Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, обладнання, утворених ними конструктивних елементів (на 1/2 частку фундаменту, плит, перекриття), розташованих на земельній ділянці загальною площею 0,0343 по вул.Шевченка м.Дубровиця Рівненської області, наданій в оренду підприємцю [PERSON] для будівництва та обслуговування магазину-ресторану. У подальшому, позивач уточнила зміст позовних вимог та просила визнати за нею право власності на 1/2 частку фундаменту, стін із бетонних блоків, 30% перекриття із залізобетонних плит підвалу (підвального поверху) незавершеного будівництва магазину-ресторану площею 183,3 кв.м. та використаних при їх будівництві будівельних матеріалів та обладнання, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0343 га по вул.Шевченка м.Дубровиця Рівненської області, наданій в оренду підприємцю [PERSON] для будівництва та обслуговування магазину-ресторану. Свої вимоги мотивує тим, що 02 вересня 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому в 2012 році було розірвано судом. із 13.11.2000 року по 17.07.2014 року вона була зареєстрована як підприємець, здійснювала підприємницьку діяльність, а відповідач зареєстрований як підприємець з 12.05.2005 року. Отже вони обоє у шлюбі здійснювали підприємницьку діяльність. Через три місяці після реєстрації відповідача в статусі підприємця рішенням Дубровицької міської ради 16.08.2005 року йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування магазину-ресторану загальною площею 0,0343 по вул.Шевченка м.Дубровиця Рівненської області. 04.08.2006 року між відповідачем і міською радою було укладено договір оренди землі, за яким вищезазначена земельна ділянка по вул.Шевченка м.Дубровиця площею 0,0343 га була передана йому в оренду. У період із 2005 року по 2006 рік на вказаній земельній ділянці ними у шлюбі було споруджено фундамент для майбутнього магазину-ресторану, а також влаштовано перекриття. Отже, відповідач у статусі підприємця лише одержав в оренду земельну ділянку, проте будь-яких належних і достатніх доказів спорудження фундаменту магазину за особисті його кошти немає, оскільки вони обоє були підприємцями, подружжям, членами однієї сім'ї і в інтересах сім'ї розпочали будівництво спірного об'єкта. відтак, вона має право на визнання за нею права власності на рівну із відповідачем частку будівельних матеріалів, обладнання та утворених ними конструктивних елементів розпочатого будівництва магазину-ресторану по вул.Шевченка м.Дубровиця Рівненської області. У судове засідання позивач та її представник - адвокат [PERSON] не з'явилися. Згідно поданої заяви представника позивача, останній просить провести судове засідання без його участі. Представник відповідача - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала та вважає, що вони є незаконними, необґрунтованими, а тому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд у задоволені позову відмовляє з наступних підстав. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (а.с.44) [PERSON] 12 травня 2005 року зареєстрований як фізична особа - підприємець. Як вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2006 року [PERSON], як фізичною особою - підприємцем було укладено договір оренди землі з Дубровицькою міською радою, згідно якого відповідачу була надана в строкове платне користування земельна ділянка загальною площею 0,0343 га для будівництва та обслуговування об'єкту торгівлі (магазину-ресторану) - землі житлової та громадської забудови в межах населеного пункту Дубровицької міської ради, м.Дубровиця вул.Шевченка, землі змішаного використання (а.с.11-15). Вказаний вище договір оренди було укладено на 1 рік, що підтверджується п.7 зазначеного договору. Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача - адвокат [PERSON], лише рішенням Дубровицької міської ради від 10.04.2012 року №460 [PERSON] було поновлено договір оренди землі строком на 5 років (а.с.48). Саме після поновлення даного договору, фактично після розірвання шлюбу, [PERSON] за рахунок коштів від підприємницької діяльності було розпочато будівництво магазину-ресторану. Оскільки на даний час будівництво вказаного об'єкту незавершене, тому і відсутні будь-які правовстановлюючі документи на даний об'єкт. Дійсно, рішенням Дубровицького районного суду від 24.04.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.19). З даного рішення суду вбачається, що відповідач останніми роками веде фактичне шлюбне життя з іншою особою, а їхній шлюб носить суто формальний характер. Крім того, вказано, що сторони не ведуть спільного господарства. Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, зважаючи на наведене вище, суд рахує, що не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що спірний об'єкт незавершеного будівництва був збудований за спільні кошти від підприємницької діяльності подружжя, оскільки даний факт спростовується не тільки рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами, а й тим, що жодних доказів, які підтверджували б, що кошти [PERSON], як фізичної особи - підприємця, були витрачені на будівництво вказаного об'єкту, відсутні у матеріалах справи. Судом також враховані роз'яснення Пленуму Верховного суду України, які містяться у п.29 постанови від 21.12.2007 року №11, де зазначено, що відповідно до положень ст.ст.57, 61 СК України, ст.52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Крім того, суд звертає особливу увагу на той факт, що земельна ділянка загальною площею 0,0343 га, яка перебуває в оренді відповідача не має поштової адреси. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи відповіддю Дубровицької міської ради від 02.06.2015 року №АдЗ-178 (а.с.47) та виготовленим на замовлення позивача технічним паспортом на незавершене будівництво магазину-ресторану від 09.07.2015 року (а.с.79). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Законодавець в ч.1 ст.20 ЦК України зазначає, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Разом з тим, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, а відповідач, у свою чергу, надав відповідні докази на підтвердження своїх заперечень. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed