Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.09.2002, шлюб між сторонами розірвано 08.08.2007, за час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. З 2007 року відповідач не підтримує будь-яких стосунків ані з позивачем, ані з дитиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, зовсім не спілкується з дитиною, що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому позивач просила позбавити його батьківських прав у відношенні неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином, проте в матеріалах справи наявна від нього заява щодо задоволення позову в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Панченко І.І., повноваження якого судом перевірені, в судовому засіданні зазначив, що 17.04.2018 органом складено висновок, в якому визнано доцільним прийняти рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Судом встановлено, що 21.09.2002 між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що зроблено запис № 220. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу у сторін по справі народився син, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя. Дтитина [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю (позивачем по справі). Судом встановлено, що з часу окремого проживання сторін, тобто з 2007 року, відповідач [PERSON] взагалі не цікавиться життям свого сина, не виявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не приймає участі у його вихованні. Даний факт підверджено відповідачем у судовому засіданні, таким чином, суд приходить до висновку, що батько малолітньої дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Як вбачається з довідки виданої Запорізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 15 Запорізької міської ради Запорізької області, копія якої міститься в матеріалах справи, за час навчання дитини - [PERSON], [INFO], у школі, батько дитини - [PERSON] навчальний заклад не відвідував, на батьківських зборах участі не приймав, шкільним життям сина не цікавився. Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, 17.04.2018 р. складено висновок, в якому визнано доцільним прийняти рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] Крім того, Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надано пояснення [PERSON], в яких останній зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІІ, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків. Відповідно до статей 25, 27, 29 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед всім суспільством та державою. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, а також урахуванням позиції відповідача, суд вважає, що позивачем суду надано достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виходячи з аналізу зібраних доказів суд вважає, що батьки які не піклуються про дітей, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання своїх дітей, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти, негативно впливають на дітей - мають бути позбавлені батьківських прав. В даному випадку позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним, відповідає інтересам дитини, необхідне для встановлення остаточного соціально-правового статусу. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, згідно ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача з урахуванням розподілу витрат у зв'язку із визнанням позову відповідачем до ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved