Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 17.10.2014 року. Уточнивши свої позовні вимоги в судовому засіданні, просила суд стягнути з відповідача ТОВ «МІК» заборгованість по заробітній платі в сумі 19 691,46 грн. за період з січня 2014 року по грудень 2014 року, та стягнути солідарно з ВДВС Криворізького РУЮ та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на її користь моральну шкоду в розмірі - 6090 грн., 1641,69 грн. відшкодування втрат від інфляції та 241,70 грн. в рахунок відшкодування 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, а також з ТОВ «МІК», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ВДВС Криворізького РУЮ, солідарно, витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з 02.10.2000 року по даний час вона перебуває у трудових відносинах з ТОВ «МІК», при цьому вказане підприємство заборгувало їй заробітну плату за січень 2014 року - 662,19 грн., лютий 2014 року - 1272,32 грн., березень 2014 року - 1661,68 грн., квітень 1662,19 грн., травень 2014 року - 1680,45 грн., червень 2014 року - 1680,45 грн., липень 2014 року - 2080,34 грн., серпень 2014 року - 2324,41 грн., вересень 2014 року - 2264,04 грн., жовтень 2014 року - 2743,09 грн., листопад 2014 року - 1660,30 грн., а всього 19691, 46 грн. яку і просила стягнути з відповідача ТОВ «МІК». Обґрунтовуючи вимоги про солідарне стягнення з ВДВС Криворізького РУЮ та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 3% річних від суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 241,70 грн., 1641,69 грн. відшкодування втрат по інфляції і 6090 грн. моральної шкоди завданої їй невиплатою заробітної плати, вказувала на те, що саме з вини банку та ВДВС Криворізького РУЮ, яке провело списання коштів з банківського рахунку ТОВ «МІК» у вказаному банку, ТОВ «МІК» було позбавлено можливості виплатити їй заробітну плату. Представник позивача [PERSON] (а.с. 84) уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «МІК» Руденко А.П. - керівник ТОВ «МІК» (а.с. 83) факт наявності заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за період з січня 2014 року по листопад 2014 року включно в сумі 19691,46 грн. визнав, не заперечував проти стягнення суми заборгованості з ТОВ «МІК», однак стверджував, що вина ТОВ «МІК» у існуванні вказаної заборгованості відсутня. Вказані доводи обґрунтовував тим, що ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, який нібито був укладений саме для проведення виплати заробітної плати працівникам, а здійснив перерахуванням кредитних коштів на вимогу ВДВС Криворізького РУЮ, що і спричинило виникнення заборгованості по заробітній платі перед працівниками . Крім того, також зазначав, що ТОВ «МІК» помилково перерахував кошти в суму 450 000 грн. банку, який відмовляється їх повертати (а.с. 85-87). Представники ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ВДВС Криворізького РУЮ до суду не з'явилися, просили справу розглянути за їх відсутності, про що наявні письмові заяви (а.с. 57,81,96, 102). Представник відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за довіреністю - Соколов О.О. (а.с. 77) уточнені позовні вимоги в частині вимог до банку не визнав, надав письмові заперечення проти уточненого позову (а.с. 68-73), заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування заперечень проти позову вказував, що предметом спору є трудові правовідносини, які виникли між позивачем та ТОВ «МІК», а тому вимоги про компенсацію інфляційних втрат, які є частиною заробітної плати, та вимоги про стягнення моральної шкоди, мають бути заявлені саме до ТОВ «МІК». Банк не є належним відповідачем за вимогами по стягненню 3% річних, оскільки між банком та позивачем відсутні будь-які зобов'язальні правовідносини. Представник ВДВС Криворізького РУЮ - начальник Приходько Т.М. (а.с. 54-55, 96-99) позов в частині вимог до ВДВС не визнала, вважала його безпідставним, необґрунтованим, оскільки при зверненні стягнення на грошові кошти ТОВ «МІК» державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, здійснюючи виконавчі дії за виконавчим документом - наказом № 904/6113 від 06.12.2013 року. Стверджувала, що ВДВС Криворізького РУЮ не є належним відповідачем за вказаними позовними вимогами, які є вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача ТОВ «МІК», дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду кондитера ТОВ «МІК» 02.10.2000 року, після чого 01.12.2004 року була переведена на посаду начальника зміни, 01.12.2007 року - на посаду заступника директора з виробництва, а з 01.10.2013 року по теперішній час займає посаду директора з виробництва, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 42), а також наказом про прийняття на роботу № 24 ок від 02.10.2000 року (а.с. 41), наказами про переведення № 123/3 від 01.12.2004 року, № 673 к від 30.11.2007 року та № 216-к від 01.10.2013 року (а.с. 38-40), довідкою ТОВ «МІК» від 29.10.2014 року № 54/10 (а.с. 37). Факт перебування позивача на робочому місці в період з січня по жовтень 2014 року підтверджується табелями обліку робочого часу (а.с. 26-35). Факт виконання трудових обов'язків в листопаді 2014 року не заперечувався представником ТОВ «МІК» та підтверджується довідкою (а.с. 62). Посадовий оклад [PERSON] складає - 4180 грн., що визначено штатним розписом (а.с. 36). Розмір нарахованої заробітної плати за період з січня 2014 року по листопад 2014 року включно підтверджується виписками наданими ТОВ «МІК», а також довідкою ТОВ «МІК» про розмір заборгованості по заробітній платі перед [PERSON], з якої вбачається, що загальний розмір заборгованості за період з січня 2014 року по листопад 2014 року включно складає 19691,46 грн. А саме: за січень 2014 року - 662,19 грн., лютий 2014 року - 1272,32 грн., березень 2014 року - 1661,68 грн., квітень 1662,19 грн., травень 2014 року - 1680,45 грн., червень 2014 року - 1680,45 грн., липень 2014 року - 2080,34 грн., серпень 2014 року - 2324,41 грн., вересень 2014 року - 2264,04 грн., жовтень 2014 року - 2743,09 грн., листопад 2014 року - 1660,30 грн., а всього 19691, 46 грн. (а.с.62). Згідно зі ст. 21 КЗпП України при укладенні трудового договору власник бере на себе зобов'язання, серед іншого, виплачувати працівникові заробітну плату. Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного громадянина на заробітну плату. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Оскільки факт наявності заборгованості по виплаті заробітної плати ТОВ «МІК» перед [PERSON] визнано ТОВ «МІК», підтверджено вище вказаними доказами, то суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення в повному обсязі в силу ст. 21, 115 КЗпП України. Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів ВДВС Криворізького РУЮ та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 3% річних від розміру заборгованості по заробітній платі, то суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову в силу того, що положення ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу вимог, застосовуються лише до відносин зобов'язального характеру, а предметом даного позову є трудовий спір. Вказана позиція відповідає правовому висновку ВС України у справі № 6-43 від 21.05.2014 року. Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення з ВДВС Криворізького РУЮ та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки заявлені до неналежного відповідача. Так, відповідно до ст. 21 КЗпП України сторонами трудового договору є роботодавець - ТОВ «МІК» та працівник [PERSON], при цьому обов'язком ТОВ «МІК» є своєчасна виплата заробітної плати працівнику. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших компенсаційних та заохочувальних виплат. До додаткової заробітної плати відносяться компенсаційні виплати, які передбачені чинним законодавством. Постановою КМУ України № 1427 від 20.12.1997 року затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, згідно п. 2, 7 якого така компенсація виплачується роботодавцем у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати. Тобто, вказана компенсація є частиною додаткової заробітної плати, оскільки передбачена чинним законодавством, і підлягає стягненню саме з ТОВ «МІК» як роботодавця, але оскільки такі вимоги до ТОВ «МІК» не заявлялися, а суд розглядає позови в межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), то вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, завданої несвоєчасною виплатою заробітної плати, які пред'явлені лише до ВДВС Криворізького РУЮ та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», то вони також не підлягають задоволенню, оскільки пред'явлені до неналежного відповідача, адже заподіяння моральної шкоди пов'язане з порушенням трудового права - на працю та заробіток, а відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав працівника, здійснюється власником або уповноваженим ним органом. Посилання позивача, її представника та представника відповідача ТОВ «МІК» в частині того, що саме з вини банку та ВДВС Криворізького РУЮ має місце заборгованість по заробітній платі перед [PERSON], суд розцінює критично, оскільки договірні відносини між ТОВ «МІК» та банком не є предметом даного трудового спору, крім цього, посилаючись на порушення ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» кредитного договору укладеного між ними нібито з метою виплати заробітної плати працівникам, ТОВ «МІК» не надав до суду жодних доказів існування вказаного кредитного договору та його порушення банком, в матеріалах справи наявний лише договір банківського рахунку № 75/1 від 28.01.2011 року, згідно п. 5.2 якого банк не несе відповідальність за повноту і своєчасність сплати ТОВ «МІК» будь-яких обов'язкових платежів. Відповідальність сторін за вказаним договором передбачена розділом 6 вказаного договору (а.с. 74-77). Крім цього, доводи представника ТОВ «МІК» про те, що причиною не проведення розрахунку з позивачем була відсутність коштів, зумовлена їх списанням з рахунку з порядку визначеному Законом «Про виконавче провадження», і не виконання банком умов кредитного договору, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-64\\13, який є обов'язковим для всіх судів в силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів. Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення з ВДВС Криворізького РУЮ, ТОВ «МІК» та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь позивача витрат на правову допомогу, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів здійснення вказаних витрат. Згідно з п.1 ст. 5 Законом України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, а тому в силу ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеної частини вимог. Оскільки вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є вимогами майнового характеру (п.1 ч.1 ст.80 ЦПК України), то сума судового збору, який підлягає стягненню в дохід держави складає 243,60 грн. (п. 1 ч. 2 т. 4 Закону України «Про судовий збір») та підлягає стягненню з ТОВ «МІК» оскільки вимоги позивача в цій частині задоволено повністю.

Outcome: partial