Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси, КП «Теплопостачання міста Одеси, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, яким просила зняти арешт та скасувати заборону на відчуження з усього нерухомого майна, яке належить їй на праві власності, а саме: а) квартири [ADDRESS] , номер запису: 31 в книзі: 675пр-104; б) будинку (спільна часткова 56/100) за адресою: [ADDRESS] , номер запису: 40761 в книзі: 259-82; в) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , номер запису 91 в книзі: 249, накладених: - постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 42989719, виданий 23.04.2014р., видавник: Перший Суворовський відділу ДВС, ст.держ. виконавець Пуркар Я.К., номер запису про обтяження: 5506039, дата державної реєстрації 29.04.2014р.; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: В-10/312, виданий 21.01.2014р., видавник: державний виконавець Стьопін Д.К., номер запису про обтяження: 4535226, дата державної реєстрації 03.02.2014. В обґрунтування позову зазначила, що звернувшись до нотаріуса дізналась про те, що на усе належне їй нерухоме майно накладений арешт. Згідно відповіді першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі, на його виконанні перебувало відносно позивача два виконавчих провадження, які завершені ще у 2014 році, в рамках яких державним виконавцем було винесено постанову про арешт її нерухомого майна та оголошення заборони на відчуження. Наведені виконавчі провадження знищені, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Перше виконавче провадження було відкрито на виконання вимоги від 27.05.2013 року № ф-3207, яка була видана УПФУ в Суворовському районі м. Одеси про стягнення з позивачки грошової суми у розмірі 4245,89 гривень (ВП №41583536). Дана сума боргу була погашена позивачем ще у квітні 2014 року, що вона підтверджує банківською квитанцією. Друге виконавче провадження було відкрито на виконання судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеси по справі № 523/9820/13-ц про стягнення з позивача на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» грошової суми у розмірі 3 289,81 грн. Дана сума боргу була сплачена позивачем, що також підтверджується відповіддю КП «Теплопостачання міста Одеси». Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року витребувано у Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси наступну інформацію: в рамках яких виконавчих проваджень були прийняті постанови про арешт майна боржника [PERSON] . На якій стадії виконання знаходяться наведені виконавчі провадження, чи скасовувались арешти з майна боржника. Позивач [PERSON] до судового засіданні не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач Перший Суворовський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси не забезпечив участь свого представника у судове засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, причин не явки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідач КП «Теплопостачання міста Одеси» не забезпечив участь свого представника у судове засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, причин не явки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не забезпечив участь свого представника у судове засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не надав, заявою просив суд розглянути справу у відсутність його представника, зазначив що не заперечує проти скасування арешту з майна. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, лише в частині позовних вимог пред`явлених до відповідачів КП «Теплопостачання міста Одеси» та Головного Управління пенсійного фонду України. Згідно судового наказу від 17 липня 2013 року по справі № 523/9820/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5485,37 гривень та судовий збір у розмірі 114,70 гривень. Згідно вимоги про сплату недоїмки від 27.05.2013 року № 3207, Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси вимагає [PERSON] сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 4245,89 гривень. Судом встановлено, що на все нерухоме майно [PERSON] накладений арешт. Це підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 18.11.2020. Підставою накладення арешту стали: -постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 42989719, видана 23.04.2014, видавник: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.; -постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: В-10/312, виданий 21.01.2014, видавник Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.; Згідно листа Заступника начальника відділу Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси від 18.09.2020 № 48761: -у 2014 році до Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ на виконання надійшла вимога від 27.05.2013 №ф-3207, видана УПФУ Суворовського району м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ в Суворовському районі м.Одеси грошової суми у розмірі 4245,89 грн. Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження ВП № 41583536 завершене у 2014 році. -у 2014 році до Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ на виконання надійшов судовий наказ від 11.10.2013 № 523/9820/13-ц, виданий Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» грошової суми у розмірі 3 289,81 грн. Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП № 42989719 завершене у 2014 році. Згідно заяви юрисконсульта КП «Теплопостачання міста Одеси» від 21.10.2020 №02.01-21/539, адресованої начальнику першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, борг за спожиту теплову енергію по судовому наказу, виданому Суворовським районним судом м. Одеси по справі № 523/9820/13-ц, сплачений у повному обсязі, також сплачені судові витрати. Згідно квитанції №620 від 14.04.2014 [PERSON] сплатила суму в розмірі 4713,20 гривень. Призначення платежу: стягнення за рішенням суду В-10/312 від [PERSON] . Згідно листа головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси від 10.06.2021 № 25357: -арешт майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42989719 від 23.04.2014, накладений в межах виконавчого провадження № 42989719 з примусового виконання судового наказу №523/9820/13-ц від 11.010.2013 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» грошової суми в розмірі 3 289, 81 грн. 20.10.2014 Державним виконавцем відділу на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. -арешт майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-10/312 від 21.01.2014 року, накладений в межах виконавчого провадження № 41583536 з примусового виконання вимоги № Ф-3207 від 27.05.2013, виданого УПФУ в Суворовському районі м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ в Суворовському районі м. Одеси. Грошової суми в розмірі 4245,89 грн. 28.04.2014 Державним виконавцем відділу на підставі п.8 ч.1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. -наведені виконавчі провадження знищені за строком зберігання, згідно пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Із системного аналізу наведених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що арешт на нерухоме майно позивача [PERSON] був накладений в рамках двох виконавчих проваджень: 1)в межах виконавчого провадження № 42989719 з примусового виконання судового наказу №523/9820/13-ц від 11.010.2013 року, виданого Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» грошової суми в розмірі 5485,37 гривень. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42989719 від 23.04.2014. 20.10.2014 року державним виконавцем відділу, на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Сума боргу перед КП «Теплопостачання міста Одеси» сплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується заявою самого КП «Теплопостачання міста Одеси» від 21.10.2020 року № 02.01-21/539. 2) в межах виконавчого провадження № 41583536 з примусового виконання вимоги № Ф-3207 від 27.05.2013, виданої УПФУ в Суворовському районі м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ в Суворовському районі м. Одеси грошової суми в розмірі 4245,89 грн. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-10/312 від 21.01.2014 року 28.04.2014 державним виконавцем відділу на підставі п.8 ч.1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Сума боргу перед УПФУ сплачена позивачем у повному обсязі, що не заперечується самим відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у клопотанні до суду від 20.05.2021 року, яким також відповідач не заперечує проти скасування арешту. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі № 905/386/18 та постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі №6-26цс13, які враховуються судом, на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України. За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Оскільки позивачем не заявлено вимоги про визнання права власності на арештоване майно, а лише вимога про зняття з нього арешту, то належним відповідачем у справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Тому, перелік відповідачів невірно визначений позивачем у позові. За таких обставин, у задоволенні позовної заяви в частині вимог до Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси, суд вважає за необхідне відмовити. Матеріалами справи підтверджується, що арешт, накладений в рамках вищенаведених двох виконавчих проваджень, близько семи років назад, порушує та обмежує право позивача [PERSON] на здійснення права власності, передбаченого ст.41 Конституції України, ст. 319, 321 ЦК України. Під час оцінки законності вимог позивача, судом на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 813/1341/15 (провадження № 11-38апп19) та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2020 року по справі № 537/1085/18. Також суд виходить із того, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд приймає до уваги те, що відмова в задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою в доступі до правосуддя, а відтак -порушенням статті 6 Конвенції та статтей 55, 124 Конституції України, оскільки позивач визначає предмет та підстави позову, а обов`язком суду є установлення обґрунтованості позову та вирішення спору по суті заявлених вимог з визначенням правовідносин сторін, випливають зі встановлених обставин та правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції). Враховуючи: наявність накладених арештів на нерухоме майно; відсутність підстав для продовження обтяження на майно; неможливість скасування арешту в позасудовому порядку; погашення позивачем заборгованості за виконавчими документами перед відповідачами КП «Теплопостачання міста Одеси» та УПФ України в Одеській області; відсутність між ними спору щодо стягнення боргу; знищення виконавчих проваджень, в рамках яких було накладено арешт, за строком зберігання; те, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття вказаного арешту, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] , та необхідність скасування арештів, накладених на нерухоме майно.

Outcome: approved