Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 13.11.2007 року шлюб між батьками було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження позивач є донькою відповідача. Позивач проживає разом із матір`ю та перебуває повністю на її забезпеченні, оскільки є студенткою 4 курсу денної форми навчання Київської муніципальної академії музики ім.. Р.М. Глієра. Відсутність достатнього обсягу професійних знань та навичок, які потрібні для працевлаштування, а також необхідність отримання належної освіти, що в майбутньому дає спроможність бути конкурентоздатним на ринку праці, позбавляє можливості позивача самостійно заробляти кошти на власне утримання. А тому, остання постійно потребує коштів на придбання їжі, одягу, взуття, ліків, наукової літератури потрібної для навчання, інших предметів, необхідних для нормального фізичного, духовного і культурного розвитку. Відповідач має у власності квартиру, на яку накладено арешт через заборгованість по сплаті аліментів, інших дітей на його утриманні не має. Та він має змогу надавати матеріальну допомогу. У зв`язку із чим, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь аліменти у розмірі 5000 грн., починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення 23 років за умови продовження навчання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити викладених підстав. Відповідач щодо задоволення позовної заяви заперечував частково. Пояснив, що офіційно не працевлаштований, має нестабільний заробіток, у зв`язку із чим, може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки лише у розмірі 3500 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 13.11.2007 року (а.с.9). З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що остання народилася [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до копії довідки № 607/20 від 08.09.2020 року [PERSON] є студенткою 4 курсу спеціалізації теорія музики, о.к.р. Молодший спеціаліст (денна форма навчання) Київської муніципальної академії музики ім.. Р.М. Глієра. Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 рік (а.с.8). Згідно копії витягу є Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). 26.08.2020 року позивач досягла повноліття. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Обов`язок батьків утримувати свою дитину непов`язаний з тим, чи одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. За приписами частини третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 20, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною першою ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач є повнолітньою, але, у зв`язку із навчанням на денному відділенні закладу вищої освіти, як вона стверджує, не має можливості працевлаштуватися, при цьому відповідач - батько [PERSON] працездатного віку. Разом з тим, суд приймає до уваги і враховує доводи відповідача про те, що він офіційно не працевлаштований, але має матеріальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 3500 грн. Тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивача у розмірі 3500 грн. щомісяця, на період навчання, починаючи з 25 вересня 2020 року і до досягнення нею двадцятитрирічного віку, або раніше, у разі припинення навчання. Для визначення більшого розміру аліментів, позивачем не наведено достатніх доказів в обґрунтування своїх доводів. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 840, 80 грн. в дохід держави, оскільки позивач звільнений від її сплати на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial