Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила визнати її співвласником квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину, яка згідно договору купівлі продажу зареєстрована на відповідача [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] на утримання яких з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісяця. Під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем ними за спільні кошти в сумі 4900 грн. купили спільну квартиру [ADDRESS]. Після оформлення договору купівлі продажу разом з дітьми проживали у вказаній квартирі. Але з 2014 року сімейні стосунки з відповідачем не складаються. В провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу між ними. Згоди розділити квартиру з відповідачем в позасудовому порядку вони не досягли. Спору щодо поділу іншого спільного майна подружжя між ними немає. Без визнання її співвласником квартири та права власності на 1/2 її частину, вона не має можливості користуватися, володіти в розпоряджатися на рівних правах з відповідачем спірною квартирою. Позивач [PERSON] в наданій до суду 16.03.2016 року заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. У разі відсутності відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. Заперечень до суду не надав. Заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони 11.05.2000 року зареєстрували шлюб у Жмеринському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-АМ №045337 (а.с.5) Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких записаний та є батьком відповідач по справі [PERSON] (а.с.6-7). 22.08.2002 року, під час перебування сторін у шлюбі, відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], за реєстром №2956. (а.с.8). Право власності на квартиру за [PERSON] зареєстровано у бюро технічної інвентаризації 06.09.2002 року (а.с.9) Квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат житловою площею 27,1 кв.м., загальною площею 37,2 кв.м. (а.с.11). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жмеринкакомунсервіс» від 05.02.2016 року до складу сімї позивача [PERSON], яка мешкає в м. Жмеринка, вул. Шекінська,61/12, входять: [PERSON] чоловік, [PERSON] син, [PERSON] дочка (а.с.23). Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, яке придбано у період шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 3, 4 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1,2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України,особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України,можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене та розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, суд вважає що позов обґрунтований, стверджений доказами, які не суперечать один одному та підлягає задоволенню. Відповідачем [PERSON] заяв та заперечень до суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача, в силу ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача судові витрати, понесені нею при подачі позовної заяви до суду, відповідно до Закону України «Про судовий збір» , а саме в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved