Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за нею право власності на: 1/6 частини житлового будинку № 40 по вулиці Шевченка в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, після смерті її батька [PERSON]; 1/6 частини житлового будинку, після смерті її матері [PERSON]; 1/6 частини житлового будинку, після смерті її чоловіка [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після їх смерті відкрилась спадщина за законом на даний житловий будинок. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не зявився, однак про розгляд даної справи повідомлявся належним чином. При розгляді справи судом встановлено наступне. Позивач [PERSON], 09 грудня 2012 року звернулася до Тернопільської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] 21 квітня 2015 року (свідоцтво про смерть серії І-ИД №183915,видане 22 квітня 2015 року Мишковицькою сільською радою, актовий запис № 04), після смерті її батька [PERSON] 30 жовтня 1991 року (свідоцтво про смерть серії І-ИД №191277,видане 20 серпня 2015 року Мишковицькою сільською радою, актовий запис №25), після смерті її чоловіка [PERSON] 08 квітня 2009 року,(свідоцтво про смерть серії І-ИД №080075,видане 09 квітня 2009 року Мишковицькою сільською радою ,актовий запис №06). Однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 3303/02-14 від 09 грудня 2015 року, через те ,що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №40(сорок) по вулиці Шевченка в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області. 21 серпня 2015 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 448/2015 року, після смерті моєї матері [PERSON]. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (внук спадкодавця), який відмовився від прийняття спадщини в користь позивача, що підтверджується заявою №1061 від 21 серпня 2015 року,про відмову від прийняття спадщини за заповітом, яка зберігається в матеріалах спадкової справи. Окрім позивача інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину у встановлений законом строк немає. Після смерті батька позивача [PERSON] спадкова справа заведена не була, однак, позивач проживала з батьком за однією адресою, а тому, вважається такою, що прийняла спадщину. Дружина [PERSON] померла 21 квітня 2015 року, що підтверджується довідкою про склад сім'ї №923 від 29 серпня 2017 року виданою виконкомом Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Інших спадкоємців крім позивача немає. Після смерті [PERSON] 05 вересня 2009 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №391/2009. Спадкоємцями за законом після померлого [PERSON],є позивач [PERSON] (дружина спадкодавця), що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №141540, виданого 15 червня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області. Відповідачі (сини померлого) [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини в користь позивача, що підтверджується заявами про відмову від прийняття спадщини від 05 вересня 2009 року, які зберігаються в матеріалах спадкової справи. Окрім позивача інших спадкоємців, які прийняли спадщину у встановлений законом строк немає. Згідно інформаційної довідки про технічний стан майна №504 від 27.08.2015 р., виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації по обліку бюро будинковолодіння №40(сорок) по вулиці Шевченка в с.Мишковичі рахується: 1/6 частини за [PERSON]; 1/6-Собіль [PERSON]; 1/6-Бичковським [PERSON]; 1/6-Бичковською [PERSON]; 1/6-Бичковським [PERSON]; 1/6- [PERSON]. Державна реєстрація права власності житлового будинку за [PERSON] в бюро не була проведена. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 30.07.1990 р. на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 146 від 25.07.1990 р. встановлено, що цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Мишковичі по вул. Шевченка, 40 дійсно належить колгоспному двору, що складається з 6-х членів, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності. Згідно з ч.1 статті 120 ЦК України (в ред. 1963 року, чинного на той час) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Таким чином, оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в період до 15.04.1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність» спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право спільної сумісної власності. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вищезазначеного Закону. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на: 1/6 частини житлового будинку № 40 по вулиці Шевченка в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, після смерті її батька [PERSON]; 1/6 частини житлового будинку, після смерті її матері [PERSON]; 1/6 частини житлового будинку, після смерті її чоловіка [PERSON].

Outcome: approved