Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.04. 2007 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці, за актовим записом № 434. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що в шлюбі народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, останні роки між нею і [PERSON] виникали в сім»ї сварки через різні погляди на сімейне життя і ведення спільного сімейного господарства. Вважає, що сім»я існує формально, а тому, не погоджуючись на примирення, просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. Позивач [PERSON] будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, в суд подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, від останнього відомостей про поважність причин неявки в засідання не надано, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача і зі згоди позивача у наданій заяві, в заочному порядку; у відповідності до вимог ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, відповідно до якого «якщо відповідача було належним чином повідомлено і який не з'явився в судове засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачу. Так, суд згідно до вимог ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, судом, належними і допустимими доказами, в межах заявлених позовних вимог - про розірвання шлюбу, установлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 26 квітня 2007 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці, за актовим записом №434, що вбачається з свідоцтва про шлюб (а.с.3). За час спільного проживання у шлюбі однією сім'єю сторін, в сім»ї народилася дитина - донька [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що на даний час сторони не підтримують подружніх відносин на протязі останніх років, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства, їх сім'я розпалась, а шлюб носить формальний характер; на думку позивача відновлення сім»ї є неможливим, на примирення не погоджується. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Законодавцем визначено, а саме - ст. 7 п.9 СК України, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого в ст.. 11 ЦПК України, відповідно до ст.. 60 ЦПК України, відповідачем [PERSON] не надано заперечення проти позову. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу ґрунтуються на законі; шлюб зареєстрований 26 квітня 2007 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці, за актовим записом №434 між позивачем та відповідачем, слід розірвати.

Outcome: approved