Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась у суд із позовом до відповідача [PERSON], у якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 20 вересня 2008 року та зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2741; після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне - «[PERSON]»; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що сімейне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки, протилежність поглядів на шлюб і сім'ю. Останніх два роки спільно не проживають та не ведуть господарства. Фактично шлюбні відносини припинились остаточно та існують лише формально. Примирення та збереження сім'ї неможливе. Від шлюбних відносин у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем. Відтак, між сторонами виник спір про право, а тому просить у відповідності до ст. ст. 105, 109, 112, 113 Сімейного кодексу України задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідачем не подано на позов відзив, який містив би заперечення на позов. 05 липня 2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. 31 липня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 31 липня 2018 року позивачкою подано в суд заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримую повністю та просить такі задовольнити. 31 липня 2018 року відповідачем подано заяву у якій останній просить розірвати шлюб. Разом із тим, наводить свої причини, які стали обставинами для розірвання шлюбу: фактично сторони не проживають та не ведуть спільного господарства через не можливість проживання із тещою у одній квартирі. Остання провокує між нами постійні сварки, скандали, чинить тиск на позивачку, втручається у їх сімейне життя. Будь-які спроби щодо проживання окремо, не дали жодного результату, оскільки позивачка всіляко відмовляється від цього. У судовому засіданні відповідач просить розірвати шлюб. Разом із тим, просить суд врахувати наведені у заяві від 31.07.2018 обставини дійсної причини подання позивачкою позову до суду. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 20 вересня 2008 року сторони уклали шлюб у приміщенні міського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис за № 2741. Ця обставина підтверджена оригіналом свідоцтвом про шлюб від 20.09.2008 серії [NUMBER]. У зв'язку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивачка [PERSON] звернулась в суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частини 1 статті 112 цього Кодексу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Протягом останніх двох років сторони проживають окремо, а відтак, спільного господарства не ведуть та шлюб існує формально. Відповідні аргументи позивачки були визнані відповідачем у наданих суду поясненнях у судовому засіданні, а тому не підлягають доказування у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Наведені аргументи позивачки стосується предмету доказування та враховується судом при ухваленні рішення. Встановлені судом обставини є дійсними причинами для спірного позову про розірвання шлюбу. Попри те, суд бере до уваги, що у сторін від шлюбних відносин народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження /арк. спр. 3/. Таким чином, аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що позов підставний, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачем у позові та підтверджених у суді, в останньої відсутні які-небудь почуття до відповідача та збереження такого шлюбу суперечить її інтересам. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо припинення шлюбу, підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статті 112 Сімейного кодексу України та на яку вірно посилався позивач [PERSON] у поданому позові поряд із загальними нормами права закріплених у ст. ст. 105, 109 цього Кодексу. Аргументи відповідача про дійсні обставин для розірвання шлюбу, які наведені ним у письмовій заяві від 31.07.2018 та підтримані у наданих поясненнях у судовому засіданні 18.09.2018, суд оцінює критично, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. ст. 78, 79 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, враховуючи положення проаналізованих норм, наведені відповідачем дані, суд прийшов переконання, що ці обставини не підтверджені доказами, у відповідності до вказаних норм, а відтак суд такі відхиляє через недоведеність. Разом із тим, під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи, однак, не зазначались сторонами та стосувались предмету доказування. Щодо позовної вимоги про зміну прізвища позивача на [PERSON], суд прийшов наступного. Суд установив, що дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] - [PERSON], яке просить присвоїти у зв'язку із розірвання шлюбу. Дана обставини підтверджена свідоцтвом про одруження. Відповідно до ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 цього Кодексу у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, оскільки на день ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу не наступив момент припинення шлюбу - день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а відтак у такій вимозі позивачці [PERSON] необхідно відмовити за передчасністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем білінським Н.Б. при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджено квитанцією від, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial