Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області; визначити місце проживання малолітніх синів разом з матір`ю, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх синів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно на обох дітей, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення ними повноліття або у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину починаючи стягувати від пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 січня 2018 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю і перебувають на її утриманні. Подружжя фактично припинили шлюбні стосунки 28.08.2018 року, різниця в поглядах на права та обов`язки, відсутність взаєморозуміння призвели до погіршення взаємовідносин. Подальше спільне життя як подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача так і малолітніх дітей. Відповідач з 28.08.2018 року повністю припинив надання матеріальної допомоги на утримання синів, матеріально не допомагає, участі у їх вихованні приймає періодично та не виконує жоден обов`язків, які покладені на нього законом як батька. Позивач в позові вказує, що відповідач отримує нерегулярний і мінливий дохід, вважає що встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним, зважаючи на мінливий характер його доходів. За домовленістю між подружжями малолітні сини проживатимуть разом з матір`ю. Спільне майно поділили добровільно. 10 березня 2021 року ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом повідомленням сторін. У судове засідання позивач не прибула, подала заяву (вх. № 10848/21-Вх), відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд розглядає справу за відсутності позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 27.01.2018 року між сторонами Білогород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 34 і що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, вони проживають окремо один від одного, примирення між ними вважає неможливим, стверджує, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] , [INFO] суд зазначає наступне. Як зазначено в позовній заяві домовленістю між подружжями малолітні сини проживатимуть разом з матір`ю. Відповідно до статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітніх дітей. Стосовно вимог про стягнення аліментів на дитину, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що сторони мають малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Діти проживають разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач отримує нерегулярний і мінливий дохід, вважає що встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним, зважаючи на мінливий характер його доходів. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 5 ст.183 СК України, визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, прийнявши до уваги, що чинним законодавством чітко передбачений розмір аліментів, що вираховується від заробітку /доходу/ платника аліментів, виходячи з кількості дітей, прийнявши до уваги вікову категорію дитини, їх потреби, та згоду батька сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно на обох дітей, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду, тобто 24.02.2021 і до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] включно. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial