Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа -Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради , в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути судові витрати . Вобґрунтування позову позивач зазначила, що з січня 2015 року по квітень 2017 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . За час спільного проживання з відповідачем [INFO] народився син- [PERSON] . В свідоцтві про народження сина батьком дитини зазначено відповідача [PERSON] Сумісне життя з відповідачем не склалось в зв`язку з різницею поглядів на життя, облаштування побуту, поведінку та обов`язки кожного. Виникле непорозуміння поступово призвело до зникнення почуттів довіри та любові. З квітня 2017 року сторони разом не проживають , син [PERSON] проживає разом з позивачкою у її батьків за адресою: [ADDRESS] та зареєстровані за цією адресою . Позивачка ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з сином, місце свого і дитини проживання не змінювала. Я неодноразово намагалась переконати відповідача у необхідності прояву уваги до сина, участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні. Проте відповідач мене не послухав і добровільно відмовився від спілкування зі своїм сином. Так як відповідач не виконував свій обов`язок по матеріальному утриманню дитини, позивачка була вимушена звернутись з заявою про стягнення аліментів з [PERSON] 28 листопада 2017 року Київським районним судом м.Харкова було прийнято судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі ј частини заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, Відповідач цей судовий наказ не виконує. Згідно наданих позивачці Московським ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції довідок ,позивач не отримувала з гр. [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] відповідно до виконавчого листа №640/18493/17 , ні в 2018, ні в 2019, ні в 2020 році ,ні по теперішній час. . Відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками та не надає матеріальної допомоги на утримання сина взагалі. З цих підстав, з метою захисту інтересів дитини, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Від позивача надійшла заява, відповідно до якою просить розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечували проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи: Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради також у судове засідання не з`явилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, разом з висновком опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходить з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що з січня 2015 року по квітень 2017 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах . За час спільного проживання з відповідачем [INFO] народився син- [PERSON] . В свідоцтві про народження сина батьком дитини зазначено відповідача [PERSON] . З квітня 2017 року сторони разом не проживають , син [PERSON] проживає разом з позивачкою у її батьків за адресою: [ADDRESS] . 28 листопада 2017 року Київським районним судом м.Харкова було прийнято судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі ј частини заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно наданих позивачці Московським ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції довідок ,позивач не отримувала з гр. [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] відповідно до виконавчого листа №640/18493/17 , ні в 2018, ні в 2019, ні в 2020 році ,ні по теперішній час. Згідно довідки з КНП «Міська дитяча поліклініка №23» від 17.02.2021 року про те, [PERSON] до фахівців полікілініки не звертався, станом здоров`я сина не цікавився. Медичний заклад неповнолітня дитина відвідує тільки в супроводі матері , під час огляду дитини вдома завжди с сином перебуваю позивач. З Акту, складеного мешканцями будинку, вбачається, що за місцем реєстрації: [ADDRESS] , мешкає позивачка з неповнолітнім сином [PERSON] та її батьками. На прогулянках біля будинку дитину бачать разом зі позивачкою та її батьками. Як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав від з метою захисту прав та інтересів дитини вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітнього чина [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved