Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], та враховуючи уточнення позовних вимог, просила визнати право власності на частку нерухомого майна, посилаючись на те, що 10.10.1999 року між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] у них народилась донька [PERSON] Однак, шлюбні стосунки між ними не склались, а тому рішенням Старосинявського районного суду від 16.12.2014 року шлюб між ними було розірвано. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] придбано житловий будинок, загальною площею 51,9 кв.м., по [ADDRESS]. Враховуючи те, що дитина залишається проживати з позивачкою, відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України на підставі домовленості з відповідачем позивачка [PERSON] просить суд відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею право на 2/3 даного будинку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Також пояснили, що вказаний об'єкт нерухомого майна, є предметом договору іпотеки по забезпеченню виконання зобов'язань [PERSON], щодо виконання кредитного договору, який укладено з ПАТ «КБ «Приватбанк». При цьому визнала ту обставину, що вона дала згоду на укладення договору іпотеки. Окрім того, позивачка обґрунтувала позов необхідністю захисту інтересів своєї дитини, оскільки в даний момент відбуваються виконавчі дії по виконання рішень судів про стягнення з відповідача коштів у зв'язку з тим, що її колишній чоловік є боржником перед третіми особами по даній справі та іншими кредиторами. При цьому представник позивачки обґрунтовував необхідність відступлення від засад рівності при поділі спільної сумісної власності подружжя домовленістю між сторонами відповідно до ч.1 ст. 70 СК України та визнанням позову зі сторони відповідача. Також представник позивачки пояснив, що задоволення позову не буде суперечити арешту всього невизначеного майна та нерухомого майна, належного [PERSON], накладеного ухвалою Старосинявського районного суду від 05.09.2014 року, оскільки спір стосується виключно прав та інтересів сторін спору, права та інтереси третіх осіб не порушуються. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов та погодився, що позов є обґрунтованим та підставним. Також пояснив, що задоволення позову не буде суперечити арешту всього його невизначеного та нерухомого майна, та порушувати права та інтереси третіх осіб, оскільки він буде відповідати перед кредиторами належним йому майном, зокрема часткою будинку. Третя особа - [PERSON] висловив заперечення щодо задоволення позову в повному обсязі. Погодився із обставинами щодо набуття позивачкою за час шлюбу половини у спірному будинку. При цьому висловив заперечення стосовно відступлення від засад рівності та визнання за позивачко 2/3 частки у вказаному будинку, оскільки він є по відношенню до відповідача кредитором. Відповідач зобов'язаний відповідно до рішення суду сплатити на його користь 83200 грн. боргу та 845 грн. судового збору. Під час розгляду спору судом було винесено ухвалу, яка є діючою, про накладення арешту на майно відповідача, зокрема, будинку по [ADDRESS] А тому, відступлення від засад рівності та зменшення частки відповідача у праві власності на вказаний будинок з відступленням її на користь позивачки буде суперечити діючій ухвалі суду про накладення арешту на майно відповідача та призведе до зменшення обсягу майна відповідача, за рахунок вартості якого кредитори відповідача зможуть отримати задоволення своїх вимог. Представник ПАТ КБ «Приватбанк», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору, в судове засідання не з'явився повторно. Суд, заслухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбних відносинах з 1999 року. Рішенням Старосинявського районного суду від 16.12.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 31.08.2010 р. Під час перебування у шлюбних відносинах позивачка та відповідач придбали житловий будинок, загальною площею 51,9 кв.м, по [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу від 03.04.2008 року. У абз. 2 п. 5 даного договору вказано, що цей договір вчинений за письмовою згодою подружжя Покупця, викладеної на заяві, справжність підпису якої засвідчено нотаріально, і залишається у справах нотаріальної контори. Відповідно до договору іпотеки від 13.08.2008 р., укладеного між відповідачем (іпотекодавцем) та ПАТ КБ»Приватбанк» (іпотекодержатель), вказаний будинок був переданий в іпотеку. З пояснень позивачки суд встановив, що вказаний будинок був переданий в іпотеку з її згоди. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно вимог ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні було встановлено, що на момент придбання спірного будинку позивачка знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. При укладенні договору купівлі-продажу даного будинку позивачка надала згоду на його придбання. Таким чином, будинок по [ADDRESS] був набутий, як спільна сумісна власність подружжя, а тому позивачці належить ? частка у власності на вказаний будинок. Разом з тим, суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності при вирішенні питання про визнання за позивачкою права власності на частку у вказаному будинку з огляду на наступне. Рішенням Старосинявського районного суду від 23.09.2014 р. у справі №684/580/14 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 83200 грн. боргу та 845 грн. судового збору. Ухвалою Старосинявського районного суду від 05.09.2014 р. по справі № 684/580/14 про забезпечення позову, яка є чинною, накладено арешту на все невизначене майно, нерухоме майно, що належить [PERSON] На підставі вказаної ухвали старшим державним виконавцем відділу ДВС Старосинявського РУЮ Семчик І.Т. винесено постанову від 24.09.2014 р. №1759 про арешт всього майна, що належить [PERSON] Вказана постанова 26.09.2014 р. була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень. 07.10.2015 р. старшим державним виконавцем відділу ДВС Старосинявського РУЮ Семчик І.Т. винесено постанову про зведення в єдине виконавче провадження чотирьох постанов ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафів у розмірі 510,0 грн., 520,0 грн., 510,0 грн., 510,0грн, а також виконавчого листа Старосинявського районного суду від 22.08.2014 р. про стягнення на користь [PERSON] 80000,0 грн. 800,0 грн., виконавчий лист Старосинявського районного суду від 15.11.2014 р. про стягнення на користь [PERSON] 83200,0 грн. та 845,60 грн. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відступлення від засад рівності та зменшення частки відповідача в будинку по [ADDRESS] з відступленням на користь позивачки 1/6 частки в зазначеному будинку суперечить діючій ухвалі Старосинявського районного суду від 05.09.2014 р. про накладення арешту на майно відповідача та буде порушувати права третіх осіб, які є кредиторами та стягувачами по відношенню до відповідача, які мають право на задоволення своїх вимог за рахунок майна відповідача. До того ж, обґрунтування позивачкою та її представником необхідності відступлення від засад рівності з посиланням на домовленість між сторонами відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, визнання позову зі сторони відповідача та необхідність захисту прав дитини, суд вважає необґрунтованими, оскільки ч.1 ст. 70 СК України не передбачає поділу майна подружжя за рішенням суду. Натомість позивачем не обґрунтовано свої вимоги та жодним чином не доведено належними та допустимими доказами обставин відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України. Зокрема, позивачка при посиланні на необхідність захисту прав дитини не довела обставин, відповідно до ч.3 ст.70 СК України, щодо встановлення розміру аліментів, їх одержання та їх недостатності для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення. Іпотекодавця заборонено без згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки або ж вчиняти інші дії передбачені даною статтею. Обмеження, запровадженні ст.9 Закону України «Про іпотеку» діють лише в частині, яка стосується відчуження предмета іпотеки, дане положення не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у ухвалі від 19 травня 2010 року № 6-17630св09. Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині визнання за позивачкою права власності на 1\\2 частку на зазначений будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки суд присуджує 253,58 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial