Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із названою позовною заявою, якою просила визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] із матір'ю та стягнути із батька, [PERSON], аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 11.06.2011 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, під час якого у сторін народилась донька, [PERSON]. У зв'язку із захопленням влади незаконними збройними формуваннями у місті Луганськ, позивач з 2013 року тимчасово проживала в Чугуївському районі Луганської області. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.11.2015 шлюб між сторонами розірвано. Після названого рішення, батько дитини участі у її вихованні та утриманні не приймає, пропозицію укласти договір щодо утримання дитини відхилив. Щодо визначення місця проживання дитини, позивач зазначила про те, що має двокімнатну квартиру у місті Харкові, в якій на даний час проживає із дитиною. Крім того, зазначила, що має постійний дохід та планує зареєструватись як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності. У судове засідання сторони не з'явились, позивачем та третьою особою подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, органом опіки та піклування позовні вимоги підтримано із посиланням на принципи 2 та 4 Декларації прав дитини, прийнятої генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року та рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», а також надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом із матір'ю. Належним чином сповіщений про час, дату та місце судового засідання відповідач, відзив на позовну заяву не надав, у судове засідання не з'явився. За таких обставин, зі згоди позивача, суд розглядає справу в заочному порядку. Кожна сторона, згідно правил, визначених ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Батьки дитини перебували у шлюбі з 11.06.2011 по 12.11.2015 (а.с. 8). Наданими довідками за місцем проживання дитини з дитячої поліклініки та з дитячого дошкільного закладу підтверджується факт участі у вихованні дитини тільки позивача та її матері. Позивач, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, є власником двокімнатної квартири, за адресою [ADDRESS]. Як зазначено у висновку органу опіки та піклування, згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 30.08.2018, для дитини створено належні умови для проживання та розвитку (а.с. 31). Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На момент розгляду справи судом, малолітня [PERSON] не досягла десятирічного віку та між батьками не погоджено місце проживання дитини договором, разом із тим, відповідач, згідно позовної заяви, фактично самоусунувся від виховання дитини. За ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Факт піклування дитиною її батьком, відповідачем по справі, в рамках судового розгляду не встановлено, натомість матір, згідно наданих доказів, має можливість створити належні умови для життя та розвитку дитини, у зв'язку із чим, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON], [INFO], із матір'ю - [PERSON]. Статтею 180 СК України на батьків покладено обов'язок утримання дитини до досягнення нею повноліття. При цьому, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Розмір аліментів може бути визначений судом як у твердій грошовій сумі, так і в частині від доходу другого із батьків за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів, згідно вимог ч.2 ст.182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Зважаючи на те, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів є мінімальним, із урахуванням принципу диспозитивності, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають безумовному задоволенню. За ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved