Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позові вказала, що 07.10.2019 дізналася про існування виконавчого напису №3870 від 25.05.2017 приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» (попередня назва ПАТ КБ «ПриватБанк») заборгованості за кредитним договором від 09.09.2013 у сумі 24\~292 грн. 65 коп. В цей же день, 07.10.2019 у Лубенському МРВ ДВС отримала копію постанови від 21.09.2018 про відкриття виконавчого провадження та копію постанови від 06.09.2019 про арешт коштів боржника. Підставою винесення вищевказаних постанов державного виконавця є вищевказаний виконавчий напис. Позивач стверджує, що 09.09.2013 з АТ КБ «ПриватБанк» ніякого кредитного договору не укладала. В кінці 2014 року або на початку 2015 року отримувала кредитну картку АТ КБ «ПриватБанк» з якої знімала грошові кошти в сумі не більше 10\~000 грн., а не 11\~351,20 грн., як вказано у виконавчому написі. Позивач вважає, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не перевірено безспірність заборгованості та не встановлено, який строк минув з дня виникнення права вимоги. Позивач прохає визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., виданий 25.05.2017 про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 24\~292 грн. 65 коп. таким, що не підлягає виконанню та стягнути на її користь понесені судові витрати. При відкритті провадження судом вирішено розглядати справу в спрощеному провадженні. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзив до суду не надіслав. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»\~(далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим\~Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України\~22 лютого 2012 року\~\~№ 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник,\~який так\~само має\~право на\~захист свого\~цивільного права,\~в судовому\~порядку може\~оспорювати вчинений\~нотаріусом виконавчий\~напис:\~як з\~підстав порушення\~нотаріусом процедури\~вчинення виконавчого\~напису,\~так і\~з підстав\~неправомірності вимог\~стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при\~вирішенні спору\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~не повинен\~обмежуватися лише\~перевіркою додержання\~нотаріусом формальних\~процедур і\~факту подання\~стягувачем документів\~на підтвердження\~безспірної заборгованості\~боржника згідно\~з Переліком\~документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Судом встановлено, що Лубенським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 21.09.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Постанова винесена в ході примусового виконання виконавчого напису №3870 від 25.05.2017 приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 24\~292 грн 65 коп. (а.с.8-9). Згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 25.05.2017 задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 09.09.2013 та розрахунку заборгованості за договором станом на 11.04.2017 у сумі 24\~292 грн. 65 коп. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11\~351 грн. 20 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 2\~006 грн. 19 коп.; заборгованості з пені у розмірі 8\~302 грн. 28 коп.; заборгованості з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1000 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп. та заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1\~132 грн. 98 коп. (а.с.6). Таким чином, заборгованість стягнуто за період з 09.09.2013 по 11.04.2017, що свідчить про сплив трирічного строку принаймні щодо частини вимог, що в свою чергу відповідно до ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» унеможливлює вчинення виконавчого напису. Крім того, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які пролягають у позбавленні його певних прав або у заміні не виконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках твід суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Однак, нотаріус вчинив виконавчий напис щодо заборгованості про стягнення і штрафу, і пені. Вказані обставини однозначно свідчать про те, що заборгованість [PERSON] не є безспірною. При цьому, суд враховує роз`яснення викладені в постанові Пленуму ВССУ РЦКС «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року\~ №2, згідно якої питання про визначення складу учасників у справах цієї категорії та процесуального статусу нотаріуса має вирішуватися залежно від того, що є предметом оскарження. Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім неправомірності вимог АТ КБ «ПриватБанк», а тому суд вважає, що в даному випадку банк є належним відповідачем по справі. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом, прохала стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, однак жодних відповідних доказів суду не надала. Судові витрати у вигляді судового збору при зверненні до суду позивачем сплачені не були на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вони підлягають стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: approved