Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~Держави України\~в особі\~Кабінету Міністрів\~України,\~Державної казначейської\~служби України\~про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції, та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на житло від 20.08.2008 року, в якій проживала вона та її син. На початку вересня 2014 року в результаті терористичного акту під час проведення антитерористичної операції в м. Авдіївка, належне їй житло було пошкоджено, що підтверджується Актом попереднього обстеження об`єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м. Авдіївка від 22.05.2017 року. 28.08.2017 року позивач звернулась до ГУ СБУ України в Донецькій області з заявою про скоєння злочину. Позивачу 13.09.2017 року ГУ СБУ України в Донецькій області повідомило, що її заява про злочин долучена до матеріалів кримінального провадження № 12014050410001648, внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.07.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч. 1,2,3 ст. 258, ч. 1 ст. 258-3 КК України. В результаті терористичного акту (артилерійського обстрілу) було зруйновано її майно, що призвело до спричинення їй матеріальної та моральної шкоди. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України за рахунок Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом, у вигляді зруйнування житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1\~356\~466 грн. 80 коп. шляхом стягнення з Державної казначейської служби України; стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду донецької області від 11.06.2018 року цивільну справу передано за підсудністю Селидівського міського суду Донецької області. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.09.2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.11.2018 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено за правилами позовного (загального) провадження, та призначено попереднє судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, пославшись в обґрунтування позову на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Держави України в особі Кабінету Міністрів України в судовому засідання позовні вимоги не визнав, надав суду пояснення, підтримавши доводи, викладені в відзиві на позов. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представники відповідача Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О., спадкоємцем на цілу частину майна зазначеного в заповіті [PERSON] , померлої [INFO] , є її донька [PERSON] , спадкове майно складається з: житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, належній Авдіївській міській раді. На земельній ділянці розташоване: одноповерховий, з шлакоблоку житловий будинок житловою площею 42,70 кв.м., загальною площею 115,70 кв.м., означений в плані літерою А-1 з господарчими спорудами та будівлями: Д- убиральня, Ж-душ, Б-гараж, В-навіс, 1-замощення, № 1-3 огородження. Зареєстровано у реєстрі за № 3351. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20061525 від 31.08.2008 р., житловий будинок з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно акту по попередньому обстеженню об`єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м. Авдіївка від 22.05.2017 року, було проведено попереднє візуальне обстеження житлового будинку за адресою [ADDRESS] , виявлено: часткове руйнування шиферного покриття даху житлового будинку, руйнування стін по боковому та тильному фасаду житлового будинку. Руйнування міжкімнатної перегородки між спальнею та кухнею. Пошкодження семи металопластикових віконних блоків. Руйнування стель житлового будинку. Пошкодження вхідних дверей. Пошкодження системи опалення та електропроводки. Пошкодження оздоблювальних матеріалів в житлових кімнатах. Руйнування даху літньої кухні та господарської будівлі. Пошкодження стін по фасадам літньої кухні та господарської будівлі. Пошкодження віконних блоків літньої кухні та господарської будівлі. Руйнування паркану та пошкодження металевих воріт. Згідно заяви від 28.08.2017 року, [PERSON] звернулась до слідчого відділу Управління СБ України в Донецькій області щодо скоєного на початку вересня 2014 року артилерійського обстрілу, внаслідок чого, пошкоджений її будинок за адресою: [ADDRESS] , та просила зареєструвати кримінальне правопорушення в реєстрі досудових розслідувань за правовою кваліфікацією за ст.ст. 258,258-3 КК України. Згідно листа № 56/13-5493нт\~від 13.09.2017\~року Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях повідомило [PERSON] ,\~що відповідно\~до її\~звернення відомості\~щодо вчинення\~терористичного акту,\~що призвело\~до руйнування\~майна [PERSON] \~за адресою: [ADDRESS] , долучено до ЄРДР № 12014050410001648 від 27.07.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст..258 ч.1, ч.2, ч.3 КК України. Згідно витягу з ЄРДР № 12014050410001648 від 27.07.2014 року до відповідного кримінального провадження долучені матеріали за фактом пошкодження будинку за адресою [ADDRESS] , який належить [PERSON] , під час артилерійського обстрілу на початку вересня 2014 року. 14.09.2016 року в м. Авдіївка Донецької області. Згідно листа № 01-19/3086 від 07.12.2019 року Військово - цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області повідомила, що [PERSON] зверталась до них з приводу надання грошової компенсації за зруйноване житло, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , однак їй надана відповідь, що питання щодо забезпечення житлом постраждалих внаслідок проведення антитерористичної операції та порядок прийняття від постраждалого зруйнованого або пошкодженого житла, на теперішній час законодавством не визначено. [PERSON] запропоновано звернутись до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області щодо надання допомоги у випадку пошкодження, знищення нерухомого майна під час проведення антитерористичної операції. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно ст. 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях\~13,\~41\~\~статтях\~1166,\~1177 Цивільного кодексу України. Частиною 4\~статті 41 Конституції України\~гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою\~статті 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою\~статті 321 Цивільного кодексу України\~передбачено, що право власності є непорушним. Згідно з частиною першою\~статті 386 Цивільного кодексу України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Суд звертає увагу, що позивач в обґрунтування позову зазначала, що не отримала від держави відшкодування за пошкодження (знищення) її майна, вважає, що вона має право згідно з чинним законодавством України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Також позивач зазначала, що право на судовий захист гарантовано Конституцією України, у тому числі щодо захисту права власності, а право на відшкодування шкоди передбачено статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», статтею 86 Кодексу цивільного захисту України. Зобов`язання держави стосовно поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів. Положення преамбули Конвенції вказують на те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні. Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Позивач обґрунтувала розмір завданої їй шкоди опосередкованою вартістю знищеного будинку станом на 01 січня 2018 року, виходячи з наказу Мінрегіону від 01 березня 2018 року № 46 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, зокрема по Донецькій області,

Outcome: partial