Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа: Реєстраційна служба Черкаської міської ради про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що 31.07.2016 помер її син [PERSON],[INFO]. На момент смерті йому на праві власності, на підставі договору дарування від 03.05.1993 належала квартира [ADDRESS]. Крім того, вказує, що на даний час у неї виникла потреба у реалізації свого права на спадщину даної квартири. Звернувшись до нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] виявилося, що на зазначену квартиру державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС [PERSON] JI.О.-15.12.2006 накладено арешт. За розясненням даної ситуації вона звернулася із заявою до виконавчої служби, у відповідь на яку було повідомлено, що при перевірці даних, внесених до реєстру, не виявлено жодного виконавчого провадження відносно [PERSON], яке б знаходилося на виконанні у відділі, тобто обтяження нерухомого майна внесено за виконавчим провадженням, яке було завершено до 2007 року. Також, щодо зняття арешту з вищевказаного майна було рекомендовано звернутися до суду. На підставі викладеного, просить суд, - зняти арешт з спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS], який накладений державним виконавцем Придніпровського ВДВС м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції. В судовому засіданні позивач та її представник за дорученням адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача за дорученням [PERSON] при вирішенні питання про зняття арешту з майна покладався на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника управління. При вирішенні питання про зняття арешту з майна покладався на розсуд суду. Заслухавши думку позивача та її представника, представника відповідача, враховуючи думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження суд приходить до наступного: встановлено, що на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС у Придніпровському районі м. Черкаси - [PERSON] від 15.12.2006 № АА 345288 накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], [INFO] на підставі договору дарування від 03.05.1993. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] помер 31.07.2016 (свідоцтво про смерть серії І-СР № 288845). Відповідно до даних свідоцтва про народження серії VII-УР № 0689532 позивач по даній справі є матірю [PERSON]. Крім того, позивач звернулася із заявою до Другої черкаської державної нотаріальної контори, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину, а саме, - на квартиру № 27, що знаходиться в м. Черкаси, по вул. Гоголя у будинку № 389, що залишилась після смерті її сина [PERSON], який помер 31.07.2016. Між тим, постановою про нотаріальну відмову від 13.05.2017 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на квартиру № 27, що знаходиться в м.\~Черкаси, по вул. Гоголя у будинку № 389, що залишилась після смерті її сина [PERSON], який помер 31.07.2016, на підставі того, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна зазначений арешт на вищевказану квартиру (підстава обтяження: постанова, АА 345288, 15.12.2006, Відділ ДВС у Придніпровському районі м.\~Черкаси, дв. [PERSON]О.). Разом з тим, відповідно до листа Придніпровського відділу державної виконавчої служби від 11.04.2017 № 5208/143-43 за даними бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, - не виявлено жодного виконавчого провадження відносно [PERSON], яке б знаходилось на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, тобто обтяження нерухомого майна внесено за виконавчим провадженням, яке було завершено до 2007 року. Щодо вирішення питання про зняття арешту з майна було рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Як зазначено у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. від 02.06.2016, набрав законної сили з 05.10.2016, враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 06.06.2017), - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Під час розгляду справи судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру № 27, що знаходиться в м. Черкаси, по вул. Гоголя у будинку № 389. На запит суду, нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] надано відповідь за № 2105/01-16 від 06.10.2017 про те, що після смерті [PERSON], 12.08.2016 звернулася його мати [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого сина щодо його майна, яка бажає отримати спадщину, а тому вона, як майбутній власник цього майна, який фактично користується даним майном, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить. Крім того, суд вважає, що захист права власності має пріоритетне значення. За інформацією, що надана нотаріусом, будь-які претензії стягувачів, в т.ч. за виконавчими провадженнями до спадкоємця померлого відсутні і підстав для відмови особі в оформленні за нею права власності на спадкове майно, - немає. Зясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного та,

Outcome: approved