Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом [PERSON]про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09 жовтня 1999 року по 18 серпня 2017 року. В шлюбі народилася одна дитина, [PERSON], [INFO]. Вказує, що син навчається у Волинському інституті економіки та менеджменту на українсько-польській програмі підготовки бакалаврів міжнародного проекту «Крок до євроінтеграції» на денній формі навчання. Зазначає, що оскільки навчання є платним, самостійно немає змоги забезпечити сина всім необхідним, а відповідач такої допомоги добровільно не надає. Просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення 23-х років. Ухвалою суду від 15 березня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності. Крім того, уточнила позовні вимоги, просила суд, позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку. Відповідач до початку судового засідання також надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати допомогу. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 2). У спільному подружньому житті у сторін 03.06.2000 року народився син [PERSON]М (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до довідки №102 від 05.03.2018 року вбачається, що [PERSON] у 2017 році вступив до Волинського інституту економіки та менеджменту на українсько-польську програму підготовки бакалаврів міжнародного проекту «Крок до євроінтеграції» за спеціальністю «Менеджмент» на денну форму навчання. Навчання платне, стипендія не нараховується (а.с. 5). Судом встановлено, що [PERSON] не приймає належної участі в утриманні сина, хоча спроможній надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Із позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] працює у Приватному підприємстві «Айслаг» на посаді водія-далекобійника та отримує стабільний регулярний дохід. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки має стабільний дохід. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, тощо. Суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу сину в розмірі ? частини заробітку щомісячно, до закінчення останнім навчання. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 75, 82, 84, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved