Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку доходу, щомісячно, починаючи з 08 серпня 2016 року і до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2005 року з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На даний час вони з донькою постійно зареєстровані в однокімнатній квартирі [ADDRESS], однак у зв'язку з тим, що відповідач без їхнього відома та дозволу змінив замки від вхідних дверей квартири та поселив туди квартирантів, так само без її дозволу, вона змушена винаймати житло та тимчасово мешкає за адресою: [ADDRESS]. В грудні 2015 року відповідач безпричинно залишив їхню сім'ю та пояснюючи бажанням служити в АТО зник в невідомому напрямку, не повідомивши її та доньку про місце свого перебування. Відповідач в добровільному порядку належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, працює державним службовцем Державної фіскальної служби України, має стабільний дохід, однак ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по належному матеріальному забезпеченню та утриманню дитини, проживає окремо від неї, донька знаходиться повністю на її утриманні. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила цивільну справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, який будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2005 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5-6). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що позивач разом з малолітньою донькою проживає окремо від відповідача. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов'язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв'язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги те, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачем суду надано не було, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо строку, з якого аліменти підлягають до стягненню, то згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 06 вересня 2017 року. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial