Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадщину, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що 1 липня 2014 року помер її син [PERSON], який за життя проживав без реєстрації за адресою : м. Димитров Донецької області м-н «Східний» б. 4, кв. 26. Після його смерті відкрилася спадщина на частку двокімнатної житлової квартири № 269 в будинку № 4 на мікрорайонні «Східний» у м. Димитров, Донецької області. Її син [PERSON] разом з іншими членами сімї брав участь у приватизації квартири № 26 буд. 4 на м-ні «Східний» м. Димитров Донецької області, яка належить на праві приватної сумісної власності [PERSON] та членам сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] без визначення часток у праві сумісної власності. [PERSON] на час смерті був добросовісним власником 1/4 частини кв. 26 в буд. 4 на м-ні «Східний» у м. Димитров Донецької області. Батько її сина [PERSON] помер 29 жовтня 1995 року. На час смерті [PERSON] не перебував у зареєстрованому шлюбі і не мав власних дітей, тому інших спадкоємців за законом чи заповітом окрім неї не має. Протягом строку встановленого для прийняття спадщини, будь-яких відмов щодо спадщини після смерті [PERSON]А вона не заявляла. Наприкінці червня 2014 року її син поїхав у особистих справах у місто Київ де і помер 01.07.2014 року, причиною смерті став гнійний панкреатит. На час смерті спадкодавець не був зареєстрований за будь-якою адресою в Україні, не мав відмітки про реєстрацію за адресою свого фактичного місця проживання за адресою: [INFO], б. 4, кв. 26. Окрім частини спірної квартири, за життя, спадкодавець не мав іншого нерухомого майна, за таких правових обставин місцем відкриття спадщини є місто Димитров Донецької області. Крім того, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку на спадкове майно, оскільки у спадкодавця відсутня відмітка про реєстрацію за адресою його фактичного місця проживання разом з нею, виділу часток у спільній сумісній власності, державної реєстрації права власності. Просить суд, встановити факт постійного її проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності становила ? частину та про визнання права власності на спадщину. Позивач [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, треті особи позов підтримали, просили позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] міської ради до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про перенесення розгляду справи від нього до суду не надходило. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] знає більше 30 років. У них склалися товариські стосунки. Коли на Стандарті, де вона жила, зносили аварійні будинки, їм надали квартири на мікрорайоні «Східний», з того часу вони живуть поруч. У [PERSON] був син [PERSON], а його батька звали [PERSON]. Син [PERSON], [PERSON] поїхав на заробітки у місто Київ, але з ним стався нещасний випадок, у нього відбувся напад апендициту і його не довезли до лікарні. [PERSON] 1 липня 2014 року. Він виїжджав тільки на заробітки, мріяв заробити гроші і придбати машину, та приїхати додому на машині. За якою адресою в місті Києві проживав [PERSON], їй не відомо. [PERSON] з батьком, матірю і сестрою в місті Димитров, на мікрорайоні «Східний»[ADDRESS] весь час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з [PERSON] знайома більше 20 років, вони є сусідами. Знає, що сина [PERSON] звали [PERSON], він поїхав на заробітки до міста Київа. Знає [PERSON] стільки часу, що і [PERSON], з моменту вселення в будинок. З ним трапився нещасний випадок і він помер. [PERSON] в 2014 році. [PERSON] року його смерті не памятає, але то була не зима. До того, як [PERSON] поїхав на заробітки, він проживав разом з матірю в квартирі весь час. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши докази у справі, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. На підставі розпорядження органу приватизації № 2-325 квартира № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області була передана у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17-18). Дана квартира належить зазначеним особам на праві приватної сумісної власності відповідно до свідоцтва № І/ІІ-304 про право власності на житло, виданого Виробничим об*єднанням «Красноармійськвугілля» 25 серпня 1993 року (а.с. 16). Відомості про державну реєстрацію у відповідному реєстраційному органі свідоцтва про право власності на житло від 25 серпня 1993 року в матеріалах справи відсутні. Згідно наданому [PERSON] роз*яснення Димитровського міського управління юстиції від 24 березня 2016 року зареєструвати право власності за власниками, один з яких помер неможливо, оскільки з відповідною заявою мають звертатися всі визначені правовстановлюючим документом як власники особи (а.с. 59). Станом на 15 березня 2016 року зареєстрованими у квартирі № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові значаться: [PERSON] з 22 серпня 1986 року, [PERSON] з 22 серпня 1986 року, [PERSON] з 7 липня 2009 року, [PERSON] з 9 грудня 2010 року та [PERSON] з 15 грудня 2010 року. [PERSON] у зазначеній квартирі значився зареєстрованим з 22 серпня 1986 року до 12 грудня 1995 року, що підтверджується довідкою про склад сім*ї та реєстрацію від 15 березня 2016 року № 0888, виданої ПП «ПЖФ «Гарант-Сервіс» (а.с. 22). Згідно з талоном зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання до 25 квітня 2007 року [PERSON] значився зареєстрованим у гуртожитку № 2 на мікрорайоні «Молодіжний» в місті Димитрові Донецької області (а.с. 39). Показами свідків [PERSON] та [PERSON], актом про фактичне проживання без реєстрації від 9 березня 2016 року, складеним працівниками ПП «ПЖФ «Гарант-Сервіс» [PERSON] та [PERSON] на підставі свідчень сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21) в судовому засіданні доведено факт проживання [PERSON] без реєстрації за адресою: місто Димитров Донецької області, мікрорайон «Восточний»[ADDRESS]. 1 липня 2014 року [PERSON] помер. Місцем смерті [PERSON] визначене місто Київ, причиною гнійний панкреатит, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, довідкою про причину смерті від 4 липня 2014 року (а.с. 9-10). Виходячи із змісту статті 1261 Цивільного Кодексу України, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є матір*ю спадкодавця і спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] у якому матір*ю [PERSON] зазначена [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу від 19 лютого 1986 року із [PERSON], у зв*язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 11, 13). Батько спадкодавця [PERSON], [INFO] помер 29 жовтня 1995 року про що свідчить відповідні дані надані відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції 30 березня 2016 року (а.с. 58). За даними державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори, наданими станом на 8 квітня 2016 року, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого 1 липня 2014 року, згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43527346 від 8 квітня 2016 року спадкова справа не відкривалась, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались (а.с. 51-53). Позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири за адресою: місто Димитров Донецької області, мікрорайон «Восточний»[ADDRESS] після померлого [PERSON] було відмовлено, оскільки спадкоємцем нотаріусу не надано правовстановлюючий документ на майно, зареєстрований у належний спосіб та відсутні дані про проживання спадкодавця та спадкоємця разом на момент смерті спадкодавця (а.с. 23-24). Дослідивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суд може розглянути вимогу про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Законодавством України не заборонено предявлення такої вимоги разом із позовом про підтвердження свого права на спадкове майно. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України, що визначено пунктом другим та двадцять третім постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Тому на час смерті спадкодавця позивач проживала в квартирі № 26 будинку 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитров Донецької області разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено в судовому засіданні доказами, наданими позивачем та показами свідків, у звязку з чим суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про встановлення факту його постійного проживання із спадкодавцем на час смерті спадкодавця. За умовами статті 112 Цивільного кодексу УРСР, чинної на час виникнення у позивача [PERSON] та її сина [PERSON] права сумісної власності на квартиру, майно може належати на праві спільної сумісної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Передача займаних квартир здійснювалась в спільну сумісну або часткову власність відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Чинним Цивільним кодексом України у статтях 355, 368 та 370 визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Якщо право власності на майно оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна,

Outcome: approved