Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ОК «Житлово- будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» та просила зобов`язати відповідача повернути їй 87104,16 гривень та стягнути з відповідача моральну шкоду розміром 25 000 гривень. В обґрунтування позову позивачка посилалася на наступне, 27 лютого 2014 року вона уклала з Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» договір № 27/02/14-1 (про участь в кооперативі на правах асоційованого члена) у відповідності до якого визначено об`єкт пайових внесків однокімнатну квартиру під [ADDRESS] . На виконання вказаного договору [PERSON] здійснила сплату першого пайового внеску на суму 92 664 гривні, еквівалент 10 266 доларів США на час внесення. Проте у подальшому, у зв`язку зі зміною фінансової ситуації [PERSON] припинила внесення платежів та звернулась до керівництва ЖБК з проханням розірвати договір та повернути їй сплачений пайовий внесок. На сьогоднішній день договір, хоча і розірваний, але коши позивачці повернуті так і не були. У зв`язку з викладеним позивачка вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу «Південна будівельна компанія» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Згідно ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки відповідача неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, 27 лютого 2014 року між ОК «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» та [PERSON] укладено договір про участь в кооперативі на правах асоційованого члена №27/02/14-1 у відповідності до якого ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» - прийняв [PERSON] до членів кооперативу задля забезпечення житлом шляхом побудови об`єкту житла, ведення в експлуатацію и обслуговування об`єкту будівництва, а асоційований член зобов`язалась дотримуватись статуту ЖБК рішень органів управління ЖБК, вносити пайові внески, членські та додаткові внески у встановлені договором строки (а.с.8). На виконання договору [PERSON] передала до ОК «Житлово- будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» пайовий внесок розміром 962664 гривні, про що свідчить копія квитанції №27/02/14-1 від 27 лютого 2014 року (а.с. 14). Голова ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» А.О. Новгродська 25 вересня 2017 року за вих №25/09-17 надіслала [PERSON] повідомлення про розірвання договору, виключення її із асоційованих членів через несплату вартості пайового внеску. Та повідомила [PERSON] , що грошові кошти у сумі 55 598 гривень будуть повернуті їй протягом десяти банківських днів з моменту викупу об`єкта пайового внеску (а.с.17). Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що судовим розглядом не встановлено порушення прав позивача. Так відповідач скориставшись своїм правом передбаченим п.4.4 договору розірвав договір із позивачем, про що повідомив [PERSON] листом від 25 вересня 2017 року. Відповідно до пункту 4.4 обв`язок відповідача повернути сплачені [PERSON] кошти виникає з часу викупу об`єкту пайового внеску. Судовим розглядом не встановлено факту реалізації об`єкту пайового внеску(квартири) Виходячи з недоведеності неправомірних дій відповідача безпідставними є також і вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Виконання цивільного обов`язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). За змістом положень ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 615 ЦК, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Ч.5 ст. 653 ЦК України, передбачено, що у випадку якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до пунктів 3 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed