Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений 14.05.1996 року Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою, вона придбала у приватну власність у [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 109, кв. 167. Приблизно в середині 2014 року вона втратила оригінал вказаного договору. В 2017 році вона звернулась до Головного територіального управління юстиції у Луганській області з заявою про отримання дублікату втраченого правовстановлюючого документу, проте отримала відмову через те, що відсутня можливість видачі дубліката зазначеного договору, оскільки документи Сєвєродонецької державної нотаріальної контори були передані до Луганського обласного державного нотаріального архіву і фактично його документи знаходяться на непідконтрольній українській владі території. Також вона зверталась до КП «Сєвєродонецьке БТІ» з метою отримання дублікату вказаного договору, але їй також було відмовлено у видачі вказаного дублікату. Оскільки вказані обставини унеможливлюють реалізацію прав [PERSON] на здійснення права власності на майно, тому позивач змушена звернутись до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за нею право власності житлову квартиру [ADDRESS], у звязку з втратою правовстановлюючого документу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, якою проти позовних вимог не заперечував. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 3, 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] купила квартиру, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 109, кв. 167, у [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 14.05.1996 року державним нотаріусом 1-ої Сєвєродонецької державної контори [PERSON], в реєстрі №2753. Згідно з копією технічного паспорту на квартиру №167 в житловому будинку №109 по вулиці Гагаріна у м. Сєвєродонецьк, складеного 30.09.1992 року Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації, власником квартири вказана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Сєвєродонецькою ДНК 14.05.1996 року , реєстр. №2753. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 18.04.2018 року №121134858, на підставі постанов Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 11.11.2010 року, від 01.02.2018 року був накладений арешт на нерухоме майно і в подальшому знятий арешт з нерухомого майна відповідно, а саме: квартири, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 109, кв. 167, та власником якої є [PERSON] Вказана обставина також підтверджується постановою про зняття арешту з майна від 01.02.2018 року, ВП №14379116, виданою державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Таким чином, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності права власності [PERSON] на квартиру, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 109, кв. 167. Зазначене знайшло своє підтвердження письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Враховуючи те, що на теперішній час Луганський обласний державний нотаріальний архів знаходиться на тимчасово окупованій території України, суд прийшов до висновку, що є підстави вважати належним чином завірена копія оригіналу договору купівлі-продажу, посвідченого 14.05.1996 року державним нотаріусом 1-ої Сєвєродонецької державної контори [PERSON], в реєстрі №2753, є втраченим позивачем [PERSON], у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості отримати дублікати вказаного правовстановлюючого документу. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON], оскільки визнання за нею права власності на спірну житлову квартиру, не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і, враховуючи факт втрати оригінала правовстановлюючого документу, єдиним можливим способом захисту її прав та законних інтересів. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved