Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначає, що їй на праві спільної часткової власності належало 3/8 частини житлового будинку №73 по вул. Калініна в м. Херсоні. В зазначеному будинку вона проживала разом з онукою [PERSON] 18.12.2012 року були укладені та нотаріально посвідчені угоди про продаж 3/8 частини житлового будинку №73 по вул. Калініна в м. Херсоні та купівлю квартири [ADDRESS]. Після вселення в квартиру [PERSON] розпочала ремонтні роботи, після чого у них почались непорозуміння та сварки. Конфлікти посилились з появою соціального робітника [PERSON], яка приходила до Позивача приносила їжу, ліки, фрукти, предмети побуту. Надалі, при участі [PERSON] та за її допомогою, позивач виселила онуку з квартири, звернувшись з позовом до Дніпровського районного суду м. Херсона, та скасувала заповіт на ім'я [PERSON] Після цього [PERSON] запропонувала Позивачу довічне утримання, належний догляд, лікування, проживання в цій квартирі до смерті, поховання, а вона, в свою чергу, мала переоформтит на неї свою квартиру. Позивач погодилась на її пропозицію, оскільки через похилий вік та стан здоров'я я потребувала сторонньої допомоги та має ряд хронічних захворювань. Деякий час після укладення оспорюваного договору дарування [PERSON] надавала допомогу як матеріально так і фізично. З часом відвідувала Позивача рідше, після чого перестала навідуватись. В жовтні 2015 року від сина [PERSON] відповідача по справі [PERSON] Позивачу стало відомо, що він є власником її квартири. Після консультацій з адвокатом Позивач дізналась, що 31.01.2014 року між нею та [PERSON] було укладено не угода про довічне утримання, а договір дарування. Укладаючи договір дарування квартири Позивач помилялась стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо правової природи цього правочину, прав та обовязків сторін, оскільки вважала цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого друга сторона зобовязувалась здійснювати постійний догляд і утримання, без права розпорядження квартирою. Фактичної передачі квартири не відбулось, Позивач продовжує проживати в квартирі, яка є єдиним місцем її проживання, та сплачує комунальні послуги. Посилаючись на положення ст.ст. 203, 229, 388, 717 ЦПК України просила суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 31.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №85, з часу його укладення. Витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] і передати її [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася , про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник Позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданій позовній заяві. Допитана в судовому засіданні представник Позивача [PERSON] показала, що вона є рідною онукою [PERSON] Квартиру [ADDRESS] купили після того як продали будинок, належний [PERSON] Вона проживала разом з бабусею [PERSON] до того моменту, поки та не анулювала заповіт, який було складено на неї та виселилась у серпні 2014 року. Їй відомо, що вищевказана квартира була подарована [PERSON], яка приходила до [PERSON], купувала продукту харчування та ліки. Зі слів бабусі стало відомо, що остання не хоче дарувати квартиру, а має намір передати її на умовах, згідно яких, померла на даний час [PERSON] буде за нею доглядати. За комунальні послуги сплачувала [PERSON] та кожен місяць давала кошти на утримання житла та себе. Після оформлення договору дарування [PERSON] припинила догляд за [PERSON], не приходить та нею не піклується. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважав позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Надав пояснення які зводяться до того, що між [PERSON] та його марію [PERSON] був укладений саме договір дарування. Мати не могла утримувати Позивача матеріально, оскільки сама потребувала допомоги, яку він їй надавав. Він є власником квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] мешкає у спірній квартирі зі згоди попереднього власника [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала у звязку з його необгрунтованістю. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також матеріали цивільної справи № 666/5668/13-ц суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 717 ЦК України За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно із ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 229 ЦК України визначено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як розяснив Пленум Верховного суду у п. 19 своєї постанови від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Судом встановлен, що Позивачу [PERSON] на праві власності належала квартира № 48, розташована по вул. Кримській, 146 в м. Херсоні. 31.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування квартири № 48, яка розташована по вул. Кримській, 146 в м. Херсоні, за умовами якого [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] зазначену квартиру. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №85. 07.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири № 48, яка розташована по вул. Кримській, 146 в м. Херсоні, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1891. За зазначеним договором [PERSON] передала у дар [PERSON] квартиру [ADDRESS]. На час розгляду справи Позивач [PERSON] проживає у спірній квартирі, нею проводилась сплата за спожиті комунальні послуги. Зазначені обставини підтверджені поясненнями Відповідача [PERSON], наданими ним під час розгляду справи. 29.10.2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні 30.10.2015 року І-КГ № 207070, актовий запис про смерть № 1082. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, показала, що [PERSON] погано чує, про подробиці сварки з онукою їй не відомо. Зі слов [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] доглядає за [PERSON] та на цих умовах остання передала їй квартиру. Також зазначила, що бачила у квартирі №48 по вул. Кримській у м.Херсоні людей, які бажали купувати квартиру, яку їм показував син померлої [PERSON] Кожного місяця [PERSON] надавала близько 1000,00 гривень [PERSON] Свідок [PERSON] допитана у судовому засіданні надала свідчення аналогічні тим, що надала свідок [PERSON], також зазначила, що [PERSON] проводив ремонт у вказаній спірній квартирі для того щоб її продати, про що він їй повідомив особисто. Свідок [PERSON] показав, що робив ремонтні роботи квартирі №48 по вул. Кримській у м.Херсоні. Для здійснення даних робіт його запросила [PERSON], яка й оплачувала його послуги. Ремонт проводив близько двох або трьох місяців. Окрім нього ремонтом займався [PERSON], його мати [PERSON] приходило приблизно один раз на тиждень. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, які зводяться до того, що померла [PERSON] зверталась до нього за допомогою. Він відвозив [PERSON] до [PERSON], остання скаржилась на онуку, що вона погано до неї ставиться. Також зазначив, що чув про те, що [PERSON] мала намір подарувати вказану квартиру, однак про умови він нічого не знає. [PERSON] говорила [PERSON] про те, що буде помогати їй у межах своїх сил. Особисто у квартирі не був, відвозив на ринок за харчовими продуктами, коли і як передавалась квартира свідку не відомо. Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується наявними копіями медичних документів та копією рішення Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 30.04.2014 року № 134 [PERSON] за станом здоров'я було призначено помічника [PERSON] Згідно ст. 78 ЦК України помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги. Помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень. Помічник представляє особу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення. Помічник може представляти фізичну особу в суді лише на підставі окремої довіреності. Послуги помічника є оплатними, якщо інше не визначено за домовленістю сторін. Помічник може бути у будь-який час відкликаний особою, яка потребувала допомоги. У цьому разі повноваження помічника припиняються. Отже, [PERSON] по відношенню до [PERSON] виконувала обов'язки помічника, визначені ст. 78 ЦК України, при цьому суд не приймає до уваги доводи представника Позивача стосовно надання [PERSON] матеріальної допомоги [PERSON], зобовязання здійснювати постійний догляд і утримання Позивача, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи справу судом перевірено чи мала місце помилка з боку Позивача при укладенні договору дарування, зокрема чи правильно вона сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Однак доказів того, у Позивача було відсутнє волевиявлення саме під час укладення нею договору про безоплатну передачу у власність [PERSON] квартири, яка є її єдиним житлом, стороною Позивача не надано. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в тому числі пояснення свідків, в їх сукупності, суд не виходячи за межі заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для для визнання договору дарування квартири недійсним немає. Позовна вимога стосовно витребування майна з чужого незаконного володіння є похідною від вимоги про визнання договору дарування квартири недійсним, яка відхилена судом, а тому тому підстави для її задоволення відсутні. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, які ним сплачені до подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed