Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання на четвертому курсі денної форми навчання Львівського національного університету імені Івана Франка та на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] 23 річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, після досягнення [PERSON] 23 років або закінчення навчання у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення ним 18 років. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що 28 липня 2020 року між відповідачем та нею розірвано шлюб. У шлюбі у них народилося двоє дітей : [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що на даний час неповнолітній та повнолітній сини проживають з нею. Вказує, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він офіційно працевлаштований, однак не приймає участі в утриманні дітей, не надає жодної матеріальної допомоги. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 10 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. Пояснила, що діти знаходяться на її утриманні. Вказала, що повнолітній син [PERSON] навчається у Львівському національному університеті Івана Франка, а тому потрібні кошти, необхідні для його утримання під час навчання та кошти, пов`язані із самим навчанням, зокрема: на харчування, одяг, проїзд, придбання підручників тощо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, де вказав, що позов визнає частково, просить стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним 18 років, в іншій частині позову просить відмовити. Представники відповідача - адвокати Синюк А.С. та Шевчук В.О. вказують на відсутність підстав для стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, просять позов задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти в розмірі ј частини усіх видів доходів лише на неповнолітнього сина. Вказали, що позивачем не доведено, що вона несе чи понесла витрати, пов`язані із навчанням повнолітнього сина. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У сторін по справі у шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради , актовий запис № 749 та син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №510. Згідно довідки №292, виданої ПП «Сонячне» 15.10.2020 року разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] зареєстровані її сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Довідкою №4789 від 16 жовтня 2020 року підтверджено те, що [PERSON] є студентом четвертого курсу денної форми навчання юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка та навчається за кошти державного бюджету, запланований термін завершення навчання - червень 2021 року. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року Пленум Верховного суду України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із цим, при визначені розміру аліментів, суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідачем не представлено жодних доказів щодо того, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання дітям. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дитини сторін, враховуючи вік дітей, а також те, що повнолітній син, продовжуючи навчання на денній формі університету, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надати, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 19 жовтня 2020 року, до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 840,80 гривень судового збору.

Outcome: partial