Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки (але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 березня 2015 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що на даний момент проживає разом з нею. 24 жовтня 2016 року, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва, шлюб між ними було розірвано. Зі свого боку, вона прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина та його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків, у разі хвороби, та на інші життєві потреби дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його часті, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить позов задовольнити. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, доводи поданих сторонами заяв, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2015 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується довідкою форми 3 № 918 від 14 вересня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», позивач та малолітній син [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Відповідач же проживає окремо від них, постійної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини, суд з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача, перебування малолітнього сина на утриманні позивача, та враховуючи, що заперечень щодо спростування вимог позивача відповідачем надано не було, відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини на утримання з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст.. 88 ЦПК України від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved