Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання. В обґрунтування вимог зазначила, що 26 лютого 1999 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області на користь позивача на утримання сина [PERSON] [INFO] з [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх доходів, але не менше ? частини неоподаткованої податком суми доходів громадян. Відповідно до довідки ВДВС Димитровського управління юстиції стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] проводилося відповідно до виконавчого листа № 2-357 від 26.02.1999 року, інших стягнень з відповідача не проводилося. [PERSON] влітку вступив до вищого навчального закладу на очну форму навчання, на теперішній час є студентом першого курсу очної форми навчання Механіко - технологічного інституту Федерального державного бюджетного навчального закладу «Державний аграрний університет північного Зауралля» м. Тюмені Російської Федерації. Просить суд стягнути аліменти з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO], у розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% неоподаткованих мінімумів доходів громадян щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення сином навчання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві. Додатково зазначила, що маючи невелику заробітну плату у розмірі 1300-1700 гривень, вона не в змозі у повному обсязі забезпечити утримання сина, який на даний час навчається на очній формі у вищому навчальному закладі у місті Тюмень Російської Федерації. Син витрачає кошти на проїзд щоденно по 44 рублі, оскільки проживає у студентському містечку, а на навчання їздить у інший кінець міста. На канікули їздить до бабусі, яка проживає у іншому місті в Російській Федерації. Щоб син приїхав на зимові канікули додому вони вже придбали квиток вартість якого складає 1800 гривень. Перед початком навчання придбали синові ноутбук вартістю 9900 гривень. Вже двічі з початку навчання вона здійснювала поштові перекази грошових коштів, кожного разу по 5000 рублів. Двічі відправляла посилки з зимовими речами, вартість яких склала 600 гривень. Багато син витрачає коштів на ксерокопії, вартість одного листка якої становить 10 рублів, купує спеціальну літературу. Нещодавно проходив профогляд на який витратив 500 гривень для оплати знімків, оплати лабораторних досліджень. Потреба сина у коштах в місця складає приблизно 3000 гривень, а отримує він стипендію розміром лише приблизно 550 гривень і її не вистачає на покриття потреб сина. Тому просила суд задовольнити її вимоги до відповідача і стягнути на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку. Відповідач в судовому засіданні вимоги позивача не визнав, зазначивши, що він не вірить у справжність наданих позивачем довідок, не зазначено у довідках, що син проживає у місті Тюмень, а не у місті Димитров Донецької області, не надала офіційного документу де б було зазначено скільки потрібно дитині допомоги, скільки дитина витрачає на проїзд. Вважає, що має перераховувати кошти синові, а не позивачу. Має дохід у вигляді пенсії у розмірі 6120 гривень на місяць та регресу у сумі 670 гривень на місясь. Він здоровий, на обліку у будь-яких лікарів на даний час не перебуває. Проживає з матір*ю, яка отримує пенсію розміром 2000 гривень. Будь-яких зобов*язань матеріального характеру не має. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи за його участі повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, просив суд задовольнити вимоги позивача. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інші витрати. Судом встановлено, що третя особа [PERSON], [INFO], є сином позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON]. з [PERSON] (а.с. 7-8). Згідно довідки ФГБОУ ВПО «Державний аграрний університет Південного Зауралля», [PERSON] навчається на першому курсі очної форми навчання механіко-технологічного інституту Федерального державного бюджетного навчального закладу вищого професійного навчання «Державного аграрного університету Північного Зауралля» м. Тюмені Російської Федерації. Період навчання - з 1 вересня 2015 року по 31 серпня 2019 року, основа навчання - бюджетна, отримувана стипендія складає 1627 рублів 25 копійок на місяць, проживає в м. Тюмені в гуртожитку «Сибіряк» (а.с.2, 4, 35, 40, 41). За виконавчим листом Димитровського міського суду від 26 лютого 1999 року №2-357/1999 [PERSON] мав сплачувати аліменти у розмірі ? частини усіх доходів на неповнолітню дитину на користь [PERSON] (а.с. 14-15). Станом на 17 жовтня 2015 року за зазначеним виконавчим листом продовжуються стягнення із пенсії боржника в УПФУ міста Димитров та страхових виплат у ФССНВВ міста Димитров. Будь-які інші стягнення з [PERSON] не провадяться (а.с. 13). Позивач [PERSON] працює медичною сестрою 2 категорії у Димитровській центральній міській лікарні, отримує заробітну плату, розмір якої з січня місяця по вересень місяць 2015 року включно склав 24686 гривень 35 копійок (а.с. 12). З наданих суду оригіналів чеків, квитанцій встановлено, що позивачем витрачено: -8 та 27 жовтня 2015 року 715,88 гривень на оплату поштової посилки у місто Тюмень (а.с. 36); -15 листопада 2015 року 580 гривень на придбання взуття (а.с. 37); -19 червня 2015 року 8937 гривень на придбання ноутбука та сумки для ноутбука (а.с. 38); -30 вересня та 10 листопада 2015 року на поштові перекази [PERSON] по 5000 рублів кожний (а.с. 43-52). Згідно частини першої статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як встановлено з наданих суду доказів син сторін і третя особа у справі [PERSON], отримуючи дохід у вигляді невеликої стипендії та не маючи змоги через навчання матеріально себе забезпечувати, потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] є пенсіонером, але будь-яких захворювань не має, осіб, крім сина [PERSON], які б мали право на утримання від відповідача судом не встановлено, отримує постійний дохід у вигляді пенсії та страхових виплат, розмір якого на місяць складає 6790 гривень. Суд вважає, що він може надавати матеріальну допомогу синові на період його навчання. Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Так як суд дійшов висновку, що третя особа [PERSON] об'єктивно потребує допомоги на час навчання, а відповідач спроможний її надавати, з урахуванням розміру стипендії [PERSON], розміру заробітної плати позивача [PERSON] і щомісячної потреби сина сторін у допомозі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини його доходу, що відповідатиме принципу виваженості і справедливості. Суд не приймає твердження відповідача про несправжність наданих суду довідок, оскільки на підтвердження цієї заяви доказів відповідачем суду не надано. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 487,20 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнена від зазначених витрат при подачі позову до суду. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial