Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимог позивач обґрунтовує тим, що має з відповідачем спільну дитину - [PERSON], [INFO] року народження. Відповідач визнаний батьком Тимофія на підставі п.1ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, за спільною заявою сторін, поданою до органу реєстрації, в зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Як вказує позивач, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Дитина проживає разом із позивачем, повністю перебуває на її утриманні. На час подання позову до суду згоди щодо матеріального утримання та виховання сина між сторонами не досягнуто. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши і оцінивши в сукупності наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження, який проживає разом із позивачем. Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.5) його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Як зазначили під час розгляду справи позивач та її представник, відповідач не виконує свої обов'язки, визначені статтею 180 СК України, зокрема щодо матеріального утримання сина. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з рекомендаціями п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з вимогами статті 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини сторін, суд керується наступним. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дітей відповідного віку визначається законом про Державний бюджет України на відповідний вік. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дитину, яка проживає разом з позивачем, яка несе витрати щодо виховання та утримання дитини. Доказів зворотного відповідач суду не надав, проти стягнення з нього аліментів не заперечував. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти, при визначенні розміру яких враховує матеріальне становище сторін у справі та потреби дитини даного віку, у зв'язку з чим встановлює розмір аліментів, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача, - 30% заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом 17.07.2015 року. Таким чином, аліменти підлягають присудженню позивачеві з 17.07.2015 року і до досягнення сином [PERSON], [INFO] року народження, повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved