Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. Посилаючись на те, що 05.08.2010 року [PERSON], на підставі договору дарування ВРА№495500, посвідченого Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], набула право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 12,2 м2 та розташоване за адресою [ADDRESS]. Згідно п. 4 Договору дар цей оцінено в 10 936 грн. Іншим співвласником вказаного нежитлового приміщення є [PERSON]. ЇЇ частка у праві спільної часткової власності на будинок становить 50/100, частка відповідача становить також відповідно 50/100. Кожен співвласник фактично користується такими приміщеннями будинку: [PERSON], 1/2 частиною нежитлового приміщення площею 12,2 м2, відповідач [PERSON] 1/2 частиною нежитлового приміщення, площею 12,2 м2. У зв'язку із необхідністю у повній мірі користуватись та розпоряджатись майном, у неї виникла необхідність проведення реального поділу нежитлового приміщення. З цих підстав просить провести поділ нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] між співвласниками, виділивши [PERSON] 12, 2 м. кв., з яких: 7,7 м. кв. - сходова клітка (поз. 1-1); 2.5 м. кв. - тепловентляційний вузол (поз. 1); 2.0 м. кв. - основа внутрішніх перегородок; [PERSON] приміщення поз. 2-1, площею 12,2 м. кв. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливим відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ухвалити у судовому засіданні рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 05.08.2010 р. [PERSON], на підставі договору дарування ВРА №495500, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], набула право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 12,2 м2, розташованого за адресою [ADDRESS]. Інша 1/2 частина нежитлового приміщення, загальною площею 12,2 м2, розташованого за адресою [ADDRESS], належить [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 12.02.2010 р. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як видно зі змісту ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частинами 1, 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 367 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до висновку від 18.10.2013 р., складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна, в результаті розподілу частина нежитлового приміщення, що належить [PERSON] та його реконструкції з влаштуванням окремого входу, площа його становить 12, 2 м. кв., з яких: 7,7 м. кв. - сходова клітка ( поз. 1-1); 2,5 м. кв. - тепло вентиляційний вузол (поз.1); 2,0 м. кв. - займає основа внутрішніх перегородок. Частина приміщення, що належить фізичній особі [PERSON] становить 50% частки. В результаті розподілу 1/2 частина нежитлового приміщення, що належить фізичній особі [PERSON] утворено приміщення поз. 2-1, площею 12,2 м. кв., що становить 50% частки. На плані приміщення, що належить фізичній особі [PERSON], зазначено позначкою 2-1. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що нежиле приміщення 1, загальною площею 24,4 кв. м., що знаходиться в будинку [ADDRESS], належить сторонам на праві спільної часткової власності і є подільним, має окремі входи, при виділенні у натурі часток не потребує перепланування, ідеальні долі у спільній частковій власності відповідають площам, якими фактично користуються співвласники, існують усі правові підстави для виділення позивачу та відповідачу у натурі належної їм частки по 1/2 частини вказаного нежилого приміщення. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку виділення частки із майна, що у спільній частковій власності, та вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved