Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [NUMBER], що знаходиться в будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 23 жовтня 2003 року. У встановлені законом строки позивач подала до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.07.2004 року. Проте, до складу спадщини не входила квартира [NUMBER], що знаходиться в будинку [ADDRESS]. 15 листопада 1996 року позивач та її покійна мати [PERSON] уклали з [PERSON] договір дарування квартири [NUMBER], по [ADDRESS], яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1996 р., виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд м. Києва згідно з розпорядженням №1170-п, та зареєстрованого в Київському МБТІ 14.10.1996 р. під №2220. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року зазначений договір дарування квартири від 15.11.1996 року визнаний недійсним внаслідок помилки в правовій природі правочину та правах і обов'язках сторін договору. Цим же рішенням скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [NUMBER], по [ADDRESS]. Після набрання законної сили вказаного судового рішення - 31.07.2015 року, позивач вважає, що відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [NUMBER], по [ADDRESS], яка належала до укладення договору дарування від 15 листопада 1996 року її покійній матері. 02 жовтня 2015 року уповноваженим представником позивача - [PERSON] було подано до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини квартири [NUMBER], по [ADDRESS] разом з усіма наявними у позивача документами. Нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. було винесено постанову від 02 жовтня 2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За таких обставин отримати правовстановлюючий документ на спірну квартиру та провести державну реєстрацію права власності за померлою [INFO] [PERSON] відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі судового рішення від 20.07.2015 року неможливо. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. Третя особа - [PERSON] в судове засідання також не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1996 року виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд [ADDRESS], належала на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. 15 листопада 1996 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, укладено договір дарування квартири [NUMBER], по [ADDRESS], за яким [PERSON], [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар квартиу [NUMBER], по [ADDRESS] (а.с. 76). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. За даними довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 15.09.2015 року № 30385 квартира [NUMBER], по [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON]. (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 23 жовтня 2003 року, про що зроблено запис за № 17305(а.с.17). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року договір дарування квартири [NUMBER], по [ADDRESS], від 15.11.1996 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4636 визнано недійсним. Скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [NUMBER], по [ADDRESS] здійснену Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 21.08.2003 року, записаного у реєстрову книгу за № 1413-213 за реєстровим № 2220. Вказане судове рішення станом на 31.07.2015 набрало законної сили. ( а.с. 15,16). 02 жовтня 2015 року представник позивача по довіреності [PERSON] звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири [NUMBER], по [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON]. Постановою від 02 жовтня 2015 року нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. (а.с.8). За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2015 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири [NUMBER], по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1996 р. виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд м. Києва. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що право власності на 1/2 частини квартири [NUMBER], по [ADDRESS] належать [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, а інша 1/2 частини зареєстрована у встановленому законом порядку на праві власності за [PERSON] Вказана державна реєстрація не скасована, являється чинною станом на момент ухвалення даного судового рішення. За частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Суд приймає до уваги відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 09.11.2015 року № 14693 про відсутність у них повноважень у здійсненні скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно починаючи з 01.01.2013 року та посилання представника позивача, що не може бути зареєстровано право власності на майно за померлою особою. Проте, такі дані не спростовують встановлених судом обставин. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, не являється підставою для набуття такого права у обраний позивачем спосіб. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, такими, що не узгоджуються з нормами цивільного законодавства, порушують права власника 1/2 частини спірної квартири [PERSON], а тому до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed