Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 17.09.2018 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] (дошлюбне прізвище Костюк) [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], зареєстрований 05.02.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 89. Залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що з 05.02.2011 р. вони з відповідачем перебувають у зареєстрованомушлюбі. Від шлюбу мають дітей сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними фактично припинені протягом останніх 1,5 років, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки у них відсутнє порозуміння, мають різні погляди на життєво важливі питання і сімейне життя. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON], у підготовче судове засідання не зявився, надав до суду заяву, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №987 від 07.10.2018 року, в якій просить розглядати справу №638/13556/18 за позовом [PERSON] [INFO] до нього, про розірвання шлюбу без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі і заперечень не має. Суд,\~ дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 05 лютого 2011 року, про що складено відповідний актовий запис № 89. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Місце державної реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05.02.2011 р., серія I ВЛ № 153822. [PERSON] народився 11 липня 2011 року в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №248467 від 20 липня 2011 року, актовий запис за № 857, що виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. [PERSON] народилася 15 вересня 2013 року в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №329355 від 18.09.2013 року, актовий запис за № 1996, що виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Їх батьками записані: батько [PERSON], мати [PERSON]. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх ні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючизібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що сторони однією сімєю не проживають тривалий час, сторони не бажають зберегти шлюб, в розумінні ч. 1 ст. 24 СК України ніхто не може примушувати жінку та чоловіка до шлюбу, а ст. 56 СК України передбачає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, спільне господарство сторони не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно шлюбні стосунки сторін розпалися, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов задоволенню. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved