Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Естейт Селлінг», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.02.2007 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VIH0GA00001211, відповідно до змісту якого позичальник [PERSON] отримала від позикодавця ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 47\~328,00 дол. США зі сплатою відсотків 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.02.2017 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем 22.02.2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 45,10 кв.м., що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. В. Порика, 5/67. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.09.2011 року в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором було звернено стягнення на спірну квартиру. В подальшому 07.10.2015 року між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №5398, на підставі якого ПАТ КБ «Приватбанк», діючи від імені позивача, відчужило дану квартиру ТОВ «Естейт Селлінг». Позивач вважає, що вказаний договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, оскільки останній вчинено з порушенням вимог, встановлених [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки майно, яке було відчужене за спірним договором, а саме квартира, в якій мешкала позивач, використовується як місце постійного проживання позивача. Окрім того, при укладенні спірного правочину його сторони не перевірили щодо наявності або відсутності заборони на арешт квартири, оскільки такий арешт вже був накладений на зазначену квартиру в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.09.2011 року у справі №2-2345/11. До того ж, позивач вважає, що укладення спірного договору відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в якості продавця суперечить вимогам законодавства, оскільки правом розпорядження такого майна наділений лише власник, в інтересах якого може діяти виключно лише його представник. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю. Представник відповідача ТОВ «Естейт Селлінг» за довіреністю [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявились, однак від останніх надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають та просять в задоволенні останніх відмовити. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено та сторонами не оспорюється, що 22.02.2007 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VIH0GA00001211, відповідно до змісту якого позичальник [PERSON] отримала від позикодавця ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 47\~328,00 дол. США зі сплатою відсотків 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.02.2017 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем 22.02.2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 45,10 кв.м., що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. В. Порика, 5/67. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.09.2011 року у цивільній справі №2-2345/11 за позовом публічного акціонерного комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №VIH0GA00001211 від 22.02.2007 року у розмірі 62\~333,88 дол. США, що за курсом 7,92 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/428 від 04.11.2010 року складає 493\~684,33 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIH0GA00001211 від 22.02.2007 року у розмірі 62\~333,88 дол. США, що за курсом 7,92 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/428 від 04.11.2010 року складає 493\~684,33 грн., звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 45,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. В. Порика, 5/67, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.11-13). Як вбачається з матеріалів справи, в послідуючому 07.10.2015 року між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» від імені позивача та відповідачем ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 45,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. В. Порика, 5/67, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №5398 (а.с.9-10). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Однією із підстав недійсності правочину позивач вважає невідповідність оскаржуваного договору вимогам [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що суперечить ч.1 ст.203 ЦК України. Так, дійсно, 03.06.2014 року Верховною Радою України прийнято [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Прийняття даного [PERSON] було зумовлено, насамперед, проблемами економічного характеру, з якими стикнулась Україна, а саме, різким коливанням курсу іноземної валюти до національної грошової одиниці. [PERSON] визначено наступні випадки та обовязкові умови, за яких він підлягає застосуванню, а інтереси іпотекодавців захисту: кредит видано в іноземній валюті; кредит повинен носити характер споживчого; предмет іпотеки є постійним місцем проживання позичальника або майнового поручителя, якщо його особа є відмінною від позичальника; предмет іпотеки повинен мати площу не більшу встановленої законом; предмет іпотеки не знаходиться на території, визнаній тимчасово окупованою; іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є субєктами [PERSON] України «Про засади запобігання і протидії корупції». Таким чином, дія [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих вище шести\~ознак. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, суд погоджується із думками та доводами представника позивача в судовому засіданні, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього [PERSON]. Разом з тим, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що до спірних правовідносин, які виникли між сторонами та повязані із виконанням рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.09.2011 року у цивільній справі №2-2345/11, слід застосовувати положення [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зокрема докази, які б свідчили, що предмет іпотеки є постійним місцем проживання позичальника. В той час, як згідно письмових пояснень приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] наявних в матеріалах справи (а.с.64-65) вбачається, що останньою під час здійснення державної реєстрації оспорюваного договору чітко було встановлено, що згідно довідки Департаменту житлового господарства №2998 від 21.08.2015 року у квартирі, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. В. Порика, 5/67, не зареєстровано жодної особи, що свідчить про наявність у позивача іншого місця проживання. А тому, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], пересвідчившись у відсутності перешкод для здійснення нотаріальної дії, зокрема відсутності перешкод відповідно до [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», правомірно було посвідчено договір купівлі-продажу від 07.10.2015 року, укладений між відповідачами. Що ж стосується думок та тверджень представника позивача щодо не перевірки наявності або відсутності заборони на арешт квартири, оскільки такий арешт вже був накладений на квартиру в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.09.2011 року у справі №2-2345/11, як на підставу про задоволення позову, то останні взагалі не заслуговують на увагу, оскільки вказаний арешт був накладений органами ДВС в процесі примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.09.2011 року №2-2345/11, яким стягнено з позивача заборгованість за кредитним договором №VIH0GA00001211 від 22.02.2007 року та в рахунок погашення такої заборгованості звернено стягнення на нерухоме майно, яке було предметом іпотеки в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, шляхом, зокрема, її продажу відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені позивача договору купівлі-продажу будь-яким способом, з метою запобігання відчуження боржником його майна на користь третіх осіб. Окрім того, дії відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу укладення спірного договору в якості продавця є також правомірними, оскільки згідно вищезазначеного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.09.2011 року №2-2345/11 відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» наділений правом розпоряджатись спірною квартирою, шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншим покупцем, що виключає необхідність участі попереднього власника під час укладення договору, що відповідає вимогам ст.38 [PERSON] України «Про іпотеку». Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed