Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до Токмацької міської ради Запорізької області в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 08.09.2013 року, право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. 14 Вересня, будинок №173. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.09.2013 року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно, а саме спірний житловий будинок, розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м. Спірний будинок спадкодавець успадкував після смерті матері. Позивач, [PERSON],у встановленому законом порядку прийняла спадщину, подавши заяву про її прийняття нотаріусу. Іншим спадкоємцем є їх донька [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини. Позивач звернулась до Токмацької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. У видачі свідоцтва її було відмовлено в зв'язку з тим, що спадкодавець належним чином не зареєстрував право власності на спірний будинок. На теперішній час існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. Представник Токмацької міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при розгляді вказаної справи покладався на розсуд суду. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи положення ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Судом встановлено, що 08 вересня 2013 року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Родинні відносини позивача та померлого [PERSON], підтверджується паспортом позивача, свідоцтвом про одруження. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все його майно, до складу якої увійшов житловий будинок за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. 14 Вересня, 173. Крім позивача, іншим спадкоємцем була донька позивача та померлого [PERSON] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Право власності спадкодавця на спірний житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.03.2000 року реєстровий №701. Позивач прийняла спадщину, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, адже на час відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавцем, не заявила про відмову від неї. Зазначена обставина підтверджується паспортом позивача, довідкою про склад сім'ї, довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що у встановлений строк вона подала заяву про прийняття спадщини, тому що в копії Спадкової справи №43/2014 відсутня її заява про прийняття спадщини. Інший спадкоємець [PERSON] від спадщини відмовилась, що підтверджується копією Спадкової справи №43/2014 Позивач, [PERSON] відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 08 вересня 2013 року. 20.10.2016 року позивач, [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, після смерті [PERSON] У видачі свідоцтва нотаріус відмовив у зв'язку з тим, що право власності спадкодавця на житловий будинок не зареєстроване належним чином. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2016 року №1213/02-31. Відповідно до положень ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася, на час набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на спірний житловий будинок регулювався Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 №121. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 березня 2000 року не скасовано, не дійсним у встановленому законом порядку не визнано. Спадкодавець [PERSON] на час смерті мав право власності на житловий будинок, проте державну реєстрацію свого права власності не здійснив відповідно до вимог цивільного законодавства, яке змінилося. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, відповідно до вимог ст.1218 ЦК України право власності на будинок належало спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини, а тому входить до складу спадщини. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач, [PERSON] відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 08 вересня 2013 року. Відповідно до ст.1268 ЦК України, позивач є такою, що прийняла спадщину, адже на час смерті спадкодавця вона постійно з ним проживала. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно з Цивільним кодексом України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved