів та послуг за догляду за шкірою обличчя. Пді час розгляду справи судом згідно заяви від 10.07.2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що її було запрошено до ТОВ «Бюті Лайн», де 18.03.2015 року косметолог запропонувала купити абонемент на суму - біля 27 000 грн. В цей час позивач перебувала під враженням від розмови із косметологом та діагностики її шкіри та підписала усі надані документи, не подумавши, що буде в змозі сплачувати щомісячні платежі з метою погашення вказаної суми коштів. Підписаними нею документами виявились оспорювані кредитний договір №401675937 від 18.03.2015 року, укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» та договір №КЮ 0403 від 18.03.2015 року по отриманню комплексу товарів та послуг за догляду за шкірою обличчя. Між тим, з вказаними документами вона не встигла ознайомитись, оскільки поспішала на роботу. В подальшому вона отримала комплекс продукції і тоді зрозуміла, що підписала саме кредитний договір в порушення робочого контракту. В подальшому позивач звернулась до ТОВ «Бюті Лайн» із вимогою про розірвання укладених договорів та повернення товару, але працівники вказаного підприємства відмовились прийняти товар, тому позивач відправила товар до відповідача 2 через відділення «Нової Пошти», але товар був повернутий їй. При зверненні до банку, позивач отримала інформацію про те, що тільки після сплати чергового платежу можливо розірвати кредитний договір, але в даному випадку відповідача позбавили її можливості відкликати згоду на укладення кредитного договору в порушення вимог ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Укладенням кредитного договору були порушені вимог ст.ст.11,15 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо отримання позивачем у письмові формі інформації про кредитні умови та відповідну продукцію, детальний опис сукупної вартості кредиту для споживача, графік платежів, що у відповідності до вимог ст.ст.215, 203 ЦК України є недійсним. З огляду на наведене, кредитний договір та договір купівлі товару суперечать вимогам законодавства, тому повинні бути визнані судом недійсними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з викладених у позові підстав. Представники відповідача 1 та 2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що жодних доказів порушення прав позивача або порушення вимог законодавства при укладені оспорюваних договорів, позивачем надано не було. Представник ТОВ «Бюті Лайн» зазначила, що договір на придбання товару позивач підписала добровільно без тиску та отримала товар одразу. Представник ПАТ «Альфа-банк» зазначив, що при укладені кредитного договору із позивачем було дотримано усі передбачені законодавством вимоги, в тому числі і Закону України «Про захист прав споживачів», а за умовами п.5 договору було визначено сукупну вартість кредиту та опис його погашення згідно наданого позивачу графіку. Суд, заслухавши сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2015 року між ТОВ «Бюті Лайн» та позивачем було укладено договір КЮ 0403, предметом якого є надання Відповідачем 2 позивачу комплексу товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а позивач зобов»язується прийняти цей комплекс по догляду згідно Акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договором суму коштів (п.1.1), що також є передумовою отримання права власності на цей товар позивачем (п.2.1) (а.с.4-5). При цьому, сторонами було підписано акт прийому-передачі придбаного косметичного товару, специфікацію та додатку до нього 18.03.2015 року, за яким позивач отримала у власність обумовлений договором товар га суму - 17 393 грн. згідно переліку (а.с.6-8). Також, за умов п.5.1 вказаного договору сторонами погоджено ціну вказаного товару в розмірі - 17 393 грн., які за умовами п.5.2.1 можуть бути сплачені через споживчий кредит банком протягом 14 днів згідно умов кредитного договору, що укладений між Клієнтом та банком. Кліент (позивач по справі) гарантує, що він укладає даний договір не внаслідок збігу тяжких обставин, на вкрай невигідних для нього умовах і даний договір не є для нього кабальним договором (п.9.3 договору). На виконання умов вказаного договору з метою отримання кредитних коштів з метою купівлі товару для догляду за шкірою згідно акту прийому-передачі, між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» 18.03.2015 року було укладено кредитний договір №401675937, за умовами п.п.2.1 та 2.5 позивачу було надано кредит в розмірі - 18023,83 грн. для оплати товару згідно специфікації №401675937 від 18.03.2015 року шляхом безготівково їх перерахування на поточний рахунок ТОВ «Бюті Лайн». Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Крім того, суд вважає, що укладаючи Кредитний договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. З дослідження оспорюваних позивачем договорів вбачається, що вони підписані нею, що вказує на її ознайомлення з договорами та погодженням нею зі всіма наведеними у них умовами. Як вбачається зі змісту позовної заяви, як на підставу для задоволення своїх вимог позивач, посилаючись на вимоги ч..2 ст.11 та ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», просить суд визнати укладений із ПАТ «Альфа-Банк» 18.03.2015 року кредитний договір №401675937 недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. За умовами ч.2 вказаної статті Закону визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі серед іншого про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний, тощо. Згідно ч.4 ст.11 вказаного Закону передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Між тим, за умовами п.2.7 кредитного договору вбачається, що позивач при його підписанні ознайомилась із сукупною вартістю кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також повернення кредиту, сплати процентів за його користування, що визначені в Додатку №1 до нього і є його невід»ємною частиною. Також, за умовами п.5 вказаного кредитного договору визначено, що перед підписанням договору позивач попередньо ознайомлений із з умовами надання кредит, в тому числі його вартістю, його особливостями та перевагами і недоліками, інформацією про сукупну вартість з урахуванням процентної ставки та знчення абсолютного подорожчання кредиту, видів та предметів супутніх послуг та іншу інформацію згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», а також загальними умовами споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-банк». При цьому, позивач отримала як графік погашення кредиту із розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки із урахуванням умов кредитування, так і в п.5 заповненої і підписаної нею анкети підтвердила достовірність наданої та отриманої нею інформації. Вказані обставини вказують на ознайомлення позивача [PERSON] із кредитними договором та його умовами, що вказує на дотримання відповідачем ПАТ «Альфа-банк» вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» при надання кредитних послуг позивачу. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, статей 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, порушення відповідачем вимог ст.11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а її позовні вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову про визнання Кредитного договору кредитного договору №401675937 від 18.03.2015 року недійсним, слід відмовити. Зважаючи на не надання позивачем та його представником в засідання жодних належних і допустимих доказів для визнання недійсним договіру №КЮ 0403 від 18.03.2015 року по отриманню комплексу товарів та послуг за догляду за шкірою обличчя, тому вказані вимоги також задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 3, 13, 203, 215, 524, 533, 626, 627, 638 ЦК України та

Outcome: dismissed