Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначила, що 06 травня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Петропавлівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №14 від 06.05.2016 року. Від спільного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбуваються сварки, які поступово призводять до того, що сторони втратили почуття поваги один до одного, подружні відносини між сторонами припинилися з 07 червня 2018 року, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає. Тому позивач, на підставі ст.105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, звертається до суду з позовом. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить не надавати час на примирення. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить вирішити справу на підготовчому засіданні. В порядку ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно до ч. 4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до висновку про необхідність у підготовчому засіданні задовольнити позовні вимоги з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 06 травня 2016 року Петропавлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 14, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб від 22 липня 2016 року серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 23 червня 2017 року серії [NUMBER] виданого Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Спільне життя з відповідачем не склалося, збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам сторін. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, подружні стосунки припинені майже два роки тому, питання проживання дитини вирішене добровільно. Враховуючи спільне бажання сторін щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї є неможливим і буде суперечити інтересам сторін по справі, тому позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України та, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Постільки по справі відбулося визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, вважає за необхідне позивачу повернути з державного бюджету 50 % сплаченого нею судового збору при поданні позову до суду.

Outcome: approved