Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 25 784,34 грн та судові витрати у розмірі 704,80 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 грудня 2017 року о 17 годині 50 хвилин у м. Києві на Броварському проспекті внаслідок ДТП, яке, відповідно до постанови про адміністративне правопорушення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у справі № 755/18755/17, сталося з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем марки Audi 100, д/н [NUMBER] , їй була нанесена матеріальна шкода, а саме: пошкоджено належний їй автомобіль Ford Fiesta, д/н [NUMBER] на суму 100 984 гривень 34 копійки. На підставі договору страхування № 030524/4640/0000129 від 08 червня 2017 року від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» нею було отримано відповідне страхове відшкодування в розмірі 76 000 гривень по даному страховому випадку. Враховуючи різницю між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини відповідача її автомобілю, і страховою виплатою, та витрати на проведення відповідної оцінки такої шкоди, загальний розмір матеріальних збитків, які має компенсувати їй відповідач складає 24 984 гривень 34 копійки + 800 гривень = 25 784 гривень 34 копійки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін (а.с.31, 32). 22 червня 2018 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що у позовній заяві відсутнє належне правове обґрунтування способу захисту, обраного позивачем, та відсутнє посилання на відповідну статтю закону, з якої вбачається право позивача вимагати стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, у позивача відсутні правові підстави для пред`явлення вимог до завдавача шкоди, яким є відповідач, оскільки позивачем не пред`являлися вимоги до страховика відповідача. Звіт про оцінку автомобіля позивача не є допустимим і достовірним доказом, оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце огляду автомобіля. При складанні позову не дотримано вимоги п.п. 6, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Позивачем не обґрунтовано, з яких підстав він погодився на отримання 02.02.2018 від страховика ПрАТ «СК «УНІКА» страхового відшкодування у розмірі 76 000,00 грн, в той час як матеріальна шкода, згідно із звітом, становить 100 984,34 грн (а.с.36-40). 21 вересня 2018 року ухвалою суду розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, постановлено проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с.47-48). Від позивача [PERSON] 09 жовтня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій посилання та аргументи відповідача вважає такими, що не відповідають дійсності, а також - не мають під собою жодних підстав (а.с.50-63). Ухвалою суду від 03 квітня 2019 року частково задоволено клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, а саме: залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА»; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша»; відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Український центр після аварійного захисту «Експерт-Сервіс» (а.с.92-97). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю та стягнути із відповідача суму завданих з вини відповідача при ДТП збитків у розмірі 24 984,34 грн, що складають різницю між фактичним розміром завданих збитків, що згідно із звітом складає 100 984,34 грн, та розміром страхового відшкодування, яке здійснила страхова компанія у сумі 76 000,00 грн; також стягнути 800,00 грн вартості послуг по складанню звіту та 704,80 грн сплаченого судового збору. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, суд про причини не явки не повідомили. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, пояснення щодо позову або відзиву до суду не подали. Вислухавши позицію представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] , 01 грудня 2017 року о 17 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «Audi», державний номер [NUMBER] , в м. Києві по Броварському проспекту, не обрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ford», державний номер [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року. Станом на день розгляду справи вказана постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу «Audi», державний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Перща» за Полісом № АМ/2278723, із страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, 100 000,00 грн; розмір франшизи 1 000,00 грн (а.с. 38). Цивільно-правова відповідальність позивача як власника наземного транспортного засобу «Ford», державний номер [NUMBER] , на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» за Полісом № АК/7021692, із страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, 100 000,00 грн; розмір франшизи 0,00 грн (а.с. 54-55). Крім того, 08 червня 2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та позивачем укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» № 030524/4640/0000129, згідно із яким страхова сума становить 100 000,00 грн; розмір франшизи 0,00 грн (а.с. 56-62). ТОВ «Український центр післяаварійного захисту «Експерт-Сервіс», на виконання Договору № 2 про проведення оцінки вартості майна, укладеного 11.01.2018 із позивачем [PERSON] , 12.01.2018 складено звіт № 2-А про оцінку автомобіля FORD FIESTA 1.0i держномер [NUMBER] , згідно із яким на підставі виконаних досліджень, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля FORD FIESTA 1.0i держномер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 100 984,34 грн, та включає в себе: вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ у сумі 88 916,96 грн та величини втрати товарної вартості КТЗ у сумі 12 067,38 грн (а.с. 6-18). Згідно із Актом № 2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) сторони склали акт про те, що виконавцем були проведені роботи по рахунку № 49-А від 11.01.18, загальною вартістю 800,00 грн (а.с. 28). За заявою позивача [PERSON] , як страхувальника (вигодонабувача) за договором страхування № 030524/4640/0000129 від 08.06.20107, від 30.01.2018 щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 76 000,00 грн по страховому випадку, зареєстрованому за № 00244244, 02.02.2018 ПрАТ «СК «Уніка» здійснено відповідне страхове відшкодування у розмірі 76 000,00 грн, що підтверджується витягом із рахунку (а.с. 21-22). Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із вимогами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 № 4 роз`яснюється про те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 6 вказаної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). За нормою ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 № 4 Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи вказані факти в їх сукупності, беручи до уваги презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), приймаючи до уваги вимоги ст. 1194 ЦК України, з урахуванням даних Звіту № 2-А про оцінку автомобіля від 12.01.2018, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром матеріального збитку та сумою страхового відшкодування у розмірі 24 984,34 грн (100 984,34 грн - 76 000,00 грн). Також із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрат у розмірі 800,00 грн за проведення відповідної оцінки. Щодо посилань відповідача на необхідність визнання недопустимим доказом Звіту № 2-А про оцінку автомобіля від 12.01.2018, то суд не приймає такі доводи відповідача, оскільки вказаний Звіт складений у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн, що сплачений ним 12.04.2018 та підтверджується відповідною квитанцією (а.с.23). На підставі викладеного,

Outcome: approved