Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] 02.12.1999 р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міської ради, Закарпатської обл., про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 703. Від даного шлюбу народилось двоє дітей: син - [PERSON] [INFO], та син - [PERSON] [INFO] Підставою для розірвання шлюбу позивач вказує те, що з відповідачем не зійшлись характерами та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними виникали суперечки та сварки. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Майнового спору не мають, на примирення позивач не згідна. З питання щодо виховання дітей спору немає, оскільки діти проживатимуть з позивачем. А отже, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. На підставі вищенаведеного позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 02.12.1999 р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської обл., про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 703; Стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття; При реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у зв'язку з чим суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.12.1999 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області Україна, актовий запис № 703. Згідно копії свідоцтва про народження від 29.08.2007 року серії [NUMBER], встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько). Згідно копії свідоцтва про народження від 21.03.2011 року серії [NUMBER], встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім цього беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, з урахуванням положень СК України, оцінюючи надані докази, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: approved