Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить виділити в спільному сумісному майні подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частину нежилого приміщення, площею 58.2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та припинити право спільної сумісної власності на зазначене приміщення, посилаючись на те, що за час шлюбу з відповідачем за спільні кошти було придбане майно. Зокрема, у 2005 році на спільні кошти було придбане та оформлено на ім`я відповідача квартира [ADDRESS] , яка у 2007 році була переведена до нежитлового фонду. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у позовній заяві у повному обсязі, посилаючись на пропуск строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували із 03.02.1987 року по 17.07.2012 року у шлюбі. Відповідно до рішення Біляївського районного суду м. Одеси від 07.02.2012 року у справі № 2-2628/11 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.07.2005 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . У 2007 році зазначена квартира була переведена з житлового фонду у нежитловий фонд та визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення, у будинку [ADDRESS] , згідно з рішенням суду від 29.11.2007 року у справі №2-6972/2007. При розгляді цивільної справи про розірвання шлюбу, питання про розподіл спільного майна подружжя не було розглянуто, оскільки не ініціювалося сторонами. Відповідності до ч.1,2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст.ст. 68, 69 СК України, ст. 372 Цивільного кодексу України, яки кореспондуються між собою та визначають право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, - майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними; договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.10.2018 року, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про визнання дійсним договору про поділ майна від 17.07.2012 року та визнання нерухомого майна - нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,2 кв.м., особистою приватною власністю. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Посилання відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, не приймаються до уваги, позивачем строк не пропущений, оскільки відбувалися судові справи щодо майна подружжя. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , виділити частку у спільному сумісному майні подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частину нежилого приміщення, та припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на нежиле приміщення, площею 58,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved