Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, вони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, разом фактично не проживають протягом чотирьох років. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. На даний час відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, її виховання та розвиток. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття доньки. Позивач в судовому засіданні, уточнивши позовні вимоги, просила розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважаючи, що відповідач як батько зобов'язаний надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Відповідач в судовому засіданні проти пред'явленого до нього позову не заперечував, визнав уточнений позов про розірвання шлюбу та сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2007 року, про що зроблено актовий запис № 346 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу малолітня донька [PERSON] залишиться проживати разом з позивачкою. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що сторони з 2010 року не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають фактично окремо, спору про поділ майна на даний час не існує. Відповідач, [PERSON] визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved