Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту. Подану позовну заяву мотивує тим, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.06.2004 року серія АЕ № 687843 накладено арешт на майно [PERSON] та [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] та оголошено заборону на його відчуження. 08.07.2004 року реєстратором 15 Київської державної нотаріальної контори внесено запис про арешт майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 57612 та № [NUMBER] . Арешт на майна накладався у зв`язку із стягненням солідарно з [PERSON] та [PERSON] боргу у розмірі 1840,80 грн. на користь КП «Житлорембудсервіс». На момент подачі позовної заяви, заборгованість [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1840,80 грн. перед КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва сплачено у повному обсязі. Звернувшись до відповідача із заявою про зняття арешту, останній повідомив, що виконавчі провадження щодо боржників [PERSON] та [PERSON] на виконанні відсутні, більш детальну інформацію не має можливості надати, через закінчення строку зберігання виконавчих документів, щодо зняття арешту та рекомендовано звернутися до суду. На підставі викладеного, позивач просить зняти арешт та заборону на відчуження майна, накладений постановою державного виконавця Деснянського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.06.2004 року серія АЕ № 687843 на квартиру [ADDRESS] , запис про який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 08.07.2004 року № 57612, 57602 П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, яка занесена до протоколу судового засідання, від 09.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У письмовій заяві, яка надійшла на адресу Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року - просить здійснювати розгляд позовної заяви у відсутність представника відділу, за наявними матеріалами та доказами у справі та ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що 24.06.2004 року постановою, серія АЕ № 687843, відділу державної виконавчою службою Деснянського районного управління юстиції накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] . З письмових матеріалів справи вбачається, що мало місце примусове виконання виконавчого листа № 2-3799 виданого Деснянським районним судом м. Києва від 11.07.2003 року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] боргу у розмірі 1840,80 грн. на користь КП «Житлорембудсервіс». Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, містяться відомості про обтяження - арешт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , на підставі постанови АЕ 687843 від 24.06.2004 року ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва, Реєстраційні номери обтяження № 57602 від 08.07.2004 року та № 57612, 08.07.2004 року, реєстратор П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора. Як вбачається з відповідей Деснянського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.08.2020 року № 38796-Н, від 19.03.2021 № 9470-Ш, виконавче провадження, за яким боржником є [PERSON] , [PERSON] станом на 26.08.2020 року у відділі на виконанні не перебуває. Згідно довідки від 13.08.2020 року, складена ліквідатором КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, вказано, що постановою Господарського суду м. Києва Потупало Н.І. призначено ліквідатором у справі про банкрутство Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсерівс» Деснянського району м. Києва. Станом на 13.08.2020 року борг перед КП по УЖГ «Житлорембудсевріс» Деснянського району м. Києва за виконавчим провадженням, щодо солідарного стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] в сумі 1840,80 грн. за виконавчим листом № 2-3799 від 11.07.2003 року виданого Деснянським районним судом м. Києва на користь КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва сплачено у повному обсязі. Претензій до боржників [PERSON] , [PERSON] КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва станом на 13.08.2020 року не має. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved