Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 27 916,57 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 09.02.2020 в м. Києві по вул. Гната Хоткевича, 1В трапилася ДТП за участю автомобіля «Suzuki Grand Vitara» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Fort Fusion» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Автомобіль Suzuki Grand Vitara» д/н [NUMBER] належить позивачу на праві приватної власності. Внаслідок зазначеної ДТП позивачу було завдано матеріальних збитків. Згідно складеного на місці ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) вказана ДТП сталась з вини [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Fort Fusion» д/н [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2781504 від 16.01.2020. Ліміт страхової відповідальності за заподіяну шкоду майну встановлено у розмірі 130 000 грн, розмір франшизи-2 600 грн. В подальшому, з метою визначення розміру матеріального збитку, завданого автомобілю позиваа, було проведено оцінку вартості такого матеріального збитку, який визначено в розмірі 40 929,02 грн. а вартість матеріального збитку з урахуванням уоофіцієнта фізичного зносу визначена у розмірі 17 300,22 грн. 11.03.2020 третьої особою ТДВ «СК «Гардіан» позивачу виплачене страхове відшкодування у розмірі 13 012,45 грн. Позивачем направлялась досудова вимога [PERSON] з пропозицією вирішити питання відшкодування шкоди мирним шляхом, однак відповідь не надійшла. Оскільки розмір завданого збитку внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 27 916,57 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2021 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 22.09.2021 представником третьої особи ТДВ «СК «Гардіан» до суду подано пояснення, відповідно з якими третя особа підтверджує факт укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2781504. 10.02.2020 позивач звернувся до третьої особи з повідомленням про подію, що містить ознаки страхового випадку та надав заяву про виплату страхового відшкодування. На підставі вказаної заяви 10.03.2020 було здійснено виплату страхового відшкодування, що підтверджується страховим Актом № АО/2781501/1 від 10.03.2020 та квитанцією № 4309568411 від 12.03.2020. Водночас третя особа погоджується з твердженням позивача та наявність в неї права вимагати від відповідача відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою на підставі ст. 1194 ЦК України. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, за зареєстрованим місцем проживання останнього. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. 09.02.2020 в [ADDRESS] трапилася ДТП за участю автомобіля «Suzuki Grand Vitara» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Fort Fusion» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Автомобіль Suzuki Grand Vitara» д/н [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 09.02.2020 відповідачем та позивачем було оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. При цьому, у графі «Мої зауваження» зазначено про те, що [PERSON] вину у скоєнні ДТП визнає. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Fort Fusion» д/н [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», яке виплатило позивачу в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП суму в розмірі 13 012,45 грн. Суд визнає Європротокол як належний та допустимий доказ у справі, виходячи з наступного. Так, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дозволено учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання. Згідно п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. На виконання Закону України від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 № 274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція). Відповідно до вказаної вище Інструкції, у Європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого. Як вбачається із повідомлення про ДТП від 09.02.2020 воно заповнене обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб «А» та транспортний засіб «Б», зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП, зафіксовано місце зіткнення у Схемі ДТП. Обидва водія визнали, що зіткнення відбулось під час виїзду справа під час порушення знаку переваги руху або червоного світла. Також в графі «Мої зауваження» [PERSON] визнано вину у скоєнні ДТП. Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Таким чином, Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 09.02.2020, яке складене сторонами по справі відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню, а обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню. Так, суд за змістом Європротоколу встановив обставини скоєння ДТП та особу, відповідальну за заподіяну шкоду. У відповідності до Звіту «про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу» №890-20 від 24.02.2020 ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara» д/н [NUMBER] склала 40 929,02 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 17 300,22 грн.(без урахування ПДВ). Згідно страхового акту про виплату страхового відшкодування № АО/2781504/1 від 10.03.2020 та квитанцією №4309568411 від 12.03.2020 третьої особою здійснено виплату страхового відшкодування на банківський рахунок позивача, що, також не підтверджується третьою особою. Таким чином розмір завданого позивачу матеріального збитку внаслідок ДТП перевищує розмір страхового відшкодування, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 27 916,57 грн. (40 929,02 грн.- вартість відновлювального ремонту автомобіля - 13 012,45 грн.-страхове відшкодування). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N6 від 27.03.92 року володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них. Згідно вищевказаної Постанови Пленуму під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України). Тобто, володільцем джерела підвищеної небезпеки на момент ДТП був відповідач [PERSON] , який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Доказів зворотного суду не надано. Отже, саме відповідач [PERSON] на момент ДТП був володільцем джерела підвищеної небезпеки в розумінні вище зазначених норм, та зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду. У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем та обставин викладених в позові. З огляду на викладене, з [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яку здійснила ТДВ «СК «Гардіан», що становить 27 916,57 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved