Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі - в розмірі 2500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше , ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей такого віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2015 року перебувала в шлюбі з відповідачем. У них народилися сини [PERSON] , 2015 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 06 березня 2020 року. Після розлучення обоє дітей проживають з позивачкою, всі фактичні витрати з утримання, виховання та розвитком дітей позивач здійснює самостійно, відповідач не бере належної участі в утриманні дітей, фінансових витрат не несе, по суті ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Добровільно домовитися з відповідачем про участь в забезпеченні дітей позивач не може. Відповідач є здоровою, працездатною людиною молодого віку, не страждає будь-якими хронічними захворюваннями, не має на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, не має кредитних зобов`язань. Переважно працює за кордоном, де отримує високий дохід. Також будує великий власний будинок, а отже має достатньо коштів та є фінансово спроможним. Тому позивач вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в сумі 2500 грн щомісячно на кожну дитину, такий розмір буде достатнім для їх гармонійного розвитку та забезпечить їхнє матеріальне утримання. Ухвалою судді від 12.11.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив від 24.11.2021 на позовну заяву, в якому позовні вимоги про стягнення 2500 грн аліментів на кожну дитину вважає необґрунтованими. Він завжди матеріально утримував дітей, зокрема, й після розірвання шлюбу, щомісяця надавав кошти дружині на утримання дітей, купляв їм все необхідне. На цей час він є безробітний, жодних доходів не має. Працював тимчасово за кордоном, але втратив роботу через пандемію. Твердження про те, що він будує будинок не відповідає дійсності, його будують батьки на земельній ділянці його матері. Тому заявлений позивачем розмір аліментів у 5 000 грн не відповідає принципам розумності та справедливості. Вважає, що підстав для задоволення позову в повному обсязі не достатньо, погоджується на стягнення аліментів у розмірі 1300 грн на сина [PERSON] , та по 1100 грн на сина [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Оскільки він надавав кошти на утримання дітей, жодних підстав для звернення до суду з позовом не було, тому вважає, що судові витрати повинна нести саме позивач. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, його представник - адвокат Шулак О.І. в судовому засіданні дала пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч.1, ч.2 Сімейного кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бориславського міського суду від 06.03.2020, яке набрало законної сили 06.04.2020, шлюб було розірвано. Позивач змінила 07 жовтня 2021 року прізвище зі « [PERSON] » на « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про зміну імені. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження дітей (а.с.8, 9). Суд встановив, що сторони у справі проживають окремо, неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою [PERSON] . Відповідач [PERSON] на цей час проживає окремо в с.Старий Кропивник Східницької ОТГ. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, обов`язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати дітей є безумовним. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривню, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З відзиву вбачається, що відповідач є працездатною особою, на цей час не працевлаштований. У суду відсутні відомості про перебування на утриманні відповідача інших дітей чи непрацездатних осіб, про стан його здоров?я, чи інші обставини, які впливають на визначення судом розміраліментів. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір аліментів по 2000 грн на дитину щомісячно, є таким, що дозволить на цей час забезпечити матеріальне утримання дітей,оскільки такий розмір є більшим від половини визначеного законом прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. При цьому, враховуючи положення Сімейного кодексу України, беручи до уваги також обов`язок позивачки утримувати дитину, суд вважає, що кожен з батьків повинен брати участь в утриманні дитини в рівних частинах. Позивач не змогла довести свої вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача саме в розмірі по 2500 грн на дитину щомісячно, не подала суду достатніх доказів про обсяг коштів, які витрачаються щомісячно на утримання дітей, та про можливість відповідача здійснювати сплату аліментів у такому розмірі. Суд вважає, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач, є завищеним. Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, провадження 61-11325св19: факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, що відповідатиме інтересам дітей, починаючи з дня звернення позивачки з позовом до суду (19.10.2021) і до повноліття дітей. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грну дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial