Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], в якому просив стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти у розмірі 320768,0 гривень та судові витрати, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 18 серпня 2005 року [PERSON] у цілях благоустрою сім'ї позичила кошти у розмірі 8000,0 доларів США на купівлю земельної ділянки в с. Усатове Біляївського району Одеської області [PERSON]. Гроші були передані позивачем безпосередньо відповідачеві в приміщенні Агентства нерухомості «Президент», що розташоване: [ADDRESS], підчас проведення розрахунків за договором купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]).На підтвердження факту передачі грошей [PERSON] надав позивачу розписку 18 серпня 2005 року у приміщенні агентства нерухомості «Президент». Яку сторони обумовили та підписали 17 серпня 2005 року про отримання від позивачау борг 8000,0 доларів США, у зазначеній розписці вони домовились про всі основні умови передачі грошей.Факт передачі грошей та надання розписки може бути підтверджений [PERSON], яка була продавцем по договору купівлі зазначеної ділянки та її чоловіком [PERSON], який надав нотаріальну згоду на цю продажу. Позичені кошти, як і було домовлено, відповідач витратив на купівлю земельної ділянки в цілях поліпшення умов проживання. Починаючи з січня 2015 року позивач в усній формі багаторазово зверталася до відповідача, щодо повернення заборгованості. У жовтні 2015 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу. Так, відповідачем було вказано на неможливість повернення боргу у зв'язку з відсутністю у нього грошей та неможливістю зібрати необхідну суму. Отже, як зазначено у погодженій сторонами розписці, розрахуватись він може тільки земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]). Проте, до цього часу відповідач борг не повернув, земельну ділянку на позивача не переоформив. Зазначена вартість земельної ділянки за взаємною домовленістю згідно з договором позики між позивачем та відповідачем на сьогодні визначена у розмірі 201600,0 гривень, згідно курсу НБУ на 04 травня 2016 року. На земельній ділянці яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу відповідно до Договору купівлі-продажу від 18 серпня 2005 року, знаходяться будівельні матеріали. Зазначені будівельні матеріали були придбані позивачем за власні кошти про що свідчать накладні та чеки, виписані на його ім'я та сплачені ним. Так, відповідно чекам, позивачем витрачено: на купівлю бетону - 19100,0 гривень; на купівлю деревини для будівництва (балки, брус, дошка обрізна) - 34249,0 гривень; на купівлю шиферу - 8820,0 гривень; на облаштування каналізації - 27439,0 гривень; на купівлю вікон - 29560,0 гривень; що разом становить 119168,0 гривень. У зв'язку з відмовою відповідача повернути суму боргу позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, якою підтвердив факт отримання грошових коштів, фактично визнавши позов. Інтереси відповідача представляв [PERSON], який після закриття підготовчого провадження в судове засідання на розгляд справи по суті не з'явився. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання розписки від 17 серпня 2015 року недійсною та відмовити в задоволенні позову [PERSON], посилаючись на таке. По-перше, грошові кошти, на які претендує [PERSON] за розпискою та все майно, яке [PERSON] має разом із чоловіком [PERSON], належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі того, що вона перебуває у законному шлюбі з [PERSON] із 11 серпня 2004 року. На протязі 2014 - 2015 років в їх сім'ї виникли складні взаємовідносини, з вересня 2015 року [PERSON] з сином вимушена проживати окремо від чоловіка. В грудні 2015 року [PERSON] звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про поділ сумісного майна. Але [PERSON] хоче уникнути законного розподілу майна і використовує всі можливі способи для того, щоб залишити [PERSON] разом з сином без засобів для існування. Вказану причину вважає основною для подачі позову його матір'ю - [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В позові вказано, що починаючи з січня 2015 року в усній формі позивач багаторазово зверталась до сина про повернення боргу, в жовтні 2015 року письмово звернулась до боржника, але докази письмового звернення суду не надані. І на яких підставах [PERSON] повинен розраховуватись за неіснуючі борги їх спільною земельною ділянкою, якщо не поверне гроші. Тобто, боргова розписка виникла в період загострення їх шлюбних відносин і не може бути доказом існування боргу сина перед матір'ю. Доказом недійсності розписки може також слугувати проведення експертизи давності документа, яка може бути призначена судом за клопотанням однієї із сторін у справі. По-друге, розписка від 17 серпня 2005 року підтверджує тільки факт домовленості про передачу в майбутньому грошової суми позичальнику. Передання позикодавцем визначеної грошової суми позичальникові наданою розпискою не підтверджується. При чому обов'язковою умовою наданої розписки є передача грошових коштів в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] під час підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Але договір купівлі-продажу завірений нотаріально в присутності [PERSON] та гроші були передані продавцю нею та [PERSON] в приміщенні приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Шустової Н.С. 18 серпня 2005 року. Крім того у відповідності до ст. 218 ЦК України не може доводитись свідченнями свідків факт вчинення правочину. Закон не забороняє укладати договір в інтересах сім'ї одному із подружжя і оформляти право власності на своє ім'я, тому земельна ділянка була оформлена на чоловіка - [PERSON]. [PERSON] під час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки не було. Тому твердження [PERSON] про передачу боргових грошей [PERSON] на умовах викладених в розписці нічим не доказується. Крім того, на вказану дату придбання ними земельної ділянки разом із відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі і відповідно до закону все майно і грошові кошти були їх спільною сумісною власністю. Про те, що існує боргова розписка про передачу [PERSON] своєму сину грошей в сумі 8000,0 доларів США [PERSON] стало відомо тільки тоді, як розпочали слухати цивільну справу у Біляївському районному суді про розподіл майна. Вказані в розписці обов'язки [PERSON] повернути позикодавцю земельну ділянку у випадку не повернення позики повинні бути узгоджені із дружиною, оскільки земельна ділянка придбана в інтересах сім'ї та є спільною сумісною власністю подружжя. По-третє, [PERSON] звернулась до суду із позов про стягнення заборгованості за розпискою, яка є - договором позики, в якій зазначена сума боргу 8000,0 доларів США, що на 04 травня 2016 року складає 201600,0 гривень. Але вимагає стягнути з відповідача значно більшу суму грошей, посилаючись на придбання нею будівельних матеріалів. У справі немає чеків на придбання шиферу на суму 8820,0 гривень, матеріалів для каналізації на суму 27439,0 гривень на які посилається мати чоловіка. Крім того частина чеків на придбання матеріалів датовано 2015 роком, коли зі змісту позову [PERSON] неодноразово в усній формі заявляла вимоги [PERSON] про повернення боргу і в той же час витрачала грошові кошти на покупку матеріалів. Суду надані чеки на матеріали, які ними не використовувались при будівництві; чеки від 15 листопада 2014 року, 17 листопада 2014 року, 23 листопада 2014 року, - придбання теплоізоляційних матеріалів, на суму 2284,9 гривень, які застосовувались для теплоізоляції особистого будинку [PERSON]. Не може бути боргом [PERSON] перед його матір'ю вартість будівельних матеріалів, які виписані на ім'я [PERSON], які не використовувались під час будівництва їхнього будинку, а також матеріали, які були придбані за їх спільні із чоловіком сімейні кошти. Причому подружжя є співзасновниками ТОВ «Рекламно-виробниче підприємство «Ю74», яке було стабільно прибутковим, і вона з чоловіком отримувала заробітну плату та дивіденди систематично, що дозволяло їм своєчасно оплачувати матеріали на будівництво та проведення будівничих робіт. Частину чеків оформляла на себе [PERSON], так як у неї була пільгова картка в «Новій лінії» та вільний час. Допомога на придбання земельної ділянки, покупку будівничих матеріалів і будівництво житлового будинку надавалась добровільно і батьками [PERSON], матеріальний стан яких підтверджується в додатку на відміну від відсутності у матері чоловіка будь-яких видів доходу, крім мінімальної пенсії в сумі 1300,0 гривень на місяць, накопичення якої неможливо для надання кредиту в сумі 8000,0 доларів США одноразово. Тому, доводи [PERSON], щодо боргових зобов'язань [PERSON] є необґрунтованими та незаконними, викладені на підставі недійсного правочину, так як грошові кошти [PERSON] в борг [PERSON] 18 серпня 2005 року не надавались, а боргова розписка за 2005 рік підготовлена за обоюдною домовленістю мати і сина в 2015 році з метою уникнення рівномірного розподілу спільного сумісного майна. Таким чином розписка про надання грошей у борг є фіктивним правочином. Певна грошова допомога з боку її батьків та матір'ю чоловіка надавалась на придбання земельної ділянки та будівництво житлового будинку, але вона була добровільною без створення зобов'язальних відносин, та її можна розцінювати як піклування і батьківську турботу про дітей. Тому і земельна ділянка і житловий будинок, який фактично придатний до житла, але офіційно не зданий в експлуатацію, є результатом спільної сумісної праці і належить подружжю на праві спільної власності. В судовому засіданні перед початком розгляду справи по суті представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] заявив про залишення позову без розгляду у зв'язку з ненаданням позивачем оригіналу розписки, що унеможливлює проведення судової експертизи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, а позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] - залишити без розгляду. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. Згідно позову 17 серпня 2005 року [PERSON] позичила [PERSON] грошову суму в розмірі 8000,0 доларів США на придбання земельної ділянки в с. Усатове Біляївського району Одеської області. За ксерокопією розписки сторони домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути готівкою у розмірі 8000,0 доларів США шляхом передачі позикодавцю повної грошової суми позики або передати у власність земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]),у зв'язку із не можливістю сплатити борг. Факт передачі грошових коштів та обов'язок повернути їх підтверджується копією розписки від 17 серпня 2005 року. 18 серпня 2005 року [PERSON] було придбано земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), про що свідчить договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Шустовою Н.С. від 18 серпня 2005 року, запис №855. З 11 серпня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб (повторно) [NUMBER] від 24 листопада 2015 року, запис №890. 01 серпня 2017 року Біляївським районним судом Одеської області визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,100 га., розташованого за адресою: [ADDRESS]. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року зобов'язано [PERSON] надати суду оригінал боргової розписки від 17 серпня 2005 року та оригінал документів, написаних власноручно [PERSON] датованих 2005 роком та 2014 - 2015 роками, з метою подальшого вирішення питання про призначення судової експертизи. [PERSON] надана до суду заява про неможливість виконання ухвали, так як він не є кредитором у даному зобов'язанні. Так як він є боржником за договором позики від 17 серпня 2005 року, розписка була видана кредитору - [PERSON]. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року зобов'язано [PERSON] надати суду оригінал боргової розписки від 17 серпня 2005 року, та зобов'язати [PERSON] надати суду будь-які оригінали документів, написаних власноручно [PERSON] та датованих 2005 роком та 2014 - 2015 роками. [PERSON] надала до суду заява про неможливість виконання ухвали та зазначила, що не має можливість надати оригінал розписки від 17 серпня 2005 року, оскільки в помешканні проводиться ремонт, що унеможливлює впорядкування безлічі документів, в тому числі оригіналу боргової розписки. Тобто вимоги двох ухвал не були виконані, що свідчить про ухилення позивача та відповідача від вирішення питання про призначення судової експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 4 цієї статті у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Таким чином, у зв'язку з ненаданням позивачем оригіналу письмового доказу, у суду відсутні підстави для встановлення тих обставин, щодо яких позивач просить задовольнити позов, а тому в позові слід відмовити. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed