Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 14.09.2012 між нею та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. З 2016 року позивач та відповідач перестали проживати як подружжя, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сімя розпалась і зберегти її неможливо, в них різні характери та різні погляди на життя, спільних інтересів немає, шлюбні відносини з відповідачем не склались. Підстави для встановлення строку для примирення відсутні, дитина залишиться проживати з позивачем. Просить шлюб з відповідачем розірвати, відновлювати дошлюбне прізвище не бажає. Позивач в підготовче засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в підготовче засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, зазначивши, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи підтверджено, що сторони з 14.09.2012 перебувають в зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійськ Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області шлюбі, актовий запис №334; після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (дошлюбне прізвище Маловецька). Позивач та відповідач мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, з 2016 року вони перестали проживати разом та вести спільне господарство; встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; с уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не суперечать закону і не порушують права інших осіб, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача з урахуванням приписів ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved