Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона має двох працездатних дітей - сина [PERSON] та дочку [PERSON]. На даний час дочка проживає разом з нею і повністю утримує її та піклується про її здоров'я. В травні 2016 року вона отримала травму - закритий перелом лівого стегна із зміщенням, після чого втратила можливість самостійно пересуватися, тому потребує постійного стороннього догляду. У зв'язку з похилим віком та станом здоров'я вона позбавлена можливості працювати. На даний час вона отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 256,09 грн. щомісячно, що є єдиним джерелом її доходу. Її матеріальне становище є скрутним, пенсії, яку вона отримує, не вистачає для підтримання нормального життя та необхідного лікування. У зв'язку з скрутним матеріальним становищем вона неодноразово зверталась до свого сина з проханням допомогти їй коштами на лікування, однак син зовсім не бажає з нею спілкуватись та уникає зустрічей, взагалі не бажає надавати їй будь-яку допомогу. Їй відомо, що син офіційно працює автослюсарем і його заробітна плата становить не менше 6000 грн.. Витрати на її лікування складають близько 4000 грн. в місяць, також вона приймає щомісячно коштовні препарати, витрати на якій складають в розмірі 1 300 грн. на місяць. Позивач просила стягнути з сина [PERSON] на її користь щомісячно аліменти у твердій сумі, оскільки справжній розмір отримуваного ним доходу їй невідомий. На утриманні [PERSON] інших непрацездатних чи малолітніх осіб немає, тому у відповідності до вимог ст. 205 СК України [PERSON] просила стягнути з сина на її користь аліменти. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду, та стягнути на її користь додаткові витрати на лікування у розмірі 650 грн. щомісячно і довічно. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має двох повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. У своїй позовній заяві позивач зазначала про те, що вона є пенсіонеркою і на даний час отримує пенсію по інвалідності, та за станом свого здоров'я потребує лікування та постійного догляду. Згідно наявного в матеріалах справи посвідчення серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], є інвалідом 2-ї групи загального захворювання. Згідно довідки № 54 від 14 червня 2016 року, виданої Софіївсько-Борщагівською амбулаторією загальної практики-сімейної медицини, вбачається, що [PERSON] є інвалідом 2-ї групи та перебуває на «Д» обліку у Софіївсько-Борщагівській АЗПСМ з діагнозом: цукровий діабет ІІ типу інсулінозалежний, тяжка форма в стані субмедкомпенсації; діабетична ретинопатія; діабетична ангіопатія нижніх кінцівок; діабетична дистальна полінейропатія верхніх і нижніх кінцівок; діабетичний гепатоз: ожиріння ІІІ ст.; стенокардія, атеросклеротичний кардіосклероз: постінфарктний (2002); артеріальна гіпертензія ІІІ; хронічний холецистит; постопераційний гіпотеріоз в стадії мед.компенсації; дисциркуляторна енцефілопатія; наслідки перенесеного ГПМК (2014) по ішемічному типу в басейні правої СМА; початкова катаракта обох очей; остеохондроз шийного відділу хребта; закритий перелом лівого стегна зі зміщенням. Відповідно до довідки УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області № 3322 від 15 червня 2016 року вбачається, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання 2-ї групи інвалідності. З січня 2016 року по червень 2016 року [PERSON] отримала пенсію в загальному розмірі 7 317 грн., щомісячний розмір пенсії з травня по червень 2016 року становить 1 256 грн. 90 коп.. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] працює з 04 лютого 2016 року в ПП «Базальт» на посаді слюсара з ремонту автомобілів, його заробітна плата за період з 04 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року становить 7 857 грн. 14 коп., середньомісячна заробітна плата складає 1 600 грн.. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що відповідач [PERSON] отримав дохід за січень 2016 року у розмірі 3057,14 грн., з яких нараховано суму податку у розмірі 302,25 грн., за лютий 2016 року отримано дохід у розмірі 4800 грн., з яких нараховано суму податку у розмірі 491,94 грн., за березень 2016 року отримано дохід у розмірі 4218,18 грн., з яких нараховано суму податку у розмірі 387,21 грн.. З січня по квітень 2015 року відомості про отримання [PERSON] доходів відсутні. Дані відомості підтверджені довідками № 1659/м від 02 вересня 2016 року, № 1505/м від 01 серпня 2016 року, № 2031/м від 01 грудня 2016 року, видані Тальнівським відділенням Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області, які долучені до матеріалів справи. Положенням статті 51 Конституції України закріплено обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно вимог ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Нормами ст. 202 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) та інваліди I, II та III груп. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи загального захворювання, потребує постійного лікування, та є непрацездатною особою у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто, з викладеного вбачається, що позивач дійсно є непрацездатною особою і потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] є рідним сином позивача [PERSON]. На час розгляду справи у суді є працездатною особою, офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід у розмірі 1 600 грн. щомісячно, інших осіб, які перебувають на його утриманні, не має. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка також є рідною дочкою позивача [PERSON], суду надала показання, що відповідач [PERSON] матеріально не допомагає своїй матері, хоча вона неодноразово зверталась до нього з проханням про надання допомоги, та коштів на придбання ліків. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду надали показання, що позивач не зверталась до відповідача з проханням надавати їй матеріальну допомогу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник стверджували, що на утриманні відповідача знаходиться його повнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час навчається в Уманському Національному університеті садівництва. Відповідач щорічно сплачує кошти за навчання своєї дочки у розмірі 13 500 грн.. Згідно довідки, виданої Уманським Національним університетом садівництва № 13-06/7096 від 18 липня 2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], є студенткою 4-го курсу факультету економіки та підприємництва заочної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2014 року по червень 2017 року. Дослідивши наявні матеріали справи, суд критично оцінює надані відповідачем та його представником докази того, що на утриманні відповідача знаходиться його повнолітня дочка, яка продовжує навчання, оскільки, як вбачається з матеріалів справи дочка відповідача [PERSON], [INFO], дійсно продовжує навчання у вищому навчальному закладі на заочній формі навчання. Крім того, з наданої копії трудової книжки вбачається, що [PERSON], [INFO], з 04 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року, була працевлаштована та звільнена із займаної посади за власним бажанням. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є непрацездатною особою та несе витрати, пов'язані з її лікуванням. Однак, позивачем в обґрунтування заявлених вимог не доведено, та не надано належних доказів, які саме та в якому розмірі вона несе витрати, пов'язані з її лікуванням та доглядом за нею. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на лікування у розмірі 650 грн. щомісячно, і довічно не підтверджені належними доказами ні позивачем, ні її представниками. У своїй позовній заяві позивач [PERSON] не обґрунтувала та не надала розрахунку про те, що вона щомісячно несе витрати на лікування саме у розмірі 650 грн.. Долучені до матеріалів справи копії фіскальних чеків на купівлю ліків не підтверджують, що придбані лікарські засоби були призначені позивачу лікарем, а їх вживання є постійним для неї. Відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 1130 грн.. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінивши докази, допитавши свідків, та вислухавши надані пояснення сторонами у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позивач [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї непрацездатної матері у розмірі ? часини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на особу, яка втратила працездатність. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з урахуванням матеріального становища відповідача [PERSON], а також, що він має постійний регулярний дохід у розмірі 1600 грн. щомісячно, тому на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути аліменти з [PERSON], на її утримання щомісячно у розмірі ? часини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на особу, яка втратила працездатність, починаючи з 07 липня 2016 року і довічно. В решті заявлених позивачем вимог суд відмовляє, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів у їх обгрунтування Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача [PERSON], в дохід держави.

Outcome: partial