Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на її утримання. В позовній заяві вказано, що 30.12.2011р. сторони уклали шлюб, в якому [INFO]. у них народилася дочка [PERSON]. Рішенням Сокальського районного суду від 11.11.2016р. шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що після розлучення дочка залишилася проживати разом з позивачкою у належному їй житловому будинку, та перебуває повністю на утриманні позивачки, оскільки відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Крім цього, протягом всього часу окремого проживання від дитини, відповідач не турбується про неї, не приймає участі в її вихованні, не цікавиться її станом здоров»я, рівнем розвитку, не відвідує дошкільного закладу в якому навчається дитина. Вказує на те, що відповідач протягом всього часу окремого проживання не відвідує дитину, хоча ні позивач, ні її сім»я, ніколи не чинить йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Позивач вважає, що якщо батько дитини свідомо впродовж двох років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню дочки, не проявляє щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховує та не утримує її, не турбується про фізичний та духовний розвиток, тому наявні підстави щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки. Також у зв'язку із тим, що відповідач не утримує дитину, вважає, що із нього слід стягувати аліменти на утримання дочки. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], а також стягувати із відповідача аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Матвійчук Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, в їх обґрунтування зіслалися на доводи, які і ті, що викладені у позовній заяві. Додатково повідомили, що відповідач повністю самоусунувся від виховання та матеріального забезпечення дочки, відповідно є всі підстави щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав. Зазначив, що проводив час з дочкою, однак позивачка не пускала його до дитини. Крім цього, позивачка сказала щоб він не заходив у садок де навчається дочка, а лише заглянув та йшов. Також зазначив, що тривалий час лікувався, так як хворів на туберкульоз, має захворювання хребта у зв'язку із чим далі лікується. Має можливість надавати кошти дитині. Також зазначив, що з приводу участі в спілкуванні та вихованні дитини в орган опіки та піклування він не звертався. З 2016 року він не проживає з дитиною, дочку бачить один, два рази у рік. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації позовні вимоги підтримав. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження [NUMBER] встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. В свою чергу, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування Сокальської РДА від 14.12.2018р., а також рішення №133 від 11.12.2018р. комісії з питань захисту прав дитини Сокальської РДА, встановлено, що такими визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Жвирківської селищної ради №315 від 12.04.2018р., встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] та разом із нею зокрема проживає її дочка [PERSON], 2012р.н. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, що складений комісією Жвирківської селищної ради, встановлено, що обстеження проведено за місцем проживання позивачки [PERSON] в [ADDRESS], де вона зокрема проживає із малолітньою дочкою [PERSON], 2012р.н., вихованням якої займається самостійно та матеріальним її утриманням. Зі слів матері, батько до дочки не навідується, участі у її вихованні та утриманні не несе. Відповідно до довідки «Жвирківської ясла-садок» №117 від 16.04.2018р., встановлено, що дочка сторін [PERSON], 2012р.н. є вихованкою старшої групи дошкільного навчального закладу і відвідує його по даний час. Вихованням та доглядом дитини займається мати [PERSON], батько [PERSON] участі у вихованні дитини і її догляді не приймає. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 Постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], як батько малолітньої [PERSON], 2012р.н., ухиляються від виконання своїх обов'язків по її вихованню, не спілкується з нею та не несе участі у її матеріальному забезпеченні. На підставі наведеного, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки. Крім цього, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] інших дітей, крім дочки [PERSON], 2012р.н. не має, хворіє, однак є працездатним, непрацездатних батьків та дітей не утримують. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В свою чергу, згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо частки від заробітку (доходу) яку слід стягувати із відповідача на утримання малолітньої доньки, суд враховує матеріальне становище платника та одержувача аліментів та досліджені обставини справи, відтак позовні вимоги щодо стягнення аліментів у 1/4 частці від всіх видів заробітку відповідача до повноліття дитини, підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved