Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до\~суду із\~позовом до [PERSON] в якому просить встановити відповідачу порядок спілкування з їх малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 року відповідачу вже встановлено порядок спілкування з дитиною, а саме: періодичні побачення кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 17.00 години за місцем проживання [PERSON] з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень у присутності [PERSON] . Але, на цей час суттєво змінилися сімейні обставини позивача, а саме: з листопада 2018 року вона переїхала разом із дитиною до м. Києва на постійне місце мешкання. Враховуючи переїзд до м. Києва, організація періодичних побачень дитини з відповідачем за місцем мешкання [PERSON] є не можливою, так як відстань між містами, де проживають сторони складає 530 км, спільна дитина є малолітньою, тому її необхідно супроводжувати усю поїздку на потязі. У позивача на цей час відсутня можливість кожну першу, третю суботи, другу та четверту неділі місяця супроводжувати та возити дитину за місцем мешкання [PERSON] , тому і виникла необхідність у встановлені нового порядку спілкування відповідача з дитиною, а тому у своєму позові [PERSON] просить суд визначити для [PERSON] час для спілкування та виховання малолітньої дитини [PERSON] таким чином: визначити періодичні побачення з донькою тривалістю до 7 діб в період зимових та літніх шкільних канікул, за попередньої домовленістю з матір`ю дитини з присутністю або без присутності останньої. У випадку бажання батька дитини [PERSON] забрати дитину до м. Запоріжжя, покласти на нього обов`язок самостійно забезпечити виконання цих побачень, шляхом особистого перевезення дитини із м. Києва до м. Запоріжжя та зворотно за свій рахунок. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2020 року позовна заява [PERSON] була прийнята до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами загального провадження. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2021 року підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти встановлення нового порядку спілкування з дитиною, оскільки порядок встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя фактично не виконується. Однак, зазначив, що порядок запропонований позивачем не відповідає інтересам дитини та порушує його права, оскільки встановлення побачень з дитиною два рази на рік, значно звужує його час для спілкування з донькою. Представник третьої особи Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та висновок про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON] ,\~ [INFO] ,є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 05.06.2014 року, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (актовий запис № 650). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Факт проживання малолітньої [PERSON] ,\~ [INFO] разом\~із матір`ю [PERSON] сторонами в судовому засіданні не заперечувався. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини, зобов`язання вчиняти певні дії, [PERSON] встановлено час спілкування та способи виховання неповнолітньої [PERSON] , а саме: встановлено періодичні побачення з дитиною кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 17.00 години за місцем проживання [PERSON] з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень у присутності [PERSON] за її згодою. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, затверджено мирову угоду, за якою за взаємною згодою сторін [PERSON] встановлено періодичні побачення з дитиною кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 19.00 години без присутності матері. Також, встановлено під час судового розгляду, що позивач з донькою фактично з листопада 2018 року постійно мешкає у м. Києві. У зв`язку з цим, у сторін виникають спірні питання про участь батька у вихованні та спілкування з дитиною. Відповідно до ст.ст. 141, 142 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між ними, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє щодо обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вказує ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-3952 від 31.03.2021 року, комісія з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , 2014 року народження, а саме: щомісяця першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; за попередньою домовленістю з матір`ю дитини один тиждень під час зимових канікул та два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини. Оцінюючи висновок органу опіки та піклування щодо визначення графіку спілкування [PERSON] з донькою у сукупності з поясненнями сторін та іншими доказами, суд вважає, що при визначенні такого графіку органом опіки та піклування, перш за все, враховані інтереси дитини та інтереси обох батьків, оскільки як позивач, так і відповідач у судовому засіданні зазначили про те, що такий графік відповідає їх можливостям. Таким чином, суд дійшов до висновку, що участь батька у вихованні дитини та спілкування з нею відповідає її найкращим інтересам, а тому приймає рішення про часткове задоволення позову з врахування висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-3952 від 31.03.2021 року. Передбачення побачень з дитиною з правом відвідування культурно-масові, спортивні, розважальні, оздоровчі заклади та зазначення можливості виїзду до оздоровчо-санаторних закладів України, на думку суду, буде відповідати безпосередньо інтересам дитини та можливість розв`язання певних спорів між сторонами у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial