Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» та просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 16592,16 грн., інфляційну складову в сумі 3849,76 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника в сумі 89370,75 грн., посилаючись на невиконання зобов'язань відповідача щодо повного розрахунку з нею при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що працювала у відповідача з 20.12.2004 р. по 16.01.2017 р., її звільнення відбулось за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Станом на дату звільнення узгоджена відповідачем заборгованість по заробітній платі становила 17192,16 грн., що підтверджується розрахунковим листом за січень 2017 р. У квітні 2017 року відповідач сплатив їй 600,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, більше виплат вона не отримувала, розрахунку з нею не здійснено. Згідно довідки відповідача, станом на 10.10.2018 р. заборгованість по заробітній платі становить 16592,16 грн. Тому виходячи з викладеного та наданих нею розрахунків, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року за клопотанням представника відповідача здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та запереченнях на відзив. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву (а.с. 43-45 ) зазначено, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлена позивачем разом з інфляційною складовою в сумі 93220,5186 грн., що у 5,6 разів перебільшує суму заборгованості з заробітної плати та ніяким чином не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Вважають, що при встановленні фактичних обставин справи судом слід врахувати можливе зловживання з боку працівника, коли особа, зловживаючи своїм правом на звернення до суду з необмеженим строком із вимогою про стягнення належних їй виплат,навмисно чекає певний період, аби стягувати з роботодавця 5-6-кратну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Окрім цього не можна не враховувати той факт, що, як вбачається з тексті позову, позивач працевлаштований, тобто відсутність шкоди для позивача у вигляді заробітної плати, не одержаної за період затримки розрахунку. Крім того, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав належних доказів вини власника у порушенні строків розрахунку. Вважають, що несумлінне ставлення колишнього керівництва, у відношенні якого наразі розглядається кримінальне провадження, до своїх службових обов'язків потягли собою наслідки, такі як відшкодування заробітної плати та компенсацію у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, але це не є підставою для відповідальності для АТ «НДПІ «Механобрчормет» перед позивачем, тому просять в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування заперечень на відзив (а.с. 48-50) позивачем зазначено, що з моменту її звільнення минув 1 рік та 9 місяців, однак за цей час відповідач не виплатив їй борг по заробітній платі, хоча АТ «НДПІ «Механобрчормет» здійснював певну фінансово-господарську діяльність та виконував проектні роботи, частково виплачував заробітну плату працівникам. На її звернення представниками відповідача було надано запевнення у виплаті їй боргу після розрахунку замовників проектних робіт. Тоді як деяких працівникам відповідач видавав рішення комісії з трудових спорів для стягнення боргу через органи ДВС, про що їй не було відомо, до неї з такою пропозицією відповідач не звертався. На її звернення щодо отримання довідки про розмір заборгованості, позитивного результату від відповідача вона не отримала, звертатися до суду лише з розрахунковим листком, їй не рекомендували. При цьому вона близько двох років добивалася отримання різних довідок для звернення щодо отримання належної їй заробітної плати. Вона є непрацюючою пенсіонеркою, хоча відповідачем зазначено, що вона працевлаштована. Зазначила про те, що перебувала в трудових відносинах саме з АТ «НДПІ «Механобрчормет», а не з [PERSON], тому саме підприємство є належним відповідачем по справі. Щодо стягнення інфляційної складової, то зазначила, що не отримана нею своєчасно зарплата постійно знецінюється та підпадає під вплив інфляції. За майже два роки мінова вартість грошей знизилась та на теперішній час вона зможе придбати на цю суму значно менше харчів та ліків, ніж могла б у січні минулого року, тому вважає, що відповідач повинен компенсувати їй втрату грошового доходу відповідно до вимог законодавства та просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Суд, враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали позову, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] з 20 грудня 2004 року працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», звільнена 16 січня 2017 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 7-8 - копія трудової книжки). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В якості доказу нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем надано копію розрахункового листка за вересень 2018 року (а.с. 13), який суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною). Відповідно до даних вказаного розрахункового листка, заборгованість на кінець вересня 2018 року становить 16592,16 грн. Зазначене підтверджується також і довідкою АТ ««Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» за вих. № 41 від 10.10.2018 р. (а.с. 12), відповідно до якої заборгованість з нарахованої [PERSON], але не виплаченої своєчасно заробітної плати станом на 10.10.2018 р. складає 16592,16 грн. . В матеріалах справи відсутні докази повного розрахунку по заробітній плати відповідача з позивачкою. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 16 січня 2017 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за листопад 2016 року та грудень 2016 року. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, згідно розрахункового листка за листопад 2016 р., позивач відпрацювала 22 дні та їй нараховано заробітну плату в сумі 4520,00 грн. (а.с. 21). В грудні 2016 року вона відпрацювала 11 днів та їй нараховано заробітну плату в сумі 2260,00 грн. (а.с. 21). Таким чином, виходячи з розрахунку (4520,00 грн. + 2260,00 грн. ) / (22 дні +11 днів), середньоденний заробіток позивача складає 205 грн. 45 коп. Період затримки розрахунку при звільненні складає з 16.01.2017 р. по 10.10.2018 р. включно (11 днів січня 2017 р., 20 днів лютого 2017 р., 22дні березня 2017 року, 19 днів квітня 2017 року, 20 днів травня 2017 року, 20 днів червня 2017 року, 21 день липня 2017 року, 22 дні серпня 2017 року, 21 день вересня 2017 року, 21 день жовтня 2017 року, 22 дні листопада 2017 року, 20 днів грудня 2017 року, 21 день січня 2018 року, 20 днів лютого 2018 року, 21 день березня 2018 року, 20 днів квітня 2018 року, 20 днів травня 2018 року, 20 днів червня 2018 року, 22 дні липня 2018 року, 22 дні серпня 2018 року, 20 днів вересня 2018 року та 10 днів жовтня 2018 року) та становить 435 робочих днів. Середньомісячний заробіток позивача виходячи з викладеного складає 205,45 грн. * 435 днів = 89370,75 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. У статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру відповідно до положень частини першої статті 2 цього Закону є об'єктом індексації грошових доходів населення. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. У статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 363/1606/17 (провадження № 61-14468ск18). Вирішуючи спір, суд встановив, що АТ «НДПІ «Механобрчормет» в період з січня 2015 р. по дату звільнення (а.с. 16-22) не виплачувало позивачу компенсації за затримку виплати такої індексації, тому врахувавши положення наведених норм законів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого сума компенсації складає 3849,76 гривень (а.с. 11 - розрахунок). Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Посилання відповідача у своєму відзиві на невідповідність заявлених сум середнього заробітку та інфляційних втрат принципам справедливості, добросовісності та розумності, суд відхиляє, оскільки затримки виплати заробітної плати з січня 2015 року (а.с. 16-22) теж не відповідає принципам добросовісності та розумності. З тих же підстав суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо зловживанні позивачкою своїм правом позивача на звернення до суду з необмеженим строком із вимогою про стягнення належних їй виплат, оскільки своєчасна виплата належних виплат, в тому числі й заробітної плати, є не правом, а обов'язком роботодавця, який ним належним чином не виконується. Як вбачається з тексту позову, позивач пенсіонерка, однак навіть наявність працевлаштування позивача не позбавляє її права на отримання компенсації втрати частини доходу, оскільки відповідачем порушено строки виплати заробітної плати з його вини, як роботодавця. Стосовно несумлінного ставлення колишнього керівництва, у відношенні якого наразі розглядається кримінальне провадження, до своїх службових обов'язків, та виникнення в зв'язку з цим вимог до відповідача, то суд наголошує, що позивач працювала саме в АТ «НДПІ «Механобрчормет», а факт встановлення вини конкретної особи у невиплаті заробітної плати працівникам підприємства, не позбавляє права підприємства звернутися до цієї особи в порядку регресу. При цьому іншого розрахунку суми заборгованості по заробітній платі, як і сум середнього заробітку та компенсаційних витрат, відповідачем не надано. Оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved