Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів посилаючись на те, що 07.07.2015 року між сторонами було укладено шлюб. В шлюбі у позивачки з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. З січня місяця 2017 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом із позивачкою. Оскільки сумісне життя у сторін не склалося, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. 31 січня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва було постановлено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх малолітнього сина. Суд задовольнив позов частково та присудив сплачувати аліменти на користь дитини в розмірі 1300 грн. При цьому суд мотивував своє рішення тим, що дохід відповідача складає мінімальну заробітну плату. 31 травня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. На день подачі позову до суду, позивачці стало відомо, що під час розгляду справи про стягнення аліментів відповідач приховав від суду дійсний розмір своїх щомісячний доходів, що перевищує 3200 грн. В квітні 2018 року малолітній дитині від шлюбу було діагностовано аденоїдні вегетації ІІ ст., а в травні 2018 року виявлено деформацію грудної клітини. На даний час дитина перебуває на «Д» обліку у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва з діагнозами, що зазначені вище. Як зазначає позивач сумарні витрати позивачки на дитину щомісячно становлять приблизно 5000 грн., а доходи позивачки 860 грн./міс. - допомога на дитину до досягнення 3-річного віку, що є мізерними. Враховуючи наведене просить суд, збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з 1300 грн. щомісяця до 2500 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, надійшли заяви в яких просять слухати справу без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] у період з 07 липня 2015 року по 31 травня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого 07 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року. (а. с. 7, 11-12 зворот.) Від даного шлюбу у сторін народився син: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 01 червня 2016 року Шевченківським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. (а. с. 6) Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Часиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено частково. Стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300,00 грн., починаючи з 31.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. (а. с. 9-10) Суд приймає до уваги, той факт, шо малолітньому [PERSON], [INFO] діагностовано - аденоїдні вегетації ІІ ст. та деформацію грудної клітини. (а. с. 4-4 зворот.) Крім того, у позивача [PERSON] діагностовано бронхіальну астму. (а. с. 5-5 зворот.) Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Позивач не довела підстави, встановлені ст. 192 СК України, а саме не надала доказів про зміну матеріального становище відповідача [PERSON], що є обов'язковою підставою для збільшення розміру аліментів. Також суд звертає увагу на той факт, що заробітна плата відповідача [PERSON] складає 3200 грн. на місяць, тобто є мінімальною. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed