Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Пролетарського управління житлово-комунальним господарством виробничого об»єднання «Донецьквугілля» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 15.04.2014 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]євська в м. Донецьку. Вона є єдиним спадкоємцем за законом. У встановленому законом порядку вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу. Проте, нотаріусом постановою від 16.10.2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру не зареєстровано за спадкодавцем. Вказана квартира [ADDRESS]євська у м. Донецьку належала її матері на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.02.1992 року, укладеному між Пролетарським управлінням житлово-комунального господарства виробничого об»єднання «Донецьквугілля» як продавцем і її матір»ю [PERSON] як покупцем. Договір був посвідчений нотаріусом, проте не зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. Посилаючись на ст.ст. 1218,1223,1261 ЦК України, просить визнати за нею право власності у порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]євська в м. Донецьку. В судове засідання позивачка не з»явилась, просила справу слухати у її відсутність ( а. с. 38). Заперечень з приводу ухвалення заочного рішення по справі до суду не надходило. У зв»язку з тим, що представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, суд на ухвалює заочне рішення по справі, оскільки це відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON], є донькою [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвами про народження та про одруження.( а. с. 9,10). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири Пролетарське управління житлово-комунального господарства продало, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]євська в м. Донецьку ( а.с. 12). Зазначений договір посвідчений нотаріально, але не зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що в иникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Отже, зазначеною нормою права передбачена державна реєстрація об»єктів нерухомого майна, проте виникнення права власності на ці об»єкти не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, договір купівлі-продажу квартири, право власності на яку просить визнати позивачка, нотаріально посвідчений, проте не зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 179 ЦПК України для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Виникнення спадкових правовідносин закон пов»язує з відкриттям спадщини. Саме з цього моменту визначається коло спадкоємців і склад спадкового майна. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Законом встановлено, що державна реєстрація юридичного факту смерті фізичної особи є обовязковою. Державна реєстрація вищевказаного юридичного факту проводиться з метою реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою юридичного факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться шляхом складання актового запису цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивачкою надана копія свідоцтва про смерть [PERSON], яка померла 15.06.2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоновського районного управління юстиції у м. Донецьку 16.06.2014 року.( а. с. 7). Згідно ст.. 9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, який набрав чинності з 27.04.2014 року будь-які органи, їх посадові і службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені в порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт, виданий органами та особами, передбаченими частиною другою цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків. Стаття 59 ЦПК України встановлює правила допустимості доказів, які визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Недопустимими доказами є докази: одержані з порушенням порядку, встановленого законом, які походять з інших засобів доказування, ніж ті, що визначені законом для підтвердження певних обставин. Оскільки доказів, одержаних у встановленому законом порядку ,підтверджуючих факт смерті [PERSON], тобто, відповідного свідоцтва про смерть, виданого органами РАЦС на території України, що узгоджується з нормами Закону України« Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, позивачкою не надано, відсутні і правові наслідки факту смерті спадкодавці - виникнення спадкових правовідносин і відкриття спадщини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на вказаний об»єкт нерухомості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed