Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що у житловому будинку за адресою [ADDRESS] проживали її батьки. Мама [PERSON] померла [INFO], батько [PERSON] помер [INFO]. На день смерті батька, в даному житловому будинку, були зареєстровані племінники позивача, хоча там не проживали, а батько постійно проживав з нею, за адресою реєстрації її місця проживання, і вона здійснювала за ним догляд до смерті, тому зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги до майна покійного батька, інших спадкоємців, які б виявили намір прийняти спадщину не має. Позивач звернулася до Державної нотаріальної контори щоб оформити свідоцтво на право власності, однак в оформленні права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку останній було відмовлено через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. За викладених обставин, позивач змушена звернутись до суду та просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог про встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкоємцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO], та визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, одночасно зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Свалявської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з'явився, однак від даної міської ради в канцелярію суду надійшло повідомлення, у якому представник міської ради вказав, що Свалявська міська рада вважає позов [PERSON] підставним та просить його задовольнити, а також справу розглядати у відсутності представника міської ради. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч. 2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 14.03.1991 року, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08.05.1951 року зареєстрованому в с. Мала Мартинка, Свалявського району, Закарпатської області. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 11 грудня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області, в системному аналізі з іншими дослідженими доказами, встановлено, що батьками [PERSON] є: батько [PERSON] та мати - [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.07.1978 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». З копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від13 січня 2009 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Свалява, Закарпатської області. З досліджених письмових доказів, доданих до позовної заяви, встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] право власності на який остання за життя оформила на своє ім'я в установленому законом порядку. В судовому засіданні встановлено, що після смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно, яку, відповідно до вимог ЦК України, прийняв її чоловік [PERSON],як спадкоємець першої черги за законом, який фактично вступив в управління та володіння майном померлої, в тому числі і на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], оскільки постійно проживав з покійною на день її смерті, однак, в установленому законодавством порядку право власності на спадкове нерухоме майно на своє ім'я не переоформив та не зареєстрував його в органах БТІ. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Свалява. Відповідно до змісту ст. 1220 ЦК України після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на нерухоме майно, яке знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З матеріалів справи встановлено, що на випадок своєї смерті заповіту [PERSON] не укладав, тому відповідно до вимог ст.1223 ЦК України спадкування здійснюється за законом. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Матеріалами справи встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON],оскільки є дочкою покійного, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після його смерті, не має. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і житловий будинок в [ADDRESS]. Належність спадкодавцю зазначеного нерухомого майна, житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] підтверджуються наступними дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: договором про виділення в безстрокове користування земельного ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з числом кімнат від одної до п`яти включно № 52 від 08.10.1956 року, актом відводу земельної ділянки під забудову № 04.07.1956 року, актом прийому в експлуатацію житлового будинку за адресою [ADDRESS], від 26.12.1956 року, забудовником якого зазначено [PERSON]. Як вбачається із довідки виданої виробничим управлінням комунального господарства № 1922 від 10.11.2017 року, на день смерті [PERSON], у житловому будинку за адресою [ADDRESS], було зареєстровано троє осіб, а саме: племінниця - [PERSON], 1985 року народження, племінник [PERSON] - 1989 року народження, син племінниці - [PERSON] - 2003 року народження. Та обставина, що покійні батьки позивача: [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], який помер [INFO], до дня смерті фактично проживали разом з позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS], та перебували на її повному утриманні, доводиться актом підтвердження фактичного їх проживання, дослідженим в судовому засіданні та доводами позовної заяви. Отже, за відсутності доказів протилежного, суд вважає доведеною обставину, яка підтверджує факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON], на час відкриття спадщини. Тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач [PERSON], вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті. Із повідомлення Свалявської державної нотаріальної контори № 82/01-16 від 30.01.2018 року, встановлено, що спадкові справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], який помер [INFO], не були заведені, отже, із заявами про прийнття спадщини після смерті спадкодавців до нотаріуса ніхто не звертався. Згідно з технічним паспортом, інвентаризаційна справа № 1/281 від 11 вересня 2017 року, житловий будинок який знаходиться за адресою [ADDRESS], складається з: житлового будинку - «А»; літньої кухні - «Г»; огорожі - № 1,2, ознак самочинного будівництва не виявлено. Відповідно до довідки виданої ФОП [PERSON] від 17.09.2017 року №; 199, інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою [ADDRESS], в цінах 2017 року становить : 85 522 (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот двадцять дві) гривні. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 05.02.2018 року за № 112795832, встановлено, що нерухоме майна за адресою [ADDRESS] зареєстровано на ім'я спадкодавця [PERSON], та не зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину за законом (заповітом) на майно, яке підлягає реєстрації, здійснюється нотаріусом після подання правовстановлюючого документа та інформації про реєстрацію в електронному реєстрі житлового будинку. Якщо не подані такі відомості (інформація) та документи, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Отже, в зв'язку з цим, позивач не може в нотаріальному порядку оформити спадкові права на зазначений будинок, який належав її батьку [PERSON], оскільки останній не виготовив правовстановлюючі документи та не зареєстрував право власності на нього у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В порядку ч.1 ст.82 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у зв'язку із визнанням відповідачем позову, суд вважає доведеними, якщо не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з'ясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved