Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним цивільним позовом, мотивуючи його тим, що 21.09.2001 року вона придбала квартиру в [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 21.09.2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON]. Особовий рахунок відкритий на неї. Станом на 23.12.2015 року в квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Комунальні послуги відповідач не сплачує, що перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію. Відповідач не користується названим житловим приміщенням з 2009 року, і тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач в відкрите судове засідання не з»явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить суд провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Так, судом встановлено, що 21.09.2001 року позивач, як «обдарований» отримала у власність квартиру № 16 в м. Біла Церква, Київської області по вул. Дачна, будинок № 44, відповідно до договору дарування квартири від 21.09.2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON]. Відповідно до реєстраційного напису на правовстановлюючому документі встановлено, що вказана квартира зареєстрована в Білоцерківському БТІ на праві приватної власності за позивачем. Зазначене підтверджується копією договору дарування квартири від 21.09.2001 року. На реєстраційному обліку в указаній квартирі значаться позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та реєстрацію № 4480 від 23.12.2015 року, яка видана КП БМР ЖЕК № 1. З вказаної довідки вбачається, що особовий рахунок відкритий на позивача. Відповідач не користується вказаним житловим приміщенням та не проживає в ньому з 2009 року. Вказане житло відповідач не утримує, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не займається, утриманням вказаної квартири та оплатою комунальних послуг займається лише позивач. Факт непроживання відповідача у вказаній квартирі з 2009 року підтверджується, і актом від 23.12.2015 року, складеним КП БМР ЖЕК № 1. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, норми вказаної статті до вказаного спору не застосовуються, так як позивачем не надано до суду докази того, що позивач та відповідач перебувають у родинних стосунках. Згідно ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Позивач надала достатні та допустимі докази того, що відповідач відсутня без поважних причин у її квартирі понад шість місяців. Згідно ст. 71 ЖК УРСР, особа втрачає право на користування житловим приміщенням у разі відсутності її без поважних на то причин понад шести місяців у даному житловому приміщенні. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, і такими що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні з 2009 року підтвердився під час судового розгляду справи. Відповідач безпричинно не проживає в спірній квартирі та не користується вказаним спірним житловим приміщенням, його утриманням не займається, не сплачує комунальні послуги, і тому вона втратила право на користування ним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження заявлених вимог, і тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати, а саме: 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved