Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у цивільному шлюбі. Під час перебування у цивільних шлюбних відносинах у них [INFO] народився син [PERSON] . На даний час сину виповнилося тринадцять років, він є неповнолітнім. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено близько трьох років назад. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, яка також займається його вихованням. Позивачем створені всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, життя та навчання. З моменту розлучення і по теперішній час відповідач самоусунувся з власної ініціативи від виконання своїх батьківських обов`язків та не має бажання їх виконувати. Позивач самостійно несе всі витрати по утриманню сина, при цьому неодноразово в усній формі зверталася до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їхнього спільного сина, однак звернення залишено без задоволення, у зв`язку з чим позивач звернулася із позовом про стягнення аліментів у примусовому порядку. Наразі [PERSON] має намір забезпечити своєму синові неодноразовий повноцінний відпочинок не лише на території України, але й в країнах Західної Європи та Близького Сходу. Позивач звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина, але дані прохання залишені без відповіді. На зустріч із нотаріусом для оформлення дозволу, відповідач також не відреагував. Враховуючи безвідповідальну поведінку відповідача як батька на шкоду власному синові, позивач вимушена звернутися з вказаним позовом та просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд/тимчасові поїздки сина [PERSON] , [INFO] , за межі України до країн - членів Шенгенської Угоди та Євросоюзу, Великобританії, Ближнього Сходу (Египту, Турції, Об`єднаних Арабських Еміратів тощо) на відпочинок, оздоровлення та ддя культурного розвитку дитини у супроводі [PERSON] без дозволу (без згоди) та супроводу батька [PERSON] з 01.08.2018 року по 01.11.2018 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів, з 01.05.2019 року по 01.11.2019 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів, з 01.05.2020 року по 01.11.2020 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. 08.04.2019 року позивач надала до суду заяву про уточнення (зміна) позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, в якій просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за межі України до країн - членів Шенгенської Угоди та Євросоюзу, Великобританії, Ближнього Сходу на відпочинок, оздоровлення та для культурного розвитку дитини у її супроводі без дозволу (без згоди) та супроводу батька [PERSON] у 2019 році на період часу: з 01.04.2019 року по 30.06.2019 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів, з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів; у 2020 році на період: з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів та з 01.10.2020 року по 31.12.2020 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів.Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.02.2020 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині надання [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за межі України до країн - членів Шенгенської Угоди та Євросоюзу, Великобританії, Ближнього Сходу на відпочинок, оздоровлення та для культурного розвитку дитини у супроводі матері без дозволу (без згоди) та супроводу батька [PERSON] у 2019 році на період часу: з 01.04.2019 року по 30.06.2019 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів, з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року тривалістю поїздок до 20 календарних днів. 20.12.2018 року відповідач надав до суду відзиві, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Позивач не надала жодного доказу того, що син хворіє та потребує лікування за кордоном. Також, не надано іншого доказу, який би свідчив про намір позивача тимчасово вивезти дитину за кордон. Доводи позивача про те, що відповідач не цікавиться життям сина, не відвідує його ні вдома, ні в школі, не приймає участі у вихованні, не допомагає матеріально, не відповідає дійсності. Після припинення шлюбних відносин відповідач надає грошову допомогу на утримання сина. Останнім часом позивач не дає можливості спілкуватися із сином, а також налаштовує його проти відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги з урахуванням уточнень просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Представник третьої особи в судовому засіданні надав до суду висновок, відповідно до якого просив задовольнити позовні вимоги. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наданий висновок підтримав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №154, зробленого 18.03.2005 року Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . 21.05.2018 року позивач зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за межі України на відпочинок, але заява залишена без задоволення. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради від 22.03.2019 року №02-14-62-25, орган опіки та піклування Корабельного району не заперечує проти виїзду малолітнього [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] у 2020 році на період: з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року тривалістю поїздок до двадцяти календарних днів та з 01.10.2020 року по 31.12.2020 року тривалістю поїздок до двадцяти календарних днів. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу положень вказаних нормативно-правових актів, судом здійснено висновок, що законодавством встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон відповідає інтересам дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судовий збір у розмірі 704,80 грн. на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved