Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що Відповідач чинить перешкоди у проживанні позивачу, а саме: чинить сварки, брутально лається, зловживає алкогольними напоями. Позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів для захисту своїх прав, але очікуваного результату не досягла. Незважаючи на всі дії відповідача стосовно позивача, відповідач продовжує проживати в квартирі, яка на праві власності належить позивачу. За останній час між сторонами неприязні стосунки, [PERSON] проживає за спірною адресою, добровільно звільнити спірне приміщення відмовляється, перешкоджаючи позивачу у користування власністю. У зв`язку з чим, позивач вимушена була звернутися до суду. 04 листопада 2019 року відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач заселилась в квартиру [ADDRESS] зі згоди своєї матері у віці 16 років. 01 вересня 2007 році відповідач вийшла заміж за [PERSON] та в них народився син. У сторін склалися доброзичливі сімейні стосунки і на протязі 16 років сумісного проживання ніяких викликів не було. 27 вересня 2017 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] . Останнім часом позивач підпала під негативний вплив свого чоловіка. Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про слухання справи у її відсутність. На позовних вимогах наполягала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року клопотання відповідача [PERSON] про розгляд за правилами загального позовного провадження задоволено. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1996 року виданого виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 квітня 2016 р. державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Іванець О.О., зареєстрованого в реєстрі за №10-116. 27 вересня 2017 року позивач зареєструвала шлюб зі [PERSON] , про що Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про виселення з квартири за адресою: [ADDRESS] , позивач, як на підставу своїх вимог, посилаються на те, що відповідач постійно вчиняє сварки, застосовує моральне насилля та принижує позивача, чим чинить перешкоди у користуванні власністю. Крім того, на праві власності у відповідача зареєстроване житло, а саме квартира [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Так, статтею 47 Конституції України проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. В Житловому кодексі України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК України). Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності домовленості між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК, яка визначає порядок внесення плати за користування житлом та за комунальні послуги. Якщо шлюб між особою, яка є власником майна, і особою, яка має щодо нього сервітут, було розірвано, то право користування майном (сервітут) зберігається у повному обсязі. Однак якщо в первісному вигляді (при наявності шлюбу) користування чужим майном здійснювалося одним з подружжя безоплатно, то після розірвання шлюбу, той з подружжя, хто є власником майна, може вимагати зміни відносин і внесення певної плати за користуванням належним йому майном. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно вимог частин 1, 2 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають прав на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилом п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Водночас за правилом ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. До таких обставин можна було б віднести: систематичне руйнування чи псування колишніми членами сім`ї власника належного останньому житлового приміщення або використовування житла не за призначенням; систематичне порушення колишніми членами сім`ї власника житлового приміщення правил співжиття та етичних норм, що робить неможливим для власника проживання з ними у одній квартирі чи в одному будинку; невиконання колишніми членами сім`ї власника угоди про плату за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі); необхідність для власника у використанні належного йому жилого приміщення в будинку (квартирі) для проживання членів його сім`ї за умови неможливості спільного проживання з колишніми членами сім`ї. Враховуючи наведене, якщо колишній член сім`ї власника житлового приміщення зареєстрований та проживає у цьому житловому приміщенні і внаслідок певних обставин створює власнику перешкоди у здійсненні права власності, права власника можуть бути поновлені шляхом задоволення його позовних вимог про припинення права на користування квартирою (припинення сервітуту) на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України (за наявності обставин, які мають істотне значення). Крім того, як на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем надано копію листа Дніпровського УП ГУНП в м. Києві відповідно до якого зазначається, що було зареєстровано звернення позивача від 27 травня 2019 року до Єдиного обліку № 36487. Підстав для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Водночас в даному повідомленні вбачаються цивільно правові - відносини, які вирішуються в судовому порядку. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] постійно проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу [PERSON] . Доказів протилежного матеріали справи не містять. При цьому, позивачем не було надано суду доказів того, що відповідач має на праві власності інше нерухоме майно. Позивачем не надано доказів, які б могли бути підставою для виселення [PERSON] зі спірної квартири, оскільки посилання позивача на те, що стосовно неї постійно чиниться психологічне та моральне насилля, а також між сторонами відбуваються сварки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, суд зазначає, що позивачами не наведено підстав для припинення сервітуту відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України, відповідні обставини позивачами в позовній заяві не доводились. За результатами судового розгляду, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed