Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], посилаючись на те, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, через що у них виникають непорозуміння та сварки, вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, вважає, що їх сім'я розпалася остаточно. Також просить стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON],\~[INFO]\~в розмірі\~2000\~гривень щомісячно\~в твердій\~грошовій сумі,\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку щомісячно, до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач не вважає за потрібне добровільно брати участь в утриманні дитини та ухиляється від батьківського обовязку утримувати сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, подано відзив на позов, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій, розмір яких просить максимально зменшити, визначивши їх суму з врахуванням фактичних обставин справи та приписів ч.2 ст.182 СК України. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: \~ \~ \~ \~Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2014 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб І-ИД №1134600, видане відділом ВДРАЦС реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції, актовий запис №168. \~ \~ \~ \~В даному шлюбі у сторін народилася дитина: син [PERSON], [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження І-ИД № 215756. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п.10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що сторони не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, натомість відповідач позов не заперечує; клопотань про надання строку на примирення сторонами спору не заявлено. Відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. Малолітній [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] в с.Олесино вул.Шевченка, 21 Козівського району Тернопільської області Відповідач [PERSON] проживає окремо від сімї, за адресою [ADDRESS]. Як вбачається із виписок з історії хвороби та виписок із медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] хворіє протягом 19 років, діагноз: поширений пляшковий псоріаз, псоріатичний артрит, двобічний сакроілеїт, в поєднанні з остеоартрозом. [PERSON] є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК Серія АВ №1062243 та посвідченням [PERSON] ААГ №09991. Згідно довідки Головного управління ДФС у Тернопільській області від 21.11.2018року, повідомлення про прийняття на роботу [PERSON] відповідно до інформаційних баз даних ГУ ДФС у Тернопільській області відсутні. Від першого шлюбу у [PERSON] є неповнолітній син [PERSON], 16.11.2006р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] І-ИД №299775 від 08.11.2018року. Також, як стверджує відповідач [PERSON] він піклується про свою непрацездатну матір [PERSON], 02.03.1951р.н., яка є інвалідом 3 групи, що підтверджується посвідченням № 2П123 та [PERSON] ВТЭ №064925. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог ст.180, 182 СК України, приймаючи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідно віку, матеріальне становище та стан здоровя відповідача та дитини, виходить з рівності обовязку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість виконувати батьківські обовязки по утриманню малолітнього сина [PERSON], [INFO], тому в даному випадку мають місце порушення прав малолітньої дитини, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів в твердій грошовій в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення до суду 04.04.2018року, і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial