Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила встановити факт того, що [PERSON], згідно заповіту від 16.10.2001 року посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 4-121 своє майно у виді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, а також інше майно де б воно не було та в чому воно заключалось, заповіла [PERSON], [INFO]. А також, просила визнати за [PERSON], [INFO] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 17.03.2015 року право власності на 3/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Капітана Семенюка, б. 21. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову, а також підтверджує той факт, що [PERSON], згідно заповіту від 16.10.2001 року посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 4-121 своє майно у виді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, а також інше майно де б воно не було та в чому воно заключалось, заповіла саме [PERSON], [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.1991 року, посвідченого Ізмаїльською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 313, [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Капітана Семенюка, б. 21. Згідно договору дарування, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою від 29.08.1996 року, за реєстровим № 1-3910, зареєстрованого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 62 в книзі № 24, [PERSON] подарувала [PERSON] 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Капітана Семенюка, б. 21. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 409879 від 17.03.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 17 березня 2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Капітана Семенюка, б. 21. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до заповіту від 16.10.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської, зареєстрованого в реєстрі за № 4-121, [PERSON] належну їй половину жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Фабрична, б. 21, а також все своє інше майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла [PERSON]. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України після смерті [PERSON] немає. Факт того, що спадкодавець [PERSON] дійсно склала заповіт на імя позивача [PERSON], а ні на імя відповідача [PERSON] підтверджено паспортом громадянина України виданого на імя позивача [PERSON] серії КК № 427583, виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 08.02.2000 року, в якому імя позивача [PERSON] зазначено як [PERSON], а як вбачається з заповіту складеного від імені [PERSON], вона заповіла своє майно саме [PERSON], оскільки згідно паспарту серії КК № 427618, виданого Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області від 14.02.2000 року анкетні данні відповідача зазначені, як [PERSON]. Крім цього, вищезазначений факт також був визнаний та підтверджений відповідачем по справі [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] будучи спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено будинковою книгою на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Капітана Семенюка, б. 14, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за необхідне встановити факт того, що [PERSON], згідно заповіту від 16.10.2001 року посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 4-121 своє майно у виді половини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель розташовану в м. Ізмаїлі Одеської області по вулиці Фабрична, 21, а також все майно, що буде належати їй на день смерті де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON], [INFO]. А також, визнати за [PERSON], [INFO] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 17.03.2015 року право власності на 3/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Капітана Семенюка, б. 21. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved