Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в подальшому уточненим, просила визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою під №13 в будинку №2 по вулиці Фонтанська дорога в м. Одесі, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. [PERSON] є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від [INFO], посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-5813, зареєстрованого в Одеському міжміському БТІ 29.06.1992 року. Разом з позивачкою в квартирі зареєстровані далекі її родичі [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] При цьому, відповідачі в квартирі [PERSON] не проживають з квітня 2015 року, не беруть участі у витратах зі сплати комунальних платежів та інших витратах. Залишаючись зареєстрованими в квартирі позивача, відповідачі перешкоджають останній користуватися її майном, у звязку з чим [PERSON] змушена звернутись до суду. Відповідачі та представник третьої особи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не зявилися неодноразово та повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд у звязку з їх повторною неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів та інших учасників, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надала до суду заяву, якою позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності у порядку заочного розгляду справи. Представник третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених стороною позивача письмових доказів. Позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 27.05.1992 року, реєстровий №1-5813. Відповідно до виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію №733 від 14.04.2016 року у вказаній квартирі зареєстровані як онук, дружина онука та правнука власника майна [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, комунальні та інші послуги з врахуванням зареєстрованих в цій квартирі відповідачів, реєстрація їх місця проживання створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок окремих експлуатаційних платежів та платежів за надання комунальних послуг здійснюється, зокрема, з врахуванням або виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідачі у вказаному житлі не проживають, що підтверджується актами Дільниці №3 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» від 29.03.2016 року та 07.07.2016 року, факт їх реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Додатково судом враховано й те, що жодна з направлених кореспонденцій Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» на імя відповідачів за адресою зазначеної квартири адресатам не вручена, інших доказів проживання відповідачів за вказаною адресою судом не отримано. Відповідачі не є власниками зазначеної квартири. Усі наведені й встановлені судом обставини дозволяють зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідачі, зареєстровані за адресою вказаної квартири, в ній постійно не проживають. Враховуючи, що зміст права власності визначається через повноваження володіння, користування та розпорядження, наявність зареєстрованого місця проживання відповідачів в цій квартирі позивача обмежує її права, гарантовані законом, створюючи цим перешкоди у реалізації належних прав. Згідно з правилом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідачі на час розгляду справи фактично не проживали та не проживають за цією адресою, не зявлялися до суду, останній визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідачі за адресою спірної квартири не проживають, ця квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути зняті з реєстрації за цією адресою. За правилом ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення на підставі заяви особи або її представника, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Таким чином, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є самостійною підставою для зняття (скасування) особи з реєстраційного обліку в спірній квартирі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, постановляючи рішення, останній, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, має стягнути суму судового збору у розмірі 551,21 гривень з відповідачів на користь позивача за результатами розгляду справи. Згідно зі ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved