Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду з позовом до [PERSON], третя особа управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], на підставі рішення Марганецької ради народних депутатів №21 від 20.06.1983 року. На даний час в квартирі зареєстрований її онук [PERSON], [INFO]. Реєстрація [PERSON] за адресою [ADDRESS] відбулася 25.11.2011 року з її згоди, після того як онук закінчив навчання у м. Дніпропетровську, однак з 2013 року [PERSON] не проживає за цією адресою, переїхав жити до свого батька в м. Київ, точну адресу їй та своїй матері не повідомляє. Просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування квартирою яказнаходиться за адресою [ADDRESS]. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином через оголошення у газеті. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Дійсно позивач [PERSON] являється власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], на підставі рішення Марганецької ради народних депутатів №21 від 20.06.1983 року. Актом від 16.04.2015 року підтверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрований але не проживає за зазначеною адресою [ADDRESS] - понад два роки. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджуватися цією власністю на свій розсуд. До членів сім'ї, відповідно до ст. 64 ЖК України належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він понад один рік відсутній по місцю реєстрації без поважних причин. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved