Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення (повернення) грошових коштів за невиконаним договором. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між нею та ФОП [PERSON] договором №Д-900 від 16 жовтня 2018 року відповідач зобов`язався впродовж 30 робочих днів з моменту укладення договору поставити ПВХ конструкції, а саме: УкрДвері на суму 17\~300 гривень, а також здійснити встановлення 2-х дверей на суму 900 гривень, тобто всього на загальну суму 18\~200 гривень. Вказує, що вона 16 жовтня 2018 року сплатила через термінал, який знаходився в офісному приміщенні [PERSON] , аванс в розмірі 12\~000 гривень та 31 жовтня 2018 року ще 6200 гривень. Тож, вона повністю сплатила відповідачу ціну договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. Згідно з п. 4.2 Договору у випадку невиконання п. 3.2 цього договору, виконавець зобов`язаний сплатити неустойку за кожен день прострочення. За розрахунком позивача неустойка становить 57\~361 гривень, а збитки від інфляції 1\~820 гривень. Крім того, позивач зазначає, що за звичайних обставин вона могла б розмістити вільні кошти на депозитний рахунок та отримати відповідний дохід. Ставка за банківськими депозитами становить 16,5 % річних. Невиконання договору відповідачем призвело до недоотримання нею упущеної вигоди, за 687 днів сума упущеної вигоди становить 5\~652 гривні. Таким чином, за розрахунками позивача загальна сума заборгованості відповідача за договором №Д-900 від 16 жовтня 2018 року становить 84\~080 гривень. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за невиконаним договором №Д-900 від 16 жовтня 2018 року в загальній сумі 84 080 гривень та відшкодувати сплачений нею судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Ухвалою від 04 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах позову міститься заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, зокрема, через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно доп.1 ч. 3ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 16 жовтня 2018 року між замовником [PERSON] та виконавцем ФОП [PERSON] укладений договір індивідуального замовлення №д-900, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язувався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивачу ПВХ конструкцій, відповідно до параметрів, які наведені у договорі. Вартість виробів сторони встановили у розмірі 17 300,00 грн. Відповідач зобов`язався передати вироби позивачу впродовж 30 робочих днів з моменту укладення договору, або протягом 42 робочих днів у разі, якщо вони мають нестандартну комплектацію (а.с. 7). За поясненнями позивача, вона сплатила [PERSON] на виконання вищевказаного договору вартість замовлених ПВХ конструкцій в сумі 17\~300 гривень , а також 900 гривень як оплату вартості встановлення цих конструкцій. Наведене підтверджується копіями квитанцій, зокрема, встановлено, що [PERSON] 16 жовтня 2018 року внесла оплату за даним договором у розмірі 12 000 гривень, а 31 жовтня 2018 року ще 6200 гривень, які перерахувала банківським переказом (а.с. 9). Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання, а саме виготовив та передав позивачу замовлені та оплачені нею вироби ПВХ конструкції. Надаючи свою оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Спірний договір за своєю правовою природою є договором підряду, а не договором купівлі-продажу, як помилково вважає позивач, адже за ним відповідач зобов`язувався не тільки передати ПВХ конструкції у власність позивача, але і виготовити та встановити їх. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України). Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 852 ЦК України). За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як слідує з матеріалів справи, відповідач істотно відступив від умов договору підряду, а саме у строк, встановлений договором, не виготовив та не передав у власність позивача замовлені ПВХ конструкції. Статтею 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд встановив, що відповідач не вчиняв дії щодо виконання взятих на себе зобов`язань по укладеному договору, чим істотно порушив умови взятого на себе зобов`язання, а тому позивач вправі здійснити односторонню відмову від зобов`язання стосовно прийняття та оплати замовлених ПВХ конструкцій, а також вимагати повернення їй попередньо внесених коштів за замовленням. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача 18 200 гривень підлягають до задоволення. Крім того, пунктом 4.2 укладеного між сторонами договору передбачено, що в разі невиконання п. 3.2 цього договору виконавець зобов`язується сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості цього договору за кожен день прострочення. Згідно ч.1 та 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками позивача неустойка становить 57 361 гривень, а збитки від інфляції 1 820 гривень. Крім того, позивач зазначає, що за звичайних обставин вона могла б розмістити вільні кошти на депозитний рахунок та отримати відповідний дохід. Ставка за банківськими депозитами становить 16,5 % річних. Невиконання договору відповідачем призвело до недоотримання нею доходу, за 687 днів сума упущеної вигоди становить 5 652 гривень. Таким чином, за розрахунками позивача загальна сума заборгованості відповідача за договором №Д-900 від 16 жовтня 2018 року становить 84 080 гривень. Враховуючи принцип змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, а також ту обставину, що відповідач не заперечив та не спростував здійснений позивачем розрахунок заборгованості за договором, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 84 080 гривень, з яких: 18200 гривень сума основного боргу за договором, 1820 гривень збитки з урахуванням індексу інфляції, 1047 гривень 3 відсотки річних від простроченої суми боргу, 57\~361 гривень пеня, 5652 гривень сума упущеної вигоди. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень

Outcome: approved