Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом до відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №014/999/74/55539 від 04.07.2006 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В обґрунтування позову позивач посилається на несправедливі та дискримінаційні умови договору, оскільки положення договору надають значну перевагу відповідачу, позбавляючи позивача значного обсягу прав. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 11,15,18,19 ст.ст. 15, 16, 203, 215,216 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в ньому підстав, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пославшись на їх необґрунтованість. На підставі пояснень представника позивача, представника відповідача та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. 04 липня 2006 року між АППБ «Райффайзен Банк Аваль», найменування якого змінено відповідно до вимог закону на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль та позивачем [PERSON] укладено договір №014/999/74/55539 про надання позивачу споживчого кредиту у розмірі 90 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 11,5 % річних, згідно якого відповідач надав позивачу кредит на споживчі цілі в іноземній валюті у вказаному розмірі зі строком повернення до 04.07.2024 року. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства. Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Правочин який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до п. «д» ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням,зокрема, таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Про отримання споживачем інформації про умови кредитування свідчить підпис позичальника на заяві - анкеті від 03.07.2006 р. (а.с.24). Крім того, позивач вказує, що через значне підвищення курсу валют сума коштів, яка підлягає поверненню банку, значно більша, ніж та, яку він брав у кредит, а тому таке положення договору вважає несправедливим, у зв'язку з чим просить суд визнати вказаний кредитний договір недійсним. В п. 16 постанови №5 Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що саме по собі зростання або коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Під час укладання кредитного договору, сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті. Тому твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ч. 3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. В ст.ст. 6, 627 ЦК України закріплено загальний принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання представника позивача на те, що кредитний договір є несправедливим, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сама уклала кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed