Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить щомісячно стягувати з відповідача аліменти на утримання їх дітей, в твердій грошовій сумі в розмірі 2118 грн. на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до їх повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.. Позов обгрунтовує тим, що з 2009 року вони з відповідачем перебували в цивільному шлюбі. [INFO] у сторін народився син- [PERSON] та [INFO] син - [PERSON] .. Однак сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до того, що в даний час вони разом не проживають. Їх спільні діти проживають разом з позивачко та знаходяться на її утриманні. Дійти спільної згоди щодо утримання дітей сторони не можуть, що і стало причиною звернення позивачки з даним позовом до суду. Дана позовна заява надійшла до суду 06.04.2020 року та згідно автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою суду від 07.04.2020 року було відкрите спрощене провадження та призначено судове засідання на 12.05.2020 року, яке в подальшому було відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Позивачка, в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи просила проводити у її відсутність. Відповідач, [PERSON] , через канцелярію суду подав заяву про не визнання заявлених позовних вимог та вказав, що згоден сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 1500 грн. на кожну дитину. Крім того, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області, а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області. З довідки №534 від 29.03.2020 року вбачається, що діти сторін проживають разом з позивачкою в [ADDRESS] та перебувають на її утриманні. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання своїх неповнолітніх дітей, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Відповідно достатті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, позивачка у поданій нею позовній заяві просила стягувати з відповідача аліменти на утримання їх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2118 грн. на кожну дитину щомісячно, проте відповідач не погоджується сплачувати аліменти у такому розмірі та просить стягувати з нього щомісячно 1500 грн на кожну дитину. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2019 року, прожитковий мінімум на одну особу: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня;дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 22 18 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно наданої відповідачем довідки №245 від 04.06.2020 року, виданої Бершадським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції середньомісячна заробітна плата в Бершадському районі Вінницької області складає 8077,00 грн., відповідно 1/4 частина розміру аліментів складає 2019,25; 1/3 частина розміру аліментів - 2692,33 грн.; 1/2 частина розміру аліментів - 4038,50 грн.. Суд звертає увагу, що відповідач доказів виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надав, а тому суд приходить до висновку про їх не виконання та порушення права позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здоровий, працездатний та має можливість надавати матеріальну допомог своїм дітям. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання допомоги, неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоров`я суду не надав. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодного доказу в обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов. Суд зважає, що відповідно до ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Однак позивачем не надано жодного доказу щодо достатності заробітку відповідача. Разом з тим, суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно норм до ст. 367 ЦПК України,суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Щодо вимоги позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1- ч. 4 вказаної статті: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Всупереч вказаному позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу не долучено жодного доказу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 840, 80 грн. судового збору, оскільки при подачі даного позову позивач була звільнена від оплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial