Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в подальшому уточненим, просила визнати за нею право власності на автомобіль марки LEXUS RX400, 2008 року випуску, номер шасі № JTJHW31U882860018, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС197113, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 21.01.2009 року; зняти арешт з вказаного автомобіля, накладений [PERSON] відділом державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області з виконання виконавчого документа №522/15813/15-ц, виданого 1.04.2016 року Приморським районним судом міста [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на наступне. 31.12.2009 року [PERSON] придбала у [PERSON] спірний автомобіль, який належав відповідачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС 197113, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 21.01.2009 року. Продаж вказаного автомобіля здійснено за грошові кошти в українських гривнях в розмірі еквівалентному 43\~500,0 доларів США, які позивачка передала, а відповідачка отримала. Передача зазначеного автомобіля від продавця покупцю відбулася 31.12.2009 року, додатково сторони домовились звернутись до відповідних повноважних органів щодо перереєстрації транспортного засобу після свят, тобто у січні 2010 року. Проте, під час звернення позивачки до РЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Одеській області щодо реєстрації цього автомобіля [PERSON] стало відомо, що у січні 2010 року на цей автомобіль накладено арешт слідчим відділом УСБУ в Одеській області та вже згодом, у жовтні цього року, цей автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальній справі та переданий на відповідальне зберігання позивачці. Позивака виконала всі зобовязання за договором купівлі-продажу спірного автомобілю, проте відповідачка ухиляється від обовязку перереєстрації цього транспортного засобу, чим порушує право позивачки розпорядження належним їй автомобілем. Разом з цим, [PERSON] стало відомо, що постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], в ході виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2016 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, накладено арешт на цей спірний автомобіль. Вказані дії призводять до неможливості для позивачки розпоряджатися автомобілем та оформлення права власності позивача в порядку, передбаченому чинним законодавством, з огляду на що [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. У судове засідання зявився представник відповідача [PERSON] [PERSON], який від імені відповідачки позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги від імені [PERSON] підтримувала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судове засідання сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, їх представників, представлених письмових доказів. Щодо фактичних обставин справи. Згідно із розпискою, складеною 31 грудня 2009 року [PERSON], за якою остання отримала оплату за автомобіль марки Lexus RX400, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], суму у розмірі 43\~500,0 доларів США. Відповідно до розписки, складеної [PERSON] 12.05.2016 року, остання підтвердила отримання через [PERSON], яка діяла в її інтересі, від [PERSON] за здійснений 31.12.2009 року продаж автомобіля марки Lexus RX400, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], суму у розмірі 43\~500,0 доларів США. Після отримання купівельної суми позивачка розпочала користуватися спірним автомобілем як власник, на підтвердження чого посилалася на таке. На підтвердження користування спірним транспортним засобом позивачкою [PERSON] суду надано копії полісів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема: поліс №ВЕ/1699674, строк дії якого становить з 20.05.2010 року до 19.05.2011 року, страхувальник [PERSON]; поліс №АВ/9936523, строком з 30.09.2012 року до 29.09.2013 року, отримувачем полісу є також [PERSON]; поліс АІ/6457881 від 21.10.2014 року, строком з 21.10.2014 року до 20.10.2015 року, страхувальником відповідно до якого виступає [PERSON]; поліс АЕ/2739262, строком з 21.10.2015 року до 10.10.2016 року, страхувальником до якого є [PERSON] Зазначені договори страхування укладалися позивачкою у звязку з використанням спірного автомобіля. Після передачі спірного автомобіля у володіння та власність позивачки Слідчим відділом УСБУ в Одеській області 01.10.2010 року повідомлено начальника УДАІ УМВС України в Одеській області полковника міліції [PERSON] про проведення розслідування кримінальної справи №811, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 01 жовтня 2010 року слідчим відділом УСБУ в Одеській області встановлено місцезнаходження автомобіля марки Lexus RX400, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]. Цього ж дня автомобіль оглянутий працівниками УСБУ в Одеській області, визнаний в якості речового доказу по вказаній кримінальній справі і переданий на відповідальне збереження власнику [PERSON]. Крім того, момент виникнення права користування та розпорядження спірним автомобілем у позивачки підтверджується довіреностями [PERSON] від 11.04.2012 року та [PERSON] від 31.12.2009 року, який діяв від імені відповідачки, виданими на імя [PERSON], відповідно до яких остання уповноважена експлуатувати та розпоряджатися (продавати, обміняти, страхувати, здавати в оренду, проходити техогляд тощо) автомобілем, належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС 197113, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 21.01.2009 року, тип ТЗ легковий універсал, марки LEXUS, модель RХ400, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № JTJHW31U882860018, реєстраційний № [NUMBER]. При цьому, відповідно до актів виконаних робіт ФОП [PERSON] від 25.02.2010 року, 03.04.2011 року, 29.09.2014 року, 12.12.2014 року замовником проведення техобслуговування спірного автомобіля також виступає [PERSON] Таким чином, позивачка виконала всі зобовязання за договором купівлі-продажу транспортного засобу, проте, у звязку з наявністю виконавчого провадження №50888878 щодо виконання виконавчого листа №522/15813/15-ц, виданого 01.04.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 2\~839\~139,9 гривень, постановами головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] від 12.05.2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми боргу, а також автомобіль Lexus RX400, державний номер [NUMBER], що належить боржнику [PERSON]; оголошено розшук майна спірного автомобіля, [PERSON] позбавлена можливості розпоряджатися автомобілем та вчиняти дії щодо оформлення права власності в порядку, передбаченому чинним законодавством. Щодо визнання права власності на спірний автомобіль. Суд, піддавши аналізу всі зібрані по справі докази, дійшов висновку, що між сторонами угоди [PERSON] та [PERSON] у 2009 році виникли правовідносини з приводу вказаного автомобіля, що становить предмет цього спору. Момент виникнення цих відносин суд зобовязаний повязати з видачею відповідачкою [PERSON] на імя [PERSON] довіреності з правом керування та розпорядження спірним автомобілем. Втім, визнаючи характер цих правовідносин, суд не вправі не врахувати наявність усіх інших доказів, зокрема, розписки про отримання купівельної ціни за продаж спірного автомобіля, страхових полісів, починаючи з 2010 року про страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу [PERSON] у звязку з користуванням таким спірним автомобілем, актів виконаних робіт щодо ремонту спірного автомобіля тощо. Зазначені докази свідчать, що [PERSON] користувалася спірним автомобілем не від чужого імені, а від власного імені у своєму інтересі як власним майном, яке перебувало й перебуває у її володінні, яка користувалась та розпоряджалась ним. Наведені докази свідчать, що між сторонами виникли відносини не з договору доручення, а з договору купівлі-продажу. Факт видачі довіреності є підставою підтвердження часу виникнення правовідносин між сторонами, а також слугував за вимогами попереднього законодавства правовою підставою експлуатації транспортного засобу на автодорогах України до його переоформлення. Таким чином видача довіреності на користування спірним автомобілем на користь позивачки судом має бути визнана в частині правової природи підстави вчинення такого правочину удаваним правочином, оскільки, як слідує із інших доказів у своїй сукупності, сторони фактично мали на увазі укладення іншого правочину договору купівлі-продажу, правила щодо якого й мають бути застосовані судом для оцінки наведених цивільних відносин (стаття 235 ЦК України). Саме на такому характері правових відносин наполягає позивач у своїх позовних заявах. Додатково судом не встановлено будь-яких розумних пояснень, в силу яких позивачка володіла, користувалася, піклувалася та експлуатувала спірний автомобіль, починаючи з моменту видачі зазначеної довіреності 31 грудня 2009 року. Додатково судом має бути враховано, що і на момент накладення арешту на спірний автомобіль державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області, який діяв в інтересах [PERSON], цей автомобіль перебував у володінні не [PERSON], а саме [PERSON] Застосовуючи до спірних правовідносин положення ст. 334 ЦК України в редакції Закону від 16.01.2003 року, суд має застосувати положення ч. 1 цієї статті, за якою право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, та ч. 4 ст. 334 ЦК України, зокрема, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. При чому, на момент укладення договору купівлі-продажу за чинним на той момент законодавством не вимагалось реєстрації такого договору для виникнення у позивача права власності на спірний автомобіль. Реєстрація транспортного засобу була способом обліку таких транспортних засобів, що не повязувалося з виникненням, існуванням або припиненням прав на такі. У свою чергу, за правилом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Після укладання зазначеного договору сторони повністю виконали його умови: [PERSON] отримала спірний автомобіль; факт передачі покупної ціни від продавця [PERSON] до покупця [PERSON] підтверджується змістом розписки, згідно з якою продавцем отримана певна грошова сума за відчужуваний автомобіль. Додатково судом враховано й не заперечене будь-якою зі сторін, що починаючи з 31 грудня 2009 року спірний автомобіль постійно безперервно та відкрито перебував у володінні та користуванні позивачки, яка здійснювала такі дії виключно у власному інтересі та від свого імені, не приховуючи, що це вчинено як власником такого майна. Іншим доводом обґрунтованості вимог позивачки є положення чинного на момент виникнення оцінюваних правовідносин законодавства, яким передбачалося виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передання майна. При цьому, правова природа відносин, що виникли між учасниками договору не має викликати сумнівів ці відносини виникли із договору купівлі-продажу спірного майна. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, застосовуючи до правовідносин між сторонами правила із договору купівлі-продажу, суд вважає за необхідне в силу статей 16, 334, 392, 655 ЦК України визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль. Щодо зняття арешту майна автомобіля марки «LEXUS» RX400. Як встановлено судом, в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/15813/15-ц, виданого 01.04.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення суми боргу у розмірі 2\~839\~139,9 гривень з [PERSON] на користь [PERSON] постановами головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області [PERSON] від 12.05.2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] в межах суми боргу, а також автомобіль LEXUS RX400, д/н ВН17771СІ, заборонено здійснювати відчуження такого майна та оголошено в розшук спірний автомобіль. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону від 28.12.2015 року, яка діяла на момент накладення державним виконавцем арешту на спірне майно, такий арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Отже, арешт майна допускається лише в тому разі, якщо воно належить боржникові та такий арешт необхідний для забезпечення реального виконання рішення. Проте, як вже встановлено судом, на момент накладення державним виконавцем арешту на спірний автомобіль та оголошення його в розшук, це майно вже належало на праві власності [PERSON], втім, у звязку з наявністю певних обставин, остання була позбавлена можливості зареєструвати цей транспортний засіб на своє імя відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що під час накладення арешту на спірний автомобіль, державним виконавцем порушено права третіх осіб власника такого транспортного засобу [PERSON], яка не є стороною названого виконавчого провадження. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна спірного автомобіля.

Outcome: partial