Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, просить суд: стягнути з Державного підприємства «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління» на її користь суму середнього заробітку за час затримки при звільненні з 08 квітня 2015 року по 29 травня 2017 року у розмірі 126 560,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона 29 серпня 2012 року була прийнята на посаду головного бухгалтера Державного підприємства «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління», згідно наказу № 99-к від 29 серпня 2012 року. На початку роботи в їхній бухгалтерії працювало три бухгалтерии, але 30 листопада 2012 року один бухгалтер звільнився і вона була вимушена взятии на себе роботу цього бухгалтера. За цей обсяг роботи їй була встановлена доплата в розмірі 10% посадового окладу згідно наказу № 134-к від 04 грудня 2012 року. 23 січня 2014 року їй була встановлена доплата в розмірі 20% посадового окладу за ведення банківських та касових операцій наказом № 4-к від 23 січня 2014 року. Згідно з рішенням комісії по трудових спорах боржника № 9 від 29 травня 2014 року та посвідчення № 9 від 30 травня 2014 року борг їй з нарахованої але не виплаченої заробітної плати станом на 01 червня 2014 року складає 96 642,04 гривень. Згідно постанови від 04 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 1673/В (номер перереєстрації 2572/5 698/5-15, номер за ЄДРВП: 43879203), яке на даний час знаходиться у стані виконання. На день звільнення з роботи вона не мала довідки про заборгованість з заробітної плати за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2015 року. Для підтвердження цієї заборгованості вона подала позов до суду. 07 квітня 2016 року Оболонський районний суд міста Києва прийняв рішення по справі № 756/14399/15-ц, яким вирішив - стягнути з Державного підприємства «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 76858 гривень 19 копійок. Проте, відповідач не виконав свого обов'язку щодо виплати заробітної плати до цього часу. Термін затримки заробітної плати з 08 квітня 2016 року по 29 травня 2017 року складає 400 днів. Середньоденний заробіток згідно довідки № 35 від 06 травня 2015 року складає 316 гривень 40 копійок. Сума середнього заробітку на 29 травня 2017 року складає 400 календарних днів * 316,40 гривень = 126 560,00 гривень. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, просила позов задовольнити. Зазначила, що з січня 2013 року вона не отримувала заробітної плати, але сподівалася, що підприємство відновить свою роботу та набиратиме нових працівників. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що після звільнення позивача залишилася частина невиплаченої заробітної плати. Рішення Оболонського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості із заробітної плати з боку відповідача виконано не було. Уповноважений представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що на протязі трьохмісячного строку здійснює повноваження виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління». Зазначив, що дійсно підприємство не виплачувало працівникам заробітну плату, оскільки заробітна плата залежить від отриманого доходу, а з 2011 року підприємство не здійснювало господарської діяльності. Наразі на підприємстві взагалі немає працівників, лише він та головний бухгалтер, заробітну плату якому сплачує інше підприємство. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів з відомостей трудової книжки позивача, остання наказом № 99-к від 29 серпня 2012 року була прийнята на посаду головного бухгалтера Державного підприємства «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління» з випробувальним терміном 90 календарних днів (а.с.38). Наказом № 33-к від 31 березня 2015 року, [PERSON] було звільнено з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. КЗпП України. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про зобов'язання нарахувати заробітну плату за березень 2015 року, стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2015 року, в тому числі доплат до посадового окладу, стягнення заборгованості по заробітній платі з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2015 року, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року, вказаний позов було задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 76 858 гривень 19 копійок. В задоволенні позову в іншій частині було відмовлено. Вказане рішення суду 18 квітня 2016 року набрало законної сили. Як вбачається зі змісту вказаного вище рішення, в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було відмовлено, оскільки у відповідача відсутня вина у невиплаті належних позивачу суд при звільненні. Зокрема, судом було встановлено, що підприємство не отримує доходів та є збитковим, проте не ліквідовано, а на рахунки підприємства та на все рухоме майно підприємства накладено арешт при виконанні зведеного виконавчого провадженні про стягнення з підприємства на користь фізичних та юридичних осіб коштів на загальну суму 1061801,91 гривень. У трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язанн, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою у Верховним Судом України в постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-139 цс 12. Таким чином, в розрізі даного спору, який виник між сторонами, вбачається, що неплатоспроможність боржника не звільняє його від обов'язку провести компенсаційні виплати на оплату праці в розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Як роз'яснено у п.п. 19, 20 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Вказані роз'яснення взаємоузгоджуються з правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі 6-195цс14 за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Текнос» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогул та відшкодування моральної шкоди. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України. Відповідно до довідки про середню заробітну плату від 06 травня 2015 року № 35, виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення заробітної плати, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати на кількість календарних днів у розрахунковому періоді (за винятком календарних днів не відпрацьованих з поважних причин). При цьому, згідно даних даної довідки, за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року заробітна плата позивача, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати, становила 57 269,07 гривень, середньоденна заробітна плата - 316 гривень 40 копійок. З огляду на викладене, період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з 08 квітня 2016 року по 29 травня 2017 року включно, тобто загалом 282 робочих днів. Таким чином, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки визначається шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки, що становить: 316,40 гривень х 282 робочих дні = 89 224,80 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 08 квітня 2016 року по 29 травня 2017 року у розмірі 89 224,80 гривень. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку по часткове задоволення позову, оскільки позивачем в супереч трудовому законодавству, розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні проведений з розрахунку календарних днів, в той час, як такий розрахунок має проводитись з розрахунку робочих днів. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 892 гривні 25 копійок, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial