Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що вона ([PERSON]В.) з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб 31 травня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатскій області. 02 листопада 2015 року, рішенням Мукачівського міськрайонного суду, шлюб між ними було розірвано. 03 лютого 2016 року від даного шлюбу, вже після його розірвання, у них народилася друга дитина - [PERSON]. На старшу доньку - [PERSON], відповідач вже сплачує аліменти у розмірі 500 гривень. Як і донька, так і син перебувають на утриманні позивача. Відповідач самоусунувся від виховання дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає взагалі. Позивач також вказує на те, що зараз вона ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Доходу, окрім одноразової допомоги при народженні дитини, ніякого не має. Натомість відповідач, хоча офіційно не працює, проте перебуває за кордоном на заробітках, стабільного доходу він не має, але є працездатною людиною молодого віку, інших осіб, які перебувають на його утриманні не має. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, яка не заперечила щодо заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №348449, виданого виконкомом Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 16 лютого 2016 року, [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 листопада 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 31 травня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області було розірвано. Позивачу [PERSON] було змінено прізвище на дошлюбне «Рубіш» (а.с.4). Так, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. -2- Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Також, суд звертає увагу на зміст частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України, в якій вказано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно Довідки №1598 від 15 травня 2017 року, виданої виконкомом Великолучківської сільської ради, [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає в с.В.Лучки по вул.Набережна, 24 (колишня Щорса) дійсно не працює, не вчиться, не служить, веде догляд за дитиною до 3-х років (а.с.5). Крім того, з Довідки №1658 від 05 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку Мукачівського районного управління соціального захисту населення та отримує щомісячну одноразову допомогу при народження 2-х дітей у розмірі 1720,00 гривень за один місяць, всього отримала за листопад квітень 2017 року 10320 гривень (а.с.6). Таким чином, судом знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше мінімального розміру аліментів, передбаченого законодавством для дитини відповідного віку, яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна. 08 липня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України викладено в новій редакції, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, стягненню з відповідача [PERSON] підлягають аліменти на утримання [PERSON], яка перебуває у декретній відпустці, не працює, інших доходів не має, у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьох річного віку. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. -3-

Outcome: approved