Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, що перебуває у приватній власності позивача, шляхом виселення відповідача з належного позивачеві на праві приватної власності житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та зобов'язання відповідача звільнити помешкання від особистих речей. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви посилається на наступні обставини: сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1987 року. З часу реєстрації шлюбу сторони та діти сторін постійно проживають у [ADDRESS], успадкованому позивачем після смерті батька, [PERSON], та належному позивачеві на праві приватної власності. Місце проживання позивача, дітей сторін, а також зятя та онуки сторін, зареєстроване у встановленому законом порядку також за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку, без реєстрації, до теперішнього часу проживає відповідач, який вселився до належного позивачеві будинку у 1987 році, як член сім'ї позивача. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач, хоча й не є членом сім'ї позивача та зареєстрований у квартирі своїх батьків, по [ADDRESS], однак продовжує проживати у належному позивачеві будинку. Проживаючи у належному позивачеві будинку, відповідач відмовляється оплачувати витрати, пов'язані з обслуговуванням будинку та комунальні послуги, продовжує користуватися належним позивачеві рухомим та нерухомим майном. Відповідач не працює, не вживає заходів для працевлаштування, а харчується продуктами придбаними позивачем та членами її сім'ї. Крім цього відповідач постійно порушував та продовжує порушувати правила сумісного проживання, моральності та добропристойності. Зокрема, на ґрунті зловживання спиртними напоями, відповідач постійно влаштовує сварки, які переростають в бійки, нищить належне позивачеві та членам її сім'ї майно. Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивача - власника житла, не несе будь-яких обов'язків користувача житловим приміщенням, а також псує жиле приміщення та систематично порушує правила співжиття, спільне проживання позивача та членів її сім'ї в одному будинку з відповідачем є неможливим та небезпечним. З посиланням на норми ст. 41 Конституції України, ст. 15,319,321, 383,391 ЦК України, ст. 150,157,116 ЖК України, позивач прохає задовольнити позов. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві і прохають його задовольнити. Прохають суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні позивачем прав власника житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], пов'язаних з користуванням та розпорядженням вказаним нерухомим майном, шляхом виселення відповідача [PERSON] з належного позивачеві житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та зобов'язати відповідача звільнити належне позивачеві помешкання від особистих речей відповідача. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду даної справи відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України і проти чого не заперечили позивач та представник позивача. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17628697 від 05 лютого 2008 року, виданим Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», а також рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2007 року доводиться та обставина, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Вказаний будинок позивач успадкувала після смерті батька, [PERSON]. Позивачем визнається та обставина, що відповідач [PERSON] вселився до належного позивачеві житлового будинку, як член сім'ї позивача (чоловік) у 1987 році, користувався жилим приміщенням нарівні з власником приміщення, будь-якої угоди між сторонами про порядок користування житловим приміщенням укладено не було. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2013 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29.08.1987 року у відділі ЗАГС м. Ковеля, розірвано. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє таких осіб права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України. У ході судового розгляду встановлено, що понад 10 років відповідач [PERSON] не несе будь-яких витрат, пов'язаних з утриманням будинку, не оплачує комунальних послуг, якими користується нарівні з іншими мешканцями будинку і укладати з позивачем угоди з приводу плати за користування житлом, не бажає. У ході розгляду справи також встановлено, що відповідач проживає у будинку, належному позивачеві, без реєстрації, що підтверджується даними будинкової книги для проживання громадян в будинку [ADDRESS]. Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS], а саме у трикімнатній квартирі, належній на праві приватної власності батькам відповідача. Вказана обставина доводиться даними адресно-довідкової картотеки Ковельського РВ УДМС України у Волинській області. У позовній заяві позивач прохає суд усунути перешкоди у здійсненні її прав власника, пов'язаних з користуванням та розпорядженням нерухомим майном, шляхом виселення відповідача з належного позивачеві житлового приміщення - житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. Підстави та порядок позбавлення членів сім'ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на ті обставини, що проживаючи у будинку, належному позивачеві відповідач відмовляється оплачувати витрати, пов'язані з обслуговуванням будинку та комунальні послуги, продовжує користуватися належним позивачеві майном. Відповідач не працює, не вживає заходів для працевлаштування, а харчується продуктами придбаними позивачем та членами її сім'ї, викрадає грошові кошти, належні членам сім'ї позивача. Крім цього відповідач постійно порушував та продовжує порушувати правила сумісного проживання, моральності та добропристойності. Зокрема, на ґрунті зловживання спиртними напоями, відповідач постійно влаштовує сварки, які переростають в бійки, нищить належне позивачеві та членам її сім'ї майно. Обставини, зазначені позивачем у обґрунтування вимог позовної заяви підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Так, будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що сторони у справі є її батьками. Понад 10 років відповідач поводить себе неадекватно, агресивно. Безпричинно обзиває, принижує, наносить побої їй та позивачці. Перебуваючи під впливом погроз та неадекватної поведінки відповідача, остерігаючись розправи з боку відповідача, позивач упродовж тривалого часу терпить моральне та фізичне насильство з боку відповідача. Під час приступів агресії відповідач неодноразово завдавав шкоди як здоров'ю позивача, так і здоров'ю свідка. Зокрема зламав позивачеві ребра, розбивав об позивача меблі. Заходи впливу, які вживались рідними відповідача, у тому числі його батьками, з метою спонукати відповідача до зміни поведінки, позитивних наслідків не дали. У зв'язку з агресивною поведінкою відповідача свідок переймається за життя своєї малолітньої дитини, [INFO], яка вимушена мешкати у одному будинку з відповідачем. Крім цього, свідок вказала на ту обставину, що відповідач нищить майно, належне позивачеві - зняв хвіртку, поламав огорожу, побив стіни в будинку, познімав електроприлади, тощо. При цьому відповідач живе та харчується за рахунок позивача та членів її сім'ї. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що неодноразово вимушений захищати свою тещу - позивача [PERSON] та дружину - [PERSON] від проявів агресії з боку відповідача, якій безпричинно б'є позивача, душив [PERSON]. Вважає поведінку відповідача неконтрольованою та неадекватною, оскільки відповідач, фактично перебуваючи на утриманні позивача та членів її сім'ї, постійно псує майно, належне позивачеві, виражається нецензурно на адресу позивача та членів її сім'ї, безпричинно влаштовує сварки, скандали, бійки. Присутність в будинку малолітньої дитини - не вплинула на поведінку відповідача. Останнім часом відповідач постійно тримає при собі ножа. Вважає, що проживання в одному будинку з відповідачем є небезпечним як для малолітньої онуки позивача, [PERSON], [INFO], так і для інших членів сім'ї позивача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що упродовж десяти років вимушений рятувати свою сестру - позивача [PERSON] від відповідача, який систематично, безпричинно б'є позивачку, влаштовує скандали, нищить належне позивачеві майно. Не змінив своєї поведінки відповідач і після одруження дочки та народження онуки. Із змісту висновку ДІМ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ст. л-нта міліції Ю.В. Філімонова убачається, що опитати відповідача [PERSON] з приводу звернення позивача [PERSON] 31 жовтня 2013 року у правоохоронні органи у зв'язку з нанесенням їй громадянином [PERSON] тілесних ушкоджень не виявилось можливим, оскільки [PERSON] від дачі будь-яких пояснень відмовляється. Відтак, суд приходить до висновку, що вживані працівниками міліції заходи запобігання протиправній поведінці відповідача є безрезультатними. У ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У ході судового розгляду судом встановлені обставини, зазначені у ч.1 ст. 116 ЖК УРСР. Судом встановлено, що упродовж десяти років відповідач [PERSON], проживаючи в будинку належному позивачеві [PERSON], систематично порушує правила сумісного проживання, поводиться агресивно по відношенню до власника житла та членів її сім'ї, влаштовує сварки та бійки, руйнує та псує належне позивачеві жиле приміщення, поведінка відповідача є небезпечною для оточуючих. Заходи запобігання і громадського впливу - не впливають на відповідача. Крім цього, судом встановлено, що відповідач не несе витрат, пов'язаних з обслуговуванням будинку [ADDRESS], а місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS], а саме у трикімнатній квартирі, належній на праві приватної власності батькам відповідача. Відтак суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з урахуванням обраного позивачем способу захисту порушених прав. На підставі ст. 15,30,60-62, 85, 212, 213, 215, 173,174,224 ЦПК України, ст. ст. 15,319,321, 383,391 ЦК України, ст. 150,157,116 ЖК України, суд

Outcome: approved