Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення компенсації вартості частки майна. Мотивуючи свої вимоги тим, що ними як подружжям в період шлюбу за спільні кошти було набуто рухоме майно - автомобіль «Mitsubishi Lancer 1.6», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], відтак воно належить їм на праві спільної сумісної власності й має бути поділено шляхом стягнення з відповідача на її користь 38 285 грн. 00 коп. в якості грошової компенсації ? частки вартості автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], діюча на підставі довіреності від 12 вересня 2013 року (а.с.37), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити: стягнути з відповідача на її користь 38 285 грн. 00 коп. - грошової компенсації ? частки вартості майна - автомобіля «Mitsubishi Lancer 1.6», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 16 жовтня 2013 року (а.с.29), будучи присутньою під час розгляду справи по суті, позовні вимоги не визнала уцілому, просила відмовити у їх задоволенні з підстав незгоди із проведеною позивачкою оцінкою вартості автомобіля, вважаючи її завищеною, заявивши клопотання про проведення судової авто-товарознавчої експертизи (а.с.59-60). Про продовження слухання прави, призначеної на 11 лютого 2014 року, відповідач належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа (а.с.84), проте не з»явився. За таких підстав суд визнав за можливе продовжити розгляд справи за відсутності відповідача за погодженням з позивачем, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу (а.с.63). На адресу суду надійшло повідомлення експерта про повернення справи без проведення експертизи з підстав несплати коштів за її проведення відповідачем (а.с.79). Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року (а.с.6), який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року, розірвано (а.с.7). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9). У період шлюбу сторонами набуто майно - автомобіль «Mitsubishi Lancer 1.6», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на ім»я [PERSON] 28 вересня 2010 року в ВРЕВ УДАІ м. Києва з правом керуванням [PERSON] (а.с. 50). Згідно довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві вказаний автомобіль 16 червня 2013 року знято з реєстраційного обліку (а.с.50), що не спростовується відповідачем. Оскільки вказане майно набуте сторонами в період шлюбу, тому є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя». Оскільки судом встановлено, що відповідачем автомобіль «Mitsubishi Lancer 1.6», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який є спільним сумісним майном сторін, проданий 16 червня 2013 року, тому частка його вартості має бути стягнута на користь позивачки згідно оцінки вартості вказаного майна, проведеного ФОП суб»єктом оціночної діяльності «[PERSON]» (а.с.13, 14-19). Так, згідно вказаного висновку експерта ринкова вартість колісного транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer 1.6 ІХ», 2006 року випуску, об»єм двигуна 1584 см3, трансмісія автоматична, середній річний нормативний пробіг 19,5 тис. км, станом на 06 вересня 2013 року становить 76 570 грн. 00 коп., відповідно, ? частки його вартості складає 38 285 грн. 00 коп., яка згідно ст. 71 СК України має бути стягнута з відповідача на користь позивачки, як її гаратована частка в праві спільного сумісного майна подружжя. В ході розгляду справи відповідач не погодився з оцінкою вартості автомобіля, при цьому від проведення судової автотоварознавчої експертизи відмовився (а.с.79). За таких підстав суд приймає за основу дослідчення з визначення вартості автомобіля, проведеного позивачем. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Судом встановлено, що шлюбного договору у сторін немає. Правових підстав для застосування частин 2, 3 статті 70 СК України немає, оскільки істотні обставини, які впливають на відступ від засад рівності поділу часток майна подружжя, відсутні. Сторони в судовому засіданні не довели, що спірне майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав її придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Суд вважає, сторони придбали його за спільні кошти як подружжя. Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов»язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи. Обов»язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов»язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. За таких правових підстав та встановлених правовідносин, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Крім того, позивачем понесені додаткові витрати по оплаті витрат авто-товарознавчого дослідження в розмірі 250 грн. 00 коп. (а.с.20-21), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 382 грн. 85 коп. (а.с.1, 2), який підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 68-71 СК України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»,

Outcome: approved