Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала, що під час перебування у шлюбі, а саме з 23.06.1992р. по 13.08.2002р., було придбано: житловий будинок по [ADDRESS], квартира [ADDRESS], дача в с.Дачное, Біляївського району, Одеської області, автомобіль «Вольво», 1984 р.в., державний номерний знак [NUMBER], причеп «Одисей», державний номерний знак [NUMBER], трейлер, 1984 р.в., державний номерний знак [NUMBER]. В зв'язку із відмовою відповідача поділити спільне нажите майно порівну, вона звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею ? частину зазначеного спільного майна подружжя та здійснити його поділ в натурі, виділивши їй квартиру [ADDRESS], решту майна передати у власність відповідача, стягнувши на її користь грошову компенсацію в розмірі 65 000 грн. Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що житловий будинок по [ADDRESS], причеп «Одисей» придбані за особисті кошти відповідача до реєстрації шлюбу з [PERSON], тому не є спільною власністю подружжя та не підлягають розподілу. На підставі викладеного, просив квартиру та автомобіль «Вольво» виділити йому, трейлер - позивачці, зобов'язавшись виплатити [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 2500 грн.(т.1 а.18-19с.) В ході розгляду справи в зв'язку із смертю [PERSON] 13.08.2012р., в якості правонаступника позивача був залучений її син, [PERSON], який 26.03.2014р. подав власну позову заяву про визнання спільним майном подружжя житловий будинок по [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], та визнання за кожним із співвласників по ? частині вказаного нерухомого майна (т.2 а.с. ). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник свої вимоги підтримали. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову частково, зазначаючи, що предметом спільного майна подружжя є лише 3/5 частини квартири [ADDRESS], оскільки житловий будинок по [ADDRESS] та 2/5 частини квартири придбані за його особисті кошти, тому поділу не підлягають (т.2 а.с. ). Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, а також витребувані документи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини між сторонами виникли з приводу розподілу спільного майна подружжя, придбаного за період шлюбу, який розірвано 13.08.2002р. Таким чином, зазначені правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, а також Цивільним кодексом УРСР. У силу статті 16 Закону України «Про власність» та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.06.1992року по 13.08.2002рік, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розлучення (т.1 а.с.4). Житловий будинок по [ADDRESS] придбаний на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.1992р., який посвідчений нотаріально та зареєстрований в Одеському МБТІ (а.с.21-22). Квартира [ADDRESS] придбана на ім'я [PERSON] 12.03.2001року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, який зареєстрований в Одеському МБТІ (т.1 а.с.3). Тобто зазначене нерухоме майно придбане за час перебування в шлюбі. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», який діяв до 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. З пояснень сторін та свідків, допитаних в ході розгляду справи, вбачається, що [PERSON] фактично домовився про покупку житлового будинку [ADDRESS] ще у грудні 1990 року, власником якого на той час була [PERSON] Сторони почали спільне проживання у цьому будинку з грудня 1990р., що підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні 05.08.2004р., свідка [PERSON] в судовому засіданні 12.01.2005р. (т.1 а.с.76,88) та в судовому засіданні 03.03.2010р. (т.1 а.с.254), а також свідка [PERSON], допитаного в судовому засіданні 03.03.2010р. (т.1 а.с.253). Також позивач пояснила, що вселилась до будинку разом із своїм сином від першого шлюбу - [PERSON], 1980 р.н., що підтверджується також довідкою зі середньої школи № 19, яка розташована по вул.Кустайській, 3 в м.Одесі, про навчання [PERSON] у період з 01.09.1991р. по 29.06.1995р. (т.1 а.с.70). Ті обставини, що [PERSON] проживала вже у 1991р. в будинку по [ADDRESS], тобто до реєстрації шлюбу з [PERSON], підтвердили свідки відповідача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с.84-87). Як зазначає відповідач, та не оспорювала позивачка, для покупки цього будинку він у грудні 1990року позичав гроші від своїх родичів, які були допитані в судовому засіданні та підтвердили ці обставини, зокрема вказані обставини підтвердив, допитаний судом свідок [PERSON] Разом з цим, суд враховує пояснення позивачки про те, що борги за покупку будинку вони віддавали під час знаходження у шлюбі за рахунок спільних коштів. При цьому заслуговують на увагу її пояснення, що в період спільного проживання з відповідачем вона працювала лікарем-фтизіатром в Одеському обласному протитуберкулезному диспансері та мала стабільний і значний щомісячний заробіток. Зазначені обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача та довідкою ООПД від 06.10.1994р. № 4833 (т.1 а.с.36зв.,55). Згідно записів у трудовій книжці відповідача з 14.06.1991р. по 30.04.1992р., він працював рихтовником 1 розряду в орендному підприємстві «АвтоВАЗобслуговування», з 12.10.1992р. у середній школі № 19 на посадах кочегара, потім двірника (т.1 а.с.60-62). Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що кошти, які відповідач позичив для придбання будинку, є сімейними коштами, оскільки отримані для задоволення потреб сім'ї, та не можуть вважатися особистими коштами одного з подружжя. Доводи відповідача про те, що він розрахувався за борги з родичами власними коштами, в т.ч. за рахунок продажу належної йому половини будинку [ADDRESS], яку він отримав при розподілі майна подружжя з першою дружиною, [PERSON], не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Так, згідно довідки виконкому Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, станом на 05.11.2004р., коли шлюб з позивачкою був розірваний, ? частина будинку [ADDRESS] ще належала [PERSON] (т.1 а.с.65). Доказів використання інших особистих коштів для розрахунків за борги при покупці житлового будинку по [ADDRESS], відповідачем надано не було. Основна правова позиція сторони відповідача щодо виключення житлового будинку [ADDRESS] із спільної власності подружжя ґрунтується на обставинах розрахунку [PERSON] із продавцем цього будинку, [PERSON] у грудні 1990р., тобто до реєстрації шлюбу з [PERSON] Укладання вказаної угоди підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідач вважає, що оскільки фактично договір купівлі-продажу житлового будинку укладений до реєстрації шлюбу з [PERSON], він не може вважатися спільним майном подружжя. На підтвердження фактичного укладання договору купівлі-продажу відповідачем надана довіреність від 21.12.1990р. від імені [PERSON]. на ім'я [PERSON] з правом продажу житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.29). При цьому, відповідачем не враховані положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР, відповідно до яких угода, яка потребує нотаріального посвідчення, може бути визнана дійсною тільки судом та лише на вимогу сторони, яка виконала умови угоди, в разі, якщо інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення такої угоди. Відповідачем не надано доказів ухилення продавця житлового будинку від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Суд також враховує, що обставини визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку із визначенням часу його укладання 21.12.1990р. не були предметом судового розгляду за позовом [PERSON] Доводи відповідача про те, що зазначений житловий будинок придбаний у період шлюбу з [PERSON] спростовується судовим рішенням Біляївського районного народного суду Одеської області від 20.05.1991р. про розподіл майна подружжя [PERSON] та [PERSON], в переліку якого відсутній житловий будинок [ADDRESS] (т.1 а.с.45). Відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт придбання спірного житлового будинку за його власні кошти. При цьому, обставини на які вказує відповідач, суд вважає ним недоведеними, чим не виконані вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання житлового будинку по [ADDRESS] за особисті кошти [PERSON] останнім не надано, суд вважає недоведеними вимоги відповідача про виключення житлового будинку із розподілу майна подружжя. Суд вважає, що придбання майна у період шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності та доводити наявність такого права жоден з подружжя не повинен. Аналіз наведеного дає підстав для висновку, що будинок [ADDRESS] входить до складу спільного майна подружжя, частки яких є рівними. Підлягають задоволенню і вимоги щодо розподілу у складі спільного майна подружжя квартири [ADDRESS], як такої, що придбана у період шлюбу та для сімейних потреб, за спільні кошти подружжя. Доводи відповідача, що 2/5 частини квартири придбані за його особисті кошти не підтверджуються жодним доказом. Крім того, суд враховує, що у запереченнях на позов [PERSON], а також на позов [PERSON] та в пояснення в ході судового засідання 08.09.2004року відповідач зазначав, що квартира [ADDRESS] придбана у період шлюбу та є спільною власністю подружжя (т.1 а.с.18-20,77). На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість і законність позовних вимог [PERSON] про визнання зазначеної квартирі спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та поділу її порівну між сторонами. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Задовольняючи позовні вимоги про визнання за кожним із подружжя по ? частині (ідеальна частка) житлового будинку та квартири, суд враховує відсутність позовних вимог про розподіл майна в натурі або про виплату компенсації за належну частину будинку та квартири. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved