Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,0051 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер 4423355100:01:001:0699, вартістю 7261,32 грн., що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №038214 від 16 грудня 2010 року, який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011041600389 від 16.12.2010. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її дідусь [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, яке на день його смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, заповів їй. Позивач вказує, що у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. із заявою про прийняття спадщини. 08.06.2016 вона як спадкоємець за заповітом після [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом лише на частину спадкового майна: автомобіль, грошовий вклад та гараж. Разом з тим, приватний нотаріус Чернявська І.В. постановою від 19.08.2016 відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража на підставі того, що нею не був поданий оригінал документу, який би підтверджував належність вищезазначеної земельної ділянки спадкодавцю. В даний час позивач, як спадкоємець за заповітом, бажає реалізувати своє право на спадщину, але не може цього зробити, так як був втрачений оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 038214 від 16.12.2010. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.08.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20.09.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 20.09.2019 в підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 21.10.2019 у зв`язку із витребуванням доказів. 21.10.2019 ухвалою суду до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підготовче судове засідання відкладено до 21.11.2019, продовжено підготовче провадження до 21.11.2019. 21.11.2019 ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 20.12.2019. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти позовних вимог, рішення просить винести на розсуд суду. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надійшло пояснення на позов. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] пояснення на позов, заяв чи клопотань не надходило. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області помер [PERSON] , про що 23.06.2015 складено відповідний актовий запис № 89, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 01.12.2015. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №211/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка була заведена 24.09.2015 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області Чернявською І.В. за заявою [PERSON] від 24.09.2015, встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіти. Так, згідно заповіту, посвідченого 09.04.2002 секретарем Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, зареєстрованого в реєстрі за № 152, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: все своє майно, яке на день смерті буде належати йому, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, в тому числі житлову квартиру, розташовану в [ADDRESS] , заповів позивачу [PERSON] Заповітом, посвідченим 09.04.2002 секретарем Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, зареєстрованим в реєстрі за № 153, [PERSON] призначив третю особу [PERSON] спадкоємцем житлового будинку з господарськими будовами, розташованого по [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №41603408 від 24.09.2015, зазначені вище заповіти є чинними. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Судом встановлено, що третя особа [PERSON] та позивач [PERSON] , як спадкоємці за заповітами, спадщину після смерті [PERSON] прийняли, звернувшись відповідно 24.09.2015 та 01.12.2015, у встановлений законом шестимісячний строк до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. із заявами про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] позивач звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. В судовому засіданні встановлено, що на частину спадкового майна, а саме: гараж [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 14.03.2002; автомобіль марки DAEWOO модель Т13110 легковий (сєдан), 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 25.08.2004; вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться на зберіганні в ТВБВ №10012/049 ІІ типу філії-ЛОУ ПАТ «Державний ощадний банк», позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.06.2016, зареєстровані в реєстрі за №№945, 946. Разом з тим, постановою нотаріуса від 19.08.2016 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража, що залишилася після [PERSON] , померлого [INFO] , з посиланням на відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказану земельну ділянку. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , однак не може цього зробити так як втрачений оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №038214 від 16 грудня 2010 року, який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011041600389 від 16.12.2010. Так, зі змісту наданих Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області пояснень вбачається, що згідно книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, на підставі рішення 66 сесії 5 скликання Новопсковської селищної ради від 19.08.2010 за № 66/10/8г-2, [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №038214, цільове призначення для будівництва індивідуального гаража, загальною площею -0,0051 га, кадастровий номер 4423355100:01:001:0699, про що свідчить запис від 16.12.2010 за реєстраційним номером 011041600389 та особистий підпис власника. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4403619132019 від 08.08.2019, земельна ділянка з кадастровим номером 4423355100:01:001:0699, площею 0,0051, цільове призначення якої для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , документ, що підтверджує право - Державний акт від 16.12.2010 ЯЛ № 038214. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого 12.08.2019 Відділом у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № 816/2/199-19, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:001:0699, площею 0,0051, складає 7261,32 грн. Згідно п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі- Лист), право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З абзацу 24 п. 3.3 Листа, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 3.5 Листа, спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, коли відсутній отриманий спадкодавцем державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, судом встановлено, що [PERSON] , померлому [INFO] , належало право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4423355100:01:001:0699, площею 0,0051, цільове призначення якої для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України також закріплено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з огляду на зміст вищезазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині, відсутні, у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений нею при зверненні до суду.

Outcome: approved