Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між нею ([PERSON]В.) та відповідачем [PERSON] розірвано 27 липня 2017 року. Від данного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на вихованні та утриманні позивача. Однак, відповідач постійно приховує свій дійсний розмір доходів, ніякої матеріальної допомоги дітям не надає. На даний час, донька - [PERSON] навчається у школі в місті Мукачево, та потребує додаткових фінансових витрат. Позивач також вказує на те, що вона сама не в змозі утримувати дитину, через що і звернулася до суду з даним позовом. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження 1-ФМ №158886, виданого виконкомом Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 17 вересня 2003 року (а.с.5). 27 липня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюб, Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено заочне рішення, яким вирішено : «Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 10.02.1997 року виконавчим комітетом Зняцівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 02. Після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище без змін.» (а.с.7). -2- Згідно Довідки №1874/02-23 від 12 вересня 2017 року, виданої виконкомом Зняцівської сільської ради [PERSON] в тому, що до складу її сімї входять: син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO] та які проживають за адресою: [INFO] (а.с.8). Так, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 гривень, яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна. Так, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Тому обов'язок відповідача [PERSON], як батька, утримувати та надавати дитині матеріальну допомогу. -3- Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved