Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з кінця 2009 року по 2013 рік вони проживали з відповідачем як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та готувалися до весілля. [INFO] народилася їхня спільна з відповідачем дитина - [PERSON] . Після народження дитини вона з відповідачем порвали стосунки і реєстрація народження дитини була проведена у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України з її слів. Таким чином, прізвище сина в свідоцтві про народження записано « [PERSON] », а ім`я та по батькові вказано відповідача. Відповідач в добровільному порядку не подав заяви про запис його як батька в актовий запис про народження дитини. Вказала, що дитина на даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач з моменту народження дитини лише декілька раз надав матеріальну допомогу на її утримання, а потім взагалі порвав стосунки і близько семи років не допомагає утримувати дитину. Отже, вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину, але він цього робити не бажає, також не бажає домовитись про виплату аліментів в добровільному порядку. З огляду на таке, вважає, що в даному випадку доцільним буде стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), яких вистачить для часткового задоволення її потреб та вирішення побутових проблем дитини. Зазначила, що доказом батьківства відповідача стосовно дитини також може бути висновок судово-генетичної експертизи, на яку позивач згодна з`явитися та зобов`язуюся оплатити послуги експертної установи по її проведенню. Просила суд встановити батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно якого позовні вимоги останньої в частині встановлення батьківства він визнав і жодних заперечень не має. Що стосується позовних вимог стосовно стягнення аліментів, просив суд встановити мінімальних їх розмір, оскільки ніде не працює, не має жодних доходів та навіть законодавчо встановлений мінімальний розмір аліментів на дитину є для нього дуже великою сумою. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 03.06.2020р. у вказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.08.2020р. підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Нестеренко М.М. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву, згідно якої позовні вимоги в частині визнання батьківства за відповідачем підтримали, щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у мінімально встановленому законом розмірі, а саме в розмірі ј частки від його заробітку (доходу), про що просив відповідач, не заперечували, таким чином уточнивши позовні вимоги в цій частині, просили розглянути справу без їх участі та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, [PERSON] тривалий час з 2009 року по 2013 рік перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках. [INFO] [PERSON] народила дитину сина [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень Брусилівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області зроблено відповідний актовий запис № 41 від 19.08.2011 року, в якому батьком зі слів матері вказаний [PERSON] (а.с. 9). У відповідності до ч. 2 ст.\~125\~Сімейного кодексу\~України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька; за рішенням суду. Згідно ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справі, поясненнях учасників справи, їх представників. Так,\~з матеріалів\~справи вбачається,\~що сторони\~визнали,\~що батьком\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~є [PERSON] , відповідач у справі. В ході судового розгляду справи сторони клопотань про проведення судово-генетичної експертизи не заявляли, посилаючись на те, що факт кровного споріднення між позивачем відповідачем та дитиною визнаний останнім та ніким не оспорюється. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від\~12.06.2009\~року №\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно є кровним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15\~травня 2006\~року N\~3 «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~у тих\~випадках,\~коли батьком\~дитини записано\~конкретну особу,\~вимоги про\~визнання батьківства\~мають розглядатись\~одночасно з\~вимогами про\~виключення відомостей\~про цю\~особу як\~батька з\~актового запису\~про народження\~дитини,\~в зв`язку\~з чим\~з актового\~запису №\~41\~від 19.08.2011\~року відомості\~про [PERSON] , як про батька [PERSON] , [INFO] , необхідно виключити. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням наведених норм закону та всіх обставин справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача щомісячно на користь позивачки на утримання малолітньої дитини аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, ст. ст. 125, 128 СК України, п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 180 183, 192 СК України та

Outcome: approved