Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Черкаського районного суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку, крім позивача по справі, яка там постійно проживає, зареєстрована її колишня невістка - [PERSON] , 1984 року народження, яка є відповідачем по справі. З 20 червня 2011 року відповідач не проживає у вказаному домоволодінні, не веде господарство та не сплачує комунальні послуги. Особистих речей відповідача в домоволодінні немає. З реєстраційного обліку за вказаною адресою до теперішнього часу не знялась. Місцезнаходження відповідача не відомо. [PERSON] , вимушена сплачувати за відповідача житлово-комунальні послуги. А тому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Черкаського районного суду від 14.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзивів на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подавала, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2019 року. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 01.10.2019 року в домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає колишня невістка власника - [PERSON] , 1984 року народження. Відповідно до довідки Руськополянської сільської ради від 07.10.2019 року №1540/1, в домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] хоч і зареєстрована, проте не проживає з 20 червня 2011 року у вказаному домоволодінні, до будинку не навідується, про її місце знаходження невідомо. Вселятися до будинку остання наміру не мала за останній час. Утримує домоволодіння відповідальний власник - [PERSON] . Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач проживав у спірному будинку в якості члена сім`ї (дружина сина позивача) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та в я кому зареєстрована відповідач по справі. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц та від 14.09.2019 року в справі № 702/101/18. Відповідно до ст.7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню так як відповідач по справі не проживає у вказаному домоволодінні з 20 червня 2011 року. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. що був сплачений ним відповідно квитанції №03 від 30.10.2019 року.

Outcome: approved