Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 06.12.2017р. позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, залишені без розгляду на підставі ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що під час підготовки документів для звернення до суду із заявою в порядку ст.. 234 ЦПК про встановлення факту, що батьком [PERSON], [INFO] є померлий [INFO]. [PERSON] (для отримання пенсії у зв»язку з втратою годувальника), їй стало відомо, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 17.03.2017р. визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті брата - [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. У зв»язку із смертю [INFO]. [PERSON], запис про батька [PERSON], [INFO] народження був зроблений у свідоцтві про народження, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Зазначено, що із [PERSON] позивач познайомилась в 2010 році і вони почали проживати разом без реєстрації шлюбу в квартирі її матері. В квартирі проживала і її сестра. Згодом, за домовленістю із [PERSON], вони вселилися разом із [PERSON] до квартири [ADDRESS] де і зустрічали новий 2011 рік. В 2011р. вона із [PERSON] переїхали до квартири [ADDRESS] , яка йому залишилась у спадщину від померлого діда [PERSON] В цій квартирі вони проживали більше 3-х років, до 2014 року. В липні 2013р. в цій же квартирі святкували день народження [PERSON]. В грудні 2013р. вона дізналась про свою вагітність. Але із [PERSON] стало неможливо разом проживати, він став регулярно зловживати спиртними напоями, ніде не працював, у них виникали сварки і вона, з метою збереження вагітності і народження здорової дитини, була вимушена переїхати до своєї матері. При цьому у позові зазначено, що із [PERSON] позивач постійно зустрічалась, час то спілкувалась по телефону, він визнавав, що є батьком майбутньої дитини, розумів, що стане батьком, але змін в його поведінці не було і він продовжував зловживати спиртним, роботу не шукав, мав непостійний та нестабільний дохід. Під час її перебування в пологовому будинку, [PERSON] постійно телефонував і цікавився її станом здоров»я та майбутнього сина [PERSON]. Син [PERSON] народився [INFO] і в цей же день [PERSON] помер. Отже, вона була змушена зробити запис про батька дитини в свідоцтві про народження сина, відповідно до ч.1 ст. 135 СК. Коли сину виповнилось 7 місяців, то вона з ним переїхала проживати до [PERSON]: [ADDRESS]. В цей час вона влаштувалась на роботу, а за сином доглядала [PERSON] і називала його своїм племінником. В лютому 2016р. вона із сином повернулася проживати до своєї матері. При цьому, до квітня 2017р. вона постійно спілкувалася по телефону із [PERSON] і та цікавилась своїм племінником. Таким чином, просить суд, - встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO], є батьком [PERSON], [INFO] народження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач зазначила, що впевнена, що батьком дитини є [PERSON]. Завагітніла у кінці 2013р. - десь у листопаді місяці, коли проживала разом з [PERSON]. У свідоцтві про народження дитини вказала прізвище дитини - своє прізвище, а ім.»я та по-батькові батька дитини вказала ім.»я та по-батькові свого знайомого «[PERSON]», прізвище якого [PERSON]. При цьому, вона про такі обставини не повідомила [PERSON] і не отримувала у нього згоди на те, що б бути записаним батьком дитини; він також відповідну заяву в органи РАЦСу не подавав. Відповідач по справі [PERSON] казала, що дитина, коли їй було 6-7 місяців, схожа на її брата [PERSON]. З [PERSON] вона посварилася у грудні 2013р. і роз»їхалися в лютому 2014р. Десь 3-4 місяці разом не проживали, але в цей час спілкувалися. Потім, станом на час його смерті, вони разом не проживали. З [PERSON] вона познайомилась в 2010 році і просто спілкувалася, а з 2012 року постійно з ним спілкувалася. Коли дитині був місяць з моменту народження, то вона почала проживати разом із [PERSON], як одна сім»я. [PERSON] забирав її з пологового будинку. Десь в листопаді-грудні 2014р. вони разом не проживають, оскільки [PERSON] вживав наркотики. При цьому, категорично заперечувала факт того, що батьком [PERSON] є [PERSON]. Після смерті [PERSON], вона почала тісно спілкуватися із його сестрою [PERSON], яка і доглядала певний період часу за дитиною. Також зазначила, що має ще одного старшого сина [PERSON], 2009р. народження, який проживає із матір»ю батька сина [PERSON]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Поліщук В.В. повністю заперечували проти позову і просили відмовити у його задоволенні, про що надані письмові пояснення. Зазначили, що відсутні докази, що батьком дитини є [PERSON]. Брат ніколи не повідомляв її, що в нього буде дитина від [PERSON] Не вважає себе тіткою дитини [PERSON]. Дійсно, з серпня 2015р. по жовтень 2015р. [PERSON] та [PERSON] винаймали у неї житло і десь два місяці вона допомагала позивачеві доглядати за дитиною. За оренду житла, позивач сплачувала їй кошти та оплачувала комунальні послуги. В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради за довіреністю [PERSON] не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знайомий із [PERSON] та [PERSON] з квітня 2010р. Зі слів матері позивача [PERSON] йому відомо, що [PERSON] її зять, але документів про це він не бачив. [PERSON] та [PERSON] проживали разом. У липні 2014р. [PERSON] помер; він не бачив на місці пригоди (11.07.14р. за місцем проживання [PERSON] повісився) жодних записів, здійснених [PERSON] про те, що він чекає на дитину від [PERSON], чи про визнання батьківства. Згодом, [PERSON] усно повідомила йому, що [PERSON] від [PERSON] народила хлопчика. Обставини щодо зачаття йому не відомі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона мати [PERSON] [PERSON] - є сином [PERSON], оскільки її дочка з ним разом проживала. Зі слів дочки їй відомо, що [PERSON] син [PERSON]. [PERSON] її ([PERSON].) знайомий і знайомий її дочки [PERSON] (позивач). Після народження [PERSON], дочка мала наміри створити сім»ю із [PERSON] і тому записала його батьком дитини. Після народження [PERSON], дочка із [PERSON] почали разом проживати, але жили не довго. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є рідною сестрою позивача. [PERSON] проживала разом із [PERSON] з кінця 2010р. близько 3-4 років. В грудні 2013р. сестра повідомила, що вона вагітна. У лютому 2014р. [PERSON] з [PERSON] посварилися і почали жити окремо. З пологового будинку її забирав [PERSON] і вони почали проживати разом, але потім розійшлись. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивачку знає з весни 2012р. Також він знає [PERSON] При цьому, [PERSON] та [PERSON] визнавали, що [PERSON] їхній спільний син. [PERSON] та [PERSON] знає, оскільки знімав у них квартиру. [PERSON] не визнавав факт, що [PERSON] вагітна від нього. [PERSON] казав йому, що [PERSON] - це його син. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що за даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] (актовий запис №926 від 25.07.2014р.), [PERSON] народився [INFO] Батьками є: мати - [PERSON], батьком - [PERSON]. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що виданий 30.03.2017р., реєстрація актового запиту про народження мала місце 25.07.2014р.; відомості про дитину [PERSON], [INFO] народження; батьки: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], про що свідчить актовий запис №1794 від 18.07.2014р. (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Відповідно до довідки про склад сім»ї від 10.05.2017р., [PERSON] зареєстрована разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 Цивільного кодексу України та Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до статті 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. За положеннями частини 3 статті 128 СК, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім'я, по батькові дитини і відомості про батьків (ст. 135 СКУ). Ухвалою суду від 06.12.2017р. позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, залишені без розгляду, на підставі ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України. Незважаючи на положення ст.ст. 234, 256 ЦПК України, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки й надалі існує спір про право, враховуючи на даний час мету позивача, як зазначив представник позивача в судовому засіданні 06.12.2017р., - наміри [PERSON] звернутися до відповідних органів щодо оформлення пенсії у зв»язку з втратою годувальника. З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем [PERSON] до суду не надано. Так, достовірно не підтверджено факт зачаття дитини - [PERSON] у листопаді 2013р., як вказує позивач; відсутні докази спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, але не перебуваючи, при цьому, у шлюбі між собою. Слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Показання свідків [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (рідна сестра позивача) суперечать показанням свідка [PERSON] Крім того, показання свідка [PERSON] також не дають підстав вважати [PERSON] батьком [PERSON]. Крім того, суд звертає увагу, що й сама позивач звернулася до суду із даним позовом до [PERSON] лише в травні 2017 року, тобто, як вказує у позові, після того, як їй стало відомо про рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 17.03.2017р. про визнання за [PERSON] права власності на майно в порядку спадкування після смерті її брата [PERSON]. Також, клопотання про призначення по справі генетичної експертизи ДНК на спорідненість тітка-племінник, представником позивача залишено без розгляду, про що зазначено в судовому засіданні 06.12.2017р. Крім того, представником позивача було зазначено, що позивач [PERSON] не буде ставити питання про ексгумацію трупа [PERSON] для отримання біологічних матеріалів, з етичних причин. Судом такі доводи позивача та його представника прийняті, враховуючи положення ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, за якими суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, у задоволенні позову про встановлення факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON], [INFO] народження, слід відмовити. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed