Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, та, відповідно до уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 20.01.2017р., просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 174 по вул. Вокзальній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1997 року вона проживає у домоволодінні № 174 по вул. Вокзальній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивач зазначає, що з 1997 року вона відкрито, постійно та безперервно користується домоволодінням і просить визнати право власності на це домоволодіння на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи від відповідача надійшла заява, відповідно до якої він просить справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на будинок № 174 по вул. Вокзальній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будинок № 47 від 29.07.1988р. власником житлового будинку № 174 по вул. Вокзальній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області є [PERSON] (а.с. 11). Вказані обставини підтверджуються також технічним паспортом, відповідно до якого власником житлового будинку № 174 по вул. Вокзальній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області є [PERSON] (а.с. 12-13). Відповідно до заповіту від 17.10.1996 року все майно, яке належить їй на час посвідчення заповіту, [PERSON] заповіла у власність [PERSON] (а.с. 14). Зазначений заповіт посвідчено секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 235. 29.03.1997р. [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть від 02.04.1997р. серії І-КИ № 102038 (а.с. 10). Відповідно до довідки Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 25.01.2016р. № 287 на день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Згідно довідки Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 26.01.2016р. [PERSON], 1980р.н. був зареєстрований за адресою: [INFO]. Знятий з реєстрації 10 січня 2011 року (а.с. 30). Згідно довідки Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 12.08.2016р. [PERSON] за архівними даними за 1983-1985р.р. згідно по господарської книги № 9 зареєстрована за адресою: [INFO]. Знята з реєстрації 30.06.2000р. Зареєстрована за адресою: [INFO] з 28.08.2000р. по теперішній час (а.с. 35). Позивач посилається на обставини володіння і користування з 1997 року домоволодінням № 174 по вул. Вокзальна в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що на її думку є підставою для визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю, що і є причиною спору. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, спірне домоволодіння належить на праві власності [PERSON] на законних підставах. За життя [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], якому заповіла спірне домоволодіння. Стаття 1217 ЦК України зазначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як зазначалось вище, відповідно до довідки Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 25.01.2016р. № 287 на день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, враховуючи приписи ЦК України відповідач є таким, що прийняв спадщину сумісною пропискою, та не відмовився від спадщини в установлений законом строк. Саме з цих підстав нотаріусом було відмовлено позивачу у переоформленні на неї спірного домоволодіння після смерті [PERSON]. Між тим, як зазначено вище, відповідач не заперечує, щоб житловий будинок № 174 по вул. Вокзальній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, після померлої бабусі [PERSON] належав його сестрі та позивачу у справі [PERSON], про що свідчить його заява, є його безумовним правом та не суперечить чинному законодавству (а.с. 91). Отже, позивач звернулась до суду з позовом, посилаючись на приписи ст. 344 ЦК України. Як зазначалося вище, згідно довідки Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 12.08.2016р. [PERSON] за архівними даними за 1983-1985р.р. згідно по господарської книги № 9 зареєстрована за адресою: [INFO]. Знята з реєстрації 30.06.2000р. Зареєстрована за адресою: [INFO] з 28.08.2000р. по теперішній час (а.с. 35). Так, згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За загальним правилом Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (п.п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Таким чином, оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, то строк в десять років почав обчислюватися з 01 січня 2001 року, отже на час подання цього позову строк володіння позивачем спірним домоволодінням, складає десять років. З огляду на викладене є правомірними та підлягають задоволенню заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на житловий будинок № 174 по вул. Вокзальній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належав її померлій бабусі [PERSON]. Оскільки суд не вбачає винних дій відповідача у виникненні спору, згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved