Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, Київської міської державної адміністрації, про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. Згідно з розпорядженням від 25.11.1997 р. за № 978, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, про що також свідчить Свідоцтво про право власності, видане Державним комунальним управління житлового господарства Мінського p-ну м. Києва. 02 жовтня 2002 р. [PERSON], склав заповіт, згідно якого, належна йому частка квартири [ADDRESS] заповідається на користь іншого співвласника [PERSON]. [INFO] помер [PERSON]. Згідно Довідки № б/н від 13.01.2014 p., яка видана Державним нотаріусом двадцять першої київської державної нотаріальної контори [PERSON], 08 жовтня 2013 р. була заведена спадкова справа № 495-2013 та єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину є донька померлого [PERSON]. [PERSON] звернулась до Державного нотаріуса двадцять першої київської державної нотаріальної контори [PERSON], з проханням про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Однак їй було відмовлено, оскільки за життя померлий [PERSON] не зумів зареєструвати свідоцтво про право власності на спадщину, згідно вимог ст. 1299 ЦК України і право власності на 1/4 частки квартири у нього не виникло. Саме тому позивач і звернулась до суду за захистом свого порушеного права як спадкоємця, та просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно за законом на 2/ 4 частку квартири [ADDRESS], яку померлий [PERSON] за життя не зареєстрував своє право власності у Державному реєстрі. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, її законний представник надав до суду заяву в якій просив розглядати справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності від 25.11.1997 року, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності гр.гр. [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а.с.28). Також даний факт підтверджується технічним паспортом вищезазначеної квартири, наявним в матеріалах справи, та інформаційною довідкою КМДА від 01.08.2013 №КВ-2013 №22987. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], актовий запис 9167, [PERSON] помер [INFO], внаслідок чого була відкрита спадщина. Судом було встановлено, що позивач є рідною донькою померлиму [PERSON], що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно заповіту від 02 жовтня 2002 року померлий [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, згідно якого, належна йому частка квартири [ADDRESS] заповідається на користь іншого співвласника [PERSON] (а.с.35). Тобто, як вже було встановлено, на момент смерті [PERSON] на праві власності належала 1/ 4 квартири [ADDRESS], яка і є частиною спадкового майна. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно заяви від 08.10.2013 року позивач зверталась до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з вимогою про прийняття спадщини за заповітом, в якій також зазначила, що крім неї, спадкоємців за заповітом немає. Також матеріали справи містять заяви від інших співвласників квартири [ADDRESS], в яких містяться відомості, що вони відмовляються від спадщини за законом, а також від права на обов'язкову частку у спадщині. Згідно заяви від 25.12.2013 року позивач зверталась до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, [PERSON]., було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.9), з посиланням на те, що на момент смерті спадкодавця, за ним не було зареєстроване право власності на зазначену в заповіті частину квартири. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як було встановлено судом, після смерті [PERSON], законна спадкоємця [PERSON] відмовилась від спадщини за законом, а також від права на обов'язкову частку у спадщині, а [PERSON] не заперечує проти оформлення всієї спадщини на ім'я [PERSON]. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що за час свого життя позивач та померлий [PERSON] склав заповіт, згідно з умовами якого частина квартири заповідається [PERSON], а інші спадкоємці, відмовились від своєї частки, та не заперечували проти оформлення всієї спадщини на ім'я [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/ 4 квартири [ADDRESS], після померлого [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, суд критично ставиться до вимог позивача про визнання права власності на 2/ 4 квартири [ADDRESS], оскільки згідно дублікату свідоцтва та інших матеріалів справи було встановлено, що позивач вже є власником 1/ 4 квартири [ADDRESS], а тому визнання права власності на вже належну позивачу часину квартири є абсурдним, та таким що не потребує встановлення в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial