Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Позивач просить визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що 17.02.1997 року її мати, [PERSON], подарувала її доньці, [PERSON]., квартиру [ADDRESS], про що між ними укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Якименко\~В.О. та зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. 24 вересня 2002 року вони уклали угоду про розірвання зазначеного договору дарування, яку посвідчила державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Громова Л.В. [INFO] її мати, [PERSON] померла. Після смерті матері вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після її смерті та у шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини. [PERSON], яка є спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 19 вересня 1992 року, до нотаріуса не зверталася і заяву про прийняття спадщини не подавала, у результаті чого втратила право на спадкування після померлої [PERSON] Ураховуючи те, що угода про розірвання договору дарування не була зареєстрована у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що право власності на вказану квартиру у померлої [PERSON] не виникло. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК УРСР 1963 року договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 цього Кодексу. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Вважає, що померла [PERSON] фактично повернула собі у власність квартиру [ADDRESS], про що свідчить угода про розірвання договору дарування, посвідчена нотаріусом, а тому я маю право на спадкування цієї квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує, справу просить розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] позов визнала розгляд справи просить провести без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що квартиру [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.1992 року(а.с.13). [PERSON] є матір'ю позивачки(а.с.7). 17.02.1997 року її мати, [PERSON], подарувала своїй онуці (доньці позивачки [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), квартиру [ADDRESS], про що між ними укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Якименко\~В.О. та зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.(а.с.14). 24 вересня 2002 року вони уклали угоду про розірвання зазначеного договору дарування, яку посвідчила державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Громова Л.В. (а.с.15). [INFO] її мати, [PERSON] померла. Після смерті матері позивач є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті та у шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи те, що угода про розірвання договору дарування не була зареєстрована у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що право власності на вказану квартиру у померлої [PERSON] не виникло.(а.с.16). На час розірвання договору дарування діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК УРСР 1963 року договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 цього Кодексу. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). В судовому засіданні з наявних матеріалів справи вбачається, що померла [PERSON] після розірвання договору дарування 24.09.2002 року фактично повернула собі у власність квартиру [ADDRESS]. Виходячи з цієї обставини позивачка має право на спадкування квартири своєї матері. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 2 статті 16 визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Діючі на час розірвання договору дарування квартири нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не позбавляла [PERSON] після розірвання договору дарування права власності на квартиру. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. Згідно п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судов практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництв будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність» та іншими підзаконними актами. Згідно частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі викладеного, ст.124 Конституції України, 19-1 Закону України «Про кооперацію», ст.ст. 15,16,328,392,1218,1261,1262,1296,1297 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про власність», ст.ст. 10, 11,57-61, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved