Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/3 від всіх його доходів (заробітку) щомісяця починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, а також з можливим майбутнім навчанням та закінченню школи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 24 вересня 2005 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], від якого народився син: [PERSON], [INFO]. Відповідач, який є батьком дитини, не виконує свого обов'язку сто воно матеріального утримання сина, проживає окремо від сім'ї, коштів на забезпечення дитини не надає, а син відвідує школу. На даний час вона не має можливості належним чином утримувати свого сини у зв'язку з маленькою заробітною платою, внаслідок чого вони з дитиною перебувають у скрутному матеріальному становищі. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, та за згодою позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, доводи поданої позивачем заяви, суд приходить наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони шлюб зареєстрували 24 вересня 2005 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає разом з малолітнім сином в квартирі [ADDRESS]. Відповідач проживає окремо від дитини, постійної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підпунктом 4 пункту 17 роз'яснив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання неповнолітньої дитини, суд з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача, перебування малолітнього сина на утриманні позивача, та враховуючи, що заперечень щодо спростування вимог позивача відповідачем надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина - [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Щодо позовних вимог позивача про стягнення аліментів з можливим майбутнім навчанням та закінченням школи, то дані вимоги не підлягають задоволенню, скільки Сімейний кодекс України передбачає стягнення аліментів на утримання дитини, тобто до досягнення дитиною 18-річного віку, та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, сина, у разі якщо вони потребують матеріальної допомоги, у зв`язку з продовженням навчання. Таким чином, стягнення аліментів у зв'язку з навчанням здійснюється лише після досягнення дитиною 18-річного віку та за умови навчання, а стягнення аліментів у зв'язку із закінченням школи, чинним законодавством не передбачено. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст. 88 ЦПК України від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: partial