Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилаються на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про придбання майна від 23.05.2020 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2020 року № 209975862. Після отримання свідоцтва про придбання майна позивач звернулась до центру надання адміністративних послуг Токмацької міської ради для реєстрації свого місця проживання, де дізналася, що колишній власник квартири [PERSON] не знявся з реєстрації. Даний факт підтверджується довідкою ОСББ «Еталон-34» від 18.09.2020 року. Відповідач участі в утриманні квартири не приймає, є сторонньою для позивача особою, колишнім власником даної квартири. Проте відповідач не знявся з реєстрації за вищевказаною адресою, чим порушує її право власності на житло, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі. У разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; відзив на позов не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання\~ всіх учасників\~ справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового\~ процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 23.05.2020 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2020 року № 209975862. Після отримання свідоцтва про придбання майна позивач звернулась до центру надання адміністративних послуг Токмацької міської ради для реєстрації свого місця проживання, де дізналася, що колишній власник квартири [PERSON] не знявся з реєстрації. Згідно довідки ОСББ «Еталон-34» від 18.09.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , з 04.02.2019 року у квартирі не проживає. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет праввласника житла над правами інших осіб щодо нього. В пункті 34 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивача, суд вважає, що право позивача [PERSON] порушене і підлягає захисту у вибраний нею спосіб, а тому враховуючи припинення права власності відповідача [PERSON] на квартиру, що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 23.05.2020 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2020 року № 209975862, він втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з цим, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved