Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 жовтня 1995 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 762. В обґрунтування позову зазначив, що від шлюбу мають спільних дітей: неповнолітню [PERSON] , [INFO] та повнолітню [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, з 01.09.2018 подружжя проживає окремо, з цього ж часу припинені шлюбні відносини, не ведеться спільне господарство. Досягнуто згоди про утримання їх спільної неповнолітньої дитини. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними не можливо, просить суд шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена заздалегідь та належним чином, проте від відповідача до суду надійшла заява, зі змісту якої вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу, просить позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 07 жовтня 1995 року, зареєстрований Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 07 жовтня 1995 року), актовий запис № 762. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: повнолітню [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] та відповідно до свідоцства про народження серія [NUMBER] від 26.02.2005, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №670, батьками дитини є зазначені сторони по справі. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За письмовою заявою відповідача, суд зазначає про вибір прізвища позивача, яка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved