Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Селидівської міської територіальної громади про визнання права на спадок, в якому зазначила, що вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2017 року по день смерті чоловіка - [INFO]. Вони з чоловіком мешкали разом за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS]. За життя батькові її чоловіка [PERSON] рішенням виконавчого комітету Селидівської районної ради за №390-22 від 27.09.1961 року надано право на індивідуальне будівництво на земельній ділянці під [ADDRESS] площею 600 кв.м. [PERSON] побудував житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який згідно інвентаризаційної справи Селидівського БТІ числиться за [PERSON] Батьки її чоловіка [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 05.04.1958 року. Мати її чоловіка [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які фактично вступили в управління та володіння в рівних долях спадковим майном, яке за життя належало [PERSON] Батько її чоловіка [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина, яку її чоловік [PERSON] фактично прийняв, оскільки мешкав з померлим батьком. При житті її чоловік звернувся до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округа Шарафєєвої І.В. з заявою про прийняття спадщини. Однак, спадок її чоловік [PERSON] не оформив, в зв'язку з тяжкою хворобою, в наслідок якої він помер [INFO]. Після смерті свого чоловіка [PERSON], вона звернулась до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округа Шарафєєвої І.В. 23.06.2018 року постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що підтверджує право власності на спадкове майно. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позивач просить визнати за нею право власності на спадок в вигляді житлового будинку [ADDRESS] а саме згідно відомостей технічного паспорту: А-1 житловий будинок житловою площею 32,6 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., п'-1 погріб, п-1 погріб., а-1 тамбур., а'- ганок., Б-1 літня кухня, б-1 тамбур до л.кухні., Н-1 навіс, Г-1 гараж, д-1 душ, У-1 убиральня, N' - паркан., N''- ворота, С-1 сарай, К-1 сарай, що залишилось після смерті [PERSON], [INFO] уродженця м. Селидове Донецької області, померлого [INFO] в м. Селидове Донецької області, в порядку спадкування за законом. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2018 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду Селидівського міського суду Донецької області від 05 листопада 2018 року по вищевказаній справ було замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначено підготовче засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05 грудня 2018 року по справі було продовжено строк підготовчого засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про судовий розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду надав заяву про розгляд справи в його відсутність, згідно з якою відповідач просить вирішити справу на розсуд суду. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.10.2012 року [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 10.02.2017 року, виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.02.2017 року, актова запис № 15. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно заяви [PERSON] про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, виконком Селидівської ради депутатів трудящихся надав [PERSON] дозвіл на проведення робіт по будуванню індивідуального житлового будинку, кухні, сараю, вбиральні, паркану, тротуару по адресу [ADDRESS]-а (дійсно по 27.09.1964 року). Згідно рішення виконавчого комітету Селидівської районної ради депутатів трудящихся №390-22 від 27 вересня 1961 р. [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] площею 600 кв.м. Згідно акту про відвід земельної ділянки від 23.10.1961 року, складеного представником Управління районного архітектора Селидівського району, на підставі рішення виконкому Селидівської районної ради депутатів трудящихся від 27.09.1961 року, [PERSON] виділена в натурі ділянка під індивідуальне будівництво в [ADDRESS], площею 600 кв.м. Згідно паспорту на садибний (індивідуальний ) житловий будинок, виготовленого станом на 03.01.2018 року, власником будинку [ADDRESS], зазначено [PERSON] Згідно довідки № 4 від 04.01.2018року, виданої КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] числиться за [PERSON]. Об'єкт складається з: : А-1- житловий будинок, житлова площа 32,6 кв.м, загальна площа 61,6 кв.м., надвірні будівлі та споруди: п'-1 погріб, п-1 погріб, а-1 тамбур, а' ганок, Б-1 л.кухня, б-1 тамбур до л.кухні, Н-1 навісм, Г-1 гараж, д-1 душ, У-1 убиральня, N' паркан, N'' ворота, С-1 сарай, К-1 сарай. Поштова адреса змінена: колишня [ADDRESS], теперішня [ADDRESS]. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1035 «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будинками, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» - будівлі та споруди не є самочинно побудованими (побудовані до 1992 року). Згідно довідки від 09.01.2018 року, виданої КП «Комунальник м. Селидове», за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1930 року народження, померлий [INFO] року по день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Разом з [PERSON] на день його смерті був зареєстрований син [PERSON], 1960 р. Згідно довідки від 09.01.2018 року, виданої КП «Комунальник м. Селидове», за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1930 р.н., по день смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Разом з [PERSON] постійно на день її смерті були зареєстровані: чоловік [PERSON], 1930 р.н., [PERSON], 1960 р.н., [PERSON], 1958 р.н. Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого станом на 03.01.2018 р., вбачається, що загальна площа будинку становить 61,6 кв.м, житлова площа будинку за адресою [ADDRESS], становить 32,6 кв.м, допоміжна 22,0 кв.м, складається з: житловий будинок А-1, надвірні будівлі та споруди: а1 тамбур;п'-1 погріб; п-1 погріб; а-1 тамбур; а' ганок; Б-1 л.кухня; б-1 тамбур до л.кухні; Н-1 навісм; Г-1 гараж; д-1 душ; У-1 убиральня; N' паркан; N'' ворота; С-1 сарай; К-1 сарай. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2018 року, виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2018 року, виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO]. Згідно п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України від 16.01.2003 року, положення даного кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України в постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ч. 1 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З наведеного вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] був чинним ЦК УРСР, нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) (ст. 549 ч. 1 п.1 ЦК УРСР). Таким чином, чоловік [PERSON] та син померлої [PERSON] були спадкоємцями за законом і фактично прийняли спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки станом на 07.09.1985 р. були зареєстрований разом із [PERSON] до дня її смерті за адресою: [ADDRESS], тобто у спірному житловому будинку. Суд звертає увагу, що на час відкриття спадщини після смерті батька [PERSON], також був чинним ЦК УРСР, тому син померлого є спадкоємцем за законом, який фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки станом на [INFO] р. був зареєстрований разом із [PERSON] до дня його смерті за адресою: [ADDRESS], тобто у спірному житловому будинку. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І.В. після смерті [PERSON], померлого [INFO] року: згідно заяви про прийняття спадщини від 22.12.2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвої І.В., про прийняття спадкового майна після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. Постановою приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу Донецької області Шарафєєвої І.В. від 29.12.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька- [PERSON] [PERSON] померлого [INFO] року, у зв'язку із відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І.В. після смерті [PERSON]: згідно заяви про прийняття спадщини від 23.07.2018 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвої І.В., про прийняття спадкового майна після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Постановою приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу Донецької області Шарафєєвою І.В. 23.07.2018 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не надано свідоцтва про право власності померлого на житловий будинок. Згідно відповіді № 09.11.2018 року № 1293/01-09 року, Першої селидівської державної нотаріальної контори надана інформація, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 322/1985. Надійшла заява про прийняття спадщини 17.09.1985 року за №446-85 від [PERSON] Михайловича- чоловіка померлої. Свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Також згідно Спадкового реєстру після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І.В., було заведено спадкову справу за № 106/2017. Свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Згідно даних Спадкового реєстру після смерті [PERSON], померлого [INFO], приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І.В., було заведено спадкову справу за № 71/2018. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд звертає увагу, що [PERSON] будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON], прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів може бути шляхом визнання права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved