Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визначити розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] - [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень з [PERSON], щомісячно до його повноліття; визначити розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] - [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень з [PERSON] щомісячно до 01 липня 2015 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти, на утримання малолітнього сина [PERSON] - [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] - [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до закінчення строку навчання доньки, тобто до 01 липня 2015 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона уклала шлюб 08 жовтня 1994 року після чого проживали сумісно та вели спільне господарство. Від шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню доньку [PERSON] - [INFO], та малолітнього сина [PERSON] - [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося і після тривалих суперечок, сварок і конфліктів, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва № 755/17591/14-ц від 03 вересня 2014 року її шлюб з відповідачем [PERSON] було розірвано. На даний час діти зареєстровані та проживають разом з нею. Їй особисто доводиться піклуватися про матеріальне забезпечення потреб дітей. Відповідач, періодично, на свій розсуд інколи надавав деяку матеріальну допомогу, але це мало не регулярний характер. Не дивлячись на її неодноразові переконання відповідача, що дітям потрібна допомога щоденно, він по теперішній час не надає їй ніякої системної матеріальної допомоги на утримання їхніх дітей. Її неодноразові звернення до відповідача, щодо належного виконанням ним своїх батьківських обов'язки ніякого результату не дали. Своєю поведінкою відповідач порушує права їхніх дітей, а особливо малолітнього сина. Їй самій дуже складно матеріально забезпечити дітей усім необхідним для гідного та здорового життя та виховання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що на утримання дітей спрямовується велика сума коштів. На утримання доньки [PERSON] в місяць витрачається близько 500 гривень на навчання, а також кошти на продукти харчування та проїзд. На утримання малолітнього сина [PERSON] також витрачається чимало коштів: на проїзд, на харчування, крім того син бажає також займатися боксом. Її ж зарплата не дозволяє в повній мірі утримувати дітей, вона отримує близька 500 гривень заробітної плати, близько 2000 гривень коштів від підприємницької діяльності. Також зазначила, що відповідач до розлучення допомагав продуктами харчування, за два місяці до розлучення давав близько 1000 гривень. Після ж розлучення відповідач взагалі не допомагає. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив суду, що всі витрати на дітей несе позивач, а саме купує продукти харчування, одяг, сплачує кошти за навчання. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив суду, що проживав з позивачем двадцять років. Він навіть продав квартиру та відкрив на ці кошти фірму позивачу. Він сплачував кошти за квартиру, купував продукти харчування, готував їжу, сплачував сину бокс, купував сину боксерські рукавиці, сплачує кошти за інтернет та мобільний телефон. Позивач же приходить додому о дванадцятій годині ночі, по господарству не робить нічого. Також, зазначив, що буде сплачувати аліменти в тому розмірі, що передбачений законом. Від дітей він також не відмовляється. Він в змозі сплачувати на утримання сина 500 гривень та на утримання доньки 200-250 гривень, як кошти за половину її навчання. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 1994 року та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року їх шлюб розірвано (а.с.3). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та малолітнього сина - [PERSON], [INFO] ( а.с.4, 5). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає також за зазначеною адресою. Як встановлено судом, відповідач офіційно не працює, є особою працездатного віку, інших утриманців не має, стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться. В судовому засіданні, відповідачем було зазначено, що останній утримує та надає матеріальну допомогу власним дітям. В той же час, достовірних та належних доказів матеріального утримання власних дітей, відповідачем суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176 гривень та прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується довідкою № 150 від 09 жовтня 2014 року, [PERSON] навчається на четвертому курсі 406 відділення денної не державної форми навчання ВНЗ Київського міського медичного коледжу І - ІІ рівня акредитації. Строк навчання з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2015 року (а.с. 22). Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. Таким чином, при визначені розміру аліментів, у відповідності до ст. 182 СК України, суд враховує як стан здоров'я та матеріальне становище позивача так і відповідача, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб. Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Судку України№3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог на пдставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що відповідач офіційно не працює, не має регулярного доходу, постійної матеріальної допомоги не надає, суд вважає за можливе в розрізі даного спору, позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 650 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка навчається у Вищому навчальному закладі Київський міський медичний коледж, аліменти в розмірі 600 гривень, щомісячно, до закінчення навчання, що буде складати половину від визначеного Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розміру прожиткового мінімуму. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: partial