Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , в якій просила відібрати у відповідача дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав; встановити опіку над дітьми, призначивши позивача їх опікуном; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2019 року до досягнення дітьми повноліття; судові витрати просила покласти на відповідача. В обґрунтування позову посилалась на те, що її донька - [PERSON] 03 лютого 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, після її смерті діти, які є онуками позивача, зі згоди їх батька залишилися проживати з бабусею за адресою: [ADDRESS] , відвідують школу за місцем проживання. Батько дітей - [PERSON] за місцем проживання характеризується з негативного боку, як особа, яка зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки у сім`ї, у 2018 році відносно відповідача неодноразово складались протоколи за вчинення адміністративних правопорушень. Враховуючи викладене, позивач вважає, що така поведінка відповідача може негативно сплинути на моральне виховання дітей. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2020 року Службу у справах дітей про Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, який виник між [PERSON] до [PERSON] щодо відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] та передання їх на виховання [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року Службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Мереф`янської міської ради зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, який виник між [PERSON] до [PERSON] щодо відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] та передання їх на виховання [PERSON] .. Позивач у судовому засіданні, яке відбулося 28 серпня 2020 року, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити та пояснила про обставини, викладені у позовній заяві, а також зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавиться їх життям, турботи про їх виховання та розвиток не проявляє. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Ковалець І.В. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В подальшому позивач у судові засідання не з`являлась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Мереф`янської міської ради у судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом начальника Служби у справах дітей та сім`ї Цивковської Олени, в якій вона просить розглянути справу за відсутності представника на підставі наявних в матеріалах справи документів. Крім того, 14 квітня 2020 року на адресу суду були надані письмові пояснення Цивковської Олени про те, що 01 квітня 2020 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мереф`янської міської ради, на якому було розглянуто питання щодо доцільності встановлення опіки та відповідності інтересам дітей, які залишені без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.Відзиву, будь-яких заява та клопотань від відповідача не надходило. Судом в ході судового розгляду також вислухана думка малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що бажають проживати разом з бабусею, де вони почувають себе комфортно, з бабусею у них дуже добрі стосунки, вони її дуже люблять. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 03 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №40, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03 лютого 2007 року). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] , батьком дітей записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07 серпня 2007 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26 вересня 2012 року). [INFO] померла мати дітей - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15 серпня 2019 року. [PERSON] є матір`ю [PERSON] та відповідно бабусею [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15 серпня 1980 року). Неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 16 жовтня 2019 року. Зазначений будинок в 69/100 частині належить чоловіку позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Костяною І.Г. за реєстровим №284 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №167156819 від 20 травня 2019 року). [PERSON] 25 вересня 2020 року надав до суду письмову заяву, в якій не заперечував проти проживання малолітніх дітей у зазначеному будинку (вх.№26671 від 25 вересня 2020 року). Зі змісту вказаного акту вбачається, що діти проживають у будинку загальною площею 75 кв.м. житловою площею 45, кв.м., який складається з чотирьох кімнат, у дітей власна кімната, окремі ліжка, шафа для речей, в наявності речі та взуття за сезоном, є місце для навчання, комп`ютер, канцелярія, діти забезпечені продуктами харчування. [PERSON] та [PERSON] навчаються в Комунальному закладі «Мереф`янська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1» Мереф`янської міської ради Харківської області відповідно до 8 та 3 класах. Як вбачається зі змісту інформаційної довідки ДОП Індустріального ВП ГУНП в харківській області капітана поліції Морозова Євгена , батько дітей - [PERSON] за місцем проживання характеризується незадовільно, як особа, що схильна до зловживання алкогольних напоїв та вичнення сварок у сім`ї. Протягом 2018 року відносно [PERSON] були складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 175-1, ст. 178, ст. 173, ст. 173-2, ст. 183 КУпАП. 01 квітня 2020 року Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради наданий висновок Органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дітей, які залишені без батьківського піклування №1291, згідно якого орган опіки та піклування Мереф`янської міської ради вважає, що на [PERSON] можна покласти обов`язки опікуна над дітьми, які залишились без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки це є доцільним та відповідає інтересам дітей. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2019 року по справі №464/7647/17. Позивач як на підставі для відібрання дітей у батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав, посилається на те, що залишення дітей у батька є небезпечним для морального виховання. Суд погоджується з такими доводами позивача, оскільки вони підтверджені достатніми доказами, зокрема інформаційною довідкою ДОП Індустріального ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Морозова Євгена. Доводи позивача, про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги, не цікавиться життям дітей, турботи про їх виховання та розвиток не проявляє, відповідачем під час судового розгляду не спростовані. Крім того, відповідач [PERSON] повідомлявся судом про розгляд справи, але жодного разу до суду не з`явився, заперечень проти позову не надав, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми правами та обов`язками стосовно дитини. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачнм не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 2 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Також, ЄСПЛ вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», № 39948/06, § 50, від 18 грудня 2008 року). Позивач [PERSON] є бабусею неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , діти проживають разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а отже фактично знаходяться на їх утриманні. Судом встановлено, що вказаний будинок на праві часткової власності належить [PERSON] , який надав згоду на проживання малолітніх дітей у належному йому будинку після встановлення опіки та призначення опікуном його дружини - [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що діти відвідують школу за місцем свого проживання, їх вихованням займається бабуся - [PERSON] . Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідач по справі в ході судового розгляду. У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). У судовому засіданні, яке відбулось 28 серпня 2020 року, були вислухані думки дітей [PERSON] , якому виповнилось 13 років, та [PERSON] , якій виповнилось 7 років. Діти в судовому засіданні повідомили, що хочуть проживати саме з бабусею, яку вони люблять я ка проявляє по відношенню до них турботу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ч.ч.2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи ту обставину, що залишення дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у батька є небезпечним для їх морального виховання, суд прийшов до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дітей у відповідача буде відповідати їх інтересам, такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між батьком та дитиною, та не позбавить права останнього в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Щодо позовних вимог в частині призначення позивача опікуном [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно ст. 59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. 14 квітня 2020 року орган опіки та піклування Мереф`янської міської ради звернувся до суду із висновком №1291 від 01 квітня 2020 року про призначення [PERSON] опікуном над дітьми, які залишились без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки це є доцільним та відповідає інтересам дітей. Зі змісту вищевказаного висновку вбачається, що [PERSON] добре усвідомлює власну відповідальність за життя та здоров`я дітей, бажання позивача виховувати онуків зумовлене прагненням турбуватися та надавати родинне тепло для їх повноцінного виховання, захищати права та інтереси дітей на правах законного представника. [PERSON] перебуває на обліку потенційних опікунів у Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради з 12 грудня 2019 року. З правами та обов`язками опікуна [PERSON] ознайомлена. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , умови проживання родини в будинку відповідають санітарно-гігієнічним нормам, у дітей є власна кімната, окремі ліжка, шафа для речей, в наявності речі та взуття за сезоном, є місце для навчання, комп`ютер, канцелярія, діти забезпечені продуктами харчування. [PERSON] не має медичних протпоказань, які б перешкоджали виконанню обов`язків опікуна. За таких обставин, суд вважає необхідним встановити над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , опіку та призначити їх опікуном [PERSON] . З приводу вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 23 вересня 2020 року становить 2318 гривень, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з положень ч. 1 ст. 191 СК України, суд стягує аліменти у зазначеному розмірі саме з дня пред`явлення позову, тобто з 25 листопада 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дітей за минулий час, а саме з 01 вересня 2019 року, оскільки такі вимоги позивачем жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.2 ст.247 СК України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання аліментів. Згідно квитанції від 22 листопада 2019 року, позивачем при пред`явленні до суду вищевказаного позову були понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позову у загальному розмірі 768,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про відібрання дітей від батька без позбавлення батьківських прав у розмірі 1536,80 гривень та на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень за подання до суду позову з вимогами про стягнення аліментів. На підставі викладеного і

Outcome: partial