Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач по справі зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак там не проживає, не здійснює оплату комунальних послуг, його особистих речей немає. У зв`язку з цим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 212516238 від 15.06.2020 р. Згідно довідки ТОВ «Керуюча компанія Коменерго-Тернопіль» від 03.04.2020 р. за № 211 вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані: [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - чоловік (відповідач) та [PERSON] - онука. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2020 р. у справі № 607/737/20 ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 квітня 1994 року, про що зроблено актовий запис № 9 с. Буданів Теребовлянського району Тернопільської області. Згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 05.03.2020 р., складеного комісією ТОВ «Керуюча компанія Коменерго-Тернопіль», в ході обстеження виявлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , про що підтверджують сусіди - свідки: [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач у квартирі [ADDRESS] , не проживає, його речі та майно у вказаному житлі відсутні, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів він не проводить. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає більше десяти років. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , оскільки останній не проживав у вказаному житлі більше року і проживає за іншою адресою. На підставі наведеного,

Outcome: approved