Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітніх\~дітей \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/3\~частки з\~заробітку (доходу)\~відповідача щомісячно,\~але не\~менше,\~ніж 50\~%\~прожиткового мінімуму\~на кожну\~дитину відповідного\~віку до\~досягнення \~дітьми повноліття.\~Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтовує тим,\~що з\~26.08.2004\~перебувала у\~шлюбі з\~відповідачем.\~Рішенням суду\~від 26.11.2018\~шлюб було\~розірвано. У них народився син [PERSON] , 2006 р.н., та донька [PERSON] , 2012 р.н. Матеріальна допомога на утримання дітей зі сторони [PERSON] мала разовий характер, була незначною. Відповідач працює за кордоном, його середньомісячний дохід їй не відомий, проте позивач вважає, що дохід є достатнім для утримання дітей. Останнім часом відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачці важко утримувати дітей на свою заробітну плату, за період з 01.08.2019 по 31.01.2020 вона отримала лише 25945,73 грн. У середньому її дохід за місяць - у межах мінімальної заробітної плати. Ухвалою судді від 24.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч.1, ч.2 Сімейного кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд встановив, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з 26.08.2004 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 26.11.2018 у справі №438/679/18, яке набрало законної сили 27.12.2018. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 березня 2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції, та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 лютого 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області. Суд встановив, що на цей час неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю - позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, обов`язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати дітей є безумовним. Згідно з ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи положення Сімейного кодексу України, суд вважає, що кожен з батьків повинен брати участь в утриманні дітей у рівних частинах. Суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі по 1/3 частці з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідатиме інтересам дитини, починаючи з дня звернення позивача з позовом до суду (20.02.2020) і до повноліття дітей. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.\~\~

Outcome: approved