Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Тетяна Сергіївна про визнання заповіту недійсним. Згідно заявлених позовних вимог просила суд визнати недійсним заповіт, складений 15 серпня 2018 року [PERSON] , [INFO] , та посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Тетяною Сергіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 127, з тих підстав, що у зв`язку із тим, що заповідач [PERSON] унаслідок фізичної вади, не міг прочитати заповіт, через що, він був виготовлений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, та його посвідчення відбувалось при двохз свідках: [PERSON] , [PERSON] , які в свою чергу в порушення порядку посвідчення заповіту не читали його в голос, що в свою чергу передбачено статтями 1248, 1253 ЦК України, оскільки, зазначені вимоги регламентовані чинним законодавством на засадах імперативності, у зв`язку із чим позивач вважає, що є підстави для визнання заповіту не дійсним. В судове засідання позивач - [PERSON] не з`явилась. Однак, її представник - адвокат Царенко Олександр Олександрович, надав до суду заяву, згідно якої просив зазначену справу розглядати без їхньої участі, та просив врахувати, надані під час судового розгляду пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , що в судовому засіданні підтвердили той факт, що не читали заповіт в голос. Також, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Також, відповідач надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначав, що позивач [PERSON] не є належним позивачем по справі, оскільки шлюб між нею та заповідачем був розірваний, а також зазначив, що заповідач [PERSON] розумів українську мову, не хворів на психічні захворювання, що свідчить про те, що він розумів значення своїх дій, під час посвідчення заповіту. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Тетяна Сергіївна у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч. 5 ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, та надані докази, вислухавши пояснення свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] , що в свою чергу підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 30 липня 2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 920. Той факт, що померлий [PERSON] , який помер [INFO] був чоловіком позивача [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 01 жовтня 1980 року Ленінаванською селищною радою НАКО Азейрбаджан, актовий запис за № 54. В передбачений ст. 1270 ЦК України строк позивач [PERSON] разом з сином померлого [PERSON] - [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу в Одеській області Холудєєвої Світлани Максимівни з відповідними заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується відповідними відповідями наданими нотаріусом від 24.12.2019 року за № 262/02-14 та від 24.12.2019 року за № 261/02-14. Однак, як стало пізніше відомо позивачу - [PERSON] , за життя, а саме 15 серпня 2018 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Тетяною Сергіївною та зареєстрований в реєстрі за № 1276, згідно якого належну йому на праві власності квартиру під номером [ADDRESS], заповів [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим звернулася до суду з відповідною позовною заявою. Згідно ст.1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1234 ЦК України - право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ст.1247 ЦК України - заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Згідно ст.1248 ЦК України - нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно, або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Таким чином, процесуальне значення участі свідків у посвідченні заповіту полягає в тому, що при них відбуваються дії щодо посвідчення заповіту; кожен з них має зачитати заповіт вголос та поставити на ньому свій підпис. Аналогічні норми щодо порядку посвідчення заповіту містяться у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №292/5, зареєстрованого у Мінюсті України 22.02.2012 року за №282/20595. Так, згідно п. 1.7, 1.11 Глави 3 (Посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У заповіті від 15 серпня 2018 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Тетяною Сергіївною та зареєстрований в реєстрі за № 1276, зазначено, що заповіт на прохання заповідача записаний нотаріусом з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - за допомогою комп`ютера, а також, що він був посвідчений при двох свідків: [PERSON] та [PERSON] . Під час розгляду зазначеної справи, судом 02 червня 2021 року було допитано в якості свідків, осіб, які були присутні під час посвідчення заповіту, а саме: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] він був раніше знайомий, оскільки він колись йому допомога. У 2018 році [PERSON] попросив його бути присутнім в якості свідка при посвідченні заповіту. Також враховуючи той факт, що було необхідно 2 свідка, він також попросив прийняти участь свого знайомого [PERSON] . В день посвідчення заповіту в робочому кабінеті приватного нотаріуса були присутні він, [PERSON] , [PERSON] , та його брат [PERSON] . Він заповіт в голос не читав, а лише поставив підпис на прохання нотаріуса. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його попросив його знайомий [PERSON] бути присутнім в якості свідка при посвідченні заповіту. Раніше він не був знайомий з [PERSON] . В день посвідчення заповіту в робочому кабінеті приватного нотаріуса були присутні він, [PERSON] , [PERSON] , та його брат [PERSON] . Він заповіт в голос не читав, а лише поставив підпис на прохання нотаріуса. Також 30.09.2021 року у судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] був їхнім сусідом, та не володів українську мову, та погано розмовляв навіть на російській мові. Таким чином, виходячи із показань свідків [PERSON] та [PERSON] , які були присутні в якості свідків під час посвідчення заповіту, суд дійшов висновку, що свідки не зачитували заповіт вголос, як це передбачено статтями 1248, 1253 Цивільного кодексу України на засадах імперативності, що свідчить про те, що заповіт посвідчено із порушенням встановленого законом порядку, а тому він підлягає визнанню недійсним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2020 року у справі справа №335/12379/17 (провадження № 61-240св19), судом зроблено висновок відповідний висновок в аналогічних правовідносинах, та зазначено, що встановивши, що в порушення вимог статті 1253 ЦК України свідки, при яких було посвідчено заповіт, не зачитували його вголос, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання заповіту недійсним. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частини перша, друга статті 1257 ЦК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи все вищенаведене, та

Outcome: approved