Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визначити ідеальні частки сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , визнавши за нею та [PERSON] по Ѕ частки власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за кожним; стягнути з відповідача на її користь суму її паєнакопичення, якою [PERSON] самостійно розпорядився в розмірі 27500,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову, позивач [PERSON] . зазначає, що перебувала із [PERSON] в шлюбних відносинах з 14.09.1996 року по 19.11.2010року. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Шлюб між ними розірваний рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19.11.2010року. 23.12.2011року по справі №2-504/2011 Краматорським міським судом Донецької області прийнято рішення про поділ майна подружжя. Так, зазначеним рішенням суду визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] сумісно сплачені кошти на 19.11.2010року за кредитним договором №KTHGI0000000781 від 17.10.2007 року у Краматорській філії Приватбанку у сумі 113974, 35 грн. та визнано за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. Зазначений кредитний договір забезпечений іпотекою квартири за адресою: [ADDRESS] . Квартира зареєстрована на ім`я відповідача [PERSON] . Придбання та передача в іпотеку квартири відбулась під час дії шлюбу та за нотаріально посвідченою згодою дружини [PERSON] За кредитом відбулась сплата кредитних платежів із спільних коштів подружжя. На момент винесення судом рішення про поділ майна подружжя іпотека не була сплачена, тому суд визнав по Ѕ частці власності лише на грошові кошти, які були сплачені в рахунок погашення кредиту. На даний момент строк дії кредитного договору закінчився, і їй стало відомо про те, що кредит сплачено в повному обсязі. В зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом про виділення Ѕ частини квартири на її користь. Окрім того, суд визнав спільною сумісною власністю подружжя паєнакопичення на 19.11.2010року на побудову гаражу №36 в автогаражному кооперативі «Ветеран» у сумі 55000грн. та визначив за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. Проте, на цей час їй стало відомо, що зазначений гараж був подарований відповідачем своєму батьку, який в подальшому продав його третій особі. Враховуючи викладене, даруючи гараж відповідач без її згоди самостійно розпорядився її часткою у паєнакопиченні в розмірі 27500грн., яку вона просить стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позов, в якому останній зазначає, що вже мається рішення Краматорського міського суду Донецької області щодо поділу майна подружжя, яким визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] сумісно сплачені кошти на 19.11.2010року за кредитним договором №KTHGI0000000781 від 17.10.2007 року у Краматорській філії Приватбанку у сумі 113974, 35 грн. та визнано за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. Після розірвання шлюбу з 19.11.2010року, позивач переклала обов`язок по сплаті кредиту на нього, так як слідує з рішення Краматорського міського суду Донецької області спірна квартира не була об`єктом спільної сумісної власності, не стала вона і зараз. \~ \~ \~ \~Представником позивача [PERSON] було подано відповідь на відзив, в якому представник просить задовольнити позовні вимоги. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10.04.2019року, було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.06.2019року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення з [PERSON] суми паєнакопичення в розмірі 27500,00 грн., в частині визначення ідеальних часток та поділу спільної квартири по Ѕ частині заперечували, просили у задоволенні позову в цій частині відмовити. Суд, заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.09.1996року, який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19.11.2010року було розірвано. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.10.2011року, було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, зустрічним позовом третьої особи [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Вказаним рішенням було визнано право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на 16/25 часток у вказаній квартирі, а за [PERSON] право власності на 9/25 часток у вказаній квартирі, залишено квартиру у їх спільній частковій власності. Визнано право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] , визнано за [PERSON] право власності на ј частку у вказаному автомобілі, а за [PERSON] право власності на ѕ часток у вказаному автомобілі, залишено квартиру у їх спільній частковій власності. Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] сумісно сплачені кошти на 19.11.2010року за кредитним договором №KTHGI0000000781 від 17.10.2007 року у Краматорській філії Приватбанку у сумі 113974, 35 грн. та визнано за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] паєнакопичення на 19.11.2010року на побудову гаражу №36 в автогаражному кооперативі «Ветеран» у сумі 55000грн. та визнано за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. В останній частині позову [PERSON] та [PERSON] було відмовлено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] , 160502,68грн. та судові витрати у сумі 1820грн. В останній частині позову було відмовлено. Як встановлено рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.10.2011року та вбачається з копії договору про іпотечний кредит №KTHGI0000000781 від 17.10.2007 року, копії Іпотечного договору №KTHGI0000000781 від 17.10.2007 року, копії договору купівлі-продажу від 17.10.2007року, квартира [ADDRESS] була придбана у період шлюбу 17.10.2007року за 209575грн. 94575 грн. [PERSON] сплатив продавцю до підписання договору, а останні 115000грн. зобов`язався сплатити після одержання кредиту. 17.10.2007року [PERSON] уклав іпотечний кредит на 115000грн., відповідно до якого виконання зобов`язань по договору забезпечується іпотекою спірної квартири, та договором поруки, укладеного із [PERSON] . Станом на день розірвання шлюбу 19.10.2010року було сплачено за кредитом 113974,35грн. Як вбачається з виписки Приватбанку за період з листопада 2007року по січень 2018року, [PERSON] було спалено кредит за договором про іпотечний кредит №KTHGI0000000781 від 17.10.2007 року у грудні 2017року. Правовідносини, які пов`язані з розподілом майна подружжя, врегульовані\~Сімейним кодексом України\~та\~Цивільним кодексом України. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, для встановлення того, чи є придбане за час шлюбу майно спільною власністю подружжя суд повинен встановити правову природу коштів, за які було придбане майно. \~ \~ \~ \~ Cтаття 68\~СК України\~визначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Водночас згідно зі\~ст. 65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов`язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, адже розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом. Виходячи з положень статей\~57,\~61,\~70 СК України, спільною сумісною власністю чоловіка і дружини є виключно та частка квартири, кредит за яку був сплачений подружжям за час перебування у шлюбі. Натомість частка квартири, кредит за яку був сплачений чоловіком після розлучення за рахунок його особистих коштів, є приватною власністю чоловіка. У відповідності з частинами 1, 3\~статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, з урахуванням змісту заявлених позивачем вимог, та з огляду вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги\~\~ [PERSON] щодо визначення ідеальних часток та поділу квартири за адресою: [ADDRESS] по Ѕ частині є такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, враховуючи, що рішенням Краматорського міського\~суду Донецької\~області від\~24.10.2011року визнано спільною сумісною власністю подружжя паєнакопичення на 19.11.2010року на побудову гаражу №36 в автогаражному кооперативі «Ветеран» у сумі 55000грн. та визнано за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі, та визнання відповідачем позову в частині стягнення суми паєнакопичення на побудову гаражу у розмірі - 27500,00грн., суд вважає за можливе позов в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 27500,00грн. що відповідає Ѕ частці паєнакопичення на побудову гаражу №36 в автогаражному кооперативі «Ветеран». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial