Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] Я,В., ПАТ «Банк Форум» про визнання недійсним договору іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 27.01.1990 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 24.06.2004 року було розірвано. В шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр.Відродження,55, загальною площею 144,8 кв.м., яке зареєстроване на відповідача [PERSON] Вказує, що в серпні 2014 року вона дізналась, що 01.02.2008 року між АКБ «Форум» правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме вищевказане нежитлове приміщення, площею 144,8 кв.м., яке перебуває в спільній сумісній власності подружжя і виступив майновим поручителем та забезпечив вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 0003/08/22KL, укладеного між АКБ «Форум» та підприємцем [PERSON], відповідно до умов якої остання зобовязалась перед банком до 31.01.2009 року повернути банку кредит в розмірі 1000000 грн., сплатити відсотки за користування ним, а також можливу неустойку в розмірі і у випадках передбачених кредитним договором та іпотечним договором від 01.02.2008 року. Стверджує, що відповідач [PERSON] без її відома і без її згоди передав в іпотеку майно набуте ними за час шлюбу, чим порушив її право власності на вказане майно. На підставі викладеного просить визнати недійсним іпотечний договір від 01.02.2008 року, укладений між АКБ «Форум», правноступником якого є ПАТ «Банк Форум» та приватним підприємцем [PERSON] та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засідання заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву про відкладення розгляду справи, у задоволенні якої суд відмовив. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З пояснень сторін, матеріалів справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1990 року. Шлюб розірвано 24 червня 2004 року (а. с. 14). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути обєктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Разом з тим, в даному випадку нерухоме майно, що знаходиться в місті Луцьку по пр.Відродження,55, загальною площею 141,7 кв.м, а саме: нежитлове приміщення № 28-36 на першому поверсі та приміщення № 10-16 на другому поверсі; нежитлове приміщення загальною площею 144,8 кв.м., приміщення 37,39-47,50 на першому поверсі [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.1999 року як підприємець(а.с.20). Зазначене приміщення було передане підприємцю [PERSON], що підтверджується відповідним актом від 06.05.1999 року та зареєстроване за ним, як підприємцем на підставі реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомога майна, які належать юридичним особам (а.с.21,22). Іпотечний договір від 01.02.2008 року АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», був укладений також з [PERSON], як приватним підприємцем, який діяв на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, виданого Державним реєстратором виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області 12.04.1995 року за №21980010002006651. Відповідно до умов договору останній надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення, площею 144,8 кв.м, яке належало йому як підприємцю, і виступив майновим поручителем та забезпечив вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 0003/08/22KL, укладеного між АКБ «Форум» та підприємцем [PERSON], відповідно до умов якої остання зобовязалась перед банком до 31.01.2009 року повернути банку кредит в розмірі 1000000 грн., сплатити відсотки за користування ним, а також можливу неустойку в розмірі і у випадках передбачених кредитним договором та іпотечним договором від 01.02.2008 року(а.с.15-18,19). З матеріалів справи встановлено також, що земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки, належала іпотекодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 17.03.2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.10.2001 року Р№6967, призначеної для обслуговування торгового закладу(а.с.164). Іпотекодавець приватний підприємець [PERSON], укладаючи 01.02.2008 року іпотечний договір гарантував, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб та обтяжень (п.1.7., п.2.1.1. договору). Підписаний оспорюваний іпотечний договір також приватним підприємцем [PERSON]В.(а.с.18). Згідно рішення Луцького міськрайоннного суду від 15.10.2009 року в справі за позовом АКБ «Форум» до фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення боргу звернуто стягнення на нерухоме майно в місті Луцьку по пр.Відродження,55, що належить [PERSON], як фізичній особі-підприємцю(а.с.196-199). Відповідно до п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання договору, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до положень статей 57, 61 СК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON], з моменту реєстрації розірвання шлюбу 24.06.2004 року,з позовом про поділ майна, яке є обєктом спільної власності подружжя, не зверталася, нерухоме майно, передане приватним підприємцем [PERSON] в іпотеку АКБ «Форум», предметом поділу між ними не було, правовстановлюючі документи на спірні приміщення підтверджують, що вони належать [PERSON] на праві власності, як підприємцю та використовувались ним у своїй підприємницькій діяльності. Крім того, згідно свідоцтва від 29.10.2014 року нерухоме майно, що складається з нежитлового приміщення, а саме: приміщення №37, №37а, приміщення з №39 по №47, приміщення №50, загальною площею 140,8 кв.м. за адресою м.Луцьк, проспект Віжродження,55 належить на праві власності ПАТ «Банк Форум» на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу на виконання рішення Луцького міськрайоннного суду від 15.10.2009 року(а.с.203). Визнання позову відповідачем [PERSON] та його заяву нотаріусу при посвідченні договору іпотеки про те, що на момент придбання іпотечного майна він в зареєстрованому шлюбі не перебував, суд розцінює як намагання останнього уникнути відповідальності, будучи майновим поручителем та забезпечуючи вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 0003/08/22KL, укладеного між АКБ «Форум» та підприємцем [PERSON]О.(а.с.167). Разом з тим, позивач, вважаючи себе співвласником спірного нерухомого майна, повинна була знати, як вона вважає про порушення її права або про особу яка його порушила і ставити питання про захист цього права у строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, на основі викладеного суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним іпотечного договору від 01.02.2008 року відсутні, тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі ст.ст. 52, 203, 215, 320, 576 ЦК України, ст.ст.57, 60, 61, 63, 69, 70,71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання договору, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»

Outcome: dismissed