Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та зняття арешту з майна, посилаючись на те, що вони з [PERSON] з квітня 2007 року перебували у фактичних сімейних відносинах, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 23 січня 2009 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Кіровоградської області між сторонами було зареєстровано шлюб. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 червня 2015 року шлюб припинено. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. За період спільного проживання було придбано наступне нерухоме майно: 27 листопада 2007 року придбано квартиру під номером 7 в місті Кіровограді по вулиці Калініна, 13 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2764 та квартиру під номером 6 в місті Кіровограді по вулиці Калініна, 13 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2767; 06 березня 2008 року були придбані квартири за номерами 4, 5, 8 в місті Кіровограді по вулиці Калініна, 13 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром відповідно № 610, № 603, № 616; 02 квітня 2008 року була придбана квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу даної квартири посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 322. Набувачем майна по вказаним договорам був [PERSON] Оскільки при розірванні шлюбу питання щодо поділу майна подружжя не ставилося, позивач звернулася в суд з даним позовом та просить в порядку поділу спільно нажитого разом з [PERSON] майна, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], визнавши при цьому її спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, обставини, викладені у змісті позову не спростовував. Представник відповідача - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся. Представник відповідача - ПАТ «Імексбанк» в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надавав суду заперечення та заяву про застосування строків позовної давності і просив відмовити в задоволенні позову. Сторони надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю в судове засідання, призначене на 29.03.2017 року. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. У пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку . Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка жінки є набуте ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 179 ЦПК). Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, покази свідків: [PERSON], [PERSON], враховуючи пояснення сторін, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 квітня 2007 року по 22 січня 2009 року. Відповідно вищезазначені обєкти нерухомості придбані у період з 01 квітня 2007 року по 22 січня 2009 року та оформлені на імя [PERSON] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Стаття 69 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісне власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що позивач в порядку поділу майна подружжя просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], та відсутність заперечень відповідача щодо такого варіанту поділу, суд вважає за можливе визнати право власності на вказану квартиру за [PERSON], припинивши право власності [PERSON] На даний час позивач змінила своє прізвище з бугайової на Білоусову після реєстрації шлюбу 16.12.2016 року. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не вправі розпоряджатися майном на яке накладено арешт, що порушується її право власності, тому суд вважає, що вимога позивача про зняття арешту з майна підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що не підлягає задоволенню заява ПАТ «Імексбанк» про застосування строків позовної давності до даних правовідносин, так як позивачкою не ставляться вимоги про визнання чи не визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсним або дійсним, тому розгляд даної заяви в даній справі не відповідає вимогам чинного законодавства. На підставі викладеного і

Outcome: approved