Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 30.11.2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2015 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та находиться на її утриманні.З липня 2015 року відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання дитини, яка постійно потребує харчування, придбання предметів одягу, канцелярського приладдя, книжок та інших речей, необхідних для її розвитку. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вона вимушена звернутись до суду з вище вказаним позовом тапросить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь, на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та додатково зазначила, що стан здоров»я їх дитини задовільний. Доход її сім»ї складається з її заробітної плати у розмірі близько 2000грн.. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення з нього аліментів у розмірі зазначеному у позовній заяві визнав та суду пояснив, що він працює без офіційного працевлаштування та його середньомісячний доход складає 1000-1500грн., а тому вважає, що аліменти можливо визначити у частці від його доходу. Інших неповнолітніх дітей він на утриманні немає та аліменти не сплачує, має задовільний стан здоров»я. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.11.2001 року. Шлюб був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22.06.2015р., яке набрало законної сили 03.07.2015року(а.с.4). Згідно свідоцтву про народження серії 1-ЖС № 139357 встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON], матірю зазначена позивач [PERSON]М.(а.с.5). У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже положеннями даної норми передбачений саме обов»язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття. Отже, за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторонами в судовому засіданні визнана та обставина, що малолітня дитина на даний час проживає разом з позивачем [PERSON]. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі.Положеннями ч.1 ст. 184 СК України передбачено можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, але ця можливість пов»язується з наявністю про це заяви платника або одержувача аліментів. В судовому засіданні ані позивач, ані відповідач не подали заяви, а також жодна зі сторін не просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а навпаки, як позивач у позовній заяві, так і відповідач у судовому засіданні просили визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача, у зв»язку з чим підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. Положеннями ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що відповідач аліменти більш нікому не сплачує, працює без офіційного працевлаштування та має щомісячний доход. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності зі ст. 182 СК України враховує його матеріальне становище і стан здоровя, а також матеріальне становище і стан здоров'я дитини, відсутність у відповідача інших утриманців і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку/доходу/ щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обв»язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 551,20грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved