Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення в кімнату. В позовній заяві посилалась на те, що кімната [ADDRESS], надана їй з метою покращення житлових умов на підставі наказу ПАТ «Полтавамаш» №92 від 12.11.2013 року. Але до даного часу вона в кімнату вселитись не може через перешкоди, що чиняться їй відповідачами. Тому позивач просила суд вселити її у вказану кімнату. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, уповноваживши [PERSON] представляти її інтереси. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечили. Пояснили суду, що приміщення за [ADDRESS] є місцем загального користування мешканців, а саме сушаркою, у якій вони сушать білизну, зберігають речі. У встановленому законом порядку зазначене приміщення в житлове не переведено, а відповідно не може бути виділено позивачу. Тому в задоволенні позову прослии відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надавши письмові заперечення проти позову, у яких в задоволенні позовних вимог [PERSON] до них просили відмовити, а справу просили розглянути за їх відсутності. Третя особа ДП «Продмашжитло» в судове засідання свого представника не направила. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівний завод» від 12 листопада 2013 року №92 «Про поселення в гуртожиток по [ADDRESS]» вирішено [PERSON], яка проживає в кімнаті [ADDRESS], надати кімнату [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з даних технічного паспорту на гуртожиток [ADDRESS] є квартирою. Відповідно до ч.2 ст.128 Житлового кодексу України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Проте, жодного доказу, що позивачу такий ордер було видано, позивачем або її представником суду надано не було. В судовому засіданні суд неодноразово роз'яснював сторонам положення ч.3 ст.10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що напевне, ордер був, але вона вважає за можливе завершувати розгляд справи на підставі наявних доказів. Жодним чином не посилалась позивач на наявність такого ордеру і в позовній заяві, як підставу свого позову зазначала лише наказ ПАТ «Полтавамаш» від 12 листопада 2013 року. Тому суд виходить з того, що адміністрацією підприємства позивачу ордер на квартиру [ADDRESS] не видавався. Оскільки ордер є єдиною підставою для вселення, позивачу він не видавався, підстави для вселення [PERSON] до спірної квартири відсутні. Суд не бере до уваги посилання відповідачів на те, що спірне приміщення є нежитловим, оскільки вони також жодним доказом не підтверджуються. В той же час судом встановлено, що приміщення [ADDRESS] у вказаному гуртожитку перебуває в користуванні відповідачів та інших мешканців кімнат [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS], які його закрили, на двері встановили замок. Будь-яких доказів правомірності таких дій відповідачі суду не надали. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи зазначену справу в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позову [PERSON] відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed