Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 15 270, 49 доларів США, що становить еквівалент 320 832 гривень 99 копійки. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 22.08.2007 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11202107000, згідно якого банк надав кредит в розмірі 20 517 доларів США. Відповідно до п. 3.4.1. Договір про надання споживчого кредиту вона зобов'язалась здійснювати погашення суму кредиту, процентів та комісії на рахунок № [NUMBER], що є обов'язковим для виконання Сторонами. За період часу з вересня 2007 року по березень 2011 року вона здійснювала оплату за договором про надання споживчого кредиту № 11202107000. З платіжних документів нею встановлено невідповідність рахунків, на який вона сплачувала кошти, рахунку зазначеному в договір про надання споживчого кредиту № 11202107000. В зв'язку з зарахуванням коштів на рахунки, які не зазначені в Договірі про надання споживчого кредиту № 11202107000, Позивачка просить стягнути з Відповідача кошти, сплачені на підставі платіжних документів з невірними рахунками, не зазначеними в Договорі про надання споживчого кредиту № 11202107000. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві та проти винесення заочного рішення не заперечував. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, в зв'язку з чим суд за письмовою згодою представника позивача вважає за можливе на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 22.08.2007 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11202107000, згідно якого Банк надав кредит в розмірі 20 517 доларів США (а.с. 11-19). Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 3.4.1. Договору про надання споживчого кредиту [PERSON] зобов'язалась повертати суму кредиту, сплатити плату за кредит і інші грошові платежі на рахунки Банку в порядку та на умовах, пердбачених Договором, а саме : - суму кредиту - на рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк», код Банку (МФО) 351005; - проценти - на рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк», код Банку (МФО) 351005; - комісії - на рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк», код Банку (МФО) 351005. В квитанціях про оплату зазначено наступні номери рахунків - №, № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с.20-32). Відповідно до п. 9.7 Договору про надання споживчого кредиту, листування між Сторонами за Договором здійснюється шляхом направлення або надання однією Стороною відповідних повідомлень іншій Стороні на її адресу для листування, зазначениу у розділі 10 Договору. Форма, зміст та терміни направлення або надання деяких таких повідомлень визначені умовами Договору. Сторони погодили, що адреса банку для листування, зазначена в цьому Договорі,вважається місцем виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором. Відповідно до п. 9.11 Договору про надання споживчого кредиту, внесенні змін до цього Договору здійснюється відповідно до законодавства України, якщо умовами Договору не передбачено інший порядок. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» будь-яке листування з приводу зміни ранунку, на який [PERSON] повинна повертати кошти, відсутнє, а тому ПАТ «УкрСиббанк» безпідставно зараховував кошти, отримані від [PERSON], на рахунки не зазначені в Договорі про надання споживчого кредиту. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання повинно бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні визначено гршовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав урегульовані ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути це майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення ст.1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (п.2 ч.3 ст.1212 ЦК України). Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивну сторону виникнення зобов'язань iз набуття без достатньої правової підстави у правовідносинах між позивачем та відповідачем у справі складають: 1) набуття майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого). Так Відповідач набув спірне майно (грошові кошти) за рахунок Позивачаки в розмірі 15 270, 49 доларів США ; 2) шкода у вигляді незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого). А саме позивачу [PERSON] нанесена шкода у вигляді не збільшення у неї майна у зв'язку з зарахуванням коштів на рахуки, які не зазначені в Договорі; 3) обумовленість збільшення майна на стороні набувача шляхом зменшення, або вiдсутностi збільшення, на стороні потерпілого. Станом на час розгляду справи кошти на стороні Відповідача ПАТ «УкрСиббанк» збільшились та відповідно зменшились на стороні позивача [PERSON] в сумі 15 270, 49 доларів США, що становить еквівалент 320 832 гривень 99 копійки; 4) вiдсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану сторін. У правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-122цс14 викладено наступне: «Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому». Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи кошти, внесені позивачем [PERSON], на рахунки ПАТ «УкрСиббанк», які не зазначені в Договорі про наданя споживчого кредиту, отримані ПАТ «УкрСиббанк» безпідставно, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] є обгрунтованими, доведеними в ході судового розгляду. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору В судовому засіданні представником позивача доведено отримання відповідачем від [PERSON] грошових коштів без достатньої правової підстави, що, в свою чергу, дає право вимоги позивачу повернути безпідставно набуте майно - грошові кошти в розмірі 320 832 гривень 99 копійок, як безпідставно набутих коштів. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, про задоволення позову. Судові витрати розподілені відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved