Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю до відповідачів [PERSON], [PERSON], в обґрунтування якого вказала, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] , які у зв'язку з переїздом до Росії запропонували позивачу купити дану квартиру. В якості оплати позивачем було передано відповідачам 4000 гривень, що підтверджується розпискою. Відповідачі пообіцяли [PERSON] нотаріально оформити договір купівлі-продажу квартири після того, як вони влаштуються на новому місці проживання, але до теперішнього часу так і не зробили цього. Позивач, постійно, починаючи з жовтня 1998 року, мешкає у даній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується спірною квартирою, робить в ній ремонт та сплачує комунальні послуги. Вважає, що вона добросовісно заволоділа нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним більш ніж 15 років. Просила визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,9 м2 , в тому числі житловою площею 47,4 м2. Позивач у судовому засіданні підтримала позов, обґрунтовуючи його вимогами викладеними у позовній заяві, не заперечувала проти розгляду справи у заочному провадженні. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи заочно, те, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.10.1995 року № 3/24-810, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7, 8-9, 44). Згідно з довідкою ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс», з 21.04.1998 року основний наймач квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] - [PERSON], 1935 року народження виписаний, в квартирі зареєстрованих немає (а.с. 43). Згідно з актом від 13.06.2014 року, з 1998 року до теперішнього часу у квартирі за адресою: [ADDRESS], без реєстрації мешкає [PERSON] (а.с. 11). Про намагання укладення договору між сторонами щодо спірної квартири, свідчить розписка від 20.04.1998 р., надана позивачу відповідачами щодо оплати за купівлю квартири [ADDRESS] (а.с. 12). Позивач сплачує комунальні послуги за квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], про що свідчать квітанції про сплату комунальних послуг (а.с. 13, 45-47, 57, 58, 59, 60-70). Крім того, факт добросовісного володіння квартирою в судовому засіданні підтверджений поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивача знає з того моменту, як сам купив квартиру в тому ж під'їзді. Це було у 2007 р., через рік його назначили старшим будинку. Весь цей час позивач мешкала у вказаній квартирі. Відповідачів взагалі не знає та не бачив. Він підписував Акт від 13.06.2014 р., те, що позивач мешкає у спірній квартирі одна з 1998 р. йому відомо зі слів сусідів. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивача знає як сусідку з 2000 р., може навіть раніше. Він дійсно знає, що у квартирі [ADDRESS] мешкає позивач, оскільки він сам мешкає в одному під'їзді з позивачем. Він бачив та знає відповідачів. Відповідачі виїхали на постійне місце мешкання в РФ, ще до 2000 року, точніше не може сказати,куди саме - не знає. Після цього він бачив тільки позивача. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Суд вважає, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, оскільки вона не набула це майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку чи моралі, а також позивач діяла без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди, відкрито та безперервно володіла спірним майном, сплачуючи житлово-комунальні послуги і продовжує відкрито, безперервно ним володіти до теперішнього часу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved