Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON], треті особи - [PERSON], Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради, в якому просила визнати недійсним договір дарування від 30.07.2003 року укладений з відповідачем [PERSON] та посвідчений ПНХМНО [PERSON], р. № 6155. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 30.07.2003 року між нею та [PERSON], яка діяла як представник неповнолітньої [PERSON], її до якою, був укладений договір дарування квартири [ADDRESS]. Вважала зазначений договір дарування недійсним оскільки відповідач фактично не прийняла подарунок, оскільки жодного разу не цікавилась спірною квартирою, її поточними та капітальними ремонтами, ключів від квартири не мала, а мешкає за адресою: [ADDRESS] (разом зі своєю бабусею [PERSON].). У зв'язку з тим, що відповідач має намір здійснити продаж спірної квартири, а мешкати їй більше ніде, позивач просила розірвати договір дарування від 30.07.2003 року. В судове засідання позивач не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, вважала його незаконним та необґрунтованим, а також просила застосувати позовну давність. Третя особа [PERSON], а також її представник заперечували проти позову, вважали його таким, що не підлягає задоволенню, а також просили застосувати позовну давність. Третя особа - ПНХМНО [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. У попередніх судових засіданнях його представник висловив думку щодо вимог позивача, заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні, оскільки правових підстав для визнання договору дарування від 30.07.2003 року не має. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, залишив суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Залишив суду заяву, в якій зазначив, що заперечує проти задоволення позову, оскільки спірна квартира була подарована разом з позивачем їх спільній доньці [PERSON] за обоюдною згодою під час шлюбу, а тому договір дарування від 30.07.2003 року є законним. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача [PERSON], третю особі - [PERSON], її представника, а також свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно договору дарування від 30.07.2003 року, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON] подарувала [PERSON], яка діяла як представник неповнолітньої [PERSON], квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до частин 1, 2 ст. 243 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Відповідно до ч. 2 ст. 243 ЦК УРСР 1963 року договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. З договору дарування від 30.07.2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що діяла як представник неповнолітньої [PERSON], вбачається, що він підписаний особисто дарувальником та обдаровуваним та посвідчений нотаріально Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 76) Із пояснень представника ПНХМНО [PERSON], даних ним в ході судового засідання вбачається, що 30.07.2014 року ПНХМНО [PERSON] було посвідчено договір дарування спірної квартири. Під час посвідчення договору ним була перевірена дієздатність сторін, встановлено намір сторін укласти договір дарування квартири, а не інший правочин, роз'яснено правові наслідки укладання договору дарування майна та положення ст.ст. 243, 244 та 57-58 ЦК УРСР 1963 року щодо мнимої та удаваної угоди. Крім того, під час посвідчення договору дарування 30.07.2014 року свою згоду на укладення зазначеного договору надав батько відповідачки - [PERSON], оскільки спірна квартира була придбана ним спільно з [PERSON] під час шлюбу за спільні кошти. (а.с. 77) Судом встановлено, що під час укладення договору відповідач [PERSON] була неповнолітньою та її інтереси представляла [PERSON] Після укладення договору дарування квартири, право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації, що підтве6рджується технічним паспортом від 25.07.2005 року та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 7872861 від 26.07.2005 року. (а.с. 73-74, 75). Згідно довідки з місця проживання, виданої 25.04.2014 року дільницею № 60 КП «Жилкомсервіс», на даний час за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач [PERSON], а також дві її дочки - відповідач [PERSON] та [PERSON] (дитина від другого шлюбу). (а.с. 13) В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], показали, що за адресою спірної квартири: [ADDRESS] відповідачку [PERSON] не бачили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] та не спілкується з матірю [PERSON],. оскільки у останньої є чоловік та дитина. Суд не бере до уваги показання вищезазначених свідків, оскільки вони суттєвого доказового значення не мають. Тому, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що відповідач не прийняла дар, оскільки як вбачається з наданої до матеріалів справи копії договору дарування між сторонами в потрібній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, необхідних для договорів такого виду згідно із законом, а також дотримані усі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди. Крім того, право власності на спірну квартиру було зареєстровано в КП «ХМБТІ» за [PERSON] після укладання договору, що свідчить про прийняття дарунку. Згідно змісту статті 244 ЦК УРСР 1963 року, недійсність договору дарування нерухомості пов'язана тільки з недодержанням форми договору і відсутністю його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.2 ст.59, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що під час судового розгляду, позивач не надав жодних доказів та не довів наявність обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною та настання певних юридичних наслідків, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Згідно ст. 71 ЦК УРСР 1963 року загальний термін для захисту прав, за позовом особи, право якої порушене, встановлюється в три роки. Згідно зі ст. 76 ЦК УРСР право на позов виникає з дня, коли особі стало відомо або повинно було стати відомо про порушення своїх прав. Суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 20.06.2014 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові. Отже, суд за результатми розгляду справи приймає рішення відповідно до встановлених обставин та норм матеріального права та приходить до висновку, що в задоволенні позовних [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed