Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними та скасування їх реєстрації, посилається на те, що 17.08.2012 р. отримала у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 5.9729 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 945535, та 7.7588 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯК № 945534, зареєстровані та видані Кіровоградською регіональною філією ДП Центр ДЗК при Держкомземі України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області. Вказані земельні ділянки знаходяться на території Семенастівської сільради Новоукраїнського району, які вона отримала в спадок після смерті [PERSON] і [PERSON] Отримавши вказані земельні ділянки у власність, вона мала намір здати їх в оренду, але не змогла цього зробити, так як дізналась у відділі Держкомзему про те, що вказані земельні ділянки вже орендує фермерське господарство «Міф», що знаходиться за адресою с. Костянтинівка Новоукраїнського району, на її прохання відділ Держкомзему надав їй копії договорів оренди. Відповідно до отриманих договорів було з'ясовано, що нібито 22.04.2010 р. в с. Нерубаївка Новоукраїнського району вона, виступаючи як орендодавець підписала договори оренди земельних ділянок, за яким орендарем є ФГ «Міф», в особі гр. [PERSON]. До даного договору внесені відомості про предмет, об'єкт, строк дії договору та порядок сплати орендної плати, які могли бути відомі тільки з 17.08.2012 р., тоді, коли вона отримала державні акти на землю, тобто через три роки після його підписання. Зареєстровані договори оренди були лише 30.08.2012 р. відповідачем без відповідної заяви від її імені та її згоди. Фактично вона ніколи ніяких договорів оренди з ФГ «Міф» не укладала, не підписувала і до їх реєстрації відношення не мала. Документи, які підтверджують приналежність земельних ділянок, ФГ «Міф», не надавала. Відповідач, користувався її земельними ділянками з 2004 року до 2012 року жодного разу орендну плату не сплачував. Просить визнати недійсними укладені від її імені договори оренди земельних ділянок і скасувати реєстрацію цих договорів оренди. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, послалась на обставини, викладені у позовній заяві пояснивши, що підпис на розписці про отримання коштів за оренду земельних ділянок від 22.04.2010 р. вчинений не позивачкою, не погоджуються із висновком додаткової судово-почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що нібито позивачкою виконані підписи на договорах оренди земельних ділянок. Просили суд задовольнити позов. Представник відповідача ФГ «Міф» Пашковський А.А. позов не визнав, подавши письмове заперечення та в судовому засіданні пояснив, що протягом тривалого часу орендувало спірні земельні ділянки із попередніми власниками, спадкоємицею яких стала позивач, позивач жодного разу не ставила претензій до відповідача з приводу оренди вказаних земельних ділянок, в 2008 р. позивач власноручно підписала спірні договори оренди, отримувала орендну плату, позивач подала відповідачеві лист від 13.09.2012 р.. в якому просила розірвати укладені договори оренди земельних ділянок, а тому цим листом визнала факт їх укладення. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється рідною донькою позивачки і вона разом з нею неодноразово звертались до керівника ФГ «Міф» з проханням забрати землю, щоб обробляти самостійно, але керівник ФГ «Міф» [PERSON] почав їх ображати та відмоив посилаючись на те, що позивачка нібито підписала дані договори добровільно. Свідки [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні поясненням свідка [PERSON] Згідно Державних актів про право власності на земельну ділянку від 17.08.2012 р. №№ 945534, 945535, позивач є власником земельних ділянок площею 5,9727 га (кадастровий номер 35240860000:02:000:0330), 7,7588 га (кадастровий номер 35240860000:02:000:3055), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15,20). Згідно договорів оренди від 22.04.2010 р., укладених в с. Нерубаївка Новоукраїнського району, вбачається, що між позивачем і відповідачем укладено договори оренди вказаних земельних ділянок строком до 15.11.2015 р. (а.с.22-25). Вказані договори зареєстровані в Управлінні Держкомзему в Новоукраїнському районі 30.08.2012 р. Згідно договорів оренди земельних часток від 14.03.2000 р. між спадкодавцями позивача [PERSON] і [PERSON] укладались із відповідачем договори оренди земельних часток розміром 7,76 і 8,98 умовних кадастрових гектарів (а.с.48-55), сторони погодились, що зігідно вказаних договорів оренди, відповідачем орендувалися спірні земельні ділянки, які на час укладення договорів не були виділені в натурі, а тому суд вважає цей факт встановленим. Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, позивач отримала в спадщину земельні ділянки від [PERSON] в розмірі 1/3 частки від 17,92 га, та від [PERSON] в розмірі 7,76 га. (а.с.65-66). Згідно розписки від 06.08.08 р., 22.04.2010 р. позивач отримала пай за [PERSON] за 2009 р. та орендну плату в сумі 10 000 грн. за 2010-12 р. (а.с.76-78). Позивач погодилась з тим, що на вказаних розписках підпис від її імені вчинений саме нею. Згідно висновку експерта № 1703 від 18.03.2014 р., підписи на спірних договорах оренди вчинені не позивачем, а іншою особою (а.с.134-135). Згідно висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 04.07.2014 р., підписи на спірних договорах оренди земельних ділянок вчинені позивачкою (а.с.188-191). Даючи оцінку поясненням сторін і дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і визнано сторонами, позивачеві на праві власності належать земельні ділянки площею 5,9727 га і 7,7588 га, цільове призначення яких - для ведення товарного сільгоспвиробництва. Право власності на вказані земельні ділянки було офіційно оформлене 17.08.2012 р. До набуття позивачкою права власності на вказані земельні ділянки, вони перебували у фактичному володінні її спадкодавців, а після їх смерті в її фактичному володінні. Дані земельні ділянки протягом тривалого часу орендував відповідач згідно письмових договорів оренди із попередніми земле володільцями, в рахунок оплати орендної плати позивач отримувала від відповідача грошові кошти та продовольство. Крім цього позивач в 2012 р. зверталась із листом до відповідача про розірвання спірних договорів оренди земельних ділянок за згодою сторін та визнала факт того, що дійсно нею направлявся даний лист до відповідача (а.с.12), а тому суд оцінює таке звернення позивачки як визнання нею факту існування спірних договорів. Додатково факт укладання та підписання позивачкою спірних договорів оренди підтверджується долученими до матеріалів справи договорами оренди, якими спірні земельні ділянки передані відповідачеві в користування строком до 15.11.2015 р. Факт підписання спірних договорів позивачкою підтверджено висновком додаткової судово-почеркознавчої експертизи, який суд сприймає як належний доказ і кладе в основу своїх висновків. Суд не приймає висновок експерта від 18.03.2014 р. як доказ на підтвердження факту вчинення підпису на спірних договорах оренди не позивачкою, а іншою особою, з наступних міркувань. За змістом ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Додаткова судово-почеркознавча експертиза від 04.07.2014 р., на відміну від судово-почеркознавчої експертизи від 18.03.2014 р., проводилась двома експертами, суд вважає, що дослідження у додатковій експертизі проведено більш повно та всебічно, вказаний висновок є більш мотивованим та обґрунтованим, а тому є більш об'єктивним. Крім цього, висновки додаткової експертизи узгоджуються із іншими обставинами у справі, а саме встановленому судом фактичному отриманню позивачкою коштів за оренду спірних земельних ділянок, та наміру позивачки на розірвання спірних договорів оренди, що знаходиться у логічному взаємозв'язку із фактичною згодою на існування таких договорів. а отже і наміру на укладення спірних договорів оренди. Згідно ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог диспозитивності цивільного процесу, суд вирішує даний спір у межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Згідно ст.792 ЦК України, ст.93 ЗК України, земельна ділянка може передаватися в оренду фізичним і юридичним особам на підставі договору про строкове платне користування земельною ділянкою. Згідно ст.ст. 207, 215 ЦК України, волевиявлення сторони правочину повинно бути вільним і відповідати внутрішній волі, правочин, який вчинений у письмовій формі повинен бути підписаний його стороною. Позивачкою не надано переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, нею не заявлялось клопотання про проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи з метою спростування висновків додаткової судово-почеркознавчої експертизи, натомість відповідачем надано докази, які судом визнані належними і допустимими для спростування вимог позивачки щодо відсутності у неї наміру на укладення спірних договорів оренди земельних ділянок і фактичного підписання вказаних договорів. Суд вважає, що при укладенні спірних договорів сторонами виконані передбачені вимоги для укладення даного виду договорів, а саме, що спірні договори підписані саме позивачкою, спірні договори зареєстровані у встановленому порядку, а тому є дійсними. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у вимогах позивачки про визнання недійсними спірних договорів оренди земельних ділянок, й відповідно з тих же підстав слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про скасування реєстрації цих договорів як похідної вимоги від первісної вимоги про визнання недійсними договорів оренди. На підставі ст.88 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат, які слід покласти на позивачку.

Outcome: approved