Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачем уклали шлюб 25.05.2013 року у виконавчому комітеті Нижньоселищенської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 13. Від спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними виникали сварки та непорозуміння. Наразі більше року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, шлюб існує лише формально. Просить суд шлюб між нею та [PERSON] , укладений у виконавчому комітеті Нижньоселищенської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 13 - розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. У позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав суду заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов визнає повністю. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25.05.2013 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 13, видане Нижньоселищенською сільською радою Хустського району Закарпатської області. За період перебування у шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними виникали сварки та непорозуміння. Наразі більше року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, шлюб існує лише формально. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Частиною 1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого судового збору.

Outcome: approved