Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а саме, вона є дочкою [PERSON], яка померла 12 червня 2017 року, посилаючись на те, що через наявність розбіжностей у написанні імені її матері в правовстановлюючих документах, вона буде не в змозі оформити належним чином своїх спадкових прав в нотаріальній конторі на спадкове майно. Також, позивач просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини, посилаючись на те, що 12 червня 2017 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок. Як до, так і після її смерті позивач особисто користувалась вказаними майном. Крім того, позивач доглядала матір, разом з нею проживала, а тому в силу своєї юридичної необізнаності вважала, що вона фактично прийняла спадщину і тому їй необхідно звернутися до нотаріальної контори після 6 місяців для оформлення спадкових документів. 16 січня 2018 року позивач звернулася в Тернопільську районну державну нотаріальну контору для написання заяви про прийняття спадщини та для оформлення спадкового майна, однак, їй надали інформаційну довідку, відповідно до якої, остання вчасно не звернулася до нотаріальної контори і являється такою, що спадщину не прийняла. Позивач пропустила лише 4 дні для звернення до нотаріальної контори. Тобто, вона мала звернутися до 12 січня 2018 року. Заповіту спадкодавець за життя не складала. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Представник [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не зявився, однак попередньо подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак попередньо подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії ІV-УР № 2257091, видане 21.02.1962 р. Микулинецьким ЗАГС Тернопільської області, актовий запис № 33, вбачається, що 14.10.1958 р. народилася [PERSON]. Мати позивача у даному свідоцтві значиться як [PERSON]. У свідоцтві про смерть серії І-ИД № 224680, видане 13.06.2017 р. виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 09, імя матері позивач значиться як [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД № 344900, вбачається, що 07.08.1982 р. між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб, після якого її прізвище змінилось із [PERSON] на [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ИД № 255209, - 06.11.1993 р. між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб, після якого прізвище позивача змінилось із [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження матері позивача, серія І-ИД № 467115, вбачається, що ім'я її матері значиться як [PERSON], дівоче прізвище [PERSON]. Згідно із свідоцтва про одруження мої батьків серії ІІ-АГ № 1054140, - 04.12.1957 р. був укладений шлюб між матір'ю позивача [PERSON] та батьком позивача [PERSON], після реєстрації одруження прізвище матері позивача присвоєно [PERSON]. Через дану розбіжність у написанні імені матері заявника у вищевказаних правовстановлюючих документах, заявник не може належним чином оформити спадкові права, оскільки виник сумнів щодо родинних відносин заявника та її матері. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року з наступними змінами і доповненнями «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] надали суду покази про те, що [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла 12 червня 2017 року. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, беручи до уваги покази свідків, а також той факт, що заявник є спадкоємцем після смерті своєї матері та юридично оформити спадщину у неї не має можливості, а тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла 12 червня 2017 року. Крім цього, судом встановлено, що 12 червня 2017 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 224680, видане 13.06.2017 р. виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 09. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,40 га, цільове призначення якої для ведення сільського господарства, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ТР № 003885, виданого на підставі рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів від 14 серпня 1999 року № 32, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38. У судовому засіданні зясовано, що на час смерті [PERSON], яка була зареєстрована одна, разом з померлою проживала без реєстрації і здійснювала за нею догляд її дочка [PERSON], що стверджується довідкою № 25 від 10.01.2018 р. [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В силу статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із вимогами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 16 січня 2018 року позивач звернулася в Тернопільську районну державну нотаріальну контору для написання заяви про прийняття спадщини та для оформлення спадкового майна, однак, їй надали інформаційну довідку, відповідно до якої, остання вчасно не звернулася до нотаріальної контори і являється такою, що спадщину не прийняла. У судовому засіданні зясовано, що позивач не змогла скористатися своїм правом на прийняття спадщини у визначені законодавством строки, оскільки після смерті її матері вона знаходилась в дуже пригніченому стані, оскільки вона була для неї дуже близькою людиною. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Виходячи з зазначених положень закону, строк прийняття спадщини після померлої [PERSON] закінчився 12 січня 2018 року, тобто позивач пропустила чотири дні для звернення до нотаріальної контори. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи те, що в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін, суд приходить до переконання, що позивач після смерті її матері знаходилась в дуже пригніченому стані, оскільки вона була для неї дуже близькою людиною, а також, в силу своєї юридичної необізнаності вважала, що вона фактично прийняла спадщину, а тому, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини за законом на спадкове майно. Враховуючи, що строк прийняття звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, суд вважає, можливим визначити їй додатковий строк у три місяці для подання такої заяви. За таких обставин, враховуючи наданні у позові обґрунтування позивача, суд вважає, що причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини є поважними, з метою захисту прав та інтересів позивача по справі, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визначити позивачу додатковий строк у три місяці, який починає перебігати з моменту набрання рішення суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті померлої 12 червня 2017 року [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved