Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася в\~суд з\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на утримання\~неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04 липня 2011 року. На даний час шлюб розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2013 року. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча має постійний дохід від підприємницької діяльності, стан здоров`я дозволяє йому працювати, інших осіб на утриманні немає. Водночас, дочка, крім обов`язкових потреб, потребує додаткових витрат на забезпечення її здорового стану, оскільки має хронічне алергічне захворювання. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3\~000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за минулий період з 11.11.2013 року по 10.02.2020 року в сумі 97\~167 грн. з розрахунку мінімального розміру прожиткового мінімуму на неповнолітню дитину у порядку ч.2 ст.191 СК України. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в письмовому відзиві та особисто в судовому засіданні позов визнає частково в розмірі стягнення аліментів 1\~109 грн., посилаючись на фінансову неспроможність сплачувати заявлену позивачкою суму. Вказує, що при можливості, завжди фінансово допомагає колишній дружині утримувати дитину, про що між ними була усна домовленість. На даний час рівень його доходів значно зменшився. Крім того, змушений допомагати фінансово своїй матері, яка за станом здоров`я не може працювати. В решті позовних вимог просить відмовити у зв`язку з їх безпідставність та недоведеністю. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2011 року. На даний час шлюб розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2013 року (а.с. 3-4). Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дитиною, добровільно належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд їх задовольняє. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що батько дитини є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених йому щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду надано не було. В сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та зобов`язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує те, що він має постійний дохід від підприємницької діяльності, фінансово допомагає матері, яка за станом здоров`я не працює, матеріальне становище матері дитини, стан здоров`я дитини, а також, ту обставину, що дитина проживає з матір`ю, яка здійснює її виховання та догляд. При цьому, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~500, 00 грн. щомісячно. При цьому у частині другій статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивач просить на підставі ч.2 ст.191 СК України стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за минулий період з 11.11.2013 року по 10.02.2020 року в сумі 97 167 грн. з розрахунку мінімального розміру прожиткового мінімуму на неповнолітню дитину. Згідно із частиною другою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем в обґрунтування своїх доводів не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що нею раніше вживались заходи для одержання аліментів з відповідача, однак такі заходи не мали позитивного результату, у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судові витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial