Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 02 лютого 2015р. вона працювала в ТОВ «Євролізинг Україна» на посаді старшого менеджера у сфері надання інформації. Наказом №57-к від 12 жовтня 2015р. вона була звільнена з займаної посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з прогулом без поважних причин. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки прогул не здійснювала та майже весь час до звільнення перебувала на лікуванні. Крім того, на момент звільнення вона перебувала в стані вагітності і керівництво товариства знало про цю обставину. В зв'язку з наведеним, позивач просила поновити її на роботі на посаді старшого менеджера у сфері надання інформації, стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 17532 грн. 84 коп., стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 39021 грн. 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відсутність позивача на роботі була кваліфікована як прогул без поважних причин, оскільки листки непрацездатності нею не надавались і тому її правомірно було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, наказом № 12-к від 02.02.2015 позивач була прийнята на посаду старшого менеджера у сфері надання інформації. Наказом №57-к від 12.10.2015 [PERSON] була звільнена з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з прогулом без поважних причин. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилалась не те, що 30 травня 2015р. вона в медичному центрі дізналась про свою вагітність. 02 червня 2015р. позивач повідомила одного з керівників відповідача [PERSON] про свій стан. 05 червня 2015р. позивача запросили до конференц-зали, де в той час перебувало керівництво товариства та повідомили, що її посада скорочується та запропонували написати заяву про звільнення за угодою сторін. Позивач попросила надати їй час прийняти рішення, але в її кабінет зайшов начальник служби безпеки [PERSON] та вилучив перепустку та робочий ноутбук. Після зазначених подій стан здоров'я позивача погіршився і вона звернулась за наданням медичної допомоги. З 05 червня 2015р. позивачу був відкритий лист непрацездатності, про що вона повідомила відповідача. В подальшому позивач майже весь час хворіла. Відповідно до консультативного заключення ТОВ «Медичний центр Леомед» від 30.05.2015р. встановлено, що позивач вагітна і строк вагітності складає 3-4 тижні (а.с.22). [INFO] позивач народила доньку [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.144). Згідно ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Оскільки позивач була звільнена з роботи з ініціативи власника в особі директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізінг Україна», на момент звільнення перебувала у стані вагітності, зазначене свідчить про порушення відповідачем передбачених законом гарантій для зазначеної категорії жінок. Отже, позивач була звільнена з роботи з порушенням вимог закону, що є підставою для її поновлення на роботі. Посилання представника відповідача на те, що позивач не повідомила адміністрацію про вагітність і на момент звільнення ця обставина відома не була, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки визначені законом гарантії для вагітних жінок поширюються на всі випадки звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу незалежно від обізнаності власника або уповноваженого ним органу про зазначену обставину. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, за період вимушеного прогулу з 12 жовтня 2015р. по 03 серпня 2016р., з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток в розмірі 39021 грн. 70 коп., виходячи з розміру місячної заробітної плати в 4000 грн. Крім того, відповідачем не було виплачено позивачу заробітну плату за період з червня по 12 жовтня 2015р., що становить 17532 грн. 84 коп. Зазначена вимога також підлягає задоволенню, відповідно до положень ст.ст. 94,115116 КЗпП України. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення, що передбачено ст.116 КЗпП України. Що стосується вимоги позивача про відшкодування відповідачем спричиненої їй моральної шкоди, то вона підлягає частковому задоволенню. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обґрунтовуючи вимоги по відшкодуванню моральної шкоди, позивач посилалась на те, що відповідачем були порушені її трудові права, вона перенесла нервовий стрес, пов'язаний з її звільненням, стан здоров'я у неї погіршився. Оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням вимог закону, вимога про відшкодування моральної шкоди є законною та обґрунтованою. Разом з тим, суд вважає за можливе зменшити визначений позивачем розмір до 5000 грн., з урахуванням характеру правопорушення, обставин справи та враховуючи вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 565 грн. 54 коп. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial