Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Підприємства «Пласт Трейд» громадської організації «Фонд підтримки інвалідів» про зобов'язання відповідача внести запис до трудової книжки, стягнення заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача на посаді менеджера по збуту за своїм місцем проживання. 3 грудня 2014 року до позивачки прийшов представник відповідача та приніс трудову книжку, де зроблено запис, про те, що [PERSON] звільнена з 15 листопада 2013 року з роботи на Підприємстві «Пласт Трейд» громадської організації «Фонд підтримки інвалідів» за угодою сторін. Розрахунок при звільненні не був проведений, а тому позивач просить суд її позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання повторно не з'явився та не повідомив причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 1 березня 2013 року була прийнята на роботу на посаду менеджера зі збуту Підприємства «Пласт Трейд» громадської організації «Фонд підтримки інвалідів» (Наказ № 16-к від 1 березня 2013 року), а звільнена з роботи 15 листопада 2013 року за п.1) ч.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (Наказ № 115/у від 15 листопада 2013 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 36). Відповідно до ч.1 ст. 48 КЗпП України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. [PERSON] посилається на те, що вона є інвалідом першої групи та працювала за місцем свого проживання, що підтверджується Довідкою (а.с.3). [PERSON] посилається на те, що розрахунок при звільненні з нею не був проведений. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не надала суду доказів того, що розрахунок при звільненні з нею не був проведений, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Позивач наполягає на тому, що відповідач затримав видачу трудової книжки та видав її лише після того як [PERSON] звернулась з позовом до суду, а саме трудова книжка була отримана позивачем 3 грудня 2014 року за своїм місцем проживання, вказана обставина підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що були присутніми при врученні позивачу трудової книжки саме 3 грудня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що дійсно відповідачем була затримка видачі трудової книжки. У відповідності до ч.4 ст. 235 КЗпП України - у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Час вимушеного прогулу за період з 15 листопада 2013 року до 3 грудня 2014 року, складає 12 місяців 18 днів. Заробітна плата позивача в 2013 році була у розмірі 1200 гривень на місяць, що підтверджується довідкою з Пенсійного фонду України (а.с. 30-31). Відповідно до Прядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. N 100, середньомісячне число робочих днів позивача за останні два календарні місяці складає 22 дня, а середньоденна заробітна плата складає 1200 : 22 =54,5 гривень. Таким чином, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу складає 1200 х 12 (місяців) =14400 гривень та 54,5х 18 (днів) = 981 гривні, а всього - 15 381 гривень, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню та на користь позивача підлягає стягненню 15 381 гривня середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п.4.1 Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58 та Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Таким чином, днем звільнення позивача [PERSON] слід вважати день видачі їй трудової книжки, а саме 3 грудня 2014 року, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 000 гривень у якості грошового відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що діями відповідача - позивачу була завдана моральна шкода і розмір грошового відшкодування моральної шкоди, вказаний позивачем в 3 000 гривень є таким, що відповідає характеру правопорушення та глибині душевних страждань позивача, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 47, 48, 116, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial