Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання двох дітей: доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 40% від його загального доходу з дня пред'явлення позову з 31.08.2015 року і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. Крім того, зазначає, що вона працює, але отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистарчає на виховання дітей, відповідач працює та отримує , а тому як батько зобов'язаний утримувати їхніх дітей також. Позивач у судовому засідані пояснення надала аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснила, що на момент звернення з даною позовною заявою через особисті непорозуміння, відповідач дітей фінансово не підтримує, а спільним сумісним майном, що було набуте за час подружнього життя за спільні кошти володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Зазначає, що в серпні не зрозуміло з якою метою перерахував на банківський рахунок 2850 грн. Таким чином, відповідач не забезпечує регулярно коштів, достатніх для утримання дітей. При визначенні розміру аліментів просить суд взяти до уваги ту обставину, що позивач з дітьми є внутрішньо переміщеними особами, змушені орендувати квартиру у Львові. Позивачці, як матері, що самостійно виховує двох дітей, складно знайти добре оплачувану роботу, відтак, розмір зарплати позивачки становить 1069,25 грн. на місяць. При цьому, звертає увагу суду на те, що діти потребують значних фінансових витрат на одяг, рюкзаки, підручники, зошити та інші канцелярські предмети, оскільки діти навчаються. Разом з тим, наголошує на хорошому матеріальному становищі відповідача, який володіє великою кількість рухомого та нерухомого майна, отримує доходи від надання майна в лізинг, оренду, а також інвестиційний дохід, оскільки є засновником господарського товариства. У зв'язку з вищенаведеним, вважає, що 40% від загального доходу відповідача щомісячно є справедливою сумою для часткового покриття витрат на утримання наших двох спільних неповнолітніх дітей. Представник відповідач у судовому засіданні заперечила проти доводів позивача щодо ухилення від утримання дітей. Не погоджується на сплату аліментів, яку вказує позивач, оскільки відповідач сплачує щомісяця в розмірі 50% від нарахованої заробітної плати за місцем роботи у ТзОВ «Газові Автомобільні Заправки». Зокрема, з довідки про доходи від 23 вересня 2016 року, виданої ТзОВ «Газові автомобільні заправки» [PERSON] за основним місцем праці за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року вбачається здійснення відповідачем щомісячної добровільної сплати аліментів у розмірі 50% від нарахованої заробітної плати, що підтверджується платіжними дорученнями про поповнення карткового рахунку [PERSON] в якості добровільного відрахування аліментів від заробітної плати, крім того постійно возить дітей на відпочинок на море, проводить багато часу з дітьми, купує необхідні речі, оплачує медичні огляди в стоматолога, просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження від 10.08.2002 р. серії [NUMBER] За час шлюбу у народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29.12.2014 року по справі №466/8611/14-ц. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я га матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як перебачено ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінюючи доводи представника відповідача про те, що відповідач [PERSON] згідно довідки про доходи від 23 вересня 2016 року, виданої ТзОВ «Газові автомобільні заправки» за основним місцем праці за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року добровільно щомісячно сплатив аліментів у розмірі 50% від нарахованої заробітної плати, що підтверджується платіжними дорученнями № 2092 від 25.03.2016р.; № 2284 від 21.04.2016р.; №110 від 16.05.2016р.; № 371 від 10.06.2016р.; № 488 від 12.07.2016р.; № 651 від 15.08.2016р.; № 793 від 14.09.2016р. за період з березня 2016 року по серпень 2016 року загальний розмір 12 000 грн., суд приходить до висновку, що відповідач має право брати участь у додаткових витратах на дітей в рівній частці з позивачкою та крім того згідно ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Від так, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Статтею 60 ЦПК України, передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Таким чином, позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів підлягають до задоволення так як підтверджуються належними та допустими доказами. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення. Суд враховує стан здоров'я платника аліментів, матеріальний стан, а також те, що відповідач не подав доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків та вважає, що слід стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей: доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 40% від його загального доходу з дня пред'явлення позову з 31.08.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved