Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Мотивує позов тим, що 04.11.2017 о 6.00 год. у м.Львові на вул. Наукова, 51 відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автобус марки «Isuzu MD 27L», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , 1959 р.н., який [INFO] від отриманих травм помер у лікарні. Вказаний транспортний засіб належить відповідачу [PERSON] , з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Внаслідок ДТП позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що [PERSON] був позивачеві батьком і другом, взірцем, вона йому завдячує освітою, здоров`ям, становищем в суспільстві, батько підтримував доньку фінансово. [PERSON] працював енергетиком, користувався значним авторитетом в суспільстві та позивач [PERSON] ним пишалась. Після смерті батька позивач втратила відчуття часу та простору, не могла їсти і спати, досі не може знайти спокою, відчуття безповоротної втрати не дають їй жити. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням страждань, які позивач перенесла та нестиме в майбутньому. Вважає, що розмір такого відшкодування становить 950 000 грн. Вказану суму позивач зменшила на суму страхового відшкодування, що становить 9600 грн. Крім цього, просить суд стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 11412,57 грн. Ухвалою суду від 24 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 18 липня 2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року постановлено про письмове опитування учасників справи, про витребування доказів. Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року по справі призначено судову психологічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 08.10.2019 від співвідповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.12.2019 поновлено провадження у справі і призначено підготовче судове засідання. 20.02.2020 від співвідповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, просить проводити розгляд справи у його відсутності. 20.02.2020 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, просить стягнути збитки в розмірі 950 000 грн. тільки з [PERSON] 20.02.2020 від [PERSON] надійшов відзив проти висновку амбулаторної судово-психологічної експертизи ;14/К від 16.10.2019. Ухвалою від 28.02.2020 закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду. Представник позивача [PERSON] у судове засідання 14.09.2020 не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов від 20.02.2020. В якому вказав, що [PERSON] станом на 04.11.2017 перебував з ним у трудових відносинах на підставі договору, зареєстрованого в органах податкової служби. Здійснюючи перевезення людей 04.11.2017 о 06.00 год автобусом марки «Isuzu MD 27L», р.н. [NUMBER] , [PERSON] виконував трудові обов`язки та здійснював перевезення працівників підприємства «Нова пошта» за маршрутом «пр. Червоної Калини - вул. Трускавецька». Просив суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи Голуб С.І. в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві. Зазначили, що протягом одного тижня на підставі цивільно-правового договору працював водієм у [PERSON] та 04.11.2017 перевозив працівників підприємства «Нова пошта» на роботу. Вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] шкоду на користь [PERSON] , у зв`язку з тим, що батько позивача - пішохід [PERSON] порушив правила дорожнього руху, відповідне кримінальне провадження у зв`язку з цим закрите. Також зазначили, що висновок судової психологічної експертизи не відповідає інструкції. Просили суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши вступні слова учасників розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] є власником автобуса марки «Isuzu MD 27L», р.н. [NUMBER] , та 04.11.2017 відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої вказаний автобус під керуванням третьої особи [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , 1959 р.н. Відповідно до трудового договору від 31.10.2017, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , останній зобов`язався виконувати обов`язки водія. Договір укладено безстроково, час виконання робіт встановлено з 05.00 до 08.00, з 20.00 до 24.00. Вихідні дні - неділя та святкові дні. Положеннями ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Позивач покликається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй завдано моральну шкоду, що полягає у тому, що [PERSON] , 1959 р.н., був їй батьком і другом, взірцем, саме йому завдячує освітою, здоров`ям, становищем в суспільстві. [PERSON] працював енергетиком, користувався значним авторитетом в суспільстві та позивач [PERSON] ним пишалась. Після смерті батька позивач втратила відчуття часу та простору, не могла їсти і спати, досі не може знайти спокою, відчуття безповоротної втрати не дають їй жити. Згідно з висновком амбулаторної судової психологічної експертизи №14/к, складеного експертом Комунального закладу ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», наявність психотравмуюючих факторів обґрунтовують виникнення моральної шкоди у [PERSON] внаслідок: емоційного стресу; сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини втрати батька; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON] складає 157 640 гривень. Ця сума включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психічного та психологічного стану. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведені вище норми ЦПК України а також те, що висновок експертизи №14/к щодо розміру морального відшкодування є одним із доказів у справі, стосується предмету доказування, оскільки таким визначено матеріальний еквівалент глибини моральних страждань позивача, які остання зазнала внаслідок смерті батька, а інших доказів на спростування визначеного експертом розміру морального відшкодування за встановлених обставин справи стороною відповідача не надано, такий висновок є належним доказом у справі. При цьому, виявлені недоліки щодо його змісту не вплинули на обґрунтованість дослідницької частини та висновки. Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.12.2018 (справа 757/59802/16-ц), де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховано наступне. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої загибеллю батька позивача. За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Встановлено, що постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області від 11.08.2018, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017140080003571 від 04.11.2017, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування встановлено, що 04.11.2017 приблизно о 06.00 год у м. Львові на вул. Наукова, 51 відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участі автобуса марки «Isuzu MD 27L», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та пішохода [PERSON] . В результаті [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких останній помер. Причиною настання ДТП, з технічної точки зору, була та обставина, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування, а також факт створення небезпеки для руху водієві внаслідок виходу пішохода за регульованим пішохідним переходом при увімкненому заборонному (червоному) сигналі на пішохідному світлофорі (а.с.9-10). Вказана постанова скасована ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.01.2019, інформація про те, що висновки досудового розслідування є іншими, у суду відсутня. Згідно з висновком амбулаторної судової психологічної експертизи №14/к, експерт не може дати стверджувальну відповідь про те, ким саме нанесена моральна шкода, хто повинен її компенсувати, оскільки це не входить в його компетенцію. Суд дійшов висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом, незалежно від наявності його вини, але при цьому суд наголошує, що в тому, що загиблий знехтував правилами дорожнього руху, створив небезпеку для руху водієві, оскільки як пішохід вийшов за регульованим пішохідним переходом при увімкненому забороненому (червоному) сигналі, вини водія [PERSON] немає. Зважаючи на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, враховуючи вимоги розумності та справедливості, матеріального становища позивача та відповідача, наявності необережних дій загиблого [PERSON] , сума в 950 000 грн., на думку суду, є завищеною. Враховуючи усі вищевказані обставини у сукупності розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, спричиненої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, на переконання суду, повинен становити 60 000 грн. При цьому, у зв`язку з відшкодуванням ПрАТ «Страхова компанія «Княжа» родичам [PERSON] моральної шкоди у розмірі 9600 грн., які отримані дружиною і матір`ю загиблого, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути різницю відшкодування моральної шкоди, а саме 60 000 грн. - 9600 грн. (отримана моральна шкода) = 50400 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у розмірі 605,47 грн. Крім цього, зі [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial