Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, якими просила визнати за нею, як спадкоємицею за законом першої черги право власності на 1/4 частину незавершеного будівництвом жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], з якого 1/2 частина належала померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що спадкоємцем на зазначену частину є інший спадкоємець за законом І-ої черги - син померлої [PERSON], який проживає в [ADDRESS], який у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини до Ізмаїльської державної нотаріальної контори. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] належала 1/2 частина незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення суду міста Ізмаїл від 26.01.1984 року, яким за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину домобудування розташованого по [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 13.03.1990 року, виданого Ізмаїльським міським відділом РАЦСу УРСР, [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) № 38804506 від 04.11.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 09.09.1977 року, виданого Ізмаїльським міським відділом РАЦСу; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 03.04.1974 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу, а також свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 12.05.1994 року, виданого відділом РАЦСу м. Якутськ, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] як спадкоємиця за законом першої черги, на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено будинковою книгою на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], тобто вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого - небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відмовився від належної йому 1/4 частини у спадщині, що залишилась після смерті матері [PERSON], на користь сестри та позивача по справі [PERSON]. 13.11.1998 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] видано свідоцтво на 1/4 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved