Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогою про визнання за нею право користування житловим приміщенням загальною площею 37,8 кв. м., за адресою: [ADDRESS]; про зобов'язання ЖКЕП «Радіалка» ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення, а саме: квартири [ADDRESS]; про зобов'язання ЖКЕП «Радіалка» відкрити особовий рахунок на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; та про встановлення способу виконання рішення шляхом реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Малиновського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, посилаючись на таке. У 1990 році [PERSON] (наймач) вселилася в квартиру [ADDRESS]. У 2004 році [PERSON] з відома та згоди наймача вселилась у вищезазначену квартиру [ADDRESS]. На протязі трьох років з 2004 року по 20.09.2007 року [PERSON] та [PERSON] мешкали у зазначеній квартирі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично були однією сім'єю. Впродовж всього періоду [PERSON] сплачувала комунальні послуги та квартплату, виконувала поточні та капітальні ремонти, виступала у всіх державних органах, як користувач вищезазначеної квартири. У вересні 2007 року [PERSON] померла. Усі витрати на лікування та належне поховання померлої здійснювала родина позивача за ініціативою [PERSON], а саме її чоловіком за власні кошті. Більш того, після смерті [PERSON] позивач фактично продовжує проживати у квартирі, оплачує комунальні та інші послуги, проводжує поточні ремонтні роботи. Таким чином позивач вважає, що вона фактично набула право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], оскільки дбає та доглядає за житловим приміщенням, заборгованостей по комунальним платежам не має і проживає у ньому. Фактично виступає як основний наймач перед всіма комунальними підприємствами. На адресу позивача надходять листи від ЖКЕП «Радіалка» щодо утримання будинку, а також інша поштова кореспонденція. До того ж, за час проживання у зазначеній квартирі у позивача народилась донька [PERSON], [INFO], з якою вона постійно мешкає у зазначеній квартирі та з моменту народження спостерігається лікарем дитячої поліклініки № 7 м. Одеси за адресою: [ADDRESS]. Позивач неодноразово в усному порядку зверталась до Публічного акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» (ПАТ «ОЗРСВ») та до Житлово-комунального експлуатаційного підприємства «Радіалка» (ЖКЕП «Радіалка») з проханням надати їй у користування вищезазначену квартиру, однак відповідачі кожного разу безпідставно відмовляли у задоволенні такого прохання. Від ПАТ «ОЗРСВ» станом на 03 грудня 2012 року на адресу позивача відповіді на заяву від 05.11.2012 року не надходило. Від ЖКЕП «Радіалка» отримано відповідь від 23.11.2012 року, яким позивачу було відмовлено щодо надання у користування квартири [ADDRESS]. Позивач з моменту вселення придбала рівне з наймачем право користування спірною квартирою. Факт відсутності реєстраційного обліку позивача за адресою спірної квартири не має вирішального значення, оскільки позивач має права і обов'язки члена сім'ї наймача житлового приміщення, які згідно ст. 64 ЖК УРСР зв'язуються не з пропискою реєстрацією в спірному житловому приміщенні та не з письмовою згодою первісного наймача квартири, а з постійним мешканням в житловому приміщенні. Представник Публічного акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» (ПАТ «ОЗРСВ») надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити [PERSON] в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на таке. Будинок [ADDRESS] та всі квартири, що розташовані в ньому, був побудований за кошти ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів», який на цей час знаходиться на балансі останнього. Спірна квартира в 1990 року була виділена для проживання в ній працівнику ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» - [PERSON]. Остання проживала в квартирі № 33 до своєї смерті, тобто до вересня 2007 року. За життя померла не скористалась правом безкоштовної приватизації свого житла. Однак після її смерті до зазначеного житлового приміщення незаконно вселився [PERSON], дружиною якого є позивач по справі [PERSON] При цьому будь-яких документів, які є підставою для проживання в житловому приміщенні, [PERSON] не надав. Житлова комісія ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» спільно з профкомом та адміністрацією здійснює управління житлом підприємства, надаючи його для проживання працівникам, які потребують поліпшення житлових умов. ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» не приймав рішення щодо надання спірної квартири для проживання [PERSON] та [PERSON], а тому правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] не має. Також слід зазначити, що [PERSON], чоловік позивача, свого часу звертався до Малиновського районного суду м. Одеси з аналогічними вимогами. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2010 р. у справі №2-7696/2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.04.2011 р. [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Приймаючи рішення зазначеними судовими інстанціями було встановлено незаконність проживання позивача в спірній квартирі. Окрім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2012 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.10.2012 р. були задоволені позовні вимоги ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» та виселено [PERSON] з спірної квартири. Підставою задоволення позовних вимог стало встановлення судами факт незаконного проживання останнього в квартирі. З урахуванням викладеного вбачається, що [PERSON], з метою затягування звільнення приміщення звернулась до суду з аналогічними позовними вимогами, які в же розглядались раніше судами різних інстанцій за позовом її чоловіка, [PERSON], та з тих же підстав. ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» звернувся до суду із зустрічною позовною заявою та просив виселити [PERSON] з житлової квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» витрати по оплаті судового збору. У наступному судовому засіданні представником ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» надано до суду заяву про слухання справи за його відсутність, на зустрічних позовних вимогах наполягав у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] вважає обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] звернувся до суду із вимогою про залучення його до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору; просив відмовити у позовних вимогах [PERSON], виселити її з квартири [ADDRESS] з усіма особами, що мешкають з нею; визнати за [PERSON], право користування житловою квартирою [ADDRESS] і визнати право власності на квартиру [ADDRESS]; вселити [PERSON], в квартиру [ADDRESS] посилаючись на таке. На балансі ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» перебуває житловий будинок [ADDRESS], який свого часу був побудований за кошти ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів». В 1990 році кв. 33 була виділена для проживання в ній працівнику ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» - [PERSON]. Остання проживала в кв. 33 до своєї смерті, тобто до вересня 2007 року. За життя померла не скористалась правом безкоштовної приватизації свого житла. На даний час до зазначеного житлового приміщення незаконно вселилась [PERSON] При цьому будь-яких документів, які є підставою для проживання в житловому приміщенні, [PERSON] не надавала. Рішенням Житлової комісії колективу трудящих ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» від 23.01.2008 року зазначена квартира після смерті [PERSON] була передана [PERSON] для постійного проживання в ній, оскільки він із своєю сім'єю з 1977 року перебуває на квартирному обліку ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів», який не приймав рішення щодо надання спірної квартири для проживання [PERSON] та [PERSON], а тому правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] не має. [PERSON], чоловік позивачки, свого часу звертався до Малиновського районного суду м. Одеси з аналогічними вимогами. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2010 року у справі № 2-7696/2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.04.2011 року, [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Приймаючи рішення зазначеними судовими інстанціями було встановлено незаконність проживання позивача в спірній квартирі. Під час розгляду зазначеної цивільної справи судами не встановлено законних підстав для визнання за [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] що свідчить про незаконне проживання в ній [PERSON], так само, відповідно і самої [PERSON] Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.10.2012 року, були задоволені позовні вимоги ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» та виселено [PERSON] з спірної квартири. Підставою задоволення позовних вимог стало встановлення судами факту незаконного проживання останнього в квартирі. З урахуванням викладеного вбачається, що [PERSON]., з метою затягування звільнення приміщення звернулась до суду з аналогічними позовними вимогами, які вже розглядались раніше судами різних інстанцій за позовом її чоловіка, [PERSON] та з тих же підстав. Третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в особі Малиновського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вражає позов [PERSON] таким, у якому необхідно відмовити у повному обсязі, позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] підлягає частковому задовольнити, а зустрічний позов ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» суд вважає таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. В судовому засіданні судом встановлено, за рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів № 412 від 07.09.1996 року належному ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» гуртожитку для малосімейних за адресою [ADDRESS] було змінено статус, та зобов'язано Іллічівський райвиконком видати ордера на квартири громадянам, які їх займають. Житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів», що підтверджується довідкою № 154 від 02.12.2010 року ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів». Листом № 1431/01-20 від 19.04.2012 року Малиновська районна адміністрація Од еської міської ради підтвердила, що житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі ЖКЕП «Радіалка» ВАТ «Одеський завод радіально свердлильних верстатів». Крім того, судом встановлено, що ЖКЕП «Радіалка» сплачує земельний податок на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відповід но до листа ДПІ у Малиновському районі м. Одеси № 8190/9/15-3 від 08.05.2012 року. В 1990 року квартира №33 була виділена для проживання в ній працівнику ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» - [PERSON]. [PERSON] проживала в квартирі № 33 до своєї смерті, тобто до вересня 2007 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28 вересня 2007 року, запис № 8478. Після смерті [PERSON] у спірну квартиру вселилась [PERSON] зі своєю сім'єю, без будь-яких правових підстав для проживання оскільки ВАТ «ОЗРСВ» не приймав рішення щодо надання спірної квартири для проживання [PERSON] з сім'єю, що підтверджується випискою з домової книги про склад сім'ї № 207 від 20.08.2007 року; актом ЖКЕП «Радіалка» від 12 листопада 2012 року та довідкою ЖКЕП «Радіалка» вих. №131 від 08 травня 2012 року. [PERSON] суду не надала доказів законного вселення її з сім'єю в спірну квартиру. З Протоколу сумісного рішення адміністрації і президії профкому ВАТ «ОЗРСВ» від 23.01.2008 року вбачається, що квартира [ADDRESS] надана [PERSON]. [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на факт сумісного проживання з померлою [PERSON] однією сім'єю з 2004 року по день її смерті і те, що вона здійснила її поховання і після її смерті продовжує проживати у спірній квартирі та сплачує за комунальні послуги. До суду надані ксерокопії заяв [PERSON] на адресу ЖКЕП «Радіалка» та відповіді на листи, які позивач вважає доказами її проживання в спірній квартирі. Копії квитанцій до прибуткового касового ордеру договорів-замовлень на організації проведення поховання [PERSON], в яких [PERSON], чоловік позивача, зазначений як замовник, не підтверджує факт проживання з померлою однією сім'єю у спірній квартирі і не може бути підставою для визнання за ним право користування даною квартирою. Описаним вище документам надавалася належна оцінка судовим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2010 р. у справі №2-7696/2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.04.2011 р., за яким на підтвердження зазначених обставин представник позивача надав суду копію листа Директора ЖКЕП «Радіалка», в якому зазначено, що [PERSON] в серпні 2007 р. зверталась з документами на приватизацію квартири з метою її переоформлення на [PERSON]; акту від 26.03.2010 р., в якому підтверджено факт проживання [PERSON] зі [PERSON] однією сім'є з 2004 р. по день її смерті, факт його проживання за даною адресою і сплати комунальних послуг, а також довідку від 27.03.2010 р. про його проживання за даною адресою з 2004 р. по теперішній час. Аналогічні документи надані представником [PERSON] від імені адміністрації ЖКЕП «Радіалка». Представник відповідача пояснив, що дані довідки не реєструвались і не видавались будь-ким з адміністрації підприємства. Таким чином, суд не приймає до уваги зазначені копії документів як докази у справі через недопустимість відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України. Отже, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON] з померлою [PERSON] однією сім'єю з 2004 року по день її смерті у спірній квартирі нічим не підтверджується, та не дає підстав для визнання за нею права користування спірним приміщенням. Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям утворюють громадський житловий фонд. Згідно ст. 18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно зі ст. 19 ЖК України управління громадським житловим фондом здійснюється органами управління колгоспів та інших кооперативних організацій, їх об'єднань, органами профспілкових та інших громадських організацій відповідно до їх статутів (положень). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. На підставі ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі у разі смерті наймача вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що [PERSON] не належить до членів сім'ї померлого наймача [PERSON], з якою згідно довідки від 01.11.1991 року проживала дочка [PERSON], 1980 року народження, судом не встановлено законних підстав для визнання за позивачем права користування спірною квартирою, зобов'язання укладення договору найму житлового приміщення, відкриття особового рахунку, встановлення способу виконання рішення суду шляхом реєстрації місця проживання. Судом встановлено, що [PERSON] звертався із позовом до Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, ЖКЕП «Радіалка», ВАТ «Одеський завод ра діально-свердлильних верстатів» про визнання права користування та зобов'язання взяти на реєстраційний облік в квартирі [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2010 року в задово лені позовних вимог [PERSON] було відмовлено, оскільки судом було встановлено, що він не належить до членів сім'ї померлого наймача [PERSON], та відсутні підстави для визнання за ним права користування спірною квартирою та взяття його на облік за ад ресою її розташування. Зазначене рішення суду було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Оде ської області від 13.04.2011 року, якою встановлено, що [PERSON] не набув права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2012 року виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] та стягнуто з нього на користь ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» витрати по оплаті судового збору у розмірі 94,10 грн. Апеляційним судом Одеської області від 17 жовтня 2012 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2012 року залишено без змін. В цьому судовому засіданні [PERSON] був притягнутий до участі у справі в якості третьої особи свідчив про те, що вже [PERSON] з 2004 року проживала однією сім'єю зі [PERSON] Показання свідків [PERSON], [PERSON] судом оцінюються критично, тому що носять суперечливий характер. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле примі щення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допус кається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судо вому порядку. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можли вість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчи нення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 131 ЖК України порядок користування гуртожитками визначається Примірним положенням про гуртожитки (затверджене Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208). Згідно зі ст. 132 ЖК України працівники підприємств, установ, організацій, які оселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Главою 4 (користування гуртожитками) ЖК Української РСР не врегульовані житлові відносини стосовно виселення особи із жилого приміщення у разі самоуправного зайняття нею жилого приміщення, а також щодо визнання права на жиле приміщення у гуртожитку, зобов'язання укласти договір найму жилого приміщення та визнання ордеру недійсним. Тому, виходячи із загальних положень про аналогію закону, суд застосовує норми ЖК Української РСР, що регулюють подібні за змістом житлові відносини. Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового Кодекс Української РСР визначено, що осіб, які самоправно за йняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що вимоги про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], яка перебуває на балансі ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів», підлягають задоволенню у зв'язку з відсутністю у [PERSON] права на проживання у спірній квартирі, набутого у встановленому законом порядку. Крім того, судом встановлено, що згідно протоколу сумісного рішення адмініст рації ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» від 23.01.2008 року спірне житло у встановлено законом порядку було виділено [PERSON], на підставі того, що він є кадровим робітником на Одеському заводі радіально-свердлильних верстатів з 1972 року та потребує поліпшення житлових умов. [PERSON] не отримав ордеру, оскільки надане йому житлове приміщення було безпідставно зайнято [PERSON] та [PERSON]. ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» змінило своє наймену вання на Публічне акціонерне товариство «Одеський завод радіально-свердлильних верс татів» відповідно до п. 1.2 свого Статуту в редакції від 18.01.2012 року. Згідно зі ст. 6 та ч. 1 ст. 127 Житлового кодексу України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. За змістом ст. ст. 127 ч. 1, 128 ч. ч. 1, 2, ст. 129, 130 ЖК Української РСР порядок надання жилої площі у гуртожитках визначається законодавством, ЖК Української РСР та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа у гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації, підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Враховуючи встановлені по справі обставини, визнання вимог [PERSON] відповідачем ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів», суд вважає, що законні права та інтереси [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом визнання за [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] та вселенням [PERSON] в кватиру № 33 в будинку [ADDRESS]. В частині визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] слід відмовити, оскільки суд не вбачає законних підстав для такого визнання в судовому порядку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає задовольнити вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 114,70 грн. та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» сплачений судовий збір в сумі 114,70 грн.

Outcome: partial