Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 21 березня 2001 року рішенням Дзержинського виконавчого комітету Криворізької міської ради на підставі подання Криворізького металургійного заводу «Криворіжсталь» прийнято рішення № 126 про видачу гр. [PERSON] (після заміжжя - [PERSON]) [PERSON] ордеру на право зайняття жилого приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна. буд.79 кв. 34, що складається з трьох кімнат та знаходиться в Довгинцівському районі. Даний ордер було видано позивачу з сім'єю з 3 - чоловік. На виконання даного ордеру, який надавав право на зайняття жилого приміщення за вказаною адресою, позивач разом із родиною зайняла жиле приміщення та постійно в ньому проживала, починаючи з березня 2001 року. При цьому, при одержанні ордеру позивачу не було роз'яснено, що до житлово - експлуатаційної організації в обов'язковому порядку необхідно звернутися в місячний термін з моменту одержання ордеру для реєстрації у квартирі, а в самому ордері такий обов'язок не зазначено. Позивач разом з родиною одразу зайняла надане їй помешкання, проживала в наданій їй квартирі, сплачувала комунальні послуги в повному обсязі, а отже, всі вимоги закону щодо заселення виконала. На час отримання даного ордеру позивач була зареєстрована у спільному з колишнім чоловіком житловому будинку за адресою: м. Кривий Ріг. вул. Іскровська, 2. Протягом 2001 - 2002 рр. позивач в судовому порядку вирішувала спір щодо права власності на нерухоме майно, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, через що до повного розгляду справи по суті не знімалася з реєстрації за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іскровська, 2. Справу було розглянуто та винесено рішення лише 1 жовтня 2002 року, тобто на той час 30-денний строк дії ордеру на зайняття жилого приміщення вже закінчився. Тому зареєструватися протягом вказаного терміну позивач у даному ж итлі не встигла. Крім того, станом на момент звернення до суду, оригінал ордеру здано до Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація № 45», як погашений, тобто використаний за призначенням. Виходячи з того, що позивач своєчасно вселилася в надану їй квартиру, проживає в наданому їй житлі, сплачує комунальні послуги, ордер на вказане житло не визнаний не дійсним, позивач просить суд, визнати за позивачем право на користування житлом приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS], з правом реєстрації за даною адресою. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач - 1 надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.39), надав письмові заперечення відповідно до яких позовні вимоги позивача не визнав, просить суд відмовити позивачу в позовних вимогах (а.с.40 - заперечення). Представник відповідача-2 [PERSON] у судовому засіданні просила суд розглянути справу відповідно до чинного законодавства та прийняти законне рішення. Представник третьої особи 1 без самостійних вимог надав письмові пояснення в якій вказав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Представник третьої особи 2 без самостійних вимог надав заяву в якій просив розглядати справи за відсутності їх представника, та при вирішенні позовних вимог поклався на розсуд суду (а.с.24,55). Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно з рішенням Дзержинського виконавчого комітету Криворізької міської ради №126 від 21.03.2001 року позивачу на ім'я [PERSON] надано ордер на житлове приміщення від 28.03.2001 року (а.с.4 - копія ордеру). Ордер видано на вселення в квартиру [ADDRESS] (надалі - квартира). Згідно рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 01.10.2002 року (а.с.9 - копія рішення) позивач отримала рішення про розділ майна подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб № 73 від 23.02.2007 року (а.с.7 - копія свідоцтва про шлюб) позивач змінила фамілію на [PERSON]. Відповідно по показань свідків [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], акту про проживання від 29.01.2014 року (а.с.8 - копія акту) позивач разом з членами своєї сім'ї проживають у [INFO] починаючи з 2001 року. Відповідно ст.58 ЖК України, єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов'язаних з наданням житлових приміщень. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер видається за єдиною формою, що встановлена у додатку N 7 до Правил квартирного обліку. Бланк ордера складається із самого ордера і його корінця. Ордер видається громадянину, на ім'я якого він виписаний, а корінець залишається у виконкомі, що видав ордер. Обов'язковими реквізитами ордера є: вказівка в ньому на орган, що його видав; дата видачі; номер і серія ордера; прізвище, ім'я і по батькові громадянина, якому виданий ордер, і склад його сім'ї; їх прізвища, імена, по батькові і родинні відносини з громадянином, на ім'я якого виданий ордер; характеристика наданого житлового приміщення. Ордер повинний бути підписаний головою виконавчого органу місцевої ради і скріплений печаткою цього органу. Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Однак при наявності поважних причин пропуску 30-денного строку він може бути продовжений виконкомом органу місцевого самоврядування, що його видав. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера. Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім'ї, зазначені в ордері. Згідно п. 72 Правил квартирного обліку при вселенні в надане жиле приміщення ромадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Доказів визнання недійсним ордеру №126 від 21.03.2001 року на житлову площу в квартирі [ADDRESS], у судовому засіданні не надано. Крім того, той факт, що позивач проживав з 2001 року та проживає по теперішній час за адресою: [ADDRESS] підтверджується показаннями свідків, наданих у судовому засіданні, а саме - [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], року, квитанціями про сплату наданих комунальних та інших послуг пов'язаних з квартирою за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачем доведено факт добросовісності вселення у квартиру за адресою: [ADDRESS], а саме, при вселенні позивача у квартиру не було порушено порядок вселення, положення ст. 58 ЖК України. З огляду на вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання за ним права користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача зобов'язати Довгинцівський районний відділ в м.Кривий Ріг Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати [PERSON] у жилому приміщенні за адресою [ADDRESS], суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Згідно з п.1.3. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 № 1077, реєстрація місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Положення третьої особи у цивільному процесі визначено ст.ст. 34,35 ЦПК України і суттєво відрізняється від правового положення сторін у процесі, зокрема відповідача. Виходячи зі змісту ст. 30,35,36,118 ЦПК України, а також загальних засад цивільного судочинства, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору не можуть бути зобов'язанні до вчинення певних дій. Таким чином, суд не має права у рішенні зобов'язати вчинити певні дії особу, яка не мала статус відповідача у справі, оскільки зобов'язання вчинити певні дії третіх осіб, процесуальним законодавством не передбачено. Суд зауважує, що позивач та представник позивача не заявляли клопотань про залучення органу реєстрації у якості співвідповідача у справі. Також, суд звертає увагу, що позивач та представник позивача не надали доказів в підтвердження факту неправомірної дії (бездіяльності) о ргану реєстрації, зокрема, щодо відмови позивачу у реєстрації, що є необхідним для відповідного зобов'язання судом органу реєстрації, який має мати статус відповідача у справі. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача зобов'язати вчинити певну дію Довгинцівський районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, який є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial