Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.09.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та повернути квартиру. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.08 2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про скасування сервітуту, скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про розірвання договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] укладеного 28.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] про повернення квартири у приватну власність [PERSON] та про зобов'язання приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] повернути [PERSON] правовстановлюючі документи на квартиру, а також скасувати витяг про реєстрацію права власності [PERSON] на квариту [ADDRESS] відмовлено. Відтак, позивач зазначила, що вона, [PERSON] поновлена в своїх правах власника згаданої квартири. Крім того, після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Львова, до його скасування апеляційною інстанцією, зокрема повернення квартири [PERSON], останній продав зазначену квартиру відповідачу [PERSON] 27 вересня 2011 року. Позивач вважає, що дії відповідача та третьої особи є шахрайськими, на підтвердження чого зазначила, що, як вбачається з п.1.7 Договору, відчужувана квартира оглянута покупцем, недоліків, які перешкоджають використанню квартири за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено, претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної квартири покупець не має. Однак наведене твердження не відповідає дійсності, так як ніхто квартиру не оглядав, а в спірній квартирі проживає позивачка [PERSON] та її мати [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, вважаючи такий безпідставним, з тих підстав, що на їхню думку позивач не може ставити вимоги про розірвання договору купівлі-продажу квартири, оскільки остання не була стороною такого договору, а тому її вимоги є незаконними. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, повно та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставні та не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 27 вересня 2011 року між [PERSON] (надалі - Покупець) та [PERSON] (надалі - Продавець) укладено Договір купівлі - продажу квартири. Відповідно до пункту 1 цього Договору Продавець зобов'язується передати квартиру [ADDRESS] у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти квартиру та сплатити за неї обговорену грошову суму. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2789. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Так, позивач [PERSON] у своїх вимогах просить розірвати договір купівлі-продажу квартири, який укладений між третьою особою [PERSON] і відповідачем [PERSON], та в якому вона не є стороною договору, а тому, на думку суду з урахуванням норми ст. 638 ЦК України, позивач не може ставити вимогу про його розірвання. Як визначено ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Позивачем в своїй позовній заяві не наведено жодної правової підстави відповідно до вимог ст. ст. 651, 652 ЦК України для розірвання договору купівлі-продажу квартири. Частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Суд не приймає до уваги доводи позивача про шахрайські дії при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири, оскільки такі твердження не відповідають дійсності та нічим не підтверджені. Спірний договір був укладений між [PERSON] та [PERSON] з дотриманням вимог цивільного законодавства, та був виконаний сторонами. Відповідач [PERSON] 27.09. 2011 р. мав право відчужувати квартиру [ADDRESS], так як на вказану дату останній, на підставі рішення суду, що на той час набрало законної сили і не було скасоване, являвся власником цієї квартири. Окрім цього, 04.10.2013 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним і розірвання договору та визнання незаконним витягу про державну реєстрацію прав - відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Дане рішення набрало законної сили 23.12.2013 року.(а.с.38-39). У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, позивач просить у своїх вимогах разом із визнанням недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.09.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], повернути квартиру. Однак, вибраний позивачем спосіб захисту, як визнанням недійсним договору купівлі-продажу квартири та разом з цим повернення квартири не передбачено ст. 16 Цивільного кодексу України, якою закріплено способи захисту цивільних прав та інтересів. Так, відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивачем також впродовж судового розгляду справи не доведено у зв'язку із чим слід визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.09.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та повернути квартиру позивачу. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed