Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] В позові вказала, що 26 жовтня 2013 року померла [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.80 га, яка розташована на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії ІV-ОД №049453, виданим Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Спадкоємцями зазначеного спадкового майна за заповітом у рівних долях є вона (позивач) та [PERSON] відповідач у справі. Спадщину померлої і позивач, і відповідач прийняли, звернувшись до нотаріуса із заявою про її прийняття, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема державного акту на право приватної власності на землю, який втрачено. Іншою підставою для відмови нотаріуса видати зазначені свідоцтва був виниклий між спадкоємцями спадковий спір щодо розподілу спадщини. З цих підстав вона не може захистити своє порушене право у позасудовому порядку, тому просила поділити спадщину померлої [PERSON], визнавши за нею та відповідачем в порядку спадкування за заповітом право власності по 1/2 частині належної померлій земельної ділянки. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач судове засідання також не явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї, заявлений позов визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала та погодилася із запропонованим позивачем варіантом поділу цієї спадщини. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~ Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 26 жовтня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №352562, виданого 29 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.80 га, яка розташована на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії ІV-ОД №049453, виданим Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. На випадок своєї смерті [PERSON] 11 червня 2013 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом [PERSON], яким усе своє майно в рівних долях заповіла позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини померлої [PERSON], на підставі чого нотаріусом було заведено спадкову справу №339/2013, тому вважаються такими, що у передбаченому законом порядку прийняли спадщину померлої [PERSON] (ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача та відповідача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину померлої за заповітом у вигляді земельної ділянки, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтв через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема державного акту на право власності на земельну ділянку, який втрачено, оголошення про що було розміщено в газеті «Вісті Кодимщини» від 27 травня 2017 року (відмова нотаріуса №704/02-14 від 30 травня 2017 року). Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності. Таким чином, з огляду визнання відповідачем позову, суд визнає запропонований позивачем спосіб поділу цього спадкового майна законним та таким, що не порушує прав і інтересів сторін та інших осіб, а тому вважає можливим позов задовольнити, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1270 ЦК України сторони у передбаченому законом порядку прийняли спадщину померлої [PERSON], що у відповідності з п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є підставою набуття ними права власності на спірну земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved