Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира, що підтверджується копією договору купівлі-продажу серії НА [NUMBER] 0514695 від 19.09.1997. Відповідач по справі, чоловік позивачки, зареєстрований в даній квартирі з 31.05.2014, але фактично не проживає у вказаній квартирі з 2016 року, так як він виїхав на територію Російської Федерації та засобів зв`язку з ним не має. Факт того, що відповідач фактично не мешкає у зазначеній квартирі підтверджується актом встановлення фактичного проживання. Позивач зазначає, що необхідність пред`явлення даного цивільного позову виникла у зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідачів в житловому будинку створює перешкоди в користуванні житлом, оскільки для вчинення певних правочинів щодо житлового приміщення для власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у неї. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. На підставі вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов виходячи із такого. Із копії договору купівлі-продажу серії НА №0514695 від 19.09.1997 встановлено, що власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Відповідно до акта встановлення фактичного проживання громадян відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не мешкає з 30.06.2016. Крім цього, факт реєстрації [PERSON] підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є донькою позивача та відповідача. Також зауважила, що громадянин [PERSON] , хоча й зареєстрований в квартирі, яка належить [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , однак з 2016 року там не проживає. Свідок також показала, що відповідач виїхав на територію Російської Федерації та засобів зв`язку з ним не має. Свідок [PERSON] , повідомила, що вона є сусідкою позивача та пояснила, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але вже тривалий час їй не відомо його місцезнаходження та за вказаною адресою він не проживає. Відповідно до ч. 1 ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст.\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» встановлено: місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Оскільки місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , то він повинен знаходитись за місцем реєстрації та проживати в будинку, а не навідуватись до місця реєстрації чи перебувати в ньому незначний час. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР суд визнає особу такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Оскільки відповідач [PERSON] дійсно не проживає за місцем реєстрації в житловому приміщенні більше шести місяців, що підтверджується дослідженими у справі доказами, то є законні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved