Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя - домоволодіння та земельної ділянки в натурі. Уточнивши позовні вимоги просить визнати домоволодіння, яке складається з житлового будинку «Ж-1» загальною площею 46,5 кв. метрів та житловою площею 24,5 кв. метрів, сіней «Ж» загальною площею 14,6 кв. метрів та сараю «З» загальною площею 11,2 кв. метрів, а також із земельної ділянки площею 0,0862 гектарів, на якій вказане домоволодіння розташовано, загальною вартістю 226 321 гривня 00 копійок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя. Виділити, [PERSON] , 1\\2 частину із спільного сумісного майна подружжя, а саме із домоволодіння, яке складається з житлового будинку «Ж-1» загальною площею 46,5 кв. метрів та житловою площею 24,5 кв. метрів, сіней «Ж» загальною площею 14,6 кв. метрів та сараю «З» загальною площею 11,2 кв. метрів, а також із земельної ділянки площею 0,0862 гектарів, на якій вказане домоволодіння розташовано, загальною вартістю 226321 гривня 00 копійок та визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину домоволодіння з надвірними побудовами та на 1\\2 частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та, виділити [PERSON] , 1\\2 частину даного домоволодіння та частину вказаної земельної ділянки, визнавши за ним право власності на вказану 1\\2 частину володіння та на 1\\2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 06 березня 1981 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Шлюб між нею та відповідачем було розірвано 06 червня 2016 року, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Зазначила, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.1987 року належав житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за відповідачем у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 20.11.1987 року. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.12.1991 за №473 вказаний житловий будинок був визнаний ветхим, у зв`язку з чим даний будинок був знесений та у період шлюбу з відповідачем був збудований новий будинок та частина господарських споруд, а саме у 1995 році був побудований новий житловий будинок «Ж-1» загальною площею 46,5 кв. метрів та житловою площею 24,5 кв. метрів, сіни «Ж» загальною площею 14,6 кв., а у 1992 році був побудований сарай «З» загальною площею 11,2 кв. метрів. Оскільки дані забудови були побудовані самочинно відповідач звернувся до суду для визнання права власності на самочинно побудовані забудови та рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16.11.2004 року за відповідачем по справі [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок «Ж-1», сіни «Ж» та сарай «З». Також зазначає, що відповідачу зі згоди позивача була передана у власність земельна ділянка площею 0,0862 гектарів, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Вказує, що спірне майно набуте під час шлюбу а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що на час звернення до суду із позовом вона та відповідач зареєстровані у спірному домоволодінні, однак останній не допускає її до спірного майна та не надає можливості користуватись ним, у зв`язку з чим між нею та відповідачем виникли особисті неприємні стосунки. Домовитись з відповідачем про порядок володіння та користування спірним майном не представляється можливим, тому вимушена звернутись до суду із позовом про визнання спірного майна спільною сумісною власністю та виділ 1/2 частини із спільного сумісного майна подружжя. Не погодившись із позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, відшкодування моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: постільну білизну вартістю 2000,00 грн., телевізор марки «Самсунг» вартістю 4000,00 грн., пилосос вартістю 2500,00 грн., пральну машину вартістю 4000,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 7000,00 грн., газовий котел обігрівач марки «Херман» вартістю 7000,00 грн., автомобіль марки «ВАЗ 2106» державний реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 20430,00 грн., з частками по 1/2 частці кожному зі стягненням з [PERSON] на його користь 20315,00 грн. в якості грошової компенсації належної йому 1/2 частки всього спільного сумісного майна подружжя, та стягнути з [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що в період часу з 06.03.1981 року по 06.09.2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Вказав, що спірне домоволодіння та земельна ділянка знаходяться виключно в його приватній власності. Зазначив, що після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] він отримав у спадщину 4 грошові вклади на банківських рахунках, глинобитний житловий будинок, погріб, туалет, сарай, гараж та земельну ділянку розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку розміром 1090 кв.м., яка була у користуванні під будинком. Вказав, що житловий будинок, отриманий у спадщину був мало придатним для проживання і у зв`язку з його зносом за грошові кошти, отримані у спадщин від матері та частково за грошові кошти його сім`ї було побудовано новий будинок у період з 1987 по 1995 рік. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2004 року за ним було визнано право власності на спірне домоволодіння та в подальшому виготовлено технічний паспорт. Також за його заявою було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,0862 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] зареєстрована в спірному домоволодінні з 23.05.1986 року. Зазначає, що за час проживання у шлюбі з [PERSON] було придбано майно, яке складається з: автомобіля марки «ВАЗ 2106», білого кольору, 1982 року випуску, придбаний у 1984 році та зареєстрований за [PERSON] , вартість якого складає 20430,00 грн.; постільна білизна вартістю 2000,00 грн.; телевізор марки «Самсунг» вартістю 4000,00 грн.; пилосос вартістю 2500,00 грн.; пральна машина вартістю 4000,00 грн.; мікрохвильова піч вартістю 700,00 грн.; газовий котел-обігрівач для будинку марки «Херман» вартістю 7000,00 грн., вартість всього придбаного майна складає 40630,00 грн. Зазнача, що [PERSON] самовільно без його згоди та за його відсутності в домоволодінні самоуправно 13.05.2016 року вивезла зазначені речі, окрім автомобіля, та користується вказаним майном на власний розсуд. Вважає, що зазначене майно набуте з відповідачем за час шлюбу належить до спільної сумісної власності подружжя, а тому розмір часток є рівним по 1/2 частці. Оскільки загальна вартість спірного майна складає 40630,00 грн. грошовій компенсації його частки підлягає 20315,00 грн. Також зазначив, що діями [PERSON] , які полягають у протиправному вилученні та вивезенні останньою спільного сумісного майна йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, значному ускладненні повсякденного життя та матеріальних витратах на утримання будинку в холодні пори року на протязі двох зимових періодів. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (суддя Тимошенко Т.І.) від 02 листопада 2016 року відкрито провадженні по справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя. 26 червня 2017 року цивільну справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя прийнято у провадження судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Пустовіта О.Г. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року об`єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя - домоволодіння та земельної ділянки - в натурі зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майно спільною сумісною власністю та його поділ, відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 08 травня 2018 року витребувано докази по справі. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та уточненій позовній заяві. Вимоги зустрічного позову не визнала, просила в їх задоволенні відмовити посилаючись на письмовий відзив, в якому зазначила, що дійсно в період шлюбу нею та [PERSON] було придбано автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1982 року випуску, однак вказаний автомобіль був придбаний у 1988 році, а ні у 1984, як вказує відповідач. Зазначила, що після припинення сімейно-шлюбних відносин даний транспортний засіб залишився в приміщенні гаража та на протязі трьох років фактично залишався у володінні та користуванні відповідача за первісним позовом, міг бути розукомплектований та проданий, зазначена відповідачем вартість транспортного засобу є суб`єктивною оцінкою відповідача, оскільки офіційного оцінювання автомобіля не було проведено. Також зазначила, що постільна білизна була в користуванні на протязі більше ніж 5 років; телевізор дійсно був придбаний, але ні марки «Самсунг», а марки «Славутич» 1991 року випуску та даний телевізор був зданий на розборку запасних частин у 1995 році; пральна машина «Дорон» 1991 року випуску та газовий котел - обігрівач « [PERSON] », придбані у період шлюбу, після фактичного припинення сімейних відносин залишилися у спірному будинку у користуванні [PERSON] . Вказала, що за період сімейно-шлюбних відносин пилососа та мікрохвильової печі придбано не було. Крім того вказала, що [PERSON] жодним чином не підтверджено вартість кожного перерахованого ним предмету з майна, та не доведено самого факту придбання кожного вказаного предмету спільного майна подружжя. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди зазначила, що [PERSON] не наведено жодного доказу самовільного вивезення нею речей та користування ними за власним розсудом, не конкретизовано, які саме моральні страждання поніс останній та в чому вони проявилися, та необґрунтовано розмір моральної шкоди. Представник позивача за первісним позовом, представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] просила первісний позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та уточненій позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов. Представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечував, просив задовольнити зустрічний позов [PERSON] у повному обсязі з підстав викладених у зустрічному позові та уточненій зустрічній позовній заяві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є братом [PERSON] , зазначив, що після смерті матері брат успадкував будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Також зазначив, що на місці старого будинку було побудовано новий. Пояснив, що за місцем проживання його брата та [PERSON] була наявна побутова техніка, а саме: телевізор, пральна машинка, холодильник, газова плита, газовий котел. Додатково зазначив, що у 2017 році до нього прийшов брат [PERSON] та сказав, що з будинку вивезли речі, на що він запропонував останньому звернутись до поліції. Пояснив, що автомобіль стоїть в гаражі за адресою проживання [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона в 2009 році працювала разом із [PERSON] , та остання віддала одяг для її дитини. У 2012 році вона була вдома у [PERSON] там були старі меблі, килимки, звичайний старий телевізор, пральна машинка, однак вона була накрита, тому пояснити яка саме, не може. Мікрохвильову піч не бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома зі сторонами у справі з 1976 року. Пояснила, що з 1980 року почала ходити в гості до подружжя [PERSON] . Зазначила, що в будинку меблі та побутова техніка були старого зразка. Чи є транспортний засіб, їй не відомо. Хто придбав майно в будинок, їй не відомо. Суд, вислухавши сторони, свідків дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 06.03.1981 року по 06.06.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, вказані обставини не заперечувались сторонами під час розгляду даної справи. [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області за №473 від 20.12.1991 року, встановлено, що будинок [ADDRESS] визнано ветхим, знос 70 відсотків. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], від 13.02.2001 року, [PERSON] , на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №715 від 13.09.2000 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0862 гектарів, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2004 року, яке набрало законної сили 17.12.2004 року, визнано за [PERSON] право власності на самовільно збудовані: - житловий будинок «Ж-1»- розміром 8,60х5,05; сіни «Ж» - розміром 2,15х8,60; сарай «З» - розміром 3,20х3,50, які розташовані на території домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до висновку будівельно-технічої експертизи №51 від 04.05.2016 року, загальна вартість домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 226321,00 грн. За положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. [PERSON] на спростування презумпції того, що спірне домоволодіння, та земельна ділянка, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, посилається на те, що домоволодіння було побудовано за кошти, які він успадкував після смерті матері [PERSON] та право власності на спірне майно зареєстровано за ним одноособово. Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За встановлених у справі обставин спірне домоволодіння набуте сторонами під час перебування у шлюбі, тобто є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільної сумісної власності не спростована. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України ). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Частиною 4 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що домоволодіння, яке складається з житлового будинку «Ж-1» загальною площею 46,5 кв. метрів та житловою площею 24,5 кв. метрів, сіней «Ж» загальною площею 14,6 кв. метрів та сараю «З» загальною площею 11,2 кв. метрів, а також із земельної ділянки площею 0,0862 гектарів, на якій вказане домоволодіння розташовано, загальною вартістю 226 321 гривня 00 копійок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] підлягає поділу у рівних частках між колишнім подружжям, оскільки набуте під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] не спростовано презумпції спільності майна подружжя. Обставини, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя, під час розгляду справи судом не встановлено. За таких обставин підлягає виділенню зі спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині із спільного сумісного майна подружжя, а саме із домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку «Ж-1» загальною площею 46,5 кв. метрів та житловою площею 24,5 кв. метрів, сіней «Ж» загальною площею 14,6 кв. метрів та сараю «З» загальною площею 11,2 кв. метрів, а також із земельної ділянки площею 0,0862 гектарів, на якій вказане домоволодіння розташовано, кожному з них та визнанню за ними права власності на вказані частки у спірному домоволодінні та земельній ділянці. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Так, ані при зверненні до суду із зустрічним позовом, ані під час розгляду справи в суді [PERSON] не надано жодного доказу щодо придбання та наявності у подружжя на час розгляду справи постільної білизни вартістю 2000,00 грн.; телевізору марки «Самсунг» вартістю 4000,00 грн.; пилососу вартістю 2500,00 грн.; пральної машини вартістю 4000,00 грн.; мікрохвильової пічі вартістю 700,00 грн.; газового котлу-обігрівача для будинку марки «Херман» вартістю 7000,00 грн., тому позовні вимоги останнього про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ задоволенню не підлягають. Не доведено у судовому засіданні відповідачем по справі [PERSON] та його представником реальна наявність автомобілю автомобіля марки «ВАЗ 2106», білого кольору, 1982 року випуску, який придбаний у 1984 році та зареєстрований за [PERSON] , вартість якого складає 20430,00 грн. Так, у судовому засіданні як позивач [PERSON] так і відповідач [PERSON] пояснювали, що значний проміжок часу автомобіль перебуває в гаражі, та ним не користуються. Свідок [PERSON] також пояснив, що автомобіль був у брата, та він його давно не бачив. У суду викликає сумнів щодо експертного автотоварознавчого дослідження №Д2/05/18 від 02.05.2018р., яким визначена ринкова вартість вказаного транспортного, оскільки відповідач [PERSON] не надав експерту для огляду вказаний транспортний засіб, хоча не мав для цього ніяких перешкод, у зв`язку із чим авто товарознавець [PERSON] був змушений визначати вартість вказаного транспортного засобу виключно по таблицям цін аналогічних автомобілів на ринку країни. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання частки майна автомобіля марки «ВАЗ 2106», білого кольору, 1982 року випуску задоволенню не підлягають, у зв`язку із відсутністю такого майна в натурі. Наявність технічного паспорту на транспортний засіб не дає підстави суду для вирішення питання про поділ майна подружжя. Враховуючи, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ відмовлено, тому задоволенню також не підлягають позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із повним задоволенням первісного позову, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 1131, грн. 60 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368,369, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 70 СК України,

Outcome: approved