Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до колишнього чоловіка [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що після припинення шлюбно-сімейних відносин , відповідач у квітні 2015 р. виїхав жити до матері у м.Хмільник Вінницької області, декілька разів приїжджав в Харків за речами, наприкінці 2015 р. намагався знятися з реєстраційного обліку, але заяву від нього не прийняли через відсутність військового квитка. Після цього відповідач не навідувався, аліменти перераховує на банківську картку, житлом не інтересується, обов'язків по утриманню будинку та прибудинкової території не несе, комунальні послуги не сплачує, без поважних причин не проживає понад встановлених строків. Як зазначає позивач, реєстрація відповідача в будинку перешкоджає їй, як власнику, у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] є власником 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], виданого 24.09.2015 р. 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою. 52/100 частин будинку належить іншим співвласникам. З 26.07.2008 р. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], мають малолітню доньку [PERSON], 2010 р. народження. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.09.2017 шлюбу між сторонами розірвано. На теперішній час у будинку зареєстровані сторони, неповнолітня дитина, мати [PERSON]- [PERSON] Як випливає з пояснень позивача, у квітні 2015 р. відповідач, після припинення шлюбно-сімейних відносин з [PERSON], на пропозицію своєї матері, виїхав до м.Хмільник Вінницької області і з того часу в будинку без поважних причин не проживає, житлом забезпечений, мешкає з іншою родиною та не має наміру повертатися до м.Харкова . Відповідно до положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] у 2015 р. поїхав до Вінницької області будувати будинок для матері, повернувся перед новим роком, позабирав всі речі, завантажив у машину з причепом, обіцяв знятися з реєстрації, для чого замовив у військкоматі військовий квиток, але так і не приїхав. Факт тривалого непроживання відповідача , а саме з квітня 2015 р., зафіксований в актах, складених 26.09., 24.11.2017 комісією комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м.Харкова ,за участю сусідів по будинку [ADDRESS]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. За приписами ст. 405 ЦК України, члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що з квітня 2015 р. відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає в будинку, витрат по оплаті не несе. Підстав для продовження строку відсутності, за яких житлове приміщення зберігається на більш тривалий строк, суду не надано. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем частиною будинку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зі зняттям його з реєстраційного обліку. Згідно з приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: approved