Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на свою користь та на утримання їх неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що відповідач із вересня 2013 року не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01 вересня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він постійно надавав кошти на утримання неповнолітніх дітей, часто хворіє та затрачає на лікування значні кошти. Крім того, у нього є кредитне зобов»язання, що також вимагає значних затрат на погашення відсотків. Також вказав, що він просить суд стягувати із нього аліменти у твердій грошовій сумі. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] із 06.05.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER], видане Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). Крім того, [PERSON] та [PERSON] є усиновлювачами [PERSON] (Свідоцтво про усиновлення серії [NUMBER], видане 31.07.2009 р. Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції). Як встановлено в судовому засіданні, діти проживають з позивачем [PERSON] (Акт обстеження житлово-побутових умов №144 від 16.06.2014 року складений комісією працівників Грабовецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області), оскільки відповідач залишив сім'ю, проживає окремо. Відповідно до ч.4 ст.232 СК України, усиновлення надає усиновлювачеві права та накладє на нього обов»язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] матеріально своїх дітей не утримує, хоча спроможний та зобов'язаний забезпечити таке утримання. Стан здоров»я відповідача задовільний. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивачкою неодноразово повідомлялось відповідачу після того, як він залишив сім»ю, тобто у вересні 2013 року в телефонному режимі про необхідність утримання його дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Частиною 2 статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше, як за три роки. Суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є підставним та підлягає до задоволення у цій частині. Проте, її вимога щодо стягнення аліментів із 01.09.2013 року до задоволення не підлягає, оскільки позивачкою не представлено належних доказів, які б підтверджували ту обставину, що вона зверталася до [PERSON] із проханням надання матеріальної допомоги на утримання дітей, а останній ухилявся від її надання. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дитей їх матеріальне становище, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту пред»явлення позову. При цьому, суд вважає, що твердження відповідача про те, що слід призначити аліменти у твердій сумі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до довідки ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» від 03 липня 2014 року №2922 [PERSON] працює в зазначеному товаристві на посаді фахівця з просування медичних препаратів та отримує дохід у розмірі 10 435,72 гривень в місяць. Суд також відкидає твердження відповідача, що він не спроможний сплачувати аліменти через свої кредитні зобов»язання, оскільки наявність останніх не звільняють його від матеріального утримання дітей. У силу вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. На підставі наведеного та

Outcome: partial