Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований в цьому будинку, але там не проживає, а проживає за іншою адресою, знятися з реєстрації з попереднього місця проживання відмовляється. Позивач просить суд усунути порушення її права власності шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом та зняття його з реєстраційного обліку у будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи при її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та не явки відповідача і представника третьої особи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2010 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Згідно довідки про реєстрацію, у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно акту обстеження від 9 липня 2014 року в будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає з грудня 2013 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст.391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, встановлено, що відповідач [PERSON] за вище вказаною адресою тривалий час не проживає, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Поважних причин відсутності відповідача [PERSON] за вказаною адресою судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що тривалий час відповідач не проживає за місцем реєстрації, підстав для збереження за ним житлового приміщення судом не встановлено, тому він втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Що стосується вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації за адресою спірного житла, суд зазначає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення і є усуненням перешкод у користуванні власністю. В такому випадку не є потребою додаткового зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщення, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині. Враховуючи викладене,

Outcome: partial