Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Товариства з додатковою відповідальністю «Страхового товариства «Домінанта», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь [PERSON] суму у загальному розмірі загальну 17\~170,00 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5\~000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 липня 2014 року на розі пл. Толбухіна та Люстдорфської дороги у м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода із зіткненням автомобілю позивача, під керуванням чоловіка позивача, [PERSON] та автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON] Зіткнення автомобілів сталося через те, що [PERSON], починаючи рух на зелений сигнал світлофора не надала перевагу у русі автомобілю [PERSON], що завершував рух. Внаслідок даної ДТП транспортному засобу Позивача були заподіяні значні механічні пошкодження. Винним в порушенні правил дорожнього руху визнано [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», згідно страхового полісу № АС/899/324 від 13.11.2013р. Оскільки сума страхового відшкодування, пов*язнана з вартістю відновлювального ремонту до теперішнього часу [PERSON] не відшкодована, з метою відновлення свого порушеного права, позивач вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Третя особа без самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача, [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача, [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, надала письмові заперечення стосовно позовних вимог, у яких вказала, що згідно з законодавством України, власники транспортних засобів за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання життю шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Також представник відповідача вказалав, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю майну третьої особи, тому вказані позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 17 170 грн. 00 коп. та матеріальні витрати по оплаті експертного висновку № 301/14 від 08.09.2014р., а також витрати по сплаті судового збору повністю покриваються лімітом страхової відповідальності, згідно полісу № АС/899/324 від 13.11.2013р., який забезпечує відповідальність [PERSON] Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем не представлено жодних доказів на підтвердження обставин щодо відшкодування моральної шкоди. Представник ТДВ «СТ «Домінанта» у судове засідання не з*явився, проте надав до суду заперечення, в яких просив в задоволенні позивних вимог [PERSON], спрямованих до ТДВ «СТ «Домінанта» відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що в супереч вимог ЗУ «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] не зверталась до ТДВ «СТ «Домінанта» з повідомленням про настання ДТП, а [PERSON] не було надано відповідної заяви на виплату страхового відшкодування. Також, відсутнє звернення [PERSON] із заявою до страховика про прийняття участі у проведенні авто-товарознавчого дослідження. Представник ТДВ «СТ «Домінанта» також вказав, що у зв*язку з неможливістю командирувати представника, просять розглянути справу за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази окремо та в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31 липня 2014 року [PERSON]. під час керування автомобілем [NUMBER], порушила п.16.5 правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення її автомобіля з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 22.12.2011 року, Серії САК №344393, видане РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області). В результаті ДТП автомобілі [PERSON] та [PERSON] отримали механічні ушкодження. Постановою Апеляційного суду Одеської області (справа №521/18791/14-п) від 25.12.2014року, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина Відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісом) № АС/8991324 від 13.11.2013р. у ТДВ «СТ «Домінанта». Строк дії страхового полісу з 13.11.2013 року до 12.11.2014 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 08 вересня 2014 року було складено висновок № 301/14 експертного товарознавчого дослідження з визначенням вартості матеріальної шкоди, завданої [PERSON] власнику автомобіля Hyundai Sonata (NF), реєстраційний номер [NUMBER], 2008 р.в. Відповідно до зазначеного висновку вартість матеріальних збитків на ремонт автомобіля складає 14 829 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять девять) грн. 76 коп. з урахуванням фізичного зносу автомобіля. З висновку № 301/14 від 08.09.2014р. вбачається, що ТДВ «СТ «Домінанта» була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення вищезазначеної експертизи. Однак, ТДВ «СТ «Домінанта» не направляло свого представника для участі у проведенні огляду та оцінки визначення вартості матеріального збитку. При цьому відповідно до акту виконаних робіт № 83 від 28.08.2014р., вартість робіт за ремонт автомобіля [PERSON] склала 16\~480 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят) грн., 00 коп. Крім того, за проведення оцінки пошкодження автомобіля [NUMBER], було сплачено 700 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 89 від 09.09.2014р. Посилання ТДВ «СТ «Домінанта» щодо неповідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором і створення йому в такий спосіб перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків спростовуються доказами, на підтвердження обставин, доданими до матеріалів справи. Зокрема з пояснень, наданих у судовому засіданні особисто [PERSON] вбачається, що вона належним чином сповіщала ТДВ «СТ «Домінанта» про настання страхового випадку. Крім того, при проведенні експертного авто-товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди експерт-оцінювач СПД [PERSON] сповіщав страховика про проведення та огляд пошкодженого транспортного засобу [PERSON] Доказами вчинення вказаних дій є заява [PERSON] від 06.08.2014 року, спрямована до СПД [PERSON] , у якій зазначено про особове повідомлення ТДВ «СТ «Домінанта» про проведення огляду транспортного засобу; повідомлення телеграфом ТДВ «СТ «Домінанта» з попередженням про неявку; а також повідомленням про вручення відповідної телеграми особисто адресату ТДВ «СТ «Домінанта». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку. У системному звязку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обовязок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати. Стаття 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» зазначають, що за договором страхування страховик зобовязується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Виходячи зі змісту вказаних норм, суд робить висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Суд вважає, що неналежне повідомлення страховика про настання страхового випадку, саме по собі, не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обовязок виплатити страхове відшкодування. Проте, з пояснень сторін та з досліджених письмових доказів вбачається, що ТДВ «СТ «Домінанта» було відомо про страховий випадок. Слід також враховувати, що закон повязує обовязок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. Зокрема, відсутність довідки ДАІ не є підставою для часткового відшкодування чи відмови у ньому. Суд критично ставиться до доводів представника ТДВ «СТ «Домінанта» відносно того, що [PERSON] не зверталась до страховика з заявою на виплату страхового відшкодування, з огляду на наступне. Згідно з статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності із статтею 29 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Стаття 3 Закону регламентує, що метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Стаття 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. п. 9.1, 9.26.2 Правил страхування, до страхового відшкодування входять витрати на приведення транспортного засобу в порядок та витрати на проведення експертної оцінки пошкоджень застрахованого транспортного засобу. Оскільки, ТДВ «СТ «Домінанта» є страховиком та відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи та витрати на проведення експертної оцінки пошкоджень застрахованого транспортного засобу, то саме цей страховик повинен відповідати перед [PERSON] за завдану їй майнову шкоду. Суд не приймає до уваги посилання ТДВ СТ «Домінанта» щодо не подання потерпілою особою - [PERSON] до страховика заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. Оскільки, з огляду на положення норм ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Так як цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду, застрахована, то відбувається переведення боргу та до страховика за цим договором переходить обов'язок щодо відшкодування такої шкоди в межах страхової суми та з урахуванням франшизи. Отже, при укладенні Договору обов'язкового страхування страхувальник розраховує саме на те, що шкода, завдана ним, буде відшкодована страховиком, і договором не ставиться виконання обов'язку страховика в залежність від строку подання заяви потерпілою особою на виплату страхового відшкодування та як наслідку виникнення обов'язку страхувальника відшкодувати завдану ним шкоду самостійно. При цьому, особа, якій завдано шкоди, не може бути позбавлена гарантованого їй законом (ч.1 ст. 1166 Цивільного ЦК України) права на відшкодування шкоди. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільна - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в силу п. 37.1.4 ст. 37 цього Закону, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Наведені норми матеріального права регулюють порядок здійснення страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим або особою, яка має право на отримання відшкодування і страховиком. Окрім цього, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Таким чином, [PERSON] зобовязана звертатися безпосередньо до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату страхового відшкодування, проте законодавством передбачений й інший спосіб звернення до страховика. Таке право страховика, враховуючи висновок, наведений саме у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002, може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду в межах строків позовної давності. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на приписи підпункту 37.1.4. пункту 37.1. ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за цим Законом, є безпідставним, оскільки право особи на звернення до суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу не може бути обмежене законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з рахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Пунктом 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Статтею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» зазначає, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 при розгляді справ про моральної (немайнової шкоди) та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, неправомірними діями відповідача, [PERSON], позивачу завдано моральної шкоди, яка виражається у наступному. Через дорожньо-транспортну пригоду, позивач та її родина на тривалий час залишилися без засобу пересування, у звязку з пошкодженням автомобілю та його подальшим ремонтом, чим був порушений звичайний склад життя та побуту. Позивач та її родина перебували у постійній нервовій напрузі через розуміння того, що порушуються їх права. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов*язана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню на користь позивача в розмірі 2\~000,00 грн. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності до подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial