Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб 05 жовтня 2002 року у Мукачівському міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №509, під час якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Так, на даний час з відповідачем вона ([PERSON]Ю.) проживають окремо. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина надає не регулярно та недостатньо для його утримання, офіційно не працює, але має дохід з тимчасових заробітків. Зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням своєчасно надавати кошти на дитину, оскільки синові необхідне харчування, одяг, оздоровлювальний відпочинок, так як на даний час у неї дохід невеликий. Так, батько дитини на прохання не реагує, а в останні місяці взагалі матеріально не допомагає. Тому на підставі вищенаведеного вона ([PERSON]Ю.) звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26 грудня 2017 року за позовною вимогою про розірвання шлюбу, сторонам надано строк для примирення 02 (два) місяці. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить надати йому з дружиною строк для примирення. Щодо стягнення аліментів, то заперечив проти задоволення даної позовної вимоги, оскільки він матеріально дитину забезпечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії І-ФМ №163365 виданого повторно Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 19 вересня 2017 року, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб 05 жовтня 2002 року, про що складено відповідний актовий запис за №509 (а.с.5). -2- У сторін по справі, 13 березня 2003 року народився син - [PERSON], що стверджується копією Свідоцтва про народження Серії 1-ФМ №140204 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області від 26 березня 2003 року (а.с.9). Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно пункиту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення ним повноліття, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 -3- статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Тому обов'язок відповідача [PERSON], як батька утримувати та надавати сину матеріальну допомогу. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved