Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Слобідської сільської ради, [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 грудня 1995 року бабуся позивача - [PERSON] зробила письмове розпорядження на випадок смерті, згідно із яким все своє майно заповіла своїй онуці - [PERSON] (позивачу). Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Слобідської сільської ради Городенківського району, зареєстрований в реєстрі за № 38, ніким не скасований та не оскаржений. Померла [PERSON] [INFO], актовий запис № 7. На день смерті [PERSON] в господарстві [ADDRESS] проживали та були зареєстрованими: [PERSON] (дочка померлої), 1932 року народження, яка померла [INFO] ; [PERSON] , 1968 року народження (позивач); [PERSON] , 1965 року народження (чоловік позивача, з яким шлюб розірвано) (відповідач); [PERSON] , 1987 року народження (син позивача, правнук померлої), помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі житловий будинок [ADDRESS] . Вказане господарство побудоване ще в 70-тих роках на земельній ділянці розміром 0,42 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах сільської ради та технічним паспортом. На час смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс України 1963 р., статтями 524, 534 якого встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Із довідки № 119, виданої Слобідською сільською радою випливає, що на день смерті спадкодавця позивач теж проживала і відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 р.) фактично вступила в управління спадковим майном за заповітом після смерті бабусі. Реалізуючи своє право на спадщину за заповітом, позивач звернулася в нотаріальну контору із відповідною заявою, на підставі якої заведено спадкову справу. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане будинковолодіння позивачу відмовлено. Причиною такої відмови стала відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на ім`я померлої. Також нотаріусом роз`яснено, що реєстрація спадкового господарства як колгоспного двору, позбавляє можливості визначити конкретну частку спадкодавця. Згідно архівних даних Коломийського ОКП МБТІ станом на 31.12.2012 спадкове господарство зареєстровано за головою колгоспного двору - [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданого 17.08.1988. Однак, оригінал зазначеного правовстановлюючого документу не збережений, втрачено. Станом на 15.04.1991 (витяг з по господарської книги №6 , особовий рахунок № [NUMBER] ) в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: [PERSON] , 1909 року народження, голова колгоспного двору, померла [INFO] ; [PERSON] , 1932 року народження, яка померла [INFO] ; [PERSON] , 1968 року народження, позивач; [PERSON] , 1965 року народження, відповідач; [PERSON] , 1987 року народження (син позивача, правнук померлої), помер [INFO] . Спору щодо спадкового майна немає. Позивач як єдина спадкоємиця за заповітом, фактично вступила в управління спадковим майном. На даний час нею виготовлено технічну документацію на будинок за власні кошти, вона самостійно обробляє земельну та сплачує земельний податок, доглядає господарку тощо. Однак, не може належним чином реалізувати своє спадкове право через обставини, вказані в Постанові нотаріуса. Все це змушує позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, до якого входить будинковолодіння по [ADDRESS] . Сторони та їх представники в судове засідання 04.02.2021 не з`явилися. Представник позивача адвокат У.Бундзяк подала до суду заяву, в якій просила завершувати судовий розгляд справи без позивача та її представника; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Слобідська сільська рада подала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти позову та просить справу розглядати без їх участі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності; позов визнає і згідний, щоб за позивачем [PERSON] було визнано право власності на домоволодіння по [ADDRESS] . Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок в [ADDRESS] зареєстроване за головою колгоспного двору [PERSON] , згідно свідоцтва на право власності, виданого Городенківським райвиконкомом 17.08.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.1988 р., самочинно зведених будівель немає, що стверджується копією довідки про об`єкт нерухомого майна № 24, виданою 25.06.2020 ФОП [PERSON] Довідкою № 117, виданою 17.06.2020 виконавчим комітетом Слобідської сільської ради доводиться, що [ADDRESS] та житловий будинок, який знаходиться на [ADDRESS] не змінювалась ні її назва, ні нумерація житлового будинку. Спадкове господарство, яке знаходиться в [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд належить до типу - колгоспний двір, що стверджено довідкою № 122, виданою 17.06.2020 виконавчим комітетом Слобідської сільської ради. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 05.06.2020 встановлено, що житловий будинок, споруджено в 1970 році, господарські будівлі та споруди в 1990, 1991 роках. Висновок про вартість об`єкта оцінки, складеного ФОП [PERSON] стверджує, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 13.06.2020 становить 74301 грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Розмір земельної ділянки, де знаходиться житловий будинок в [ADDRESS] і якою користувалася [PERSON] , [INFO] , орієнтовно становить 0,42 га, що доводиться довідками № 118 від 17.06.2020, № 126 від 18.06.2020, виданими виконавчим комітетом Слобідської сільської ради. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Із довідки № 121 від 17.06.2020, виданої виконавчим комітетом Слобідської сільської ради [PERSON] , 1968 р.н. слідує, що станом на 15.04.1991 в [ADDRESS] в житловому будинку були зареєстровані: бабуся [PERSON] , [INFO] , тітка [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , заявник [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] ,померла [INFO] у віці 75 років в с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 2, що стверджено копією Свідоцтва про смерть (повторно) серії [NUMBER] , виданого 25.05.2018 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області. Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] ,помер [INFO] у віці 32 років в с. Малашівці Зборівського району Тернопільської області, актовий запис за № 3, що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.02.2020 Слобідською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. За заповітом, посвідченим 20.12.1995 секретарем Слобідської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 38, [PERSON] , жителька с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської областіна випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, яким все своє майно, взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за Законом матиме право заповіла своїй онуці [PERSON] , 1968 року народження, яка проживає в с. Слобідка Городенківського району.Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 44089797 (номер в реєстрі нотаріальних дій 38), що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52078135 від 29.05.2018. Голова колгоспного двору (член колгоспного двору) [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років в с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] зроблено запис за № 7, що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого [INFO] Слобідською сільською радою народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: дочка [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , чоловік внучки [PERSON] , [INFO] , правнук [PERSON] , [INFO] , що стверджено довідкою № 119 від 17.06.2020, виданою виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Згідно довідки № 120 від 17.06.2020, виданої виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, поховання [PERSON] , 1909 р.н., яка померла [INFO] , а/з № 7 від [INFO] проводила її внучка [PERSON] , [INFO] , яка проживала і була зареєстрована в господарстві в [ADDRESS] на час смерті своєї бабусі [PERSON] . Чоловік [PERSON] - [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , а/з № 3 від 17.03.1984., що доводиться довідками № 123, 124 від 17.06.2020, виданими виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Син [PERSON] (батько позивача) - [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 60 років в с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис за № 6, що стверджено копією Свідоцтва про смерть (повторно) серії [NUMBER] , виданого 25.06.2020. Згідно довідки № 12 від 21.01.2021, виданої виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] , [INFO] , який помер а/з № 6 від 06.07.1993, на час смерті проживав в [ADDRESS] ). Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є її внука - [PERSON] (позивач). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 230/2018, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець за заповітомпозивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , так як вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Копією Витягу № 52078171 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 29.05.2018 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 62484958 (номер у нотаріуса № 230/2018), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO]. 10.06.2020 [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Капріян С.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 826 на право на земельну частку (пай) у землі, розміром 57,0 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій [PERSON] , на підставі сертифікату про земельну частку (пай) серії [NUMBER].Дане свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в Спадковому реєстрі за № 65943057, що доводиться копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60496606 від 10.06.2020. До складу спадщини [PERSON] входила також частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 654/02-31 від 17 червня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документу, який посвідчував би право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті баби [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , судом не встановлено, позов визнається відповідачами, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 525, 526, 534, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved