Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на вивезення дитини за кордон, в позовній заяві вказавши, що з 10.11.2001 року до 03.08.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO] Вказує, що з 2008 року вони з відповідачем проживають окремо та в нього є нова сім»я. З 2009 року вона почала їздити в Італію на роботу та оскільки син [PERSON] був, ще маленьким вона його забрала з собою. З 2011 року син [PERSON] в Італії ходить в школу, зокрема в загальноосвітній навчальний заклад «Сан Маріно Д'Альбаро», крім того відвідує різні гуртки. Про те офіційно позивачка не може оформити в школі, так як він не має дозвільних документів на проживання в Італії. На кожну поїздку сина в Італію з 2009 року по 2015 рік позивачка брала нотаріальну згоду відповідача, однак на даний час відповідач відмовляється надати таку згоду. З 2008 року [PERSON] не спілкується з сином, не бере участі у його вихованні, син повністю перебуває на утриманні у позивачки. Просить суд надати їй дозвіл на виїзд сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане Хлівчанською сільською радою Сокальського району Львівської області за кордон без згоди батька [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача подав в суд клопотання про розгляд даної справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, однак подав в суд клопотання про розгляд даної справи без його участі, позов визнає в повному обсязі та не заперечує відносно їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі в їх сукупності суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Як вбачається рішення Сокальського районного суду від 27.06.2013р. шлюб зареєстрований 10.11.2001р. між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З оглянутого свідоцтва про народження серія [NUMBER] встановлено, що у сторін є син [PERSON], [INFO]. Крім цього, з оглянутих в судовому засіданні заяв посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 21.10.2010р., 13.04.2009р., встановлено, що [PERSON] надавав [PERSON] згоду на тимчасові поїздки за кордон сину [PERSON]. Відповідно до ст. 150 СК України: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 12 ЦК України: якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. За вимогами ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. За абз. 2 ч.3 цієї ж статті фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 з наступними змінами і доповненнями виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За таких обставин суд дійшов до висновку, що для виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон потрібна згода батька, яку позивачка не може отримати через ненадання відповідачем такої згоди у передбачений законом спосіб.

Outcome: approved