Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «АК «Богдан Моторс»про відшкодування моральної шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.06.1975 року вона була прийнята підсобним працівником на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ «АК «Богдан моторс». 01 липня 1988 року їй було присвоєно третій розряд по професії свердлувальник. 12.01.1990 року о 08.00 год. вона, перебуваючи на роботі, у звязку з конструктивними недоліками обладнання, отримала тяжку травму пальця лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з нею під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 18.01.1990 р. Внаслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоровя у вигляді травматичної ампутації 2-го пальця лівої кисті. Вона тривалий час знаходилась на лікуванні в Луцькій районній лікарні, але функції кисті в неї повністю не відновились. Висновком міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 28.01.2011 року їй було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 % довічно. На даний час вона не може повноцінно користуватися лівою кистю, що супроводжується незручностями в повсякденному житті, веденні господарства, вона змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Отриманим трудовим каліцтвом їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які вона постійно переживає. Завдану моральну шкоду він оцінює у 70 000 грн. Просить суд, стягнути з ПАТ «АК «Богдан моторс» на її користь моральну шкоду у звязку з отриманим 12.01.1990 року трудовим каліцтвом у розмірі 70 000 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що дійсно, 12.01.1990 року з позивачем [PERSON] на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, внаслідок якого остання травмувала палець лівої кисті, про що було складено акт № 1 за формою Н-1 від 18.01.1990 року про нещасний випадок на виробництві. Згідно даного акту [PERSON] розгубившись включила замість розжима зажим, внаслідок чого і отримала травму другого пальця лівої кисті руки. Відтак ступінь вини позивача у настанні нещасного випадку є істотним і має бути врахований судом. В діях відповідача по вищезазначеному випадку відсутня наявність будь-якої моральної (немайнової) шкоди, як і відсутня будь-яка протиправна діяльність з боку відповідача. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтваністю. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.06.1975 року [PERSON] була прийнята підсобним працівником на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ «АК «Богдан моторс» (а.с. 5-6). 12.01.1990 року о 08.00 год. вона, перебуваючи на роботі, у звязку з конструктивними недоліками обладнання, отримала тяжку травму пальця лівої кисті (а.с. 3-4). За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з [PERSON] під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 1 від 18.01.1990 р. (а.с. 3-4 ). 28.01.2011 року висновком міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 % довічно з 12.01.1990 р. (а.с. 7 ). Таким чином спірні правовідносини між сторонами виникли з 28.01.2011 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. З витягу з протоколу № 32 засідання комісії з питань вирішення спорів при відділенні виконавчої дирекції Фонду в м. Луцьку від 23.03.2011 року (а.с.8 ) вбачається, що при встановленні розміру одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності [PERSON] комісія прийняла рішення не зменшувати одноразову допомогу, так як причиною нещасного випадку є конструктивні недоліки агрегатно свердлувального верстату. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Аналогічне положення міститься і в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. З акту № 1 про нещасний випадок від 18 січня 1990 року вбачається, що причиною нещасного випадку, що стався з [PERSON] стали конструктивні недоліки пристосування; одноруке включення пневмоприжимів (а.с. 3 ). Суд вважає, що факт порушення відповідачем законних прав працівника позивача [PERSON], а саме права останньої на безпечні та нешкідливі умови праці, мав місце. Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «АК «Богдан моторс» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що вона\~\~особисто\~\~винна\~\~у нещасному випадку, суперечать нормам діючого законодавства.\~ Доводи представника відповідача про те, що відповідач не має відшкодувати позивачу моральну щкоду у звязку з відсутністю на час нещасного випадку відповідної правової норми, суд до уваги не приймає, оскільки право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Нещасний випадок з позивачем [PERSON] 12.01.1990 року стався при виконання нею трудових обовязків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України. Згідно зі\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. (п. 4.1) зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання. Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності така втрата становить 10 %, отримане нею ушкодження здоровя є незворотнім, що призвело до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, \~з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial