Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 жовтня 2012 року. На даний час шлюб розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з відповідачем не проживають разом на протязі двох років. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Хоча офіційно не працевлаштований, однак має неофіційний дохід, працюючи за кордоном. Вважає, що відповідач має можливість та зобов'язаний сплачувати на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення ним повноліття. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності за наявними матеріалами справи, просила позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У письмовому відзиві позовні вимоги визнав частково в сумі 1 000, 00 грн. Зазначив, що заявлена позивачем до стягнення сума є необґрунтовано великою, враховуючи його матеріальне становище. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року у справі № 159/790/17 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дитиною, матеріальну допомогу на її утримання не надає, отже він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд їх задовольняє. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що батько дитини є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених йому щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду надано не було, інших осіб на його утриманні немає. В сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та зобов'язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її. У зв'язку з наведеним суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує те, що він офіційно не працевлаштований, матеріальне становище матері дитини, а також ту обставину, що дитина проживає з матір'ю, яка здійснює її виховання та догляд. При цьому, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі на підставі статті 184 Сімейного кодексу України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому у частині другій статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial