Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом (уточненим 05.10.2017), в якому просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України, а саме до Російської Федерації, у період з 01.06.2018 по 30.08.2018 у супроводі матері [PERSON] без згоди батька дитини -[PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 27.03.2008. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, відповідач свої батьківські обов'язки щодо дитини не виконує, її життям та здоров'ям не цікавиться, матеріально не допомагає. На даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], вони піклуються про виховання, утримання та здоров'я доньки. На даний час вони мають можливість для виїзду з дитиною до Російської Федерації влітку під час канікул, але так як з відповідачем вони не підтримують відносин, тому отримати від нього дозвіл на виїзд дитини неможливо і вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення в газету «Урядовий Кур'єр», заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Вивчивши письмові докази, матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 27.03.2008, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області 27.03.2008, актовий запис №109 (а.с.7). Сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області 28.12.2006, актовий запис №992 (а.с.8). Згідно позовної заяви позивач та її неповнолітня донька [PERSON], [INFO], проживають разом. Батько дитини, [PERSON], з ними не проживає, його місце проживання на даний час не відоме, на обліку як внутрішньо переміщена особа він не перебуває. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 08.10.2011 відділом ДРАЦС Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], з 08.10.2011, актовий запис №391 (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, у позивача в Російській Федерації в м. Воронеж проживає тітка [PERSON], яка 21.08.2017 склала нотаріально завірене запрошення для [PERSON], [INFO], та її доньки [PERSON], [INFO] (а.с.22). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою. Згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Виходячи з наведеного, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою у розмірі 640 грн. (за ставкою судового збору, передбаченою Законом України «Про судовий збір» за подання до суду позову немайнового характеру фізичною особою).

Outcome: approved