Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] у якому зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2012 року. У шлюбі спільних дітей не мають. З кінця 2016 року сімейні стосунки з відповідачем фактично припинені, з того часу як відповідач вигнав позивача та її доньку від першого шлюбу зі свого будинку. Незважаючи на даний факт відповідач не дає згоду на розірвання шлюбу та не віддає позивачу її особисті речі та речі її доньки. Їх спільні зутрічі закінчуються взаємними образами, позивач її безпідставно принижує та ображає. Причинами припинення спільного життя стали зрада чоловіка. За таких обставин вважає, що збереження їх шлюбу є недоцільним та не відповідає її інтересам, примирення вона не бажає. Просила їх шлюб з відповідачем розірвати, відновивши її дошлюбне прізвище «Коваленко». Згідно з відзивом на позовну заяву позивача відповідач пояснив, що вважає причину розриву відносин, яку зазначила позивач його зрада, такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, тоді як дійсною причиною розриву вважає меркантильні мотиви позивача та її маніакальна жадібність до грошей, що підтверджується копією позову поданого до нього про поділ майна подружжя. За заявою відповідача, на підставі ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 05 березня 2018 року, сторонам був наданий строк для примирення 1 місяць, але сторони протягом наданого часу не примирилися, про що свідчать їх заяви. Сторони до суду не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви з клопотанням розглядати справу без їх участі, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, відповідач позов визнав. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявився до суду. Судом встановлено, що 07 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 211 (а.с. 5). Неповнолітніх дітей у шлюбі сторони не мають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сiмейного кодексу України, шлюб припиняється внаслiдок його розiрвання. Вiдповiдно до частини другої статті 112 Сiмейного кодексу України, суд постановляє рiшення про розiрвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б iнтересам одного з них, iнтересам їх дiтей, що має iстотне значення. Таким чином, оцiнивши зiбранi по справi докази, суд вважає, що шлюб мiж сторонами слiд розiрвати, так як сторони створити мiцної сімї за час спiльного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подружнi стосунки припинилися, подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Судом встановлено, що дошлюбним прізвищем позивача є прізвище «Савченко», а не «Коваленко», як зазначила позивач у своїй позовній заяві, що встановлено зі свідоцтв про її народження та шлюб (а.с. 6). Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цієї підстави суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні вимоги про поновлення дошлюбного прізвища «Коваленко» та поновити її дошлюбне прізвище «Савченко». На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. На пiдставi ст.ст.104, 105, 110, 112 Сiмейного кодексу України,

Outcome: partial