Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований по вул. Хорольці, 5 у с. Баранівка Шишацького району Полтавської області дійсним та визнання за собою права власності на вказаний будинок, змінена адреса якого: Полтавська область, Шишацький район, с. Баранівка, вул. Лісна, 9. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що за договором купівлі-продажу № НМ-457 від 17 травня 1999 року, укладеним на Українській універсальній біржі та зареєстрованим в державному реєстрі під № 22 від 18 травня 1999 року придбала у [PERSON] житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою. Сторони виконали умови договору, а саме покупець передала продавцю обумовлені договором кошти, а продавець передала продавцю домоволодіння. З 26 червня 2001 року позивач разом із своєю сімєю проживає у даному домоволодінні та 28 листопада 2000 року отримала на своє імя Державний акт на право власності на земельну ділянку на якій розміщено спірний будинок. Те, що договір купівлі-продажу будинку не був посвідчений нотаріально унеможливлює реєстрацію позивачем свого права власності щодо даного обєкту нерухомості. Враховуючи відсутність даних про місце перебування продавця [PERSON] позов предявлено до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження спірного майна. В судове засідання сторони не зявились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали, представник відповідача свою правову позицію у справі не висловив. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та супроводжуючи їх правовідносини. 17 травня 1999 року на Українській універсальній біржі по вул. Шевченка, 52 у м. Полтаві між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № Н-457. За умовами даного договору [PERSON] за 10023,00 грн. придала у [PERSON] житловий будинок площею 41,8 кв.м. та земельну ділянку площею 0,46га, що розташовані по вул. Хорольці, 5 у с. Баранівка Шишацького району Полтавської області. 18 травня 1999 року вказаний договір зареєстровано КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» у реєстровій книзі № 1 за номером 22 (а.с.7) Згідно технічного паспорту від 20 січня 2000 року (реєстровий номер 1-22) спірний житловий будинок розташований по вул. Хорольці, 5 у с Баранівка Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1949 року побудови загальною площею 53,7 кв.м., жилою площею 40,6 кв.м. (літ А-1), сараїв (літ. Б, В), 1/2 колодязю (№ 1), огорожі (№ 2) (а.с.11-14). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 037303, виданого 28 листопада 200 року Баранівською сільською радою за реєстровим номером 124 у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,46га, що знаходиться по вул. Хорольці, 5 у с. Баранівка Шишацького району Полтавської області для будівництва і обслуговування житлового будинку (0,25га) і для ведення особистого господарства (0,21га) (а.с.10). Згідно довідок Баранівського старостату Шишацької селищної ради №№ 184 та 185 від 19.04.2016 року адреса домоволодіння по вул. Хорольці, 5 у селі Баранівка змінена на вул. Лісна, 9. За вищевказаною адресою [PERSON], [INFO] не зареєстрована і не проживає з 18.05.1999 року (а.с.9). 18 квітня 2016 року приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу позивачу [PERSON] відмовлено у державній реєстрації прав на спірний будинок оскільки договір його купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально (а.с.8). Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно 4. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спірний житловий будинок був придбаний позивачем в 1999 році суд розглядаючи спірні правовідносини, керується також тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно ст. 224 ЦК УРСР (у редакції на час виникнення спірних взаємовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до приписів ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Як встановлено судом купівлю-продаж спірного будинку проведено 17 травня 1999 року без додержання сторонами договору вимог щодо його нотаріального посвідчення. В той же час обидві сторони виконали умови договору, а саме продавець [PERSON] передала покупцю предмет договору у вигляді домоволодіння, а покупець [PERSON], прийняла вказане нерухоме майно і сплатила його вартість. Як встановлено з довідки Баранівського старостату Шишацької селищної ради № 184 від 19 квітня 2016 року та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, продавець будинку [PERSON] з 18.05.1999 року не проживає у с. Баранівка та її місце знаходження позивачу не відоме, що унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку. Позивач проживає у спірному житловому будинку з червня 2001 року тобто на протязі майже 15-ти років, отримала в приватну власність земельну ділянку на якій знаходиться будинок. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його позивачу ніким не оспорюєтся. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 16 ЦК України визначено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, який не є вичерпним, а отже підлягає розширеному тлумаченню судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Зважаючи на зміну адреси спірного житлового будинку в ході перейменування назви вулиці та зміни порядкової нумерації будинку, суд вважає необхідним визнати право власності позивача на спірний житловий будинок із зазначенням у рішенні його нової адреси.

Outcome: approved