Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності відповідача на 1/2 частки у квартирі [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вищевказану квартиру. В обґрунтування позову вказує, що спірна квартира [ADDRESS] належить їй та відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності. На час отримання квартири вона з відповідачем перебували у шлюбі. 28 січня 2011 року рішенням Рівненського міського суду шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу [PERSON] став чинити перешкоди у користуванні спільною квартирою. З метою захисту свого права на користування часткою квартири звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у її користуванні, вселення у квартиру та встановлення порядку користування приміщенням. На підставі рішення Рівненського міського суду від 15 лютого 2011 року була вселена у вищевказану квартиру та визначено порядок користування. Однак, позивач і далі чинить перешкоди в користуванні жилим приміщенням. Спільне проживання із [PERSON] неможливе. Припинення його частки у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди йому та його сім'ї. Окрім того, згідна відшкодувати відповідачу 1/2 частки квартири у грошовому еквіваленті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити, вказала, що грошові кошти за 1/2 частки квартири [ADDRESS] внесла на депозитний рахунок в банк із власної ініціативи. Пояснила, що у власності має ще одну квартиру та частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову вказав, що окрім спірної квартири іншого житла немає. Квартира [ADDRESS] є спільною власністю із позивачем. Зазначив, що створив нову сім'ю і проживає у квартирі разом із дружиною та малолітньою дитиною, яка там зареєстрована. На отримання будь-яких коштів з відшкодування 1/2 частки квартири від позивача незгідний, оскільки йому та його сім'ї немає більше де проживати. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що вселенням [PERSON] у квартиру займалася державний виконавець Мельниченко О.А. Під час вселення примусовому порядку [PERSON] фізичного опору не здійснював. Представник Органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому у судовому засіданні вказала, що не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання отримали квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної спільної сумісної власності по 1/2 кожному (свідоцтво про право власності на житло, видане ВК РМР 21 листопада 2001 року). 28 січня 2011 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач створив нову сім'ю, з якою проживає у вищевказаній квартирі. Від другого шлюбу народилася дитина, яку він там зареєстрував. Однак, після припинення шлюбних відносин із позивачем почали виникати конфлікти з приводу користування її часткою у квартирі. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2011 року встановлено порядок користування вищевказаною квартирою та зобов'язано відповідача не чинити перешкод у користуванні [PERSON] виділеними їй кімнатами та приміщеннями. В даний час між сторонами стосунки не покращились, тому позивач просить припинити право [PERSON] на 1/2 частки у спільному майні та визнати за нею право власності на квартиру. Згідно положень ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При таких обставинах, суд не може погодитись із твердженням позивача про припинення права власності [PERSON] на 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Як убачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, частка квартири, яку [PERSON] просить виділити є однаковою частці відповідача, тому суд не може визнати її незначною. Припинення права власності на 1/2 частки квартири, що належить відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності в першу чергу завдасть істотної шкоди йому особисто, оскільки останній не має іншого придатного житла для проживання. Припинення права власності також завдасть істотної шкоди його дружині та інтересам малолітньої дитини, що там зареєстрована. Також суд не може визнати підставою для припинення права на частку той факт, що [PERSON] із власної ініціативи внесла на депозитний рахунок в банку грошові кошти в рахунок компенсації відповідачу за 1/2 частки спірної квартири, оскільки грошова компенсація не забезпечить його сім'ю належними умовами для проживання, а навпаки завдасть істотної шкоди їхнім інтересам. [PERSON] у судовому засіданні категорично відмовився від матеріальної компенсації позивача, отримувати яку не бажає. Крім того, суд враховує, що позивач крім спірної частки у квартирі у своїй власності та володінні має ще одну квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 62 кв. м. та частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Тобто на даний час повністю забезпечена житлом і цього не заперечує. В той час, як відповідач іншим житлом не забезпечений те більше немає де йому проживати разом із своєю сім'єю. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що законність підстав припинення права власності на частку немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed