Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 20 жовтня 2008 року Висоцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис №16; - неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], залишити на вихованні матері; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати з оплати судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 20 жовтня 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Висоцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис №16. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. З моменту укладення шлюбу відносини між сторонами почали поступово погіршуватись, що відобразилось на їхніх стосунках. Підставами для цього стала втрата взаємопорозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідач не здатен підтримувати моральну атмосферу в сім'ї та піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, що в свою чергу призвело до фактичного розпаду сім'ї. До початку розгляду справи від предстаника позивача - адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримують. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позов не визнає, на розірвання шлюбу не згідний. Оскільки однією з вимог позивача є залишення неповнолітньої дитини на її вихованні, тому суд звернувся до Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області для надання висновку щодо доцільності залишення дитини на вихованні матері, який долучений до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 жовтня 2008 року. Шлюб зареєстровано Висоцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис №16. Дана обставина стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ №040719 від 20 жовтня 2008 року (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №136772 (а.с.7). Згідно висновку Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] вбачається, що батько дитини [PERSON] бачиться та спілкується зі воїм сином один раз на тиждень, допомагає матеріально. [PERSON] не заперечує, щоб його син проживав разом із матір'ю [PERSON], але за умови, що остання не буде перешкоджати йому виконувати батьківські обов'язки, зустрічатися з дитиною та забирати у вихідні та святкові дні. Оскільки умови та обставини, які б перешкоджали чи мали б негативні наслідки для виховання та розвитку дитини в сім'ї матері не виявлено, Орган опіки та піклування не заперечує щодо проживання [PERSON] у сім'ї своєї матері [PERSON] (а.с.26). Відповідно до частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати з оплати судового збору в розмірі 640 грн. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved