Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2002 року, вона є власником квартири [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач хоча й зареєстрований, однак не проживає у зазначеній квартирі більше року без поважних причин. Позивач стверджує, що ніяких особистих речей відповідача в даній квартирі не має. Крім того, факт реєстрації відповідача перешкоджає позивачці здійсненню її законних прав, зокрема: оформити житлову субсидію на сплату житлово-комунальних послуг, так як відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України №106 від 28.02.2015 року «Про удосконалення порядку надання житлових субсидій», субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб. Позивач вважає, що оскільки відповідач не проживає у спірному будинку, то її право на користування спірним житлом підлягає припиненню на вимогу позивача, як власника спірного майна. На основі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи від неї надійшла заява, згідно якої остання просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим про час та місце розгляду даної справи в суді в передбаченому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 30.11.2002 року (а.с.7) та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №266252054 (а.с.13). Згідно довідки КП «Містосервіс» від 03.06.2021 року (а.с.9) за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований також відповідач [PERSON] . Згідно акту КП «Містосервіс» від 03.06.2021 року (а.с.8) у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , 1981 року народження, зареєстрований, але не проживає більше одного року. Згідно зі ст.71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім`ї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме слід визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved