Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом 12.01.2017, уточнивши предявлені вимоги 18.01.2017, просила суд: стягнути з ДП «Криворізька теплоцентраль» на її користь суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.10.2016 по 13.01.2017 в розмірі 120873грн.33 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказала, що з 07.06.2016 наказом Фонду державного майна України №1106 її було призначено Генеральним директором Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» на умовах укладання контракту. 08.06.2016 Фондом державного майна України, який є субєктом управління ДП «Криворізька теплоцентраль», в особі Голови Фонду [PERSON], який діє на підставі Закону України від 09.12.2011. №4107-VІ «Про Фонд державного майна України», був укладений Контракт №4-2016 з позивачем як генеральним директором ДП ««Криворізька теплоцентраль» на термін з 08.06.2016 по 08.06.2019. Пунктом 1 наказу Фонду державного майна України від 12.10.2016 №1862 її було звільнено з посади Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з дати прийняття наказу та припинено дію Контракту від 08.06.2016 № 4-2016 підстава поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (пункт 6 частини 1 статті 40 КЗпП). 02.11.2016 позивач була ознайомлена з наказом ДП «Криворізька теплоцентраль» №214-к про припинення трудового договору від 17.10.2016. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривою Рогу від 14.12.2016 по справі №214/6346/16-ц позов [PERSON] до Фонду державного майна України, ДП «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення та про припинення трудового договору, поновлення на роботі задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 12.10.2016 №1862 «Про виконання рішення суду» в частині пункту 1, відповідно до якого [PERSON] звільнено з посади Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з дати прийняття цього наказу; визнано протиправним та скасовано наказ ДП «Криворізька теплоцентраль» №214-к від 17.10.2016 про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON]; поновлено [PERSON] на посаді Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль». Згідно наказу Фонду державного майна України №2336 від 29.12.2016 [PERSON] поновлена на посаді генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» та відповідно до Наказу ДП «Криворізька теплоцентраль» №24 від 16.01.2017 [PERSON] приступила до виконання обов'язків генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з 16.01.2017. В звязку з чим, позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.10.2016 по 13.01.2017. Крім того, вважає що такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь. За даних обставин відновлення та захист своїх порушених трудових прав вона вимушена здійснювати в судовому порядку. Вимогу про відшкодування з Фонду державного майна України моральної шкоди у розмірі 10000 грн. ухвалою суду від 22.02.2017 залишено без розгляду на підставі заяви позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточненні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача ДП «Криворізька теплоцентраль» - [PERSON] визнала позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньому розгляду в районних судах підлягають трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, оплату за час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що з 20.11.2002 по 17.10.2016 [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» (далі за текстом ДП «Криворізька теплоцентраль»), що підтверджується копією її трудової книжки серії БТ-ІІ № 4981178 (а.с. 26-27). При цьому, наказом №1106 від 07.06.2016 [PERSON] призначено на посаду генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» (а.с. 27). 08.06.2016 між Фондом державного майна України, який є субєктом управління ДП «Криворізька теплоцентраль», в особі Голови Фонду [PERSON] та [PERSON] укладений Контракт №4-2016 з позивачем як генеральним директором ДП ««Криворізька теплоцентраль» на термін з 08.06.2016 по 08.06.2019 (а.с. 41-44). Відповідно до п. 1 наказу Фонду державного майна України від 12.10.2016 № 1862 [PERSON] звільнено з посади Генерального директора ДП1 «Криворізька теплоцентраль» з дати прийняття наказу та припинено дію Контракту від 08.06.2016 № 4-2016 підстава поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (пункт 6 частини 1 статті 40 КЗпП) (а.с. 8). Наказом ДП «Криворізька теплоцентраль» № 214-к від 17.10.2016 про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнена з посади генерального директора з причин поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, Наказ ФДМУ від 12.10.2016 № 1862. З даним наказом позивач ознайомлена 02.11.2016 та була з ним незгодна, про що свідчить відповідний запис та її підпис на наказі (а.с. 39). 14.12.2016 рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/6346/16-ц позов [PERSON] до Фонду державного майна України, ДП «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення та про припинення трудового договору, поновлення на роботі задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 12.10.2016 №1862 «Про виконання рішення суду» в частині пункту 1, відповідно до якого [PERSON] звільнено з посади Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з дати прийняття цього наказу; визнано протиправним та скасовано наказ ДП «Криворізька теплоцентраль» №214-к від 17.10.2016 про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON]; поновлено [PERSON] на посаді Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» (а.с. 12-21). Відповідно до п. 2 наказу Фонду державного майна України від 29.12.2016 № 2336 [PERSON] поновлено на посаді Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» з моменту державної реєстрації нової редакції статуту ДП «Криворізька теплоцентраль» та введення нового штатного розпису. Підстава: рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2016 у справі №214/6346/16-ц, постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.12.2016 ВП №53177782 (а.с. 56). Відповідно до наказу ДП «Криворізька теплоцентраль» № 24 від 16.01.2017 про повноваження генерального директора підприємства [PERSON] на підставі наказу Фонду державного майна України від 29.12.2016 № 2336 приступила до виконання обовязків генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль», з 16.01.2017 (а.с. 57). За даних обставин, суд дійшов висновку, що час вимушеного прогулу [PERSON] складає з 18.10.2016 дата звільнення з посади, яка підтверджена відповідним наказом, по 13.01.2017 дата початку виконання обовязків на попередній посаді на підставі рішення суду, що також підтверджено та визнано представником відповідача [PERSON] під час розгляду судом справи. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Вирішуючи позовні вимоги в частині обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі за текстом Порядок). Як слідує з п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п.п.3 п.3 Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Як роз'яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Згідно з п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. З довідки №251/06 від 07.11.2016 вбачається, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці, що передували звільненню, тобто серпень 2016 року складає 23541 грн. 56 коп., за вересень 2016 року складає 26868 грн. 53 коп. (а.с. 4). Середньоденна заробітна плата позивача складає 1981 грн. 53 коп. (довідка від 07.11.2016 № 253/06, а.с. 9). Середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу в межах заявленого позивачем періоду з 18.10.2016 по 13.01.2017 день поновлення на роботі, тобто за 61 робочий день, становить з розрахунку: 1981 грн. 53 коп. (середньоденна заробітна плата) * 61 робочий день вимушеного прогулу (10 робочих днів у жовтні 2016 року + 22 робочих дні у листопаді 2016 року + 21 робочий день у грудні 2016 року + 8 робочих днів у січні 2017 року) = 120873 грн. 33 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.10.2016 по 13.01.2017 в сумі 120873 грн. 33 коп., у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню. Також суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягненні на її користь середнього заробітку в межах суми платежів за один місяць. Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, суд звертає увагу, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В роз'ясненнях, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, таку моральну шкоду позивачу повинен відшкодувати власник або уповноважений ним орган, законні права якого порушено, згідно з правилами ст.237-1 КЗпП України. Приймаючи до уваги характер моральних страждань, які заподіяні [PERSON] внаслідок незаконного звільнення з роботи, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, які пов'язані з переживанням втрати роботи, зусиллями затраченими на доведення обставин незаконності її звільнення, тривалість фізичних та душевних страждань, що підтверджені випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 38), враховуючи ступінь вини відповідача, яким було прийнято незаконний наказ, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь моральної шкоди підлягають повному задоволенню в розмірі 10000 гривень. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на дату подання позову 12.01.2017, то на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1208 грн. 73 коп. за майновою вимогою про стягнення середнього заробітку (1% ціни позову, але не менше 640 грн.). Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. за вимогою про стягнення моральної шкоди. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу частково, а саме в розмірі 5696 гривень виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В розумінні п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу наданий договір №27/10/16 про надання юридичної допомоги та представництва інтересів в суді від 27.10.2016 (а.с. 58-61). Як доказ оплати юридичних послуг надана квитанція №0.0.642158700.1 від 27.10.2016 на оплату юридичних послуг за договором № 27/10/16 від 27.10.2016 в сумі 26000 (а.с. 63). До договору доданий Акт приймання передачі наданих послуг по договору про надання юридичних послуг 327/10/16 від 09.1.22016, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 5696 грн. (а.с. 64). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно акту на складання тексту позовної заяви витрачено 6 годин, на участь у судовому процесу 10 хвилин, складання уточненої позовної заяви 2 години, складання заяви про залишення без розгляду окремих позовних вимог 2 годин. В звязку чим, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5696 грн., які підтверджені актом виконаних робіт та відповідають засадам співмірності та розумності у співвідношенні наданих представником позивача обсягом послуг (а.с. 64).

Outcome: approved