Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Покровської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 28.01.1998 року їй та її чоловіку [PERSON] було видане свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло- квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вона та її син [PERSON] прийняли спадщину у вигляді ј частки ( на кожного) квартири, розташованою за вищезазначеною адресою, про що видані відповідні свідоцтва про право на спадщину. [INFO] помер її син [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ј частини вищезазначеної квартири. На момент смерті сина [PERSON] вона фактично прийняла спадщину, яка залишилась , оскільки проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] , тому до нотаріальної контори у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Позивачка просить встановити факт постійного проживання [PERSON] з її сином [PERSON] , померлого [INFO] за адресою: [ADDRESS] на час його смерті та відкриття спадщини; визнати за нею право власності на ј частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка залишилась після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати у їх відсутність.( а. с. 6,35). Представник відповідача Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у відсутність представника. ( а. с. 34). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28.01.1998 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 12). Після смерті [PERSON] , його спадщину у вигляді Ѕ частки квартири успадкували позивачка по справі [PERSON] та її син [PERSON] , про що приватним нотаріусом були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, кожному по ј частки спадщини - квартир, розташованої по [ADDRESS] ( а.с. 16,17). [INFO] [PERSON] помер ( а.с. 11). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ј частини квартири, розташованої по [ADDRESS] . Згідно акту № 2872 від 01.06.2020 року [PERSON] мешкав разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у період з грудня 2012 року по день своєї смерті, тобто до [INFO] ( а. с. 13). З листа державного нотаріуса Першої Покровської державної нотаріальної контори від 22.07.2020 року вбачається, що на майно, яке залищилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61021761 від 22.07.2020 року спадкова справа не відкривалась ( а.с. 32). Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем (Постанова ВСУ від 10.01.2019 у справі № 484/747/17). З урахуванням наданих суду письмових доказів, зокрема акту за № 2872 від 01.06.2020 року, складеному інспектором Покровського ККСН Іваницькою В.І., за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , суд вважає доведеним той факт, що заявник [PERSON] проживала разом зі своїм сином [PERSON] на день його смерті, тобто на [INFO] . Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, з метою реалізації заявницею спадкових прав. Що стосується позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно- ј частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка залишилась після смерті [PERSON] , то суд виходить з наступного. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже,за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Оскільки матеріали справи не містять обґрунтованої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed