Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість згідно договору позики від 28 квітня 2016 року, а саме 856 458 грн. 00 коп. - основного боргу, 240\~967,34 грн. нарахованих відсотків, 3% річних в сумі 39\~572,86 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 28 квітня 2016 року [PERSON] позичив [PERSON], кошти в сумі 30 000,00 доларів США, які зобовязувався повернути в строк до 28 травня 2016 року, про що надав письмову розписку. 12 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1 зазначеного договору, первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з договором позики від 28.04.2016 р., який укладений між [PERSON] та [PERSON] у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, шляхом складення боржником розписки про отримання позики від первісного кредитора, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним Договором. Зазначив, що із цього договору випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобовязаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (у тому числі з правом вимоги у Боржника основного боргу, відсотків й користування позикою, виплат, повязаних з простроченням виконання зобовязання, неустойки тощо), (п. 2 Договору про відступлення права вимоги). Таким чином вважає, що до [PERSON] перейшло право вимоги за договором позики, яке належало [PERSON], включаючи право на отримання суми боргу за договором позики. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак [PERSON] ухиляється від виконання зобовязання та не реагує на її вимоги. Оскільки, договором позики не було передбачено сплати процентів за користування грошовими коштами, не було застереження щодо безпроцентної позики, позивач вважає, що з підстав, передбачених ч.1 ст.1048 ЦК України, має право на одержання процентів. Їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що підлягають сплаті щомісяця до дня повернення позики. Із часу повернення позики, а саме із 28 травня 2016 року і до 29 січня 2018 року, згідно наданого розрахунку, розмір нарахованих відсотків складає 240\~967,34 грн., а 3% річних - 39\~572,86 грн., які позивач просить стягнути з [PERSON] в її користь. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив, подав суду відзив на позовну заяву, згідно якого вказує на те 28 квітня 2016 року за місцем проживання [PERSON] прийшли [PERSON], житель м. Борщів та [PERSON], житель м. Чортків та, погрожуючи зброєю, почали вимагати, щоб [PERSON] написав письмову розписку про те, що позичає у [PERSON] гроші в сумі 30\~000, 00 доларів США. [PERSON] та [PERSON] дали [PERSON] взірець розписки та заставили переписати її зміст. На протязі року, після даної події він не зустрічався ні з [PERSON], ні з [PERSON] Але з квітня 2017 року і до цього часу [PERSON] та [PERSON], через [PERSON], яка є дочкою співжительки батька [PERSON], вимагають у нього гроші в сумі 30\~000 доларів США. По даному факту СВ Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ст. 189 КК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] надав суду пояснення відповідно до яких зазначив, що грошових коштів від [PERSON] він не отримував, розписку написав за його вказівкою, оскільки йому адвокатом [PERSON] надавалась правова допомога по кримінальному провадженні. Крім цього, зазначив, що підтвердженням того, що він написав розписку за вказівкою є зазначення у ній тієї обставини, що у випадку спору щодо несвоєчасного або не повернення позики, погодився на розгляд справи в Тернопільському міськрайонному суді. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. \~ \~ \~ \~Згідно, наявного при матеріалах справи договору про відступлення права вимоги від 12 квітня 2017 року, Первісний кредитор ([PERSON]О.) передає належне йому право вимоги згідно з договором позики від 28.04.2016 року (основний договір), який укладений між [PERSON] та [PERSON] у порядку, передбаченому ч.2 ст.1047 ЦК України, шляхом складення Боржником розписки про отримання позики від Первісного кредитора, а Новий кредитор ([PERSON]В.) приймає право вимоги, що належить Первісному кредитору за Основним договором. Пунктом 2 зазначеного Договору про відступлення права вимоги від 12 квітня 2017 року передбачено, що із цього договору випливає, що Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в зобовязаннях, що виникли з Основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору (у тому числі з правом вимоги у Боржника основного боргу, відсотків за користування позикою, виплат, повязаних з простроченням виконання зобовязання, неустойки тощо). Як вбачається із письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, [PERSON], проживаючий [INFO], 28.04.2016 року отримав у позику у [PERSON]Ою грошові кошти в розмірі 30\~000 доларів США, та зобовязався повернути їх в строк до 28.05.2016 року. У ній зазначено, що у випадку спору щодо несвоєчасного повернення чи не повернення позики, позичальник згідний на розгляд справи в тернопільському міськрайонному суді. Як вбачається із інформації викладеній в листі Борщівського відділення поліції Чортківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільської області №3037/102/03-2018 від 18.04.2018 р., 27.03.2018 року згідно ухвали слідчого судді Борщівського районного суду внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за зверненням [PERSON] від 26.02.2018 року та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 1218210050000080 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України. В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №1218210050000080 місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] не встановлено, а тому відповідно дані особи не допитані. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~ \~ \~ \~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. \~ \~ \~ \~Аналогічні по суті висновки містяться і у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 від 08.06.2016 р. у справі № 6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417\~ЦПК України є обовязковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). \~ \~ \~ \~Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України). \~ \~ \~ \~Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. \~ \~ \~ \~Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. (Зазначені висновки відображені у постанові судової палати у цивільних та господарських справах ВС України від 05 липня 2017 року у справі №6-459цс17). \~ \~ \~ \~Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази надані сторонами суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики не підлягає до задоволення. Суд вважає, що у договорі про відступлення права вимоги від 12 квітня 2017 року, відповідно до якого позивач набув права вимоги по стягненню заборгованості за розпискою, яка була складена відповідачем від 28 квітня 2016 року, сторонами не було передбачено обсяг та зміст прав (конкретна сума основного боргу, відсотків за користування позикою, виплат, повязаних з простроченням виконання зобовязання, неустойки тощо), які перейшли до нового кредитора ([PERSON]В.), які є істотними умовами цього договору, а тому суд вважає, що позивач не вправі ставити вимоги до відповідача щодо стягнення боргу, як новий кредитор, у розмірах визначених ним, у тому числі відсотків та трьох відсотків річних, як відповідальність за його невиконання. При цьому, суд зазначає, що у спірному договорі про відступлення права вимоги від 12.04.2017 року, а саме у пункті 1 не вказано суму боргу за договором позики від 28.04.2016 року, який було укладено між [PERSON] та [PERSON], право вимоги якої первісний кредитор передає новому кредитору, у тому числі вимоги щодо стягнення відсотків та застосування відповідальності за неналежне виконання зобов»язань. Також суд зазначає, що у пункті 2 зазначеного спірного договору про відступлення права вимоги також сторонами не зазначено обсягу та умов зобов»язань, які передаються новому кредитору та які існують на момент його укладення. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку що позивачем не доведено факт передачі йому первісним кредитором ([PERSON]О.) права грошової вимоги за договором позики від 28.04.2016 року, відповідно до договору про відступлення права вимоги від 12 квітня 2017 року, а тому у задоволенні позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: dismissed