Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхлм виселення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 56/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] . 29/100 частин вказаного буднковолодіння належить [PERSON] , а 15/100 частин - [PERSON] .. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року позивачу виділено в натурі з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] наступні приміщення: коридор (1-1) площею 5,1 кв.м., кухню (1-2) площею 6.9 кв.м., кімнату ( 1-3) площею10.8 кв.м., кімнату (1-4) площею 18,9 кв.м., ванну-котельню (1-5) площею 5,3 кв.м., кухню (2-1) площею 13.7 кв.м., кімнату (2-2) площею 12.0 кв.м., хлів (Г-1), 56/100 частин огорожі. Також виділено [PERSON] та [PERSON] приміщення: котельню (3-3) площею 5,5 кв.м., кімнату (3-4) площею 18.5 кв.м., коридор (3-5 площею 5,0 кв.м., кімнату (3-6) площею 9,1 кв.м., ванну (3-7) площею 4.0 кв.м., вбиральню (Д) та 44/100 частин огорожі. В даний час [PERSON] в будинку фактично не проживає, а відповідач [PERSON] , яка є донькою останньої, самовільно зайняла належні позивачу кухню (2-1) площею 13.7 кв.м. та кімнату (2-2) площею 12.0 кв.м., влаштувала дверний проріз з належної їй жилої кімнати, ключі від вказаних приміщень знаходяться у відповідача і таким чином вона позбавила позивача можливості володіти та користуватись власністю. Вказує, що на її письмові звернення про звільнення приміщення в добровільному порядку ні відповідач, ні співвласники будинку не реагують. З врахуванням викладеного, просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні кухнею (2-1) площею 13.7 кв.м. та кімнатою (2-2) площею 12.0 кв.м. в будинковолодінні, що знаходиться в [ADDRESS] , шляхом виселення із вказаних приміщень [PERSON] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2019 року залучено до участі в справі в співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . 24 грудня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за позовом позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2020 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення поновлено. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені в позові, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив в повному обсязі, вказуючи, що відповідач [PERSON] жодних перешкод в користуванні належними позивачу кімнатою та кухнею не чинить, оскільки там не проживає і речей там її немає. Просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 56/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Також встановлено, що 29/100 частин вказаного будинковолодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] , а 15/100 частин - [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року проведено поділ в натурі будинковолодіння [ADDRESS] , зокрема, [PERSON] виділено наступні приміщення: коридор (1-1) площею 5,1 кв.м., кухню (1-2) площею 6.9 кв.м., кімнату ( 1-3) площею10.8 кв.м., кімнату (1-4) площею 18,9 кв.м., ванну-котельню (1-5) площею 5,3 кв.м., кухню (2-1) площею 13.7 кв.м., кімнату (2-2) площею 12.0 кв.м., хлів (Г-1), 56/100 частин огорожі, [PERSON] та [PERSON] виділено приміщення: котельню (3-3) площею 5,5 кв.м., кімнату (3-4) площею 18.5 кв.м., коридор (3-5) площею 5,0 кв.м., кімнату (3-6) площею 9,1 кв.м., ванну (3-7) площею 4.0 кв.м., вбиральню (Д) та 44/100 частин огорожі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5,6 вказаної норми Закону визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю, шляхом виселення відповідача з належної їй частини будинку - кухні (2-1) площею 13.7 кв.м. та кімнати (2-2) площею 12.0 кв.м. За змістом ч. 3 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] проживає в тій частині будинку, яка їй належить, або іншим чином займає частину її житла. Щодо наявності речей відповідача [PERSON] в частині будинку, що належить позивачу - кухні (2-1) площею 13.7 кв.м. та кімнаті (2-2) площею 12.0 кв.м., то ця обставина не знайшла свого підтвердження в суді. А та обставина, що при розгляді звернення [PERSON] Луцьким ВП ГУНП у Волинській області було встановлено з пояснень [PERSON] те, що остання зберігає в частині будинку по [ADDRESS] свої особисті речі, не свідчить про те, що таким чином чиняться перешкоди позивачу з боку відповідача. Так, ні в довідці про результати розгляду звернення № 3079 ( а.с.18) ні в відібраних в [PERSON] поясненнях (а.с. 20) жодним чином не вказано, в яких саме кімнатах перебувають її речі. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що підстав для виселення відповідача з житла [PERSON] немає, оскільки встановлено, що відповідач не проживає в помешканні позивача, не зберігає там своїх речей та не чинить їй перешкод в користуванні своїм житлом. Доказів того, що в позивача дійсно існують перешкоди в доступі, користуванні чи розпорядженні своєю власністю суду не надано. Також не встановлено в ході розгляду справи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] будь-яким шляхом чинять перешкоди позивачу у користуванні чи розпорядженні своєю власністю. З врахуванням наведеного, суд не вбачає існування сукупності передбачених законодавством підстав, за яких можливо дійти висновку про перешкоджання відповідачами позивачу [PERSON] користуватися та розпоряджатися її власністю, що може бути підставою для застосування положень ст. 391 ЦК України та задоволення позову.

Outcome: dismissed