Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивує тим, що 16.02.2015 року постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Волинській області Новосада О.Г. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 2-3117/11 про стягнення з [PERSON] в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» грошових коштів. Цією ж постановою було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON] У звязку з прийняттям апеляційним судом Волинської області до розгляду апеляційної скарги на рішення суду від 11.07.2011 року, 27.12.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа до суду, який його видав. Проте, незважаючи на вимоги ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодо необхідності зняття накладеного на майно боржника арешту у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, цей арешт залишається чинним і його дія порушує її права, як власника арештованого майна щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Покликаючись на викладені обставини, просить суд зняти арешт, які зареєстровані: -у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження за номером 8749123 від 16.02.2015 року, зареєстрований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер постанови: 46531669, виданої 16.02.2015 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ Волинської області Новосадом О.Ю., якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON]; -у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна - запис про обтяження за номером 13284377 від 22.11.2012 року, зареєстрований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер постанови: 35308504, виданої 22.11.2012 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ Волинської області Новосадом О.Ю., якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилася. Представник відповідача в судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи ПАТ «Укргазбанк» надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З матеріалів справи судом встановлено, що 16.02.2015 року постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Волинській області Новосада О.Г. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 2-3117/11 про стягнення з [PERSON] в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» грошових коштів. Цією ж постановою було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON] У звязку з прийняттям апеляційним судом Волинської області до розгляду апеляційної скарги на рішення суду від 11.07.2011 року, 27.12.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа до суду, який його видав. Однак, незважаючи на вимоги ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодо необхідності зняття накладеного на майно боржника арешту у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, цей арешт залишається чинним і його дія порушує її права, як власника арештованого майна щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Арешт майна, за відсутності реального виконання рішення, обмежує право власності позивача, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення його з-під арешту, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Враховуючи наведене, оцінивши обставини справи та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що державним виконавцем помилково не знято арешт майна, що належить позивачу, а тому вважає, що вимога про зняття арешту підлягає задоволенню, оскільки накладення арешту на майно порушує права позивача та позбавляє його можливості вільно розпоряджатися належним майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов слід задовольнити. \~ На підставі ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved