Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26.07.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який в послідуючому на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04.05.2012 року у цивільній справі №2-135/2012 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів між сторонами було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 04.05.2012 року у цивільній справі №2-135/2012 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.04.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач не тільки не виконує відповідне судове рішення, ухиляючись від матеріального утримання доньки, але не надає й жодної іншої допомоги; вихованням, виконанням своїх батьківських обов'язків не займається. Дитина позбавлена батьківської уваги, піклування, батько не цікавиться навчанням доньки, тим, як вона проводить дозвілля, не проявляє відносно неї турботи, тощо. А тому, у зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, позивач звернулася до суду з даним позовом про позбавлення відповідача його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Деркач В.Г. позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних обставин. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 26.07.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який в послідуючому на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04.05.2012 року у цивільній справі №2-135/2012 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів між сторонами було розірвано (а.с.8). Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 18.05.2009 року (а.с.6). Згідно довідки Володимирівської сільської ради Приазовського району Запорізької області від 07.11.2016 року та характеристики на [PERSON] вих.№136 від 01.11.2016 року вбачається, що позивач проживає в будинку своїх батьків по [ADDRESS] разом з донькою [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO], матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.9, 10). Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 04.05.2012 року у цивільній справі №2-135/2012 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.04.2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). На даний час виконавчий лист, виданий на підставі вищезазначеного рішення суду, знаходиться на примусовому виконанні у Замостянському В ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №32767722 заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини складає 43 990,95 грн. (а.с.13). Як вбачається з матеріалів справи неповнолітня дитина сторін веде активний спосіб життя, навчається в першому класі Володимирівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Приазовської районної ради Запорізької області, що підтверджується змістом довідки вказаного навчального закладу №120 від 31.10.2016 року (а.с.12). Зі змісту вищезазначеної довідки навчального закладу також встановлено, що безпосередньо активну участь в житті дитини бере її мати [PERSON], яка здійснює контроль за навчанням дитини, допомагає у підготовці домашніх завдань, піклується про зовнішній вигляд дитини, систематично відвідує батьківські збори та виховні заходи. Разом з тим, батько дитини навчальний заклад, де навчаються його дитина, не відвідує, не цікавиться навчанням та здобутками неповнолітньої доньки. Окрім того, згідно акту від 06.03.2017 року, складеного комісією у складі сільського голови, секретаря, депутата Володимирівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, вбачається, що відповідач дійсно не приїжджав до своєї доньки, не відвідував родину, сусіди його не бачили протягом п'яти років (а.с.75). Також, дитина сторін має хворобливий стан здоров'я, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], [INFO] (а.с.76), проте батько не цікавиться станом здоров'я доньки, не надає матеріальної допомоги для лікування останньої. А відтак, позивач, як на підставу своїх вимог про задоволення позову, вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме заборгованість відповідача зі сплати аліментів та те, що відповідач не відвідує навчальний заклад, де навчається його дитина, взагалі не цікавиться навчання, життям доньки протягом останніх п'яти років, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Аналогічна позиція висловлена Службою у справах дітей Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області у її висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] від 27.01.2017 року №01-34/44 (а.с.53). Проте, суд не погоджується з думками та доводами позивача в судовому засіданні та з вищезазначеним висновком Служби у справах дітей Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області та відноситься до останніх критично з наступних міркувань. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Таким чином, з вищенаведеного можна зробити висновок, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. З матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає у [INFO], з 14.05.1999 року, скарг від сусідів та мешканців будинку на [PERSON] не надходило, згідно характеристики ТОВ «ЖЕО» №72 від 30.01.2017 року (а.с.84). Згідно довідки ФОП [PERSON] вбачається, що відповідач з вересня 2016 року працює у ФОП [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту автомобілів, дохід за 6 місяців якого склав 14 000 грн. (а.с.86). За місцем роботи відповідач характеризується позитивно, зарекомендував себе як висококваліфікований спеціаліст, до виконання службових обов'язків відноситься відповідально, добросовісно, користується повагою у колег, відповідно до характеристики ФОП [PERSON] на [PERSON] від 27.01.2017 (а.с.83). Відповідно до довідки КЗ Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» від 31.01.2017 року [PERSON] на диспансерному обліку з приводу хронічного алкоголізму, наркоманії, токсикоманії не перебував та не перебуває (а.с.78). Отже, суд приходить до висновку, що особа відповідача не є антисоціальною, останній не хворіє на хронічний алкоголізм та наркоманію, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, проживання. Натомість, довідку-характеристику ФОП [PERSON], згідно якої вбачається, що відповідач працював у зазначеної фізичної особи-підприємця в період часу з 01.08.2011 року по 01.11.2011 року та зарекомендував себе з негативної сторони (а.с.98), суд не приймає до уваги та ставиться до останньої критично, оскільки остання надана стороною позивача та стосується досить короткого періоду часу 2011 року, в той час як позивач стверджувала, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу позивача, що мало місце у 2012 році. Що стосується аліментних зобов'язань відповідача, то в матеріалах справи наявна довідка-розрахунок заборгованості по виплаті аліментів [PERSON] виконані державним виконавцем Замостянського В ДВС м. Вінниці (а.с.13), зі змісту якої прослідковується, що аліментні зобов'язання відповідачем не виконуються в повному обсязі з 2012 року. Проте, в матеріалах справи наявні квитанції про сплату аліментів відповідачем на користь неповнолітньої дитини у наступному розмірі: 25.02.2017 року - 510,00 грн.; 23.08.2012 року - 300,00 грн.; 10.01.2017 року - 510,00 грн.; 21.01.2017 року - 510,00 грн.; 14.11.2012 року - 416,00 грн.; 05.09.2012 року - 300,00 грн., проте вказані суми з тих чи інших об'єктивних обставин не відображені в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.80-82). З пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що аліментні зобов'язання не виконувались відповідачем з об'єктивних причин, а саме у зв'язку з не працевлаштованістю відповідача у певний період часу. А тому, суд не вважає, що наявна заборгованість відповідача зі сплати аліментів є цілеспрямованим, умисним ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої дитини щодо належного утримання останньої. Окрім того, відповідач в судовому засіданні виниклу заборгованість зі сплати аліментів визнав та зобов'язався погасити останню в найближчий час. До того ж, суд звертає увагу, що відповідач також приймає участь в утриманні неповнолітньої дитини в натуральній формі, про що свідчить експрес-накладні ТОВ «Нова Пошта» №59000227824119 від 27.12.2016 року (а.с.79) та №59000257839497 від 17.05.2017 року (а.с.118). Разом з тим, незважаючи на значну відстань між місцем проживання дитини та місцем проживання батька, суд не вважає виправданою поведінку батька, яка проявляється у не відвідуванні навчального закладу, де навчається його дитина, не спілкуванні з дитиною, вчителями щодо тих чи інших питань, які виникають в процесі навчання, у необхідному обсязі. Згідно ч.ч.4, 5, 6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. А тому, з огляду на вищевикладене, суд не може погодитись з висновком Служби у справах дітей Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] від 27.01.2017 року №01-34/44 (а.с.53), оскільки останній винесений без достатніх правових підстав, невмотивований, не містить обґрунтування доцільності такого висновку з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину та чи буде такий висновок відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд приймає до уваги сам факт заперечення ним позовної заяви про позбавлення батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у її вихованні, допомагати їй матеріально, його бажання бути батьком. Таким чином, в матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно з ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed