Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з нею; припинити стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з вересня 2014 року; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на її користь щомісячно, починаючи з вересня 2014 року, у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до повноліття дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 липня 2012 року рішенням Новопсковського районного суду Луганської області розірвано шлюб між нею та [PERSON], [INFO]; визначено місце проживання спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]; стягнуто з неї на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 350 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. З 2014 року та до теперішнього часу діти проживають з нею за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] вихованням дітей з вересня 2014 року не займається, участі в їх житті не приймає, зв'язок з дітьми не підтримує. Місцезнаходження відповідача на даний час невідоме. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей Новопсковської РДА, позов підтримують. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд виходить з такого. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис №15 (а.с.4), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 19.02.2009, актовий запис №04 (а.с.5). Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27.07.2012 (справа №2/1219/261/2012) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON], [INFO]; стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі - по 350 грн. щомісячно, від дня пред'явлення позову до суду (з 19.06.2012) до досягнення дітьми повноліття (а.с.6-7). Як вбачається з довідки №1267, виданої виконавчим органом №1 Новопсковської селищної ради Луганської області 08.08.2017, [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS]. З нею проживають: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], співмешканець [PERSON], [INFO] (а.с.11). Встановити період, з якого діти проживають з позивачем, із наданих до суду доказів неможливо. Згідно довідки Осинівської ЗОШ І-ІІ ступенів з 01.09.2015 [PERSON], [INFO], навчається в зазначеній школі. За період навчання мати, [PERSON], забезпечувала сина шкільним приладдям, одягом, він знаходиться на утриманні матері. [PERSON] приділяла увагу навчанню сина, відвідувала батьківські збори, допомагала у виконанні домашніх завдань (а.с.8). З довідок №61 та №62 від 29.05.2017, виданих Осинівською ЗОШ І-ІІ ступенів Новопсковської районної ради Луганської області, вбачається, що з 01.09.2015 в школі навчається [PERSON], [INFO], а з 01.09.2016 -[PERSON], [INFO]. За весь час навчання дітей батько [PERSON] ніколи у школі не з'являвся, навчанням дітей не цікавився і у вихованні участі не приймав (а.с.9). Згідно акту обстеження житлово -побутових умов проживання [PERSON], яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS], складеного 07.08.2017, житловий будинок належить співмешканцю [PERSON] [PERSON], в будинку чисто, продукти харчування є в наявності, діти чисті, житлово - побутові умови задовільні. В користуванні у них є земельна ділянка, на якій посаджені овочі для потреб сім'ї. Постійних доходів сім'я не має, допомагають рідні та заробітки співмешканця (а.с.12). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів №11855 від 18.09.2017 за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 [PERSON] отримувала соціальні виплати у січні 2017 року - 4730,01 грн. та в лютому 2017 року - 4730,01 грн. (а.с.14). Також судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Новопсковської РДА Луганської області та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 1576,67 грн., про що свідчить довідка УСЗН Новопсковської РЛА №479 від 11.09.2017 (а.с.15). За приписами ст. 7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області (вих.№21-7/8-3726 від 20.12.2017) вбачається, що згідно поданих документів, беручи до уваги інтереси малолітніх дітей, орган опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області вважає доцільним визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю -[PERSON]. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. За ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращіх інтересах дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи те, що позивач забезпечила дітям належні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку, бере активну участь в їх житті, забезпечує матеріально, а відповідач життям та здоров'ям дітей не цікавиться, не бере участі в їх вихованні та утриманні, враховуючи висновок органу опіки та піклування, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дітей з матір'ю -[PERSON], суд дійшов до висновку про визначення місця проживання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю -[PERSON]. Суд вважає, що зазначене буде якнайкраще відповідати інтересам дітей, тим більше, що як вбачається з висновку органу опіки та піклування Новопсковської РДА Луганської області, вбачається що в ході бесіди з дітьми [PERSON] та [PERSON] з'ясувалося, що з 2014 року вони проживають з матір'ю та протягом останніх трьох років батька вони не бачили. [PERSON] не допомагає синам матеріально, не дарує їм подарунки, не цікавиться їх навчанням, станом здоров'я, не відвідує та не телефонує їм. Крім того, діти повідомили, що коли вони проживали з батьком, він їх ображав, тому вони бажають проживати з матір'ю [PERSON] Щодо вимог позивача про припинення стягнення з неї аліментів та стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей суд зазначає таке. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1,2 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 Сімейного України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. З аналізу положень статей 179-181 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини на користь особи, з якою дитини проживає, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину та проживає окремо від дитини. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Сторонам необхідно роз'яснити, що за положеннями ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, враховуючи, що діти проживають з позивачем, відповідач участі в їх житті, вихованні та утриманні не приймає, жодних пояснень або заперечень проти позовних вимог до суду не надав, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. В той же час суд зазначає, що припинення стягнення аліментів з відповідача можливе лише з часу набрання рішенням законної сили, яким саме припинено стягнення на його користь аліментів, а тому суд не вправі припинити аліментні платежі за попередній період, оскільки це є втручанням у виконання рішення суду, яким присуджено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON]. Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.11.2017 позивачу було відстрочено сплату судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved