Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.08.2014 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі по 500,00 гривень щомісячно на кожну дитину. На даний час дитина сторін - син [PERSON] , [INFO]., потребує значно більших коштів на утримання. Позивач просить змінити розмір сплачуваних аліментів та стягувати з відповідача по 3100,00 гривень щомісячно на сина [PERSON] , [INFO]. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представником подано до суду заяву у якій просить розглядати справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи судовими повістками про виклик до суду. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO]. Як вбачається із довідки Виноградівської міської ради №910 від 27.02.2020 року [PERSON] має на утриманні двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO]. (повнолітня) та сина [PERSON] , [INFO]. Відповідач має встановлений судом обов`язок сплачувати на користь позивача аліменти на утримання власного неповнолітнього сина у сумі 500,00 гривень щомісячно. Ці обставини детально відображені в рішенні Виноградівського районного суду від 12.08.2014 року у справі №299/2710/14-ц. Відповідач своїх батьківських обов`язків, в тому числі щодо матеріального утримання сина не виконує. Діти позивача і відповідача проживають з матір`ю, відповідач ніяких додаткових витрат на утримання дітей не здійснює, допомоги у вихованні дітей, догляді за ними не надає. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину досягнення нею повноліття. Згідно положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована постановою BP України №789-ХІІ від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей ... першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічну позицію відображено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідач є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має, зобов`язаний утримувати власного сина у спосіб, що забезпечить його повноцінне становлення. Вільному чоловіку без жодних зобов`язань легше працювати, як матері з дитиною. Адже мати обмежена розкладом роботи навчального закладу, хворобами дітей, постійними потребами дітей в розвитку, дозвіллі та відповідно не може приділяти питанню фінансово-матеріального забезпечення сім`ї повний робочий день. Витрати, необхідні для утримання та виховання сина значно збільшилися, що обумовлено закономірним збільшенням потреб дитини та ростом рівня споживчих цін, особливо комунальних послуг. На даний час позивач не може самостійно повністю задовольнити всі складові, необхідні для повноцінного виховання сина та забезпечення його інтересів. Згідно вимог ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на даний час складає 2218 гривень. Крім того, розмір прожиткового мінімуму не визначає вартісну величину, достатню для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, набору продуктів харчування, а також необхідного набору непродовольчих товарів та оптимального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб дитини. Позивач, як мати, не несе з відповідачем рівні витрати по утриманню дитини, оскільки щоденно доглядає за сином на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в сумі 2000,00 гривень забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Слід зазначити, що згідно практики Верховного Суду, яка відображена у постанові від 03 травня 2018 року по справі № 581/638/17-ц, де суд касаційної інстанції зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач реалізує саме такий спосіб захисту власних інтересів, оскільки не володіє даними щодо працевлаштування або рівня доходів відповідача. Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивача відповідачем не спростовані. Суд враховує як позицію позивача, визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача по 3100,00 грн. аліментів на дитину недостатньо обґрунтованою, приймає рішення про часткове задоволенні і збільшення розміру стягуваних аліментів до 2000,00 грн. на дитину щомісячно. Судові витрати, від оплати яких позивач звільнений, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 141ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial