Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в сумі 35445,33 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , син проживає із позивачем, син хворіє та має діагноз «резидуально-органічне враження головного мозку». Вказує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не приймає участі у вихованні. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25.01.2017 року стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, що він не має можливості приймати участь у вихованні дитини з огляду на те, що є військовослужбовцем Збройних Сил України та не має права виїзду на територію Російської Федерації, також вказав, що він сплачує аліменти на користь дитини щомісячно. Відповідачем подано відзив на позов Вх. №37282 від 06.08.2019 року. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.07.2009 року по 13.01.2017 року. У шлюбі [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Син проживає разом із позивачем, що сторонами не заперечувалось. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25.01.2017 року, позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , працюючого начальником клініки торакоабдомінальної хірургії Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок. Встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується посвідченням. [PERSON] сплачує аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його доходів щомісячно, приймати участь у вихованні дитини іншої можливості не має, з огляду на те, що його син [PERSON] проживає разом з мітірю на території Російської Федерації, і як військовослужбовець ЗС України він позбавлений такої можливості. Також у відзиві на позов [PERSON] вказує, що він має на утриманні ще двох дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . У відповідності з вимогами ч.1 ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз положень ст.185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, які свідчать про необхідність додаткових витрат. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивач до суду в підтвердження додаткових витрат на лікування дитини надала копію Виписки з історії хвороби №326 видану Закладом охорони здоровя «Дитяча міська лікарня №8» Республіка Татарстан. (а.с. 13), Довідку Медичного центру «НЕО» (а.с.14), Довідку Медичного центру «НЕО» від 31.10.2018 року (а.с.15), Довідку Медичного центру «НЕО» від 05.03.2019 року (а.с. 18-19), Довідку № 39 від 19.09.2018 року (а.с. 20), надано коію чеків та копію квитанції (а.с.37). Позивач на підтвердження суми додаткових витрат на дитину посилається на Довідку Медичного центру «НЕО» (а.с.14), Довідку Медичного центру «НЕО» від 31.10.2018 року (а.с.15), відповідно до яких вказано, що [PERSON] надано певний перелік послуг на суму 61330 руб. та 41 390 руб. Однак суд не може прийняти даний доказ на підтвердження суми додаткових витрат, які були понесені [PERSON] , з огляду на те, що Довідка Медичного центру «НЕО» від 05.03.2019 (а.с.18-19) та Довідка Медичного центру «НЕО» від 31.10.2018 року (а.с.15), адже згідно даних які містяться в довідках, вони підтверджують той факт, що [PERSON] отримав від ТОВ «НЕО» визначений перелік послуг, однак жодним чином не підтверджують той факт, що [PERSON] сплатила кошти за це лікування. Також позивачем надано довідку №39 від 19.09.2018 року про те, що [PERSON] навчається в 2-му класі ГБОУ «Казанська школа-інтернат №7 для дітей з обмеженими можливостями здоров`я» та що він перебуває на неповному державному забезпеченні. [PERSON] надано касові чеки про сплату додаткових витрат, а саме Касовий чек на суму 2100, 00 руб. від 10.10.2018 року послуга «Остеопатія», касовий чек від 31.10.2018 року на суму 30330,00 руб. послуга психотерапія з використанням музики, касовий чек на суму 2700,00 руб. від 17.10.2018 року послуга «Остеопатія»; касовий чек на суму 3000,00 руб. від 21.01.2019 року за послугу «Консультація»; квитанція до касового ордеру №4464 від 21.05.2019 року на суму 31500,00 руб. Також [PERSON] надано до суду чек на суму 1000,00 руб. від 09.10.2018 року без зазначення виду послуги, а тому даний чек також не може слугувати підтвердженням додаткових витрат на лікування дитини [PERSON] . Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, встановлено, що загальна сума підтверджених додаткових витрат на дитину становить 69630.00 руб., курс руб. на момент подачі позову становив 0,41 грн., тому загальна сума підтверджених додаткових витрат на дитину становить 28548,30 грн. Враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дитину в рівних частинах, сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 14274,15 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то сума судового збору повинна обчислюватись пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 307,36 грн.

Outcome: partial