Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 15.10.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1907. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Вказує, що 25.06.2009 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці шлюб між сторонами було розірвано. Однак, через деякий час після розірвання шлюбу стосунки сторін покращились та вони знову почали проживати разом. 27.12.2013 року сторони повторно зареєстрували шлюбу у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ, актовий запис №2129. Позивач вказує, що незважаючи на тривале перебування у шлюбі, останнім часом сімейне життя з відповідачем у неї не складається через різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Стверджує, що можливості зберегти сімю немає, відповідач особисто вирішив розірвати з нею стосунки та проживає окремо. Також стверджує, що відповідач не відвідує її, не відвідує спільну дитину, не забезпечує та не приймає участі у вихованні сина. Звертає увагу суду на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2018 року та з даного часу сторонами спільне господарство не ведеться. При цьому, вважає, що оскільки відповідач останні півроку не надає матеріальної допомоги на утримання сина, в подальшому він буде ухилятись від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку, а тому з відповідача слід стягувати на її користь аліменти на утримання спільного сина. Вказує, що їй не відомо офіційне місце працевлаштування відповідача, субєктом підприємницької діяльності він не являється та розмір його доходів позивачці не відомий. На основі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільного сина в розмірі 930 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач в судове засідання, призначене на 27.08.2018 року не зявилась, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у її відсутність, не фіксувати судове засідання технічними засобами та не надавати сторонам додатковий термін на примирення. Також вказує, що сторони разом не проживають з 02.02.2018 року. Будучи присутньою в ході розгляду справи, позивач суду вказала, що з лютого 2018 року вони з відповідачем проживають окремо, відповідач постійно періодично її залишав та на утримання дитини давав кошти в сумі приблизно 300 гривень на місяць. Відповідач в судове засідання, призначене на 27.08.2018 року не зявився, однак надав суду заяву, згідно якої вимоги позову визнає, просить суд розглянути справу у його відсутність, не надавати сторонам додатковий термін на примирення, просить не фіксувати судове засідання технічними засобами та вказує, що з позивачкою не проживає з 27.05.2018 року. Проти стягнення з нього аліментів не заперечує. Будучи присутнім в ході розгляду справи відповідач суду вказав, що постійно надавав позивачці кошти на утримання дитини в розмірі приблизно 300 гривень кожні 2-3 дні. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.06.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 06.07.2009 року. Відповідно до зазначеного рішення сторони уклали шлюб 15.10.2006 року, щозареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1907. Наведена обставина також підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-МИ №028419 (а.с.14). При цьому, 27 грудня 2013 року сторони знову зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2129, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №094394 (а.с.7). Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-МИ №065720 (а.с.10). Відповідно до довідки КЖРЕП 5 від 12.03.2018 року №991 (а.с.15) позивачка [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в [INFO]. Разом з нею зареєстрований неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Як вбачається з копії посвідчення №667705 (а.с.11) неповнолітній [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом з дитинства. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо з січня 2018 року. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та заявами сторін. \~ \~ \~ \~ \~ Беручи\~до уваги\~вище викладене,\~ суд\~вважає,\~що подальше\~спільне \~проживання \~подружжя і\~збереження шлюбу\~суперечило б\~інтересам подружжя\~та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між сторонами, суд враховує і той факт, що сторонам по справі надавався тримісячний термін на примирення (а.с.33), під час якого сторони не примирились. Стосовно позовних вимог з приводу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON], як батько неповнолітнього [PERSON],\~ зобовязаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»\~установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідач є працездатною особою; інших неповнолітніх дітей на його утриманні немає. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 930 гривень щомісячно підлягає задоволенню, при цьому вказана сума становить 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на час звернення позивачки з вказаним позовом до суду. А також, суд враховує і позицію відповідача по справі, який позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 930 гривень щомісяця визнав повністю, про що вказав у відповідній заяві. На\~ підставі\~вищевикладеного,\~суд вважає,\~що відповідач [PERSON], як батько неповнолітнього [PERSON], зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 930,00 гривень\~з усіх\~видів\~ його\~заробітку (доходу),\~щомісячно,\~починаючи з\~16.03.2018\~року до\~настання повноліття\~повноліття дитини,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved