Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить: -визнати частково недійсним договір дарування від 09 жовтня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріальної: округу Гібадуловою Л.А. в частині дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS], -виділити частку [PERSON], померлого [INFO], в спільній з [PERSON] квартиріи у розмірі 1/2 частини квартири [ADDRESS] -визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], у порядку спадкування за законом за померлим [INFO] батьком - [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], [INFO].Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка була придбана 13 липня 2002 року, на праві спільної сумісної власності на ім'я [PERSON] та протиправно подарована [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заперечення на позов, де зазначила, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки куплена за її особисті грошові кошти, отримані у борг у [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з посиланням на те, що надавала своїй доньці грошові кошти на покупку квартири, яка згодом була їй подарована в рахунок погашення боргу. Відповідач пояснила, що в 2001 році виїхала до Германії, де вийшла заміж. ЇЇ чоловік, який добре відносився до її доньки [PERSON], в січні 2002 року отримав велику суму грошей, тому вони вирішили купити квартиру для доньки. Грошові кошти надавались виключно донці. Кошти у розмірі 3200 доларів США були переведені через Вестерн Юніон, а інша частина привезена особисто [PERSON] в травні 2002 року. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з наведених підстав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву про відмову у задоволенні позову та розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву про задоволення позову та розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Першої ХДНК в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності. Третя особа Гібадулова Л.А. в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.10.2017 року було задоволено клопотання позивача та витребувано з першої Державної нотаріальної контори засвідчені копії матеріалів спадкової справи (номер у нотаріуса 557/2017) після померлого [INFO] [PERSON], [INFO], у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л.А. матеріли нотаріальної справи по договору дарування квартири [ADDRESS] від 09.10.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Вказаною ухвалою суду було частково задоволено клопотання [PERSON] про забезпечення позову та заборонено відчуження 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19.01.2018 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON]. Вказаною ухвалою суду було витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., інформацію за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідченого 13.07.2002 року. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що станом на 31.12.2012 року квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Коссе Л.М., що підтверджується довідкою КП «ХМБТІ» № 1024541 від 05.10.2017 року (а.с.35). [PERSON] з 22.10.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-ВЛ № 289978 (а.с.86). Від попереднього шлюбу, [PERSON] має двох доньок: [PERSON], [INFO], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], та копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7,10, 118). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Таким чином в судовому засіданні було встановлено та не заперечується сторонами, що в період перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], нею було придбано квартиру [ADDRESS]. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.ст.16,17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України ,який був чинний до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, яке ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). Відповідно до правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015р. № 6-38цс15), належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження придбання спірної квартири на спільні кошти подружжя, а єдиною підставою для визначення вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя позивачем зазначено лише час її придбання, тобто в період перебування у шлюбі. З пояснень [PERSON] її зять [PERSON] не мав постійного доходу та не приймав участі в придбанні спірної квартири. При цьому, в обґрунтування своїх заперечень відповідачі зазначають, що спірна квартира була придбана на особисті грошові кошти [PERSON], отримані нею у борг. Згідно розписки від 10.05.2002 року, [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти у загальному розмірі 14200 доларів США. Грошові кошти були отримані двома платежами: перший 07.04.2002 року у розмірі 3200 доларів США, та 10.05.2002 року - 11000 доларів США (а.с.105). Згідно договору купівлі -продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 13.07.2002 року, вищевказане нерухоме майно було придбане за 75000 грн. безпосередньо після отримання позики. Згідно даних Національного Банку України, офіційний курс долара станом на 07.04.2002 року та станом на 10.05.2002 року становив 532,7 грн. за 100 одиниць. Отримана сума позики дорівнює вартості спірної квартири в момент її придбання, що розраховано відповідно до формули 142 х 532,7 грн. = 75643,40 грн. [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт надання [PERSON] грошових коштів у борг для покупки квартири. Факт переказу грошових коштів у розмірі 3200 доларів США через Вестерн Юніон підтверджується розпечаткою (а.с.87). В паспорті [PERSON] міститься відмітка про перебування на території України у травні 2002 року, що підтверджує можливість особисто надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 11000 доларів США. Згідно інформації, наданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., будь-яка згода [PERSON] на придбання спірної квартири, як зазначено в ухвалі суду, у нотаріальній справі відсутня, оскільки згідно Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1963 року) така дія не була передбачена. За вказаним Кодексом передбачалась згода дружини чи чоловіка на відчуження майна другим з подружжя. Тільки Сімейним Кодексом України законодавець передбачив згоду другого з подружжя на укладання договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що спірна квартира була придбана [PERSON] за особисті грошові кошти, а тому є її особистою власністю. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виділення частки [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та визнання за позивачем права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Що стосується позовних вимог про визнання договору дарування недійсним, то слід зазначити наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого [PERSON] подарувала вказане нерухоме майно [PERSON] Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В той же час, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову в частині вимог позивача про виділ частки померлого у квартирі, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування квартири частково недійсним, оскільки відчуження відповідачем спірної квартири не порушує прав позивача, оскільки саме [PERSON] в момент відчуження квартири була її власником, а тому могла на власний розсуд розпоряджатися нею. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову і в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати на користь позивача не стягуються у зв'язку з відмовою у задоволенні позову. На підставі враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed