Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28.07.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №25. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 28 липня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. З відповідачем вони спільно не проживають. Причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем в психологічному плані вони були несумісні, з цієї причини в сімї виникали сварки та скандали, які призвели до того, що вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння, спільне життя стало неможливим, подальше подружнє життя суперечить інтересам позивача, у звязку з чим вона звертається до суду з цим позовом. Спір про майно подружжя відсутній. Син після розірвання шлюбу буде проживати з нею, відповідач з цим згоден, позивач не заперечує, щоб відповідач з ним регулярно бачився так як батьківських прав його ніхто не позбавляв. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.03.2018 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.05.2018. Позивач в підготовче судове засідання не зявилася, в позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 28 липня 2012 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 150499, виданим 28 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №25. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №307075, виданим 28 травня 2014 року виконавчим комітетом Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач позовні вимоги визнав. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.03.2018 позивачу було відстрочено сплату судового збору. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50% від судового збору належного до сплати за даним позовом. Питання щодо повернення решти судового збору згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України судом не вирішується, оскільки ухвалою суду від 16.03.2018 розстрочено.

Outcome: approved