Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» та просить визнати повідомлення таким, що не відповідає дійсності та скасувати його. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 16.05.2009 року з відповідачем був укладений договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення. Відповідно до цього договору приладом обліку води є лічильник зареєстрований та опломбований відповідачем. Згідно закону споживачу послуг категорично заборонено втручатись в роботу приладів обліку. Послуги за водопостачання оплачуються позивачем відповідно до показань лічильника, на думку позивача заборгованість за водопостачання та водовідведення у неї відсутня. Разом з тим на її адресу надійшло повідомлення про наявність заборгованості станом на 01.08.2014 року у сумі 8295 грн. 74 коп. З вказаним повідомленням вона не погоджуються, вважає його таким, що не відповідає дійсності та просить скасувати його. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини та на докази, що їх стверджують, просив позов задовольнити. Зокрема, зазначив, що рішенням колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 02.07.2014 року зобов'язано відповідача здійснити чергову повірку лічильника обліку води встановленого за адресою позивача. Рішення суду не виконане. За примусовим виконанням рішення позивач не звертався. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що повідомлення про наявність заборгованості носить інформативний характер та відповідає дійсності. Позивачу дійсно нарахована плата за послуги з водопостачання, яка станом на 01.08.2014 року складає 8295 грн.74 коп. До вказаної суми включена заборгованість у сумі 6400 грн. 47 коп., яка стягнута з позивача за рішенням суду від 10.01.2014 року, яке до цього часу позивачем не виконане. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних відносинах, а саме з надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, що підтверджується договором (а.с. 4-5). Згідно з договором засобом обліку є лічильник. У зв'язку з тим, що лічильник не пройшов повірку у визначений строк, нарахування плати за послуги з водопостачання відповідач здійснює за нормами споживання, з чим не погоджується позивач. У сторін існують спірні правовідносини з приводу повірки приладу обліку води (лічильника) Рішенням колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 02.07.2014 року, яке ухвалене за позовом [PERSON], зобов'язано Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» здійснити чергову повірку лічильника обліку води, який встановлений у помешканні позивача (а.с.38-39). Вказане рішення набрало законної сили, проте у добровільному порядку не виконане. Встановлено, що на адресу позивача надійшло повідомлення за підписом контролера про наявність заборгованості за спожиту питну воду та одночасне повідомлення про можливе відключення позивача від системи водопостачання (а.с.3) Як вбачається з пояснень представника позивача, то він фактично не погоджується із способом нарахування плати за спожиту питну воду та відповідно її розміром, але просить визнати недійсним повідомлення та скасувати його. Суд вважає, що зазначена позовна вимога не може бути задоволена, з огляду на те, що повідомлення є лише виконаним у певному форматі документом, що фіксує наявність певних подій та проведення деяких дій і не є правовим актом, законність чи дійсність якого може оспорюватись у судовому порядку. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з абзацом 2 частини другої цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Беручи до уваги встановлені обставини, суд вважає, що право позивача не може бути захищено у той спосіб, який він обрав, звертаючись до суду із позовом, а тому приходить до висновку, що його позовні вимоги не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до вимог статті 88 ЦПК України та відмовляючи у позові покладає їх на позивача. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру визначається ставка судового збору, що складає 0,2 % мінімальної заробітної плати встановленої законом на 01 січня календарного року, тобто на 2014 рік становить 243 грн. 60 коп. При поданні позову позивачем сплачено 14 грн. 20 коп., а тому різниця у сумі 229 грн. 40 коп. підлягає стягненню з позивача на користь держави. На підставі викладеного та ст. 16 ЦК України,

Outcome: approved