Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 липня 2016 року померла її баба, [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку загальною площею 55,0 кв.м., що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Стефаника, 28 а. Житловий будинок [PERSON] не ввела в експлуатацію, а також належним чином не оформила право власності та не здійснила його державну реєстрацію відповідно до вимог законодавства. З метою введення в експлуатацію та оформлення права власності на житловий будинок [PERSON] було 14.08.1998 року отримано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та виготовлено 05.12.2013р. в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт на житловий будинок по вул. Стефаника, 28 а в м.Луцьку. 10 листопада 2010 року [PERSON] склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за №2-2522 та посвідчений державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все що буде належати їй на день смерті вона заповіла позивачу. 22 листопада 2016р. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась до Другої Луцької державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу №129/2016 на імя померлої [PERSON] , проте у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок в.о. завідувача Другої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №28 а по вул. Стефаника в м.Луцьку. На даний час вона не може у встановленому прядку оформити свої спадкові права, а також не може від імені спадкодавця, яка померла 20.07.2016р., оформити право власності на житловий будинок та здійснити його державну реєстрацію. Посилаючись на вище викладене, позивач просить суд визнати за нею, як спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла 20.07.2016 року, право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок загальною площею 55,0 кв.м., який знаходиться по вул. Стефаника, 28 а у м.Луцьку. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник Луцької міської ради в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Від в.о. завідувача Другої Луцької Державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла в суд заява про розгляд справи без її участі, претензій не має. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть I-ЕГ №198094 від 02.12.2016 року, виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №1227, вбачається що 20.07.2016 року померла [PERSON]. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на обєкт нерухомого майна від 05.12.2013 року на житловий будинок по вул. Стефаника, 28 а в м. Луцьку, власником якого є [PERSON], нею побудований житловий будинок (А-1), прибудова (а) та сходи (а,). Згідно відмітки в даному технічному паспорті [PERSON] самовільно побудувала житловий будинок (А-1) загальною площею 55,0 кв.м. В технічному паспорті також наявна відмітка про проведене технічне обстеження житлового будинку за адресою: м.Луцьк, вул. Стефаника, 28а від 17.11.2015 року. За результатами проведеного технічного обстеження обєкта житлового будинку в м.Луцьку, вул. Стефаника, 28а та з урахуванням інформації щодо відповідності його місця розташування вимогам державних будівельних норм, отриманої виконавцем від місцевого органу містобудування та архітектури Луцької міської ради листа №IV20-31/1000 від 26.10.2015 року встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Крім того, в судовому засіданні була оглянута інвентаризаційна справа на вище вказаний житловий будинок, в якій міститься будівельний паспорт на забудову земельної ділянки затверджений в.о. начальника управління містобудування та архітектури [PERSON] 14.08.1998 року. , рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №342 від 30.07.1998, яким [PERSON] дозволено переобладнати господарські споруди під другий житловий будинок, відповідно до погодженого проекту, на вул. Стефаника, 28 з житловою площею 32.1 кв.м., загальнокорисною 55,8 кв.м., а також побудувати приміщення для зберігання госпінвентаря. Провести розподіл даної земельної ділянки та закріпити за другим житловим будинком земельну ділянку площею 1000 кв.м. з присвоєнням номерного знаку 28а. Судом встановлено, що площа житлового будинку в розмірі 55,0 кв.м., по вул. Стефаника, 28 а, яка зазначена в технічному паспорті відповідає площі, вказаній в будівельному паспорті на забудову земельної ділянки та не перевищує площі, визначеній рішенням Луцької міської ради №342 від 30.07.1998 року площі в 55,8 кв.м. В судовому засіданні було досліджено договір оренди землі, укладений 21.04.2015 року між [PERSON] та територіальною громадою міста Луцька Волинської області, від імені якої діє Луцька міська рада та встановлено, що спірний житловий будинок побудований на земельній ділянці загальною площею 0,1444 га, яка знаходиться в м.Луцьку, по вул. Стефаника, 28 а, кадастровий номер 0710100000:31:012:0026. Відповідно до п.13 договору оренди землі від 21.04.2015р. земельна ділянка передана [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд строком на двадцять пять років. Відповідно до частин 1-2, 5 статті 376 ЦК України , житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати відповідні будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушено права інших осіб. Згідно з абзацом 7 пункту 3.2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., право власності на обєкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право постійного користування земельною ділянкою, що видані на імя спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Відповідно до абзацу 12 пункту 3.2 вказаного інформаційного листа, спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3,5 статті 376 ЦК України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини статті 1216, 1218 ЦК України. Таким чином, якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Таким чином, незважаючи на те, що в технічному паспорті на житловий будинок [PERSON] наявна відмітка про самовільне будівництво будинку, вона здійснила побудову житлового будинку маючи відповідний дозвіл Луцької міської ради рішення №342 від 30.07.1998 року, отримала затверджений управлінням містобудування та архітектури будівельний паспорт на забудові земельної ділянки від 14.08.1998 року та використовувала надану їй в оренду для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку. Окрім того, збудований житловий будинок не порушує права третіх осіб. Отже, за життя спадкодавець [PERSON] мала право звернутися з вимогою про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва. Відтак, право визнання права власності на самочинно збудоване майно перейшло до позивача, у порядку спадкування, відповідно до норм статтей 1216, 1218 ЦК України. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачає п.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини п.1 статті 1269 ЦК України. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцем за заповітом, складеним померлою [PERSON], 10.11.2010 року є позивач, яка прийняла спадщину шляхом подання 22.11.2016 року відповідної заяви до Другої Луцької державної нотаріальної контори. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, за таких обставин суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 55,0 кв.м., який знаходиться по вулиці Стефаника, 28 а, у місті Луцьку, як спадкове майно за заповітом, після смерті [PERSON]

Outcome: approved