Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 15 травня 2013 року вона працювала менеджером з персоналу у ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс» та 14 квітня 2014 року звільнена з посади за згодою сторін. Виплата всіх сум, що належали їй при звільненні, у тому числі компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, проведена не в день звільнення, а 24 червня 2014 року. 24 червня 2014 року вона отримала заробітну плату за період з 01 квітня 2014 року по 14 квітня 2014 року та компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки. Разом з тим, їй при звільненні не була виплачена заробітна плата за період з 17 березня 2014 року по 31 березня 2014 року. Так, у зазначений період їй було надано відпустку без збереження заробітної плати, з якої відкликано 17 березня 2014 року. Оскільки з 17 березня 2014 року по 31 березня 2014 року вона перебувала на робочому місці і виконувала свої обов'язки, за цей період їй повинні були нараховуватись та виплачуватись грошові кошти. В результаті неправомірних дій керівництва ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс», а саме не виплати заробітної плати, вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 17 березня 2014 року по 31 березня 2014 року в розмірі 1257 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс» Межова К.П., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що з позивачем проведено повний розрахунок 24 червня 2014 року. Підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати в період з 17 березня 2014 року по 31 березня 2014 року немає, оскільки в зазначений період позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується табелем обліку робочого часу за березень 2014 року. При цьому питання виплати заробітної плати, як і питання стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільнені вже було предметом розгляду судом. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу №18-К від 15 травня 2013 року [PERSON] прийнято ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс» на посаду менеджера по персоналу на постійне місце роботи на 0,25 ставки з посадовим окладом 2930 грн. Відповідно до наказу №19-О від 13 березня 2014 року [PERSON] за її заявою надано відпустку без збереження заробітної плати з 17 березня 2014 року до 31 березня 2014 року на 15 календарних днів. Згідно наказу №42-К від 31 березня 2014 року за заявою [PERSON] останній встановлено неповний робочий день з 01 квітня 2014 року з оплатою пропорційно відпрацьованого часу. Згідно наказу №50-к від 14 квітня 2014 року на підставі заяви [PERSON] її звільнено з посади за угодою сторін з 14 квітня 2014 року та зобов'язано бухгалтерію провести остаточний розрахунок та виплати [PERSON] компенсацію за невикористані 12 днів щорічної відпустки. В день звільнення, а саме 14 квітня 2014 року [PERSON] трудову книжку не отримала та розрахунок з нею в сумі 1443,13 грн. проведено не було. Трудову книжку видано [PERSON] 15 квітня 2014 року. Остаточний розрахунок проведено з нею 24 червня 2014 року. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2016 року стягнуто з ТОВ «Чічіков Готель-сервіс» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 14 квітня 2014 року по 20 червня 2014 року в розмірі 3654,33 грн. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі за період з 17 березня 2014 року по 31 березня 2014 року. Натомість, судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 24 червня 2014 року. В матеріалах справи міститься табель обліку робочого часу за березень 2014 року, зокрема, підписаний позивачем, з якого вбачається, що остання з 17 березня 2014 року до 31 березня 2014 року, згідно її заяви перебувала у відпусті без збереження заробітної плати. Таким чином, підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі за зазначений період, а також відшкодування моральної шкоди немає, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed