Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 9771,66 грн. та судовий збір у розмірі 551,21 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності 1/3 частина квартири [ADDRESS], іншим співвласником квартири є [PERSON], третя особа у справі. 13 липня 2015 року сталось залиття квартири позивача, причиною залиття була поломка сантехнічного обладнання, встановленого в квартирі відповідача. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року, судом присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 19543,33 грн. витрат на відновлювальний ремонт; 1230,00 грн. - витрат по сплаті за проведення експертного дослідження, а всього на загальну суму 20773,33 грн., ухвалюючи рішення суд визначив розмір заподіяних збитків, які підлягали відшкодуванню [PERSON], пропорційно її частки в об'єкті нерухомого майна, тому у позивача [PERSON], як співвласника майна, виникло право на отримання компенсації заподіяної шкоди в розмірі 9771,66 грн., виходячи із розміру належної позивачу частки в об'єкті нерухомого майна. Представник позивача наголосила, що відповідач рішення суду не оскаржувала, рішення суду набрало законної сили, на момент звернення з цим позовом до суду відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що дійсно мало місце залиття квартири позивача, відповідача визнано виною у залитті квартири, ці обставини не заперечуються відповідачем. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року визначено загальний розмір збитків, який має бути виплачено відповідачем власникам квартири [ADDRESS], рішення суду відповідачем в добровільному порядку не виконано, однак вона не відмовляється сплатити присуджену за рішенням суду компенсацію заподіяних збитків, вимоги позивача вважає правомірними, оскільки позивач є співвласником квартири та має право на відшкодування спричинених їй збитків, внаслідок залиття квартири. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розглядати справу у відсутності представника третьої особи та ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи [PERSON], відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Виходячи з положень ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд враховує, що шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії (бездіяльність) останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], іншим співвласником квартири є [PERSON], якій належить 2/3 частини квартири, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 02.10.2001 року та Договором дарування частини зазначеної квартири від 23.03.2007 року. (а.с.6, 6-зворот). Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як з'ясовано судом, згідно Акту по факту залиття квартири [ADDRESS], складений 27 липня 2015 року працівниками ЖРЕО №411, встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталось з вини власника вищерозташованої квартири [ADDRESS] цього ж будинку, причина залиття - лопнула різьба між вентилем та фільтром. (а.с.8) Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. За нормою ст.179 Житлового кодексу УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, визначено, що власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1192 Цивільного кодексу України, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру заподіяних збитків позивачем надано Висновок експертного будівельно-технічного дослідження №13051/15-43 від 28.08.2015 р., де встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести у приміщеннях квартири [ADDRESS] для усунення пошкоджень опоряджувального покриття та покриття підлоги у житлових кімнатах, що утворились на їх поверхні внаслідок залиття з вище розташованої квартири становить 29315,00грн. (а.с. 11-19) Згідно ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, а відтак - власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної спри №755/21740/15-ц, позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задоволено частково. Судом присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди: 19543,33 грн. витрат на відновлювальний ремонт; 1230,00 грн. - витрат по сплаті за проведення експертного дослідження, а всього суму в розмірі 20773,33 грн.. В іншій частині позову відмовлено. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу осіб, суд вважає підставним визнати обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року у цивільній справі №755/21740/15-ц, яке набрало законної сили, такими, що мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, тому в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню при розгляді даної справи щодо встановлення обставин причин залиття квартири позивача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між залиттям квартири позивача та діями відповідача, які сприяли заподіянню збитків, та визначення розміру заподіяної шкоди, яка визначена судом в розмірі 29315,00 грн., на підставі Висновку експертного будівельно-технічного дослідження №13051/15-43 від 28.08.2015 р. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 Цивільного кодексу України. А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Відповідно до ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. За нормою частини другої ст.383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача. Відповідно до статті 174 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивачу, виражена у встановленій законом процесуальній формі. Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в розмірі 9771,66 грн., який розрахований у відповідності до частки позивача в об'єкті нерухомого майна, яка складає 1/3 частину квартири, виходячи із загального розміру заподіяної шкоди 29315,00 грн., та враховує позицію відповідача про визнання позову, що є процесуальним правом відповідача, передбаченим ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, та дає підстави суду ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., що підтверджується долученим до справи оригіналом платіжного документа про сплату позивачем судового збору при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи викладене та

Outcome: approved