Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивач вказала, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17 лютого 2012 року шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що змусило позивача звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, згідно якого позов визнає частково. Зазначив, що не відмовляється від обов`язку сплачувати аліменти. Однак, його середньомісячний заробіток складає 4000 гривень, на утриманні перебуває матір - пенсіонер, яка хворіє на онкологічне захворювання та потребує постійного лікування, яке є дорогим, а тому сплачувати аліменти в розмірі Ѕ частини його заробітку для нього є непосильним. Крім того вважає, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, а тому просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/5 частини від його доходів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Квятковський Д.В. позов підтримує в повному обсязі, просить його задоволити. Представник відповідач [PERSON] - адвокат Панчук С. М. в судовому засіданні позов визнав частково, а саме:просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходів на утримання сина. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 2-1915/565/12 від 17 лютого 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу народився син: [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю та, зі слів позивачки, перебуває на її утриманні. Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень а, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто кожен з батьків однаково. Згідно довідки Чортківського управління ГУ ДФС у Тернопільській області Державної фіскальної служби України, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року одержала дохід в сумі 38500 гривень. Згідно довідки про доходи [PERSON] працює в КЗ «Комплексна дитячо - юнацька спортивна школа з футболу на інших ігрових видів спорту» на посаді тренера - викладача з баскетболу. Його сукупний дохід в період з вересня 2018 року по лютий 2019 року складає 49724,20 гривень. Мати позивача [PERSON] є пенсіонером по віку, що стверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 24.03.2010 року. Згідно звіту про огляд спеціаліста від 21.12.2016 року вона є онкохворою та проходить періодичне лікування у клініці в Італії . Разом з тим, відповідач [PERSON] не виконує обов`язки по утриманню дитини, ним не надано доказів про його важке, або таке, що не дозволяє сплачувати аліменти, становище, при цьому суд враховує те, що на утриманні відповідача перебуває мати пенсіонерка. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів на утримання дитини, а тому позовні вимоги щодо стягнення аліментів слід задовольнити частково. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, інші особи, які б понесли судові витрати відсутні, стягнення судового збору підлягає з відповідача в користь держави.

Outcome: partial