Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON], третя особа: Фрунзенський відділ Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в яком просила суд зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений на підставі постанови головного державного виконавця Фрунзенського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 04.02.2013 року у виконавчому провадженні № 30587036. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у виконавчому провадженні № 30587036 на майно боржника накладено арешт, у тому числі арештовано кв. [ADDRESS]. Сторонами зазначеного виконавчого провадження є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] Арештована квартира у 1999 році набута у власність позивачем, відповідачем та іншими членами їх сім'ї внаслідок приватизації. 26.02.2010 року на підставі договору про визначення часток у квартирі було визначено ідеальні частки у праві власності, зокрема за позивачем та відповідачем по 1/6 частки вказаної квартири. 26.02.2010 року [PERSON] подарував [PERSON] свою частку у вказаній квартирі, та його право власності на кв. [ADDRESS] припинилось. Вказані зміни у праві власності були зареєстровані. Виконавче провадження в рамках якого накладений арешт на вищевказану квартиру відкрито 12.12.2011 року, а сам арешт накладено 04.02.2017 року. Позивач та інші співвласники вищевказаної квартири не виступали поручителями, майновими поручителями або іншими учасниками правовідносин між відповідачем. Відкриття виконавчого провадження і накладення арешту на квартиру відбулись після того як боржник перестав бути власником арештованої квартири. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи без його участі. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Заяв та клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило. Представник Фрунзенський ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Заяв та клопотань про розгляд справи без участі представника третьої особи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що представник відповідача та третьої особи не з'явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на житло від 06.04.1999 року, реєстраційний № 8-99-166016 квартира [ADDRESS] належала на підставі права спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с. 6/. Відповідно до Договору про визначення часток у квартирі б/н від 26.02.2010 року співвласники [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] визначили, що частки кожного у вказаній квартирі визначаються рівними і становлять по 1/6 частці цілої квартири /а.с. 7/. Відповідно до Договору дарування частини квартири від 26.02.2010 року [PERSON], [PERSON] подарували [PERSON] належні ним по 1/6 частки у вказаній квартирі /а.с. 8-9/. Вказані зміни у праві власності зареєстровані належним чином /а.с. 11/. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 01.03.2017 року за № 81494015 на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на все нерухоме майно в межах суми звернення стягнення 621034,07 грн. на підставі постанови від 04.02.2013 року головного державного виконавця Комар Г.В. Фрунзенського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони його відчудження серія та номер: ВП № 30587036 /а.с. 12-13/. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до Інформаційної довідки від 18.04.2017 року, виконавче провадження № 30587036 на підставі виконавчого Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2-п-29/2010 відкрите 12.12.2011 року завершено та виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст 47, у зв'язку із відсутністю у боржника [PERSON] майна, на яке можливо звернути стягнення /а.с.4-5/. Тобто арешт на нерухоме майно, власником якого є [PERSON] було накладено постановою державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 30587036. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів іншими особами, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до роз'ясень, що містяться у п.2 Постанови Пленуму №5 ВССУ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження). Ст.ст. 316, 319 ЦК України передбачають, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В порядку ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить, їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту постановою державного виконавця. Як передбачає п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За таких підстав позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved