Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; поділити транспортний засіб Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], визначивши право власності за [PERSON], зобов'язавши відповідача сплатити її компенсацію за ? частки вартості першого внеску автомобіля та половини суми, виплаченої по кредиту за період з моменту придбання автомобіля до розірвання шлюбу, свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.09.1999 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, від якого [INFO] народилась донька - [PERSON] 21.10.2008 року шлюб було розірвано. За час проживання у шлюбі ними як подружжям була придбана 2-х кімнатна квартира [ADDRESS], та 14.11.2007 року придбаний в кредит автомобіль Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, який на даний час зареєстрований за відповідачем та він ним користується. У зв'язку з тим, що автомобіль є річчю неподільною, а перший внесок за автомобіль зроблений за кошти набуті ними за час шлюбу, вважає, що відповідач повинен сплатити їй грошову компенсацію. 21.01.2014 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно яких просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; поділити транспортний засіб Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], визначивши право власності за [PERSON], зобов'язавши відповідача сплатити [PERSON] компенсацію за ? частки вартості першого внеску автомобіля та половину суми, виплаченої по кредиту за період з моменту придбання автомобіля до розірвання шлюбу, а саме за період з 14.11.2007 року по 18.03.2008 року в розмірі 7372,50 грн. (а.с. 167-168) 04.06.2013 року відповідач [PERSON] та його уповноважений представник [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом, де просять визнати за позивачем по зустрічному позову - [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що спірну квартиру позивач придбав за свої особисті кошти, які були виручені від продажу квартири [ADDRESS], власниками якої був він, його матір - [PERSON] та сестра - [PERSON], а також за кошти надані його матір'ю. (а.с. 30-35) Позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити її позов з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та письмових поясненнях по справі, запереченнях на зустрічну позовну заяву, відмовити у задоволенні зустрічного позову, додатково пояснила, що все спірне майно, а саме квартира та автомобіль придбані під час шлюбу та за сумісні кошти подружжя, зазначила, що в придбанні майна їм допомагали батьки, як з її сторони, так і зі сторони відповідача [PERSON] Після розлучення, в неї з колишнім чоловіком, спору щодо поділу майна не було, оскільки вони домовилися, що після покращення його матеріального становища, він продасть спірну квартиру, а кошти поділить між ними, проте після відмови відповідача про добровільний поділ майна, вона звернулася з позовом до суду. (а.с. 167-168, 201-204). Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні просила задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та письмових поясненнях по справі, запереченнях на зустрічну позовну заяву, відмовити у задоволенні зустрічного позову, додатково пояснила, що під час спільного проживання у шлюбі сторони укладали ряд договорів з приводу купівлі-продажу квартир, дозвіл на яких надавала [PERSON], як дружина, кошти на придбання квартир були як їх особисті набуті в шлюбі, так і надані батьками кожного з сторін, а тому все нажите майно подружжя під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю та має розподілятися порівну, крім того, вважає, що строк позовної давності для звернення з позовом до суду не є пропущеним, оскільки враховуючи норми ч. 2 ст. 72 СК України строк позовної давності починає обчислюватися з моменту коли особа дізналася про порушення свого права власності, після розірвання шлюбу позивачка не зверталася з вимогами поділу майна, оскільки сторони домовилися, що після покращення матеріального стану відповідача продадуть квартиру та поділять кошти, а оскільки з постанови ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 05.10.2010 року позивачка дізналася, що відповідач боргові зобов'язання не виконує, звернулася до нього з проханням поділу майна, однак відповідач відмовився добровільного поділу майна, що стало причиною звернення з позовом до суду, разом з тим, зазначила, що у спірній квартирі позивачка проживала до 2012 року. (а.с. 167-168, 201-204) Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити зустрічний позов, з підстав викладених у зустрічному позові, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом, додатково пояснив, що на придбання спірної квартири ні відповідачка, ні її сім'я не надавали коштів, з 2008 року вона не проживає у спірній квартирі, а оскільки в неї були ключі вона могла лише до неї заходити. (а.с. 30-35) Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов, з підстав викладених у зустрічному позові, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом, додатково пояснила, що спірна квартира була придбана за особисті кошти [PERSON], які надані його родиною від продажі нерухомості, перший внесок за автомобіль придбаного в кредит не проводився, а на даний час автомобіль знаходиться у власності іншого власника, тому вважає дані вимоги безпідставними, крім того, вважає, що [PERSON] звернулася до суду в порушенням вимог ч. 3 ст. 257 ЦК України, де передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки, оскільки шлюб між сторонами було розірвано 18.03.2008 року, з цього часу позивачка не проживає у спірній квартирі, а звернулась до суду лише 17.04.2013 року. (а.с. 30-35) Суд, вислухавши пояснення позивача за первісним позовом [PERSON], її уповноваженого представника [PERSON], відповідача за первісним позовом [PERSON], його уповноваженого представника [PERSON], покази свідків, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.09.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] в них народилась донька - [PERSON]. (а.с. 6, 8) 21.10.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 7, 46) Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положенням ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ст.57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно положення частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто законодавець об'єктами права спільної сумісної власності подружжя визначає будь-які речі, що належать фізичній особі на праві приватної власності, не конкретизуючи їх. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Судом встановлено, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбане майно, а саме: квартира [ADDRESS], та автомобіль Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску. Як зазначає сторона відповідача по первісному прозову, що спірну квартиру [ADDRESS] [PERSON] купив за свої власні кошти, які були отримані від продажу попередньої квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], частки якої належали відповідачу [PERSON], його матері - [PERSON] та сестрі - [PERSON] При цьому, сторона позивача за первісним позовом стверджує, що під час їх з відповідачем спільного шлюбу, кошти на придбання спірної квартири надавалися також як її батьком [PERSON], зокрема, від продажу квартири [ADDRESS], та її матір'ю - [PERSON], зокрема від продажу акцій. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно договору купівлі продажу квартири від 12.10.2000 року укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній придбав квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності у рівних частинах. Продаж вчинено за 22 255,97 грн. (а.с. 43-44) Згідно договору купівлі продажу квартири від 12.10.2000 року укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останнім придбано квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 3072,00 грн. (а.с. 41-42) Згідно договору купівлі продажу квартири від 16.08.2001 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання придбала в [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 3900,00 грн. (а.с. 40) Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] надала свою згоду на продаж [PERSON] придбаного в сумісному шлюбі квартиру [ADDRESS], про що власноручно написала заяву. (а.с. 91) Разом з тим, згідно договору купівлі продажу квартири від 16.08.2001 року укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. та [PERSON], останнім було придбано квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 18300,00 грн. (а.с. 77) Згідно договору купівлі продажу квартири від 16.08.2001 року укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній придбав квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 10 800,00 грн. (а.с. 39) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2003 року [PERSON] придбано у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. (а.с. 9) Як убачається з даного договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2003 року продаж спірної квартири вчинено за 12 500,00 грн. Разом з тим, згідно розписки від 15.12.2003 року встановлено, що [PERSON] отримала 26 000,00 дол. США за квартиру [ADDRESS]. (а.с. 38) Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7258/13-42 від 19.09.2013 року ринкова вартість квартири [ADDRESS], станом і в цінах на момент проведення дослідження становить 441 529,00 грн. (а.с. 104-111) Крім того, згідно довідки № 300 від 19.06.2013 року встановлено, що [PERSON] була акціонером товариства ЗАТ «Фанплит», але в червні 2001 року продала свої акції на загальну суму 14 250,00 грн. (а.с. 188) Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який являється батьком позивачки за первісним позовом показав, що після продажу їх сім'єю квартири [ADDRESS] за 18000,00 дол. США, кошти були розподілені між чотирма членами сім'ї: ним, його дружиною - [PERSON], позивачкою [PERSON], та ще однією донькою [PERSON], він особисто отримав кошти в розмірі 4000,00 дол. США, після чого у 2003 році, він віддав свою частину коштів сторонам для купівлі квартири [ADDRESS], крім того, [PERSON] свою частку перебуваючи у шлюбі, також надавала для купівлі квартири, та вказав, що у спірній квартирі [PERSON] не проживає з 2012 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка являється матір'ю позивачки за первісним позовом показала, що після продажу їх сім'єю квартири [ADDRESS], кошти були розподілені між їх членами сім'ї, зі своєї частки з продажі, вона купила квартиру [ADDRESS] за 4000,00 дол. США, у 2003 році вона дала 15000,00 від продажу своїх акцій, які знаходилися в ЗАТ «Фанплит» для купівлі сторонами спірної квартири [ADDRESS], при цьому договорів, розписок не укладала, у спірній квартирі [PERSON] не проживає з 2012 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка являється знайомою [PERSON] показала, що їй відомо, що кошти від продажу квартири [ADDRESS] були розподілені між сім'єю [PERSON] порівно, на придбання спірної квартири [PERSON] надала [PERSON] кошти від продажу акцій, автомобіль брали у кредит та виплачували разом, їй відомо, що [PERSON] надавав зятю [PERSON] якусь суму коштів. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який являється двоюрідним братом позивачки за первісним позовом показав, що спірна квартира придбана в шлюбі, йому відомо, що кошти на придбання надавав батько позивачки - [PERSON] та матір позивачки [PERSON] в розмірі 15000,00 грн., та решта коштів була від продажу попередньої квартири. Йому відомо, що після розірвання шлюбу у 2008 році, позивачка продовжувала проживати у спірній квартирі до 2012 року, йому відомо про домовленість між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] про подальший продаж спірної квартири та розподілу коштів між сторонами. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка являється матір'ю відповідача за первісним позовом показала, що у 2000 році їх сім'я, а саме: вона, відповідач [PERSON] та донька [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] за 13 500,00 дол. США, після чого [PERSON] за свою частку в розмірі 5000,00 дол. США, перебуваючи в шлюбі з [PERSON], купив квартиру [ADDRESS] за 5000,00 дол. США, а собі у м. Бориспіль купила квартиру за 3000,00 дол. США, після того як [PERSON] вирішив купити квартиру [ADDRESS] в м. Києві, на придбання якої вона надала 4000,00 дол. США, після чого сторони продали вказану квартиру за 26000,00 дол. США та у 2003 році купили за 26000,00 дол. США спірну квартиру [ADDRESS]. Після розлучення, з 2008 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, протягом року лише проживала їх спільна з [PERSON] донька. Спірний автомобіль оформлений на неї, оскільки вона надавала кошти на виплату кредиту, а тому вважає, що спірний автомобіль є її власністю. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка являється сестрою відповідача за первісним позовом дала аналогічні покази свідку [PERSON], окрім того вказала, що свою частку від продажу квартири [ADDRESS] вона не отримувала, оскільки в той час не потребувала коштів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка являється тіткою відповідача за первісним позовом, показала, що мати відповідача - [PERSON], надавала кошти на купівлю квартир, проте чи [PERSON] проживала в спірній квартирі після розлучення чи просто там тимчасово перебувала їй не відомо. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який являється знайомим відповідача за первісним позовом [PERSON] показав, що до нього звернулася позивачка [PERSON] з проханням підписати акт про не проживання нею у спірній квартирі з 2012 року, який він підписав, однак, значення та зміст даного акту до уваги не прийняв. Разом з тим, суд, приймаючи до уваги свідчення свідків критично оцінює факти зазначені з приводу надання коштів та в якій сумі для купівлі спірної квартири, оскільки свідки будучи в родинному зв'язку зі сторонами по справі надали свідчення, які суперечать один одному, так свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказали, що [PERSON] надав кошти для придбання спірної квартири в розмірі 4000,00 дол. США, [PERSON] в розмірі 15000,00 грн., при цьому свідки [PERSON], [PERSON] вказали, що саме вони надали кошти для купівлі спірної квартири в розмірі 5000,00 дол. США та 4000,00 дол. США, разом з тим, суд ставить під сумнів в обізнаності надходження коштів на купівлю спірної квартири свідків [PERSON] та [PERSON] Суд аналізуючи вищевикладене, враховуючи докази надані сторонами по справі, зокрема договори купівлі продажу квартир, врахувавши покази свідків, може зробити висновок, що з доходів, які давали б можливість придбати спірну квартиру сторони вказують на продаж нерухомості їх близькими родичами та акцій (матір'ю позивачки за первісним позовом - [PERSON]), при цьому першим продажем була квартира у 2000 році - [ADDRESS], яка належала відповідачу за первісним позовом - [PERSON], його матері - [PERSON] та сестрі - [PERSON] на праві приватної власності у рівних частинах за 22 255,97 грн., після чого [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] за 3072,00 грн., яку 16.08.2001 році продано матері позивачки за первісним позовом - [PERSON] за 3900,00 грн., яка в свою чергу продала квартиру [ADDRESS] разом з чоловіком - [PERSON], [PERSON] та позивачкою за первісним позовом - [PERSON] за 18 300,00 грн. та того ж дня [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] за 10 800,00 грн., за кошти від продажу якої було придбано спірну квартиру [ADDRESS]. З чого видно, що будучи у шлюбі сторонами придбано три квартири: [ADDRESS], [ADDRESS] та спірна квартира [ADDRESS], при цьому у двох квартирах: [ADDRESS] та [ADDRESS] були спільні частки приватної власності сторін по справі - [PERSON] та [PERSON] з їх членами сім'ї, які також були продані за період перебування сторін у шлюбі, а також [PERSON] (матір'ю позивачки за первісним позовом) були продані акції, які знаходилися в ЗАТ «Фанплит» на загальну суму 14250,00 грн.. При цьому, встановити в якій мірі близькі родичі надавали подружжю кошти для придбання спірної квартири спростовується різними поясненнями сторін по справі та показами свідків, крім того доказів, а саме розписок, листів, договорів, тощо які б містили інформацію про обсяг внеску коштів на купівлю спірної квартири суду не надано, а також не встановлено про їх існування, з чого слідує, що спірна квартира [ADDRESS], набута подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, виходячи з рівностей їх часток, а тому враховуючи надані сторонами доводи та заперечення з предмету позову, суд вважає, що є всі підстави визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної спірної квартири. При поділі майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України). Що стосується позовних вимог позивачки за первісним позовом - [PERSON] щодо поділу транспортного засобу Chevrolet Lacetti, шляхом визнання за [PERSON] права власності та сплатити [PERSON] компенсацію за ? частки вартості першого внеску автомобіля та половину суми, виплаченої по кредиту за період з моменту придбання автомобіля до розірвання шлюбу, а саме за період з 14.11.2007 року по 18.03.2008 року в розмірі 7372,50 грн. слід зазначити наступне. Як убачається з матеріалів справи, 14.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11251565000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 18588,00 дол. США на придбання автомобіля Chevrolet Lacetti. (а.с. 48-59) Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що автомобіль Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований 19.12.2012 року за [PERSON]. (а.с. 67) А отже, як достовірно встановлено судом, що на момент звернення позивачкою за первісним позовом до суду, автомобіль Chevrolet Lacetti було відчужено відповідачем [PERSON] його матері [PERSON] Позивачка за первісним позовом [PERSON] при зверненні до суду з вимогами про стягнення компенсації достовірно знала про відчуження автомобіля, що заявлялось нею в судовому засіданні, крім того, вказуючи суму 7372,50 грн. останньою не надано жодного належного доказу про внесення відповідачем по первісному позову [PERSON] внесків за договором кредиту, його кредитної лінії та в якій кількості, разом з тим відповідачем за первісним позовом вказувалось про те, що він взагалі не сплачував першого внеску, а тому вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, представник відповідача за первісним позовом [PERSON] до спірних правовідносин, в частині поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, просила застосувати строк позовної давності тривалістю у три роки, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21.10.2008 року, з листопада 2008 року [PERSON] в спірній квартирі не проживає, про що свідчить акт від 01.06.2013 року, а тому враховуючи що [PERSON] з майновими вимогами не звернулась до суду одразу після розірвання шлюбу, вважає, що позовну давність тривалістю у три роки пропущено, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] Зі змісту акта від 11.06.2013 року засвідченого начальником ЖРЕО № 417 Береговою Л.А. та підписаного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що в квартирі [ADDRESS], колишня дружина [PERSON] не проживає з листопада 2008 року по теперішній час. (а.с. 141) Разом з тим, сторона позивача за первісним позовом вказала на те, що після розірвання шлюбу у сторін спору щодо розподілу майна не виникало, оскільки між колишнім подружжям існувала усна домовленість про те, що як тільки [PERSON] розрахується з боргами, які виникли з приводу автомобільної аварії, сторони продадуть спірну квартиру, а кошти виручені від продажу поділять порівну, і лише в жовтні 2010 року, після винесення державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві постанови від 05.10.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, [PERSON] дізналася, що її колишній чоловік [PERSON] борг після дорожньо-транспортної пригоди не повертає, звернулася до [PERSON] з вимогами розподілу їх спільного майна, та після відмови [PERSON] у добровільному поділі майна, [PERSON] звернулася з позовом до суду, а тому вважає, що [PERSON] дізналась про порушення свого права з моменту винесення постанови державним виконавцем, крім того вказала, що у спірній квартирі [PERSON] не проживає починаючи з вересня 2012 року, про що свідчить акт від 15.01.2014 року. Згідно відомостей акту від 15.01.2014 року затвердженого начальником ЖРЕО-403 Береговою Л.А. складеного комісією в складі майстра технічної дільниці № 1 Єременко Г.М., майстра технічної дільниці № 2 Остапко Л.П., майстра технічної дільниці № 3 Бондарь С.О. та засвідченого сусідами по квартирі [ADDRESS]: [PERSON] та [PERSON] з 40 квартири та [PERSON] з квартири [NUMBER], встановлено, що мешканка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з вересня 2012 року. (а.с. 186) Відповідно до Постанови від 05.10.2010 року державного виконавця Клименка Р.В. ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 53025,33 грн. постановлено накласти арешт на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 4) Проаналізувавши викладене, суд приходить до наступного висновку. Статтями 526, 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, суд вважає, що позивачка за первісним позовом довідалась про порушення свого майнового права з моменту винесення постанови державним виконавцем, а саме 05.10.2010 року, при цьому судом враховано, що стороною відповідача за первісним позовом не надано належного обґрунтування на застосування строку позовної давності з моменту розірвання шлюбу, їх посилання на рішення Дніпровського суду м. Києва від 18.03.2008 року про розірвання шлюбу, де вказано що спір щодо майна відсутній, носить лише формальний характер, при цьому суд критично ставиться до акта від 15.01.2014 року затвердженого начальником ЖРЕО-403 Береговою Л.А. та акта від 11.06.2013 року засвідченого начальником ЖРЕО № 417 Береговою Л.А. щодо проживання [PERSON] у спірній квартирі, оскільки вони протирічать один одному та суперечать показам свідків, а згідно довідки № 795 від 26.06.2013 року (Форма 3) - в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник, з 2004 року, [PERSON] - колишня дружина, з 2004 року, [PERSON] - донька, з 2004 року, [PERSON] - донька, з 2013 року, [PERSON] - батько колишньої дружини, з 2004 року. (а.с. 181) Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, в частині поділу квартири [ADDRESS] як об'єкта права спільної сумісної власності, підлягає задоволенню, і не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою власністю. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, з відповідача по первісному позову [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2207 грн. 65 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial