overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON],[INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини. Просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, однак не менше 30% прожиткового мінімуму доходу громадян на дитину відповідного віку. В обґрунтування вимог вказала, що дитина проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні, потребує матеріальної допомоги. Відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов'язку щодо утримання дитини. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, просив справу слухати у його відсутності. Судом встановлено, що сторони перебували в громадянському шлюбі, в якому народилась дочка [PERSON],[INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 201265, актовий запис №1845, зроблений 06.08.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Дитина проживає разом із позивачем [PERSON] в м.Тернополі по вул.Лепкого,6/275, що підтверджується довідкою №1, виданою 17.10.2016року ПП «Благоустрій». Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачем не представлено суду переконливих доказів того, що він за своїм станом здоровя чи у звязку із іншими обставинами не може належно виконувати своїх обовязків по утриманню дитини. Згідно із вимогами ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. За нормами ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення прав дитини, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки [PERSON],[INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2016 року і до повноліття дитини. Також, згідно статті 88 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, посилаючись на те, що відповідач не надає жодної допомоги на утримання дітей. В обґрунтування вимог вказала, що дочки проживають разом із нею та перебувають повністю на її утриманні, потребують матеріальної допомоги. Відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов'язку щодо утримання дітей. В судове засідання позивач не з»явилась, подавши суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину. Просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання ним позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 28 лютого 2009 року Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області (свідоцтво про шлюб серії 1-ИД № 073556, повторно видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції 20 квітня 2011 року, актовий запис №02, зроблений 28 лютого 2009 року). В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ИД № 101376) та дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ИД № 211862). Як вбачається з довідки №123, виданої Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 30.01.2017 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживає разом з мамою [PERSON] в с.Малий Ходачків вул [PERSON] 57 Тернопільського району Тернопільської області. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачем не представлено суду переконливих доказів того, що він за своїм станом здоровя чи у зв»язку із іншими обставинами не може належно виконувати своїх обовязків по утриманню дитини. Відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав дітей, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Також згідно статті 88 ЦПК України із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Свою заяву позивачка пояснює тим, що вона 08.11.2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноша реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області за актовим записом № 199. Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання. Вона ніде не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за донькою до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу в розмірі 860 грн.. Відповідач працює на ТОВ «Нова Пошта» і тому має реальну змогу сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття доньки та на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач визнав позовні вимоги повністю, Суд, вислухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач порушив вимоги ст. 180 СК України - не утримує неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-СР № 209176, [PERSON] народилася, 05.04.2015 року, батьком дитини зазначено [PERSON]. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за 1 місяць. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Суд також стягує із відповідача судові витрати за кожну з задоволених вимог окремо, оскільки в позові обєднано дві позовні вимоги про стягнення аліментів на дружину та дитину, від яких при подачі заяви була звільнена позивачка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] сільської ради Радехівського району Львівської області в якому просить встановити факт, вона [PERSON], проживала спільно із [PERSON] за адресою с.Куликів, вул.Лукова,1, Радехівського району, Львівської області, аж до дня смерті [PERSON], тобто до 03 червня 2014 року. У судове засідання позивач не зявилась, однак подала суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Радехівського району Львівської області, в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Відносно позову не заперечує. За викладених умов, відповідно до п.3 ч.1 ст. 169, ч.4 ст. 174, ч.2 ст. 197 ЦПК, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 03.06.2014 року у віці 90 років померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ №353915 виданим 03.06.2014 року [PERSON] сільською радою Радехівського району Львівської області. Встановлення факту постійного місця проживання спадкоємця із спадкодавцем, заявнику необхідне для оформлення спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт спільного проживання позивача [PERSON] із [PERSON] за адресою: с.Куликів, вул.Лукова,1, Радехівського району, Львівської області стверджується довідкою № 195 від 06.07.2016 року виданою виконкомом [PERSON] сільської ради Радехівського району Львівської області, з якої вбачається, що [PERSON], яка померла 03.06.2014 року до дня смерті була зареєстрована та проживала в [INFO]. На день смерті разом із померлою проживала [PERSON]. Враховуючи вище викладене, на думку суду, є достатньо підстав для задоволення позовної заяви. Тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] та третьої особи органу опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідач не проживає в житловому будинку з 2016 року, однак залишається зареєстрованою в ньому, а це перешкоджає їй реалізувати свої майнові права. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, однак остання подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просила суд справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки і піклування Бучацької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини: [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] ; [PERSON] зареєстрована в будинку [PERSON] , але з 2016 року в ньому не проживає. Відповідно до вимог ст.\~72\~Житлового Кодексу\~України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з положень ст.\~150\~Житлового кодексу\~України та ст.\~383\~Цивільного кодексу\~України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 2 статті 405\~ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає. Таким чином, відповідач втратила право на користування житловим будинком, що належить позивачу, отже є підстави визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власниками житлового будинку в с.Івачів по вул.Золочівській, буд.№ 26, Зборівського району, Тернопільської області, що стверджується реєстраційним посвідченням від 12.04.2006року за реєстровим №16. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про причини неявки не повідомили, хоча про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що згідно ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати дану справу без особистих пояснень відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо даних про взаємовідносини сторін, з приводу яких виник спір. \~ Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставин справи. Позивачу [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 12.04.2006 року належить житловий будинок з надвірними будівлями в с.Івачів по вул.Золочівській, буд.№ 26, Зборівського району, Тернопільської області. У даному житловому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які за місцем реєстрації не проживають з 2012 року, особистих речей відповідачів у житловому будинку немає, будь яких перешкод у користуванні житлом відповідачам позивач не чинить. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності з положеннями ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом, при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням порушене право підлягає відновленню. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право на користування житловим будинком в с.Івачів по вул.Золочівській, буд.№ 26, Зборівського району, Тернопільської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] з участю третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Червоноградської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що з 2004р. по 2006р. перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано. В шлюбі у сторін 21.06.2004р. народилася дочка [PERSON]. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач жодного разу не з»являвся до дитини, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, тобто участі у вихованні дитини не приймає. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки [PERSON] 21.06.2004 р.н . Позивач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила задовольнити, в обґрунтування надала пояснення викладені аналогічні, як і в позовній заяві. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно його дочки [PERSON]. Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Червоноградської міської ради в судове засідання не прибув, та не повідомив суд про причину своєї неявки. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, інтересам учасників розгляду справи, та малолітньої [PERSON], [INFO]. в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження серії І-СГ № 346046 встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено матеріалами справи 05.09.2006 р. шлюб між сторонами розірвано. Судом також взято до уваги заяву відповідача [PERSON], яка датована 18.02.2016 року та засвідчена приватним нотаріусом Червоноградського міського округу [PERSON], в якій він відмовляється від виховання та утримання його малолітньої дочки [PERSON] [INFO] Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка №1613 від 16.02.2016 року видана комунальним підприємством «Комінтех» про склад сім»ї, де зазначено, що [PERSON] та її дочка [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [INFO]. В свою чергу, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дітей. Судом встановлено, що відповідач, як батько малолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не цікавиться її потребами, не займається забезпеченням її розвитку та не надає жодної матеріальної допомоги. При таких обставинах, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки [PERSON] [INFO] На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником житлового будинку в с.Загір`я, Зборівського району, Тернопільської області, на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок. Понад три роки відповідач не проживає і не повідомляє про себе, звязок з відповідачем втрачений, тому просить визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житлом, в с.\~Загір`я,\~Зборівського району,\~Тернопільської області та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача. Відповідачі на розгляд справи, в судове засідання не зявився. . Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати дану справу без особистих пояснень відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо даних про взаємовідносини сторін, з приводу яких виник спір. \~ Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставин справи. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок за реєстровим номером № 321 від 03 січня 1990 року. У житловому будинку із дозволу власника зареєстрований [PERSON], який з 2015 року за місцем реєстрації не проживає, крім того позивач жодних перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням відповідачу не чинить. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності з положеннями ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом, при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням порушене право підлягає відновленню. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON],\~таким,\~що втратив\~право на\~користування житловим\~будинком с. Загір`я, Зборівського району, Тернопільської області.

Outcome: approved