Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до об'єднаної територіальної громади м. Марганця в особі Марганецької міської ради Дніпропетрвської області про визнання права власності на гараж та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову хазначила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який 10.12.1992 року склав заповіт за яким все своє майно заповідав їй, [PERSON] За життя [PERSON] було віділено земельну ділянку для гаражного будівництва по [ADDRESS]. У 1990 році [PERSON] побудував гараж площею 27 кв.м. На підставі рішення Марганецької міської ради від 15.04.2004 року [PERSON] отримав у власність земельну ділянку для гаражного юудівництва площею 0,0027 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS]. 12.05.2005 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру, гараж та земельну ділянку для обслуговування гаражу. У встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса з заявою про відкриття спадщини після смерті чоловіка. Нотаріу видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гараж та земельну ділянку для обслуговування гаражу по [ADDRESS] оскільки відсутні правовстановлюючі документи на це спадкове майно. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на гараж площею 27 кв.м. та земельну ділянку для обслуговування гаражу площею 0,0027 га. по [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, про слухання справи повідомлявся належним чином. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, вивчивши копію спадкової справи № 2-2016, яка була заведена після смерті [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 21.11.1970 року РАГС м.Марганець Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 21.11.1970 року, актовий запис №469. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.9). 10 грудня 1992 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав дружині - [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.10). У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурного М.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Кучугурного М.А. від 05.03.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розташованої по [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на це спадкове майно (а.с.11). Постановою приватного нотаріуса Кучугурного М.А. від 29.01.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гараж без номеру розташованого по [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на це спадкове майно (а.с.12). Відповідно до ст.125 ЗК України України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст.126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. 12 травня 2005 року [PERSON], на підставі рішення Марганецької міської ради № 482-23/ХХІV від 15.04.2004 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП №032754, згідно якого є власником земельної ділянки площею 0,0027 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] розташованої по [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для гаражного будівництва, що підтверджується копією державного акта (а.с.16-17). 17 вересня 2018 року ДОКП «Марганецьке бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на гараж, розташований по [ADDRESS], замовником якого є [PERSON], згідно якого гараж б/н по [ADDRESS] побудований у 1990 році (а.с.13-14). Згідно інформації щодо відповідності місця розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм, гараж б/н, загальною площею 27,0 м.кв. побудований у 1990 році по [ADDRESS] та відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та вимогам містобудівної документації «Генеральний план - коригування, м.Марганець» (а.с.15). Згідно з правилами статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] померлого [INFO], відкрилася спадщина на гараж б/н, площею 27 кв.м., розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0027 га, наданої для будівництва вищевказаного індивідуального гаража. За ст. 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Як зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Також, відповідно до ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянко, на якій вони розміщені. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно до вимог ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 328, 392 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивача є неотримання спадкодавцем за життя правовстановлюючого документа на вказане майно, хоча право власності на спадкове майно ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємців права власності на таке майно. Враховуючи, що право позивача на спадкове майно не визнається, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно в нотаріальному порядку, що свідчить про наявність порушеного права, суд, з метою захисту порушених та невизнаних прав позивача, приходить до висновку про задоволення позову та визнанні права власності на майно.

Outcome: approved