Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 19 серпня 1995 року відділом актів громадянського стану м. Лубен, після розірвання шлюбу змінити прізвище на дівоче Тесменко. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 19 серпня 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя між ними не склалося через відсутність спільного проживання протягом майже чотирьох років. З 15 липня 2014 року вони не проживають разом. Їх сімя перестала існувати, тому шлюб між ними необхідно розірвати. На примирення позивач не згодна. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати разом з позивачем. Спір про поділ спільного майна відсутній. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2018 справу передано за підсудністю на розгляд до Новопсковського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.03.2018 цивільну справу прийнято до провадження Новопсковського районного суду Луганської області, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 28.03.2018. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 28.03.2018 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 11.05.2018. Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Суд відповідно до ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 19 серпня 1995 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КЕ №283377, виданим 19 серпня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Лубен, актовий запис №300. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №081378, виданого 26 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції в Луганській області. Позивач [PERSON] (до шлюбу Тесленко) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище Тесленко. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved