Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина. У позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього сина позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. На даний час малолітня дитина мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує державну допомогу, проте цих коштів вкрай не вистачає. Відповідно до положень СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Однак, відповідач ухиляється від вказаного обов`язку по утриманню жінки з якою проживає малолітня дитина, матеріальної допомоги не надає, не приймає участі у забезпеченні потреб дитини, хоча має таку можливість. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини, у розмірі 1/6 частки від його доходу до досягнення сином трьох років. Позивач, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, у позові просила розгляд справи здійснити в порядку спрощеного провадження. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. Між тим, 15.12.2020 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У зв`язку з цим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В свою чергу, у ч .2 ст. 91 СК України зазначено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінивши надані по справі докази, судом встановлено, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах. Разом із тим, як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, під час спільного проживання у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №155. Дитина проживає разом з позивачем по справі та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу, що підтверджується довідкою про отримання допомоги, виданої управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради № 4971 від 14.08.2020. Позивач не працює, не має прибутку, оскільки доглядає дитину, потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, тоді як відповідач є працездатною особою, фізично здоровий, офіційно працевлаштований, працює машиністом тепловоза у ПАТ «Кривбасзалірудком», тому має можливість надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача, а також факт визнання позову останнім у повному обсязі, і визначає аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 03 вересня 2020 року та до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дружини за один місяць згідно із положеннями статті 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved