Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що в неї та відповідача [PERSON] під час проживання разом в незареєстрованому шлюбі народилась малолітня дитина, син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 268. Спільне життя з відповідачем не склалося і з 2007 року вони припинили сімейні відносини. 23.11.2009 року рішенням Кам'янобрідського районного суду м. Луганська було стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання їх спільного сина у розмірі ј від всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Відповідач не сплачує аліменти, які були визначені рішенням суду і станом на 31.10.2013 року заборгованість по аліментам становить 9750,85 грн., не приймає участі у вихованні сина, матеріально його не забезпечує, шкільним життям та здоров'ям не цікавиться, всі витрати на утримання сина несе вона. У зв'язку з тим, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явились, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с. 143-144)., Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. (а.с. 128,141)., Представник третьої особи - орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністраціїу судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. (а.с. 88-89)., Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за його відсутності та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правову позицію позивача, заслухавши свідків, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне: Так, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину, сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 268. (а.с. 5)., Відповідно до рішення Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 23.11.2009 року, з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ј від всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 9)., Згідно довідки № 28933 від 29.11.2013 року, виданої відділом державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дитини, у зв'язку з чим у творилась заборгованість по аліментам станом на 31.10.2013 року у розмірі - 9750,85 грн. (а.с. 10)., Як вбачається з довідки від 23.10.2017 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Солом'янського району м. Києва відносно [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], дитина з серпня 2016 року обслуговується в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Солом'янського району м. Києва, амбулаторія №9, дільничний лікар-педіатр [PERSON] Дитина відвідує дитячу поліклініку у супроводі матері [PERSON], яка і виконує всі призначення лікарів, батько дитини до амбулаторії не звертався. (а.с.6)., Відповідно до характеристики на учня 7 - А класу Середньої загальноосвітньої школи №67 м. Києва, малолітній [PERSON] навчається у 7-А класі ЗОШ №67. Сім'я неповна, дитина проживає разом з матір'ю - [PERSON] Відомості про батька дитини [PERSON] відсутні, в школі він не з'являється, навчанням сина не цікавиться, не відвідує шкільних заходів. Через те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання сина, підготовки його до дорослого життя, дитина повністю позбавлена батьківського піклування. (а.с. 8)., Як вбачається з акту обстеження умов проживання дитини [PERSON], [INFO] від 12.07.2018 року, малолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Квартира розміщена на 5 поверсі 5-ти поверхневого будинку та складається з двох кімнат загальною площею 45,8 кв.м. Квартира обладнана всіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічні умови утримання житла в нормі. В кімнаті, де мешкає дитина розташовано ліжко шафа, письмовий стіл, комп'ютер, фортепіано. В кімнаті чисто, охайно. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідного сезону. (а.с. 148)., Згідно висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації№ 108-11516 від 25.07.2018 року, доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 90-91)., Згідно характеристики від 02 листопада 2017 року виданої ТОВ «Фінансова Гарантія», позивач [PERSON] працює на посаді касира-операціоніста підрозділу операційна каса №39 в ТОВ «Фінансова Гарантія» з 04 липня 2017 року, за період роботи зарекомендувала себе вдумливим фахівцем, ініціативним працівником. У спілкуванні з колегами доброзичлива і привітна, з клієнтами ввічлива і чемна, у скрутних ситуаціях завжди націлена на знаходження компромісних рішень. Трудову дисципліну не порушує, не палить, не вживає спиртні напої та одурманюючі препарати, миролюбива, витримана. (а.с. 11)., В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Так само, суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітнього [PERSON] Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач систематично ухиляється від участі у вихованні дитини, не спалує аліменти на його утримання, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. В ситуації, що розглядається дитина відповідача знаходяться на повному утриманні позивача. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не спілкується з ним. Як вбачається з висновку психологічного обстеження малолітнього [PERSON] №160 від 06.12.2017 року, малолітній [PERSON] має стабільний емоційний стан, у хлопчика визначений висок рівень емоційної прив'язаності до матері та до бабусі. Хлопчик отримує повне задоволення потреб та інтересів з боку близьких. Отже, відсутність у малолітнього [PERSON] прив'язаності до батька через його відсутність в житті сина, позбавлення батьківських прав [PERSON] в даній ситуації не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини. (а.с. 63-65)., Важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дитиною не зміняться в бік розлучення його з дитиною, яка разом з ним не проживає. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію його прав. Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ним не проживає, так само даний захід не виключає можливість побачення батька з дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). В даних правовідносинах судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в її сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини». Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати дитину, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. На підставі ст.ст. 2, 6, 7, 15, 17-19, 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved