Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на період її навчання у розмірі ј частини з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 25.02.2019 до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23 років. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.11.1996 по 09.01.2009, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2010 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.11.2009 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач сплачував аліменти нерегулярно та на даний час має заборгованість по їх сплаті. [PERSON] станом на 10.01.2019 є студентом 2-го курсу денного відділення «Київського коледжу зв`язку» на конкретній основі та, у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги на харчування, придбання речей, забезпечення навчального процесу, оплати навчання на контракті. Позивач змушена самостійно нести витрати по утриманню дочки, яка проживає разом із нею. Крім того, позивач доглядає тяжко хвору матір, у зв`язку з чим змушена була звільнитися із роботи. Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, офіційно не працевлаштований, на обліку у службі зайнятості не перебуває, має на прав власності ј частину квартири [ADDRESS] , а тому спроможний надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка її потребує у зв`язку з продовженням навчання. Також на утриманні відповідача знаходиться малолітня дочка [PERSON] , 2016 року народження. 12 березня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, сторонам роз`яснено право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 22 квітня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому проти позову заперечує, виходячи із такого. На даний час [PERSON] проживає у цивільному шлюбі із [PERSON] та їх малолітньою дочкою [PERSON] , 2016 року народження, у квартирі [ADDRESS] , яка належить дочці [PERSON] - [PERSON] . Також відповідач має повнолітнього сина, який проживає окремо. Окрім малолітньої дочки [PERSON] , яка знаходиться на утриманні відповідача, він здійснює нагляд за матір`ю похилого віку, яка є майже сліпою, у зв`язку з чим він не може працювати. Замість щомісячного надання коштів на навчання дочці [PERSON] , відповідач, за усною домовленістю із останньою, надав їй суттєву матеріальну допомогу у вигляді свого майна, а саме, автомобіля та земельної ділянки, для реалізації його для навчання та інших потреб. Так, третя особа по справі, [PERSON] , надала покупцю [PERSON] довіреність з правом передоручення стосовно вказаного автомобіля Деу Матіз д.н.з. [NUMBER] , за що отримала 1 900 доларів США, з яких 900 доларів США віддала старшому брату, а собі залишила 1 000 доларів США. Також відповідач переоформив на дочку [PERSON] земельну ділянку розміром 9 соток, яка розташована в [ADDRESS] . Вказану ділянку відповідач передав третій особі для того, щоб вона могла при бажання її продати і отримані кошти витрачати на подальше навчання або ж розпорядилася нею на власний розсуд. Також, відповідач передав у користування дочці свій гараж. Відповідач вважає, що передане ним майно для реалізації на навчання суттєво перевищує суми, які сплачуються за навчання і потреби дочки [PERSON] . Також зазначив про те, що на сайті ОLX розміщене оголошення про продаж вказаної земельної ділянки за 22 тис. доларів США, де зазначений як номер телефону продавця - номер телефону позивача по справі. 14 травня 2019 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли пояснення, в яких остання заперечує факт передачі відповідачем дочці [PERSON] належного йому на праві власності автомобіля Деу Матіз д.н.з. [NUMBER] , оскільки будь-які договори з приводу цього не укладалися та у нотаріуса чи в сервісних центрах МВС не засвідчувалися. Із наданої копії довіреності убачається, що відповідач по справ (довіритель) продовжує бути власником зазначеного автомобіля, а громадянці [PERSON] (повіреному) він довірив право кернування, експлуатації та відчуження зазначеного автомобіля. Надану останньою власноручну розписку щодо придбання вказаного автомобіля за 1 900 доларів США належним доказом не вважає. Щодо земельної ділянки розміром 9 соток, яка розташована в [ADDRESS] , то зазначає, що батько позивача [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) - [PERSON] вступив у СДТ «Стадне» та був першим користувачем вказаної земельної ділянки, яку 26.07.2013 передав відповідачу [PERSON] у користування. 16.01.2019 відповідач переуступив членство в товаристві на земельну ділянку, яку він використовував, своїй дочці [PERSON] , яка, таким чином, є членом ОК СДТ «Стадне». Згідно із законодавством [PERSON] переуступили право членства у СДТ, право користуватися зазначеною земельною ділянкою та обов`язок регулярно сплачувати членські внески. Права продавати, дарувати, міняти зазначену земельну ділянку [PERSON] не має. Посилання відповідача на розміщення оголошення на сайті ОLX про продаж вказаної земельної ділянки вважає неналежним доказом. Доводи відповідача про здійснення ним нагляду за хворою матір`ю похилого віку вважає неправдивими, оскільки він сам не працює, доходів не отримує, проживає у м. Києві, в той час як його матір проживає сама у селі Черкаської області. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження передання у користування дочці [PERSON] належного йому гаражу. Втрата виконавчою службою виконавчого листа не звільняла відповідача від обов`язку сплачувати аліменти за рішенням суду. Щодо перебування у власності позивача автомобіля Mercedes Smart д.н.з. [NUMBER] , 2000 року випуску, то його позивач вимушена була купити 29.09.2018 у знайомих у розстрочку, у зв`язку необхідністю регулярного відвідування медичних закладів її матір`ю. Таким чином, розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.1996 по 09.01.2009 та є батьками повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2010 з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі ј частини його заробітку щомісячно, починаючи з 23.11.2009 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 15.02.2010 Дніпровським районним відділом виконавчої служби міста Київ за виконавчим листом № 2-627/10 від 10.02.2010, що був виданий Дніпровським районним судом м. Києва на примусова виконання вказаного рішення суду, було відкрито виконавче провадження ВП № 17439196, однак в подальшому виконавче провадження було втрачене. У 2017 році [PERSON] закінчила Державний заклад «Київський коледж зв`язку» та здобула кваліфікацію за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст за спеціальністю «Монтаж, технічне обслуговування і ремонт обладнання радіозв`язку, радіомовлення та телебачення», професійна кваліфікація «Електромеханік засобів радіо і телебачення». Навчання відбувалось на денній формі, на підставі Договору про надання освітніх послуг від 28.08.2013, укладеного між позивачем та навчальним закладом, загальна вартість освітніх послуг 20 000,00 грн. За Договором купівлі-продажу квартири від 28.07.2005, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Шандибою Л.І . та зареєстрованим у реєстрі за № 2000, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] , де позивач та третя особа проживають на даний час. Мати позивача [PERSON] , [INFO] , є пенсіонеркою, хворіє. Відповідач [PERSON] разом із цивільною дружиною [PERSON] та малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні, проживають за адресою: [ADDRESS] . За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: 4-25 від 17.07.2017, є [PERSON] Відповідач здійснює нагляд за хворою матір`ю, [PERSON] , [INFO] , є її єдиним сином. Згідно із ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до положень ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей. Більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року по справі № 405/8423/16-ц. Положеннями ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Судку України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалася як на підставу стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, її неможливість працювати, у зв`язку зі здійсненням догляду за хворою матір`ю, разом із тим будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального становища суду не надала, так само суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач дійсно має можливість надавати утримання своїй повнолітній дочці. Разом із тим, судом враховано, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина, а також він здійснює нагляд за своєю матір`ю, яка досягла 80-річного віку, та є її єдиним сином. Крім того, суд бере до уваги, що відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира, де наразі проживає позивач із повнолітньою дочкою, та якою відповідач фактично не користується. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, а тому позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вказану практику Європейського суду з прав людини та повну відмову у задоволенні позову, суд не вдається до дослідження та оцінки доказів, на які посилається відповідач щодо передання ним у власність повнолітній дочці [PERSON] матеріальної допомоги у вигляді належного йому майна, а саме, автомобіля та земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed