Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та разово 877,50 грн. на лікування зору, оскільки відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не бере. Розмір аліментів позивач вважає обґрунтованим, ця сума покриває витрати на проїзд спільного сина сторін до місця навчання - Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету (13 км в одну сторону) та харчування. Також, згідно проведеного огляду спеціаліста-оптика [PERSON] було прописано окуляри для постійного носіння, які позивач придбала 13 грудня 2018 року за 1 755,00 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що згідно отриманої ним інформації на адвокатський запит, [PERSON] має у власності транспортний засіб, який за ним перереєстровано у зв'язку із зміною його прізвища на Денисенко, а тому в змозі сплачувати аліменти на утримання сина. Відповідач [PERSON], будучи повторно належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, для участі у розгляді справи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, а тому за згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що з 23 лютого 2001 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2016 року (справа № 607/18898/15-ц) розірвано. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03 січня 2002 року, видане Зборівською міською радою Зборівського району Тернопільської області України. 26 жовтня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та після одруження носить прізвище [PERSON], що вбачається із свідоцтва про шлюб, виданого РАЦС м. Нюрнберг, номер реєстрації [NUMBER]. Довідка про реєстрацію місця проживання особи №98 від 13 грудня 2017 року, видана Великобірківською селищною радою, засвідчує, що неповнолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки №63 від 04 липня 2018 року, виданої Технічним коледжем Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя, [PERSON] дійсно є учнем денної форми навчання відділення професійної підготовки Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя за професією «слюсар з ремонту колісних транспортних засобів, токар», термін навчання: з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не бере участі в утриманні спільного сина сторін, матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатним та за своїм станом здоров'я і матеріальним становищем може виконувати обов'язки по утриманню дитини. Згідно заяви від 06 лютого 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савка В.І., яка зареєстрована в реєстрі за №183, [PERSON] отримав від [PERSON], на виконання умов мирової угоди по справі №607/5573/16-ц, 163200,00 грн. - еквівалентно 6000 дол. США. Також, відповідно до інформації з Регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 27 грудня 2018 року №31/19- Б-106 а.з., наданої адвокату [PERSON], станом на 27 грудня 2018 року за гр. [PERSON] з 11 квітня 2017 року зареєстрований автомобіль DAWOO LANOS, 2007 року випуску. 07 червня 2017 року вищевказаний транспортний засіб перереєстрований у зв'язку із зміною анкетних даних власника (зміна прізвища на Денисенко). Відтак, у зв'язку з тим, що дитина потребує матеріальної допомоги і відповідач зобов'язаний їй надати матеріальну допомогу, а тому, позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. Визначаючи розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, та вважає, що слід стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 26 грудня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. В частині вимог про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON], [INFO], слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані із лікуванням зору в розмірі 877,50 грн., на підтвердження понесених витрат долучила до матеріалів справи рецепт на окуляри (МКЛ) та чек №282385 з терміналу № SITE0AA0 ПриватБанк від 13 грудня 2018 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину підставні та підлягають до задоволення шляхом стягнення понесених додаткових витрат в сумі 877,50 грн. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментіву межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial