Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів, згідно якого просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року на користь позивача на утримання доньки [PERSON] з 1/5 частини до 4 000 грн. щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що визначений рішенням суду розмір аліментів є меншим ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини. Відповідач офіційно працевлаштований, працездатний, інших осіб на утриманні не має, а отже має матеріальну можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. 17.01.2018 р. ухвалою судді справу прийнято до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 26.02.2018 р. до суду зі сторони відповідача надійшов відзив, у відповідності до якого, вимоги позову не визнає. Посилається на те, що позивачем не зазначені зміни в її матеріальному або сімейному становищі, які викликали підстави для зміни розміру аліментів. При цьому, позивачем на не надано доказів на підтвердження змоги відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 4 000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, посилаючись на викладене у відзиві. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/5 частки від усіх видів доходу, починаючи з 07.04.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з Правовою позицією Верховного суду України у справі за № 143цс13 від 05.02.14: з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, в порядку ст. 192 СК України може бути вирішено питання про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу на стягнення в твердій грошовій сумі. Зокрема, у відповідності до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, а у відповідності до норм сімейного законодавства обов'язок по утриманню дитини несуть обоє батьків. При цьому суд критично відноситься до посилань відповідача на відсутність змін в матеріальному та сімейному житті позивача, оскільки, як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2016 р., розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] був визначений в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) відповідача, з урахуванням стягнення аліментів на іншу доньку [PERSON], [INFO]. При цьому, станом на день звернення [PERSON] з позовом про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки [PERSON] припинено, у зв'язку з її повноліттям. Крім вказаного, суд критично оцінює та приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Зокрема, позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 4 000 грн. щомісячно, зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, наявності в останнього рухомого або нерухомого майна, грошових коштів, тощо. Суду не надано доказів на підтвердження необхідності саме вказаного розміру аліментів для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини. При цьому, суд приходить до висновку щодо відповідачем не надано суду доказів, на підтвердження існування обставин, які б перешкоджали йому сплачувати аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі та доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров'я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов'язки по утриманню дитини. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом зміни способу стягнення аліментів, встановленого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON], в розмірі 1 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 серпня 2017 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial