Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області, з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 28.10.2003 Козлівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис №3; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не меншу ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповілдного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття 13.12.2022. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що, починаючи з 28.10.2003 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає та буде проживати в подальшому з нею. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони не мають того відношення один до одного, яке вони мали до реєстрації шлюбу, вони не ведуть спільне господарство та мають окремий бюджет. З жовтня 2015 року вони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені. Перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Самостійно утримувати дитину їй дуже важко, відповідач фізично здоровий, працює в СТОВ імені Енгельса, має регулярний дохід, інших утриманців не має, тому як батько їх спільного сина має можливість брати участь в утриманні дитини. Позивач у судове\~ засідання не зявилася, в своєму позові просить суд розгляд справи проводити без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити їх в повному обсязі. У разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 28.10.2003 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 126980, виданим Козлівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 28.10.2003, актовий запис № 3. Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 272559, виданим 22.12.2004 Камянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 15 (а.с.8). Згідно позову сторони проживають окремо, неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою №121 про склад сімї, виданою виконавчим комітетом Камянської сільської ради Новопсковського району Луганської області 30.01.2017 (а.с.9). Договору про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між позивачем та відповідачем не укладено. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, своїх пояснень щодо суті позовних вимог та доказів, які б підтверджували його неспроможність сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина суду не надав, а також не надав інших доказів, які б спростовували доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки суд врахував, що відповідач є фізичною особою працездатного віку, працює, інших утриманців не має, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в зазначеному позивачем розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивачем також заявлено вимогу про розірвання шлюбу. Розглядаючи дану вимогу, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 640 грн., та на користь позивача сума сплаченого нею судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 640 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у межах сплати платежу за один місяць.\~\~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved