Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку зареєстрована [PERSON] , яка не є її родичкою. За місцем реєстрації відповідач не проживає, її фактичне місце проживання невідоме. Реєстрація [PERSON] у належному їй будинку позбавляє позивача права на оформлення та отримання субсидії, що суттєво порушує право власності позивача. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Заярна М.А., до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 17.06.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування від 09.10.2001, посвідченого державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., [PERSON] отримала у власність 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.10.2001 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого повторно 31.07.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] одружились 27.06.2003. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Як видно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 05.06.2007. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище « [PERSON] ». За змістом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 29.12.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.10.2007. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Таким чином, [PERSON] дійсно є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 614 від 31.06.2021, виданої виконавчим комітетом Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] дійсно з 02.08.2011 зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до складеного комісійно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 03.06.2021, [PERSON] , починаючи з 02.08.2011 фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок , квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач не є власником чи співвласником житлового будинку, жодних майнових прав на означений житловий будинок наразі не має. Відомостей про те, що відповідач є членом сім`ї позивача також у матеріалах справи немає. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON] не надала суду договорів чи інших доказів, які б підтвердили наявність у неї права користування означеним житловим будинком, наявні підстави для задоволення позову. При цьому суд враховує, що реєстрація відповідача у будинку позивача створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved