Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] щомісячно у розмірі ? частки заробітної плати, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення донькою повноліття. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до [INFO], тобто до досягнення донькою повноліття. У зазначеній заяві [PERSON] також зазначила, що підтримує свої уточнені позовні вимоги та просить суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання також не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що визнає позов у повному обсязі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення донькою повноліття ([INFO]). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем судом в попередньому судовому засіданні ухвалюється рішення в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав при визнанні позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по даній справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені наступні докази: - копія свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 27.08.2005 р., згідно якого між громадянами [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 27.08.2005 р. відділом РАЦС Ренійського РУЮ Одеської області, актовий запис № 102, після укладення шлюбу чоловікові та дружині були присвоєні прізвища «[PERSON]»; - копія паспорту на ім'я відповідача [PERSON], виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 10.03.2004 р.; - копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 03.03.2006 року, виданого відділом РАЦС по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, в якому батьком дитини вказаний відповідач; - довідка КП «ЖКС Ренійської міської ради», згідно якої склад сім`ї позивача [PERSON], проживаючої за адресою: [ADDRESS], становить донька - [PERSON], [INFO]; - копія паспорту на ім'я позивача [PERSON], виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 13.02.2006 р. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, вимоги якого згодом уточнила. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення донькою повноліття ([INFO]). В заявленому позові [PERSON] вказано, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 27.08.2005 року відділом РАЦС Ренійського РУЮ Одеської області. Від шлюбу у позивача та відповідача є донька - [PERSON], [INFO]. На час пред'явлення позову сторони мешкають окремо, дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач офіційно ніде не працює, ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтовані і підлягають задоволенню. Стаття 51 Конституції України та ст.ст. 150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, набула чинності в Україні з 27.09.1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України означена Конвенція є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини, так і на батька. Означений обов'язок є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання їх сумісної дитини не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси неповнолітньої дитини, задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч. 1 ст. 183 СК України). Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому, враховуючи те, що позивачем позов до суду пред'явлено 17.04.2014 року, аліменти слід присудити з зазначеної дати. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли.

Outcome: approved