Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані: [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 2017 року народження. Зазначає, що відповідач є колишнім чоловіком її онуки, шлюб вони розірвали 28.08.2017 року. З 2016 року відповідач в її будинку не проживає, особистих речей там не має, комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію не отримує, місцезнаходження його їй не відоме. Крім того позивач зазначає, що склала заповіт згідно якого все своє майно в тому числі і будинок [ADDRESS] заповіла сину своєї онуки правнуку [PERSON] . Позивач просить усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином відповідно до положень ст.ст. 130,131 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач [PERSON] є її бабусею, та власником будинку. Зазначила, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, розлучилися у 2017 році, але не проживає він у будинку з 2016 року, зареєстрований як член сім`ї, працював на залізниці, особистих його речей немає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою позивача [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , проживає онука позивачки [PERSON] Зазначила, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає приблизно чотири роки, у даному будинку буває часто, особистих речей відповідача не бачила, позивач у доступі до житла не перешкоджає, онука [PERSON] з відповідачем розлучилася. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] , з 2016 року не проживає, був чоловіком [PERSON] , особистих його речей не має, де проживає не знає. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку від 17.06.1999 року, договором купівлі-продажу будинку на умовах довічного утримання від 17.06.1999 року та довідкою КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» №2263/19 від 24.05.2019 року (а.с. 5,6,59). З довідки виданої виконавчим комітетом Апостолівської міської ради встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 2017 року народження (а.с.54). З актів депутатського обстеження від 05.10.2017 року та 13.09.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає з 2016 року (а.с.7,8). Згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2017 року, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10-12). Згідно копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Богомоловим В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1561 від 27.12.2016 року, позивач [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично з 2016 року в зазначеному будинку не проживає. На даний час позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її домоволодінні. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.\~317\~ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321\~ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved