Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що під час шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Надалі 05 листопада 2008 року їх шлюб було розірвано і дитина залишилася проживати з матір'ю. За рішенням суду, з 12 серпня 2014 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина, однак з того часу відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню сина, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться станом його здоров'я, фізичним розвитком, не проявляє батьківських почуттів, піклування та турботи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про причини неявки та відзиву щодо позову суду не подав, тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення. Представник третьої особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, подано суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який розірвано 05 листопада 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. В шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Тернопільського міського управління юстиції 02 серпня 2002 року, актовий запис №1308. Син залишився проживати із матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], утримується та виховується нею. Згідно висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст.154 Сімейного кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Відповідно до ст. 165, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу свідомо нехтує свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини. При цьому жодних перешкод відповідачу у вихованні та спілкування з дитиною позивач не чинить. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, у зв'язку з чим, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, необхідність умов для його нормального виховання та розвитку, вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON], [INFO]. На підставі наведеного,

Outcome: approved