Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що будинковолодіння [ADDRESS] є колишнім колгоспним двором, який належить на праві часткової власності в рівних частках по 1/3 частині їй, а також її дочці [PERSON] , котра померла [INFO] , та її свекру [PERSON] , котрий помер [INFO] . В ході упорядкування документів з метою прийняття спадщини після смерті дочки нею було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на будинок [ADDRESS] . Оскільки вона не може підтвердити своє право власності на 1/3 частину вказаного будинковолодіння, яка належить їй як члену колгоспного двору, тому просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] адвокат Данилюк О.Є. в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засіданні не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засіданні не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно довідки №1366 виданої 04.09.1919 р. Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області домоволодіння [ADDRESS] є колишнім колгоспним двором, членами якого станом на 15.04.1991 року були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, про що видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] в с. Шляхтинці Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно технічного паспорта виданого 05.03.2010 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, житловий будинок [ADDRESS] має загальну площу 67,0 кв.м., житлову - 50,3 кв.м. та її співвласниками в рівних частка по 1/3 частині є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, житловий будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] на підставі свідоцтва виданого 30.11.1989 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. За [PERSON] державна реєстрація права власності не проведена. [PERSON] 29.02.1992 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії видане повторно 17.09.2019 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Згідно довідки №220 виданої 02.09.2019 р. Байковецької сільською радою Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №14819092 від 17.12.2013 року [PERSON] , є власником земельної ділянки кадастровий номер що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Виходячи з наведених норм, станом на 15.04.1991 року позивачу належала 1/3 частина будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , як члену колгоспного двору, однак державна реєстрація права власності не проведена. У відповідності до ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідного до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що позивач не може підтвердити право власності на належне їй нерухоме майно як члену колишнього колгоспного двору, тому суд приходить до висновку, що право позивача слід захистити, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як за членом колгоспного двору. На підставі наведеного,

Outcome: approved