Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів та різних поглядів на сімейне життя. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна не мають. Спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити (а.с. 3). Позивач в судовому засіданні наголошувала на своїх позовних вимогах, просила позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні зазначив про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року сторонам надавався строк для примирення, проте в судовому засіданні, сторони наполягали на розірванні шлюбу. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 09 вересня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1259, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 09.09.2006 року (а.с.8). Від цього шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER] від 20 квітня 2007 року та [NUMBER] від 26 червня 2015 року. Позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач також визнає позов і наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права, наявні законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved