Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] зазначивши, що з 19 червня 2010 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 17 серпня 2018 року між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], діти проживають з позивачем. За час перебування в шлюбі сторонами було придбано на спільні сімейні кошти наступне майно: автомобіль FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER], який було придбано у 2013 році за грошові кошти у сумі 4000 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України , станом на 19.09.2013 року становило 31972,00 грн. право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON] Мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, який було придбано у 2017 році за 1000 дол. США, що еквівалентно гривні на час придбання 26931,38 грн. Автомобіль LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER], який було придбано у березні 2018 року за грошові кошти в сумі 18000 дол. США , що на момент придбання еквівалентно гривні 470659,90 грн. право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON] Дане майно купувалося за час шлюбу за спільні кошти подружжя, в тому числі і від продажу належного позивачеві нерухомого майна, зокрема квартири [ADDRESS], яку позивач продала у січні 2018 року та кошти від продажу якої пішли на придбання автомобілю LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], окрім того позивач працювала та вносила свій вклад у сімейний бюджет. Зважаючи на все вищевказане, позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON], мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON] та автомобіль LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON] Здійснити поділ спільного майна подружжя наступним шляхом: визнати за [PERSON] право власності на автомобіль FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER], та мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, та на 1/3 частину автомобіля LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини автомобіля LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Право спільної сумісної власності сторін на вказане майно припинити. Судові витрати розподілити згідно чинного законодавства. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року було задоволення клопотання позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно автомобіль FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON], мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON] та автомобіль LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON]. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року було задоволення клопотання позивача та призначено судову автотоварознавчу експертизу по справі на розгляд експерту було поставлено питання про ринкову вартість вищевказаних автомобілів та мотоцикла. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року судом за клопотанням позивача витребувано від Територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області відомості та копії документів на підставі яких було здійснено реєстрацію на вищевказане рухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надав письмовий відзив, згідно якого відповідач зазначає, що транспортні засоби FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON], мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON] та автомобіль LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON] відповідач придбав за особисто його кошти, позивач не надавала коштів на придбання вказаних автомобілів та мотоциклу. Відповідач вказує, що торгівля мотоциклами це його підприємницька діяльність, джерело його доходу для утримання сімї. Так як він фізична особа - підприємець основний дохід сімї це його бізнес, а позивач якщо й заробляла якісь кошти, то витрачала їх на особисті потреби, так як сімю забезпечував повністю відповідач. Відповідач не вважає спірне майно спільним майном подружжя, оскільки воно набуте ним особисто. Тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] до суду не зявився, причини неявки суду не відомі, заяв не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Згідно зі\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. У звязку з викладеним, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Статтею\~60\~Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.\~При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього\~майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Відповідно до п.23\~Постанови\~пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.),\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.\~Спільною сумісною\~ власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 Сімейного кодексу. Відповідно до п. п. 28, 29 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2012 року зазначено, що майно господарського товариства, приватного підприємства та фізичної особи підприємця не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Другий з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. В той же час, з приводу поділу майна між подружжям у випадках, коли один із них (або обидва) фізична особа підприємець, ВСУ висловив правову позицію у справі №6-1109цс15, де зазначив,\~що системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Отже, майно фізичної особипідприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особипідприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.\~\~\~\~ Як встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] з 19 червня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 8\~копія свідоцтва про шлюб), який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року між ними розірваний. Рішення набрало законної сили 18.09.2018 року. Тобто сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2010 року по 18.09.2018 року. В період шлюбу 19.09.2013 року сторони придбали автомобіль FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON], також сторонами у період шлюбу 03.11.2017 року придбано мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, право власності на який зареєстровано за [PERSON], а також у період шлюбу 13.03.2018 року сторони придбали автомобіль LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON], дані факти підтверджуються інформацією наданою Територіальним сервісним центром Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області на ухвалу про витребування доказів по справі. (а. с. 67, 68, 69). Експертиза призначена ухвалою суду не проведена так як експертові не надано транспортні засоби для проведення експертизи. Згідно повідомлення Територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області № 1243 від 26.05.2018 року транспортний засіб LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER] перереєстровано на іншого власника 24.04.2018 року, до отримання ухвали про накладення арешту та транспортний засіб мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, номерний знак АЕ 8057АВ, перереєстровано на іншого власника 24.04.2018 року, до отримання ухвали про накладення арешту. (а. с. 65). Обмеження арешт та заборона на відчуження накладено лише на транспортний засіб FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано 19.09.2013 року за відповідачем [PERSON] (а. с. 65). Відповідно Постанови Верховного Суду КЦС у справі № 755/20923/14-ц від 03.05.2018 року, відчужене без письмової згоди одного з подружжя спільне майно іншого з подружжя не витребовується у добросовісного набувача, в такому випадку застосовується лише компенсація. Тобто 24.04.2018 року відповідач [PERSON] як власник здійснив продаж транспортного засобу LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER] та транспортного засобу мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, номерний знак АЕ 8057АВ. Дане рухоме майно придбане добросовісним набувачем, а тому витребуванню воно не підлягає, навіть якщо продане одним з подружжя без згоди іншого. Згідно розяснень у Постанові Верховного Суду КЦС у справі № 755/20923/14-ц від 03.05.2018 року, під час розгляду спорів про поділ майна подружжя, де майно продане одним з подружжя без згоди іншого, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного рухомого майна вона має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна шляхом подання нового позову. Позивач має право на компенсацію вартості відчуженого без її згоди не в інтересах сімї рухомого майна, але таку позовну вимогу позивач в даному позові не ставить. Отже, суд приходить до висновку, що все заявлене рухоме майно придбане сторонами в період шлюбу за спільні кошти подружжя, а отже це майно, а саме автомобіль FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER] та мотоцикл КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, номерний знак АЕ 8057АВ, є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, відповідач повністю заперечує проти задоволення позову, за сплату грошової компенсації вартості майна сторони не домовилися, а тому суд згідно законодавства вважає можливим розподілити спільне майно подружжя кожному по 1/2 частині на автомобіль FORD модель TRANSIT 100, 1999 року випуску, об'єм двигуна 2496 см3, реєстраційний номер [NUMBER]. Суд відмовляє в частині позовних вимогах щодо розподілу рухомого майна автомобіля LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 3630, 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER] та мотоцикла КМЗ модель ДНЕПР МТ11,1990 року випуску, обєм двигуна 750 см3, номерний знак АЕ 8057АВ, які продані відповідачем без згоди позивача , але є власністю добросовісного набувача і витребуванню не підлягають. А позовну вимогу про компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна позивач не ставить. Судові витрати вирішено судом згідно частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач понесла судові витрати так як сплатила судовий збір за позовну заяву та судовий збір за заяву про забезпечення позову разом в сумі 5648,03 грн., що підтверджується квитанціями від 19.04.2018 року на суму 5295,63 грн. та 352, 40 грн. (а. с. 1, 26). Половина судових витрат по справі становить 2824,02 грн., оскільки позов задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1412,01 грн.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial