Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд виселити [PERSON] разом з його майном з належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 01.12.2011року їй належить в порядку приватизації квартира [ADDRESS], який раніше був власністю територіальної громади Харківської міської ради. До грудня 2010року, ще до приватизації цієї квартири, яка в той час складалася з кімнат [NUMBER],[NUMBER] сімейного гуртожитку, вона знаходилась за договором найму в користуванні [PERSON] та членів його сім'ї: дочки - [PERSON], онука [PERSON], онуки - [PERSON], та на той час без реєстрації місця проживання з ними проживав чоловік [PERSON] - [PERSON] На підставі ордеру № 148511 від 29.12.2010року виданого Харківською міською радою на ім'я [PERSON] йому та членам його сім'ї була видана 3-х кімнатна квартира [ADDRESS] і в 2011році його сім'я разом з [PERSON] переселилися у надану їм квартиру. Скориставшись тим, що по будинку [ADDRESS] почалися судові справи про належність будинку, та тим, що спірна квартира ще не була передана іншим особам, [PERSON] та його матір [PERSON] з [PERSON] продовжували її займати аж до кінця 2011року. Рішенням Московського районного суду м.Харкова, за яким вона отримала право власності на спірну квартиру, набрало законної сили тільки в 2016році і вона зареєструвала своє право власності на квартиру. На той час [PERSON] та [PERSON] виселилися з спірної квартири, а [PERSON] залишився проживати. Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 11.01.2017року позов до [PERSON] про виселення було задоволено. Дізнавшись про це, [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення, а [PERSON] переселився в спірну квартиру. Таким чином, [PERSON] незаконно вселився в належну їй квартиру і безпідставно користується нею до цього часу, договору найму з ним немає, дозволу на користування квартирою вона не надавала, комунальні послуги він не сплачує, виселитися з квартири він добровільно не бажає, чим порушує її право власності та користування квартирою. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. За таких обставин, суд зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 30.12.2010 року, згідно копії ордера на житлове приміщення № 148511, виданого виконавчим комітетом Харківської ради народних депутатів міської ради 29.12.2010 року на підставі рішення виконкома Харківської міської ради №575 від 29.12.2010 року, [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] була надана в користування 3х кімнатна квартира, житловою площею 55,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] В спірній квартирі зареєстрована позивач - [PERSON], що підтверджується копією паспорта. З повідомлення Московського ВП ГУНП в Харківській області від 07.06.2017року, вбачається, що під час проведення перевірки встановити та опитати особу, яка проживає за адресою: [ADDRESS], в строки розгляду запиту, не виявилось можливим, в зв'язку з тим, що на час виходу поліцейського за вищевказаною адресою, двері помешкання ніхто не відчинив. Зі слів сусідів в квартирі [ADDRESS] проживає глухонімий чоловік на ім'я [PERSON], повні анкетні дані та спосіб життя якого не відомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає в квартирі [ADDRESS]. З відповідачем [PERSON] вона особисто не знайома, бачить його в будинку доволі часто, оскільки він проживає в квартирі, в якій раніше проживала [PERSON], та яка належить [PERSON] Остання вселитися в квартиру не має змоги, оскільки її не пускає [PERSON] з [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що вселитись в квартиру [ADDRESS], [PERSON] не має змоги, оскільки без належних правових підстав та реєстрації в спірній квартирі проживає [PERSON], який добровільно не бажає звільнити квартиру від свого майна та виселитись. Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обов'язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Позивач просить в позові захистити її право власності шляхом виселення відповідача, таким чином суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що відновлять порушене право позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved