Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з відповідними позовними вимогами, посилаючись на те, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини. Відповідач, починаючи з 1 червня 2009 року, проживає окремо від неї та дитини. З вересня 2014 року після того, як почались бойові дії в Донецькій області, позивач із сином виїхали з м. Макіївки Донецької області до м. Харкова, потім тимчасово перебували в м. Одесі, та з січня 2017 року знову повернулись проживати до м. Харкова. З часу окремого проживання від відповідача, останній повністю припинив спілкування з дитиною. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються нею за допомогою її батьків та чоловіка [PERSON], з яким вона зареєструвала шлюб 05 квітня 2016 року та якого син називає батьком. Жодного з покладених законом на батьків обов'язків відповідач не виконував та не виконує, не бере грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Домовленості між ними щодо участі у вихованні дитини в добровільному порядку на теперішній час не досягнуто. Вона створює всі умови щодо сприятливого фізичного та психічного розвитку дитини, піклується про його здоров'я, самостійно утримує та забезпечує дитину. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Харківської міської ради Кураш І.Л. в судовому засіданні висловила думку щодо необхідності задоволення позовних вимог та повідомила про те, згідно висновку органу опіки та піклування від 15 лютого 2018 року є доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не надав. За згодою позивача, судом, не виходячи до нарадчої кімнати, з занесенням в протокол судового засідання було постановлено ухвалу від 05.03.2018 року про розгляд справи в заочному порядку. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], [INFO], є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Совєтським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції (актовий запис №437 від 29.10.2007 року) та копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження № 00018655089 від 08 вересня 2017 року. Також до позовної заяви було долучено довідку про народження [PERSON], видану 01 серпня 2017 року Совєтським відділом ЗАГС м. Макіївки. Відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Оскільки вказаний документ, виданий відділом ЗАГС на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійним і не береться до уваги суду. Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Свідок [PERSON] - матір позивача в судовому засіданні дала свідчення про те, що її дочка [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] Від спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON]. Та з 2009 року її дочка припинила шлюбно-сімейні відносини із відповідачем по справі та пішла від нього разом з дитиною. З того часу відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується із ним, не утримує та взагалі не інтересується його долею, станом його здоров'я та розвитком. Вона спілкувалась декілька разів із відповідачем у м. Макіївка, проте той дієвих намірів спілкуватися з дитиною та піклуватися про неї не проявляв. Мати дитини разом із новим чоловіком виховує та утримує дитину за власні кошти. Також до позовної заяви було долучено копію витягу з Державного реєстру правочинів № 3188684 від 20.11.2006 р., згідно якого у спільній приватній власності позивача у справі [PERSON] та [PERSON] знаходиться будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON]., який зареєстровано 05 квітня 2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малинівському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 457, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб. Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6381856 від 17.07.2013 р. чоловікові позивача належить 25/100 житлового будинку [ADDRESS]. Згідно копії домової книги позивач у справі [PERSON], її чоловік [PERSON] та малолітній [PERSON] мають зареєстроване місце проживання у вказаному будинку. Відповідно до копії довідки від 18 січня 2017 року за № 6326020880 УПСЗН Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, позивач у справі [PERSON] та малолітній [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами та мають фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Малолітній [PERSON] навчається в 4-А класі Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 117 Харківської міської ради Харківської області, що підтверджується відповідною довідкою від 22.09.2017 року за 3 746/01-02. Згідно з інформацією вказаного учбового закладу від 29.09.17 року, дитина навчається у Харківській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 117 з 11 січня 2017 року, навчається добре, старанно, с повагою ставиться до учнів та вчителів, його навчанням цікавиться виключно мати [PERSON], яка його забирає з занять, відвідує батьківські збори, приділяє увагу вихованню, батька дитини [PERSON] в школі жодного разу не бачили. Відповідно до інформації, наданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 08.08.2017 року за № 31824, згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії, [PERSON] не отримує аліментів від [PERSON] на утримання дитини [PERSON], 2007 року народження. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні була врахована думка дитини з приводу позбавлення її батька [PERSON] батьківських прав щодо нього. Так, дитина зазначила, що [PERSON] взагалі не пам'ятає, не спілкується з ним, а своїм батьком вважає [PERSON]. Орган опіки та піклування Харківської міської ради надав висновок від 15.02.2018 року за № 111 про доцільність в інтересах дитини позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Підставами прийняття такого висновку стало наступне. Батьки малолітнього [PERSON], [INFO], в зареєстрованому шлюбі не перебували. Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. [PERSON] 05.04.2016 уклала шлюб з [PERSON] (громадянином Республіки Ірак) та змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON] та малолітній [PERSON] перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб. У вересні 2014 року вони з Донецької області переїхали до Харкова. [PERSON] повідомила, що буд-які відносини між нею та батьком дитини припинилися, коли [PERSON] було півтора року. [PERSON] не приймає участі у вихованні [PERSON], не цікавиться його розвитком, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Спору між батьками щодо визначення місця проживання сина не було. Михайло проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров'ям дитини, її утриманням займається матір [PERSON] та її чоловік [PERSON], якого дитина сприймає як батька. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 117 ХМР, де навчається [PERSON] у 4-А класі з 11.01.2017 по теперішній час, дитиною на належному рівні опікується матір. Батька дитини у школі ніколи не бачили. Згідно з довідкою, наданою Шевченківським відділом Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 08.08.2017, [PERSON] не отримує аліментів від [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Малолітній [PERSON] повідомив, що підтримує позов матері про позбавлення батьківських прав свого батька, оскільки батько з ним зовсім не спілкується, зі святами ніколи не поздоровляє. Своїм батьком хлопчик вважає вітчима. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved