Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач,\~[PERSON], звернулась до суду із названою позовною заявою, якою просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 02.04.2010 між сторонами у даній справі та визнати\~за нею\~право власності\~на квартиру\~№ 31,\~що знаходиться\~у місті\~Харкові,\~вулиця Деревянка,\~в будинку\~№ 42, судові витрати - покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що позивачем умови договору виконано у повному обсязі - передано у власність названу квартиру відповідачу у день укладення договору. [PERSON], зі свого боку, як стверджує позивач, умови спірного договору не виконує, і Позивач самостійно сплачує вартість комунальних послуг, витрачає кошти на придбання ліків. Також вказала, що в звязку з наявністю договору довічного утримання, не може знайти собі іншу особу, яка б могла здійснювати догляд за нею, та не може клопотати про призначення субсидії на оплату комунальних послуг. Зважаючи на таке, позивач просить розірвати договір довічного утримання із відповідними цивільно-правовими наслідками. У судове засідання сторони не з'явились. Позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, , проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Відповідно до вимог Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року відповідачу направлялись позовна заява разом з доданими до неї документами та інформація про дату, час та місце судового засідання. Однак, відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Враховуючи наведене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносин. Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до ст. 745 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Так, судом встановлено, що 02 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, предметом якого є однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS], загальною площею 34,1 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м, яка відчужена позивачем на користь відповідача, який, в свою чергу, зобов'язується утримувати позивача довічно. Таке утримання згідно з пунктом 7 договору від 02.04.2010, включає в себе забезпечення позивача харчуванням, одягом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, та має грошовий еквівалент, який оцінено сторонами договору у розмірі 650 грн. на місяць. Крім того, відповідач зобовязався щомісячно сплачувати витрати на оплату комунальних послуг з утримання квартири. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Всупереч умовам договору та норм Цивільного кодексу України, взяті на себе за договором довічного утримання зобовязання відповідач належним чином не виконував, що підтверджується відомостями, викладеними в позовній заяві, поясненнях позивача, наданих до матеріалів справи 10.12.2018, а також копіями розрахункових документів, які вказують на те, що витрати з оплати комунальних послуг, а також закупівлю необхідних медикаментів позивач здійснювала самостійно. Відповідно до частини 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів того, що договір довічного утримання виконувався та допомога надавалась в повному розмірі, указаному в договорі, відповідачем не надано. У відповідності до ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Згідно ст. 756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У відповідності до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання договору довічного утримання від 02 квітня 2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем через неналежне виконання відповідачем умов договору довічного утримання, та визнання за позивачем права власності на предмет договору. Долю судових витрат суд вирішує в порядку статей 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved