Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом в якому просить: позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого вона є; стягнути на її користь з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягування з 07.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] з 26.09.2009 року перебувала у шлюбі, від шлюбу сторони мають сина -- [PERSON] , [INFO] . Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.09.2018 року шлюб розірвано . З моменту розірвання шлюбу відповідач не приймав участі в вихованні , матеріальному забезпеченні , фізичному та психологічному розвитку дитини , повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Небажання відповідача бачитись з дитиною, допомагати їй у розвитку, піклуватись про стан здоров`я та матеріальний достаток сина , свідчить про вольове рішення відповідача повністю знехтувати своїми батьківськими обов`язками. Зі свого боку позивачка ніколи не перешкоджала відповідачу необмежено спілкуватися з сином, він мав можливість у будь - який час бачитися з ним, підтримувати матеріально, цікавитися його духовним та фізичним розвитком. Протягом всього часу вона самостійно утримувала сина створюючи йому належний рівень життя, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з вказаним позовом . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У разі неявки відповідача в судове засідання, просила ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомив. Представник третьої особи - Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради. Рішення по справі прийняти з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яке діє від імені органу опіки та піклування. За таких обставин, суд зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 26.09.2009 року між позивачем та відповідачем - [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області , актовий запис № 309. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.05.2011 року Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області , актовий запис № 276 , батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно копії рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.09.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано . З позову вбачається, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги дитині, не підтримує з сином будь-яких зв`язків, участі у вихованні не приймає, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, життям дитини не цікавиться, проявляє байдужість до подальшої його долі. Як вбачається з інформації Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 23» Харківської міської ради від дитина проживає за адресою: [ADDRESS] та знаходиться під наглядом фахівців лікувального закладу. За інформацією лікаря- педіатра вихованням хлопчика та забезпеченням йому належного догляду , у тому числі під час хвороби ,займається мати , [PERSON] . Амбулаторний прийом лікаря малолітній [PERSON] відвідує також у супроводі матері. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування у своєму висновку № 424 від 18.08.2020 року вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК Україниз позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем надано докази у спосіб та в порядку передбаченому законом, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] обґрунтований, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного медичного догляду, не спілкується з дитиною та не виявляє до неї інтересу, свідомо нехтуючи своїми обов`язками, цей факт доведений належними та допустимими доказами у справі, що відповідно до ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, є підставою для покладення на нього відповідальності, встановленої законом у вигляді позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, син перебуває на утриманні позивачки. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України(далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України, в яку внесені зміни на підставі Закону України №2037-VIII від 17.05.2017 р., розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини , суд стягує з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 07.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про зміну розміру аліментів. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved