Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, посилаючись на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року у справі № 369/10534/14-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини за попередні три роки в розмірі 40 284 грн., та аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття в розмірі 1373 грн. щомісячно. Станом на 08 червня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 57 835 грн. 96 коп., що підтверджено довідкою відділу державної виконавчої служби серії ВП № 46111754. Загальна сума заборгованості станом на 08 червня 2018 року становить 97 639 грн. 96 коп.. Неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножити на 1 % пені і кількості днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Позивач зазначив, що згідно довідки відділу державної виконавчої служби серії ВП № 46111754 від 08 червня 2018 року по 31 травня 2018 року становить 57 835 грн. 96 коп. та несплата аліментів на утримання дитини за попередні три роки в розмірі 40 284 грн., у зв'язку з чим стягненню підлягають 32 985,32 грн. нарахованої пені та 65 766,72 грн. інфляційних нарахувань. Всього нараховано пеню за період з 08.12.2011 року по 08.12.2014 року у розмірі 15 048,08 грн., за період з 08.12.2014 року по 31.05.2018 року у розмірі 17 437,10 грн.. За період з 08.12.2011 року по 08.12.2014 року нараховано інфляційні втрати у розмірі 10 266,58 грн., за період з 08.12.2014 року по 31.05.2018 року нараховано інфляційні втрати у розмірі 55 500,14 грн.. В загальному розмір заборгованості, які підлягає стягненню з [PERSON] становить 98 752,04 грн.. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 32 985 грн. 32 коп. та нараховану індексацію у розмірі 65 766 грн. 72 коп., що в загальному розмірі становить 98 752,04 грн.. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи позивач повідомлена належним чином, до суду від представника позивача надійшла заява, в якій позов підтримав та просив провести розгляд справи у відсутності позивача та її представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки позивач [PERSON] не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідач повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, тому суд вважав за доцільне провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, та рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2010 року шлюб між ними було розірвано. В шлюбі в них народилась дочка - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1373 (одна тисяча триста сімдесят три) гривні щомісячно, починаючи з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], за попередні три роки в розмірі 40 284 грн. 00 коп.. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданої головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 08 червня 2018 року вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 08.12.2014 року по 3105.2018 року складає 57 355,96 грн.. Згідно вимог ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що згідно ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, у зв'язку із періодичним характером аліментного зобов'язання та необхідністю його щомісячного виконання, при розгляді спорів про стягнення пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 . Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно вимог ч. 4 чт. 196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов'язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов'язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред'явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (постанова Верховного суду від 25.04.2018, провадження № 14-37цс18). Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 № 6-300цс16. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Вказана правова позиція міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц. Наданий позивачем розрахунок суд приймає в основу для нарахування пені, оскільки він був проведений позивачем у відповідності до вимог ст. 196 СК України за період несплати аліментів на утримання дитини. За вказаних обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума нарахованої пені за період з 08.12.2011 року по 31.05.2018 року в загальному розмірі 32 985 грн. 32 коп., Також, звертаючись з позовом до суду позивач просив стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції в розмірі 65 766,72 грн. від нарахованої суми заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Проте, слід зазначити, що згідно положень чинного Сімейного кодексу України не передбачено нарахування індексу інфляції на суму заборгованості, яка виникла в результаті не сплати аліментів. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України інфляційні втрати на суму заборгованості, яка виникла в результаті несплати аліментів також не підлягає стягненню нарахований позивачем індекс інфляції, оскільки в даному випадку сума заборгованості, яка виникла в результаті несплати боржником [PERSON] аліментів не є грошовим зобов'язанням у розумінні вимог ст. 625 ЦК України. За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції, оскільки позивачем не доведено заявлені вимоги щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції індексу інфляції в розмірі 65 766,72 грн.. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з [PERSON] у розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial