Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Посилалася на те, що 24.04.2015 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак, спільне життя між ними не склалось, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11.09.2018 року шлюб між ними було розірвано. У період шлюбу ними за спільні кошти подружжя було придбано наступне майно: земельну ділянку, площею 0,0607 га, що розташована в садівничому товаристві « [ADDRESS] [ADDRESS] , кадастровий номер 73101363300:15:003:0129; садовий будинок з належними до нього спорудами, загальною площею 78,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 73101363300:15:003:0129. Також, у період шлюбу подружжям придбано транспортний засіб марки «DAEWOOLANOS» д.н. [NUMBER] , який було зареєстровано на ім`я позивача. Легковий автомобіль завжди перебував у користуванні [PERSON] . Окрім того, [PERSON] зазначила, що у період шлюбу ними за спільні грошові кошти було проведено ремонтні роботи у двох квартирах, право власності на які [PERSON] набув до укладення шлюбу. На здійснення ремонтних робіт та покращень у вказаних квартирах ними було витрачено кошти у сумі 15000 доларів США, що, на думку позивача, необхідно враховувати при розподілі майна подружжя. У добровільному поряду розподілити спільне майно подружжя відповідач відмовляється. Просила розподілити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,0607 га, із цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Садівник [ADDRESS] [ADDRESS] , кадастровий номер 73101363300:15:003:0129 та на садовий будинок з належними до нього спорудами, загальною площею 78,5 кв.м., що розташований на вказаній земельній ділянці. До закриття підготовчого провадження у справі представником позивача було подано до суду позовну заяву в новій редакції. У позовній заяві від 28.01.2020 року позивач просила розподілити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на Ѕ земельної ділянки, площею 0,0607 га, що розташована в садівничому товаристві « [ADDRESS] [ADDRESS] , кадастровий номер 73101363300:15:003:0129 та на Ѕ садового будинку з належними до нього спорудами, загальною площею 78,5 кв.м., розташованого на спірній земельній ділянці. Також згідно уточненої просила визнати автомобіль сірого кольору, марки «DAEWOOLANOS» д.н. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та розділити спільне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на вказаний легковий автомобільта сплати відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] компенсації за частку автомобіля, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у розмірі вартості Ѕ частки зазначеного автомобіля, що становить 39500 гривень. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У поданій до суду заяві відповідач виклав аналогічні обставини щодо перебування у шлюбі із [PERSON] та придбаного ними у період шлюбу майна. Однак, не підтвердив обставин щодо проведення ремонтних робіт та покращень у належних йому на праві власності квартирах за рахунок коштів подружжя у сумі 15000 доларів США. Просив визнати спільною сумісною власністю подружжя майно: земельну ділянку, площею 0,0607 га, із цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Садівник [ADDRESS] [ADDRESS] , кадастровий номер 73101363300:15:003:0129; садовий будинок з належними до нього спорудами, загальною площею 78,5 кв.м., що розташований на вказаній земельній ділянці; легковий автомобіль, сірого кольору, марки «DAEWOOLANOS» д.н. [NUMBER] . Також просив поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином: визнати за ним право власності на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,0607 га, що розташована в садівничому товаристві « [ADDRESS] [ADDRESS] , кадастровий номер 73101363300:15:003:0129; Ѕ садового будинку з належними до нього спорудами, загальною площею 78,5 кв.м., розташованого на спірній земельній ділянці; Ѕ легкового автомобіля, сірого кольору, марки «DAEWOOLANOS» д.н. [NUMBER] . Право спільної сумісної власності на зазначене майно просив припинити. Сторонами відзиви на позовні заяви подані не були. Ухвалою суду від 09.08.2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28.01.2020 зустрічну позовну заяву [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені у ньому фактичні обставини. Зустрічний позов визнала частково. Просила первісний позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Первісний позов визнав частково. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом було встановлено, що сторони з 24.04.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.13). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 15). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.09.2018року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 23.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.148-150). Таким чином, шлюбні відносини між сторонами припинено, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Як вбачається з досліджених судом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.05.2018 року договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.05.2017 року, [PERSON] 29.05.2017 року набув право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0607 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 731013630:15:003:0129 (а.с.18, 93). 29.05.2017 року, на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі №2766 від 29.05.2017 року [PERSON] набув у власність садовий будинок з належними до нього спорудами, який знаходиться в м.Чернівці на території садівничого товариства « [ADDRESS] », земельна ділянка [ADDRESS] [NUMBER] . На земельній ділянці розташовані: садовий будинок літери «А», загальною площею 78,50 кв.м.; колодязь І, огорожа 1-3 (а.с.19, 89-92). Також, під час шлюбу на ім`я [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб марки «DAEWOOLANOS» д.н. [NUMBER] . Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.94). Відповідно достатті 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини\~1 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто. Таким чином, зазначене вище майно було набуто сторонами у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначені обставини сторони та їх представники не заперечували, а тому суд на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України визнає їх такими, що не підлягають доказуванню. Згідно статті 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69СК України). За змістомст.70 СК України, ст.372 ЦК Україниу разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1 ст.71 СК України). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними,слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одногоз подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожнимз подружжя. Даючи оцінку аргументам позивача щодо необхідності врахування при розподілі майна подружжя факту проведення за спільні грошові кошти у сумі 15000 доларів США ремонтних робіт у двох квартирах, належних на праві особистої власності [PERSON] , суд враховує наступне: Так, як було встановлено судом, [PERSON] дійсно належать праві особистої власності квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] (а.с.85-86). Зазначені об`єкти нерухомості були набуті відповідачем у власність до укладення шлюбу з відповідачем та є його особистою приватною власністю. Проте [PERSON] вважає, що час шлюбу зазначене нерухоме майно істотно збільшилось у вартості за рахунок проведених у них за спільні кошти подружжя ремонтних робіт. Положеннями ч.1 ст.\~62\~СК України визначено,\~що якщо\~майно дружини,\~чоловіка за\~час шлюбу\~істотно збільшилося\~у своїй\~вартості внаслідок\~спільних трудових\~чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке істотне збільшення вартості якісних характеристик майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників, зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 754/2060/17 (провадження № 61-48496св18). За змістом ч.2 ст.77 ЦПК Українипредметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 Кодексу). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Таким чином, до предмету доказування у даному випадку входить встановлення факту проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] та квартирі [ADDRESS] за рахунок спільних коштів подружжя у розмірі 15000 доларів США. Довести зазначені обставини повинна була сторона, яка на них посилається, тобто [PERSON] . Проте, будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема: доказів придбання будівельних матеріалів, необхідних для проведення ремонтних робіт, їх вартості, суду надано не було. Отже, істотне збільшення вартості нерухомого майна не було доведено позивачем, оскільки його порівняльної вартості на момент набуття у власності та після проведених ремонтних робіт належними та допустимими доказами суду підтверджено не було. З урахуванням зазначеного, суд вважає аргументи позивача недоведеними та відхиляє їх. Окрім того, позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду із позовною вимогою згідно якої просить визнати автомобіль сірого кольору, марки «DAEWOOLANOS» д.н. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та розділити спільне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на вказаний легковий автомобіль та сплати відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] компенсації за частку автомобіля, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у розмірі вартості Ѕ частки зазначеного автомобіля, що становить 39500 гривень. Розглядаючи заявлену позовну вимогу слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст.365\~ЦК України\~право особи\~на частку\~у спільному\~майні може\~бути припинене\~за рішенням\~суду на\~підставі позову\~інших співвласників,\~якщо: частка\~є незначною\~і не\~може бути\~виділена в\~натурі; річ\~є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення\~не завдасть\~істотної шкоди\~інтересам співвласника\~та членам\~його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, такі вимоги можуть бути вирішені на підставістатті 365 ЦК Українита лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте позивач кошти на депозитний рахунок суду не внесла. Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц (провадження № 61-12168св18). Окрім того, суд враховує, що згідно з вимогами ч.5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятоюстатті 71 СК Українидій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Проте, у даній справі жодним із колишнього подружжя не було внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тому суд приходить до висновку, що заявлена вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. У відповідності дост.89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову є частково обґрунтованими та доведеними позивачем [PERSON] , а тому її позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial