Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМОБУДІВНИК» (надалі ТОВ «ДОМОБУДІВНИК») про скасування рішення про виключення з списків учасника товариства та визнання права на частку в статутному капіталі товариства. В обґрунтування заявленого позову зазначила про те, що на підставі наказу №4 від 07 січня 1966 року фізична особа [PERSON] був прийнятий по переводу з БУ №4 в Будівельне Управління великопанельного домобудування старшим виконавцем робіт на будівельну дільницю. У 1978 році Будівельне Управління великопанельного домобудування було реорганізовано в Домобудівний комбінат Тернопільського «Ордена «Знак Пошани «Управління будівництва», в якому [PERSON] працював старшим виконавцем робіт, начальником будівельної дільниці. Згодом [PERSON] працював виконавцем робіт будівельної дільниці в реорганізованому Тернопільському домобудівному комбінаті Управління будівництва в орендному підприємстві «Тернопільський домобудівний комбінат», а з 17 серпня 1993 року він був переведений на посаду начальника відділу комплектації та реалізації продукції. В процесі наступної реорганізації орендного підприємства «Тернопільський домобудівний комбінат» в ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» [PERSON] працював начальником відділу комплектації та реалізації продукції. З 01 жовтня 2001 року він був переведений на будівельну дільницю виконавцем робіт в ТОВ «ДОМОБУДІВНИК». 16 жовтня 2002 року [PERSON] помер. Наказом №87 к від 18 жовтня 2002 року [PERSON] був виключений із списків працюючих ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» у звязку із смертю. На момент смерті чоловіка [PERSON] у позивача не було жодних відомостей про те, що йому належали 0,39% частки в Статутному фонді ТОВ «ДОМОБУДІВНИК». [PERSON] було відоме тільки те, що він працював виконавцем робіт на будівельній дільниці ТОВ «ДОМОБУДІВНИК». На початку березня 2015 року позивачу стало відомо, що її чоловік не лише працював у ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», а також був учасником товариства і володів 0,39% частки в Статутному фонді цього товариства. 20 березня 2015 року [PERSON] направила заяву директору ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», в якій зазначила, що на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії BEI № 913215 від 06 грудня 2006 року, видане державним нотаріусом [PERSON], вона є спадкоємцем майна [PERSON], який помер 16 жовтня 2002 року, та просила прийняти її до учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» на розмір частки її померлого чоловіка. У відповідь на заяву позивач отримала лист від 03 червня 2015 року, у якому зазначалося, що 03 червня 2004 року були проведені збори учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» та у звязку з тим, що [PERSON] не виконував своїх обовязків перед товариством, його виключено з числа учасників згідно протоколу №6 від 03 червня 2004 року. [PERSON] вважає, що дана обставина є необґрунтованою, оскільки її чоловік [PERSON] фізично не міг виконувати обовязки учасника товариства, так як він помер 16 жовтня 2002 року, а позивач, як його законний спадкоємець, жодного разу не була повідомлена про збори учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» або про будь-які інші заходи, де б змогла систематично та належним чином виконувати свої обов'язки як учасник товариства, як спадкоємець, або відмовитися від частки в Статутному капіталі, що належала її чоловікові. Враховуючи викладене, [PERSON] просить суд скасувати рішення зборів учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» від 03 червня 2004 року в частині виключення [PERSON] з учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», що викладене в Протоколі №6; визнати за [PERSON], як спадкоємця [PERSON] право на частку її померлого чоловіка, що становить 0,39% загальної частки в Статутному фонді ТОВ «ДОМОБУДІВНИК». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги заперечив та просив відмовити у їх задоволенні, також подав заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається із свідоцтва про одруження серії VІІІ-УР №597325 від 25 вересня 1966 року, виданого Тернопільським міським бюро ЗАГС, [PERSON] 25 вересня 1966 року зареєстрував шлюб із [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №098385 від 16 жовтня 2002 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, 16 жовтня 2002 року [PERSON] помер. Згідно довідки, виданої TOB «Домобудівник» від 06 квітня 2004 року №01-80 для нотаріальної контори, за [PERSON], який помер 16 жовтня 2002 року, в TOB «Домобудівник» рахується 0,39% долі в статутному фонді, що становить в грошовому виразі 479 (чотириста сімдесят дев'ять) грн. 00 коп. З матеріалів спадкової справи №935 до майна померлого 16 жовтня 2002 року [PERSON], копія якої долучена до матеріалів справи, слідує, що 06 грудня 2006 року [PERSON], як дружина померлого, та [PERSON], як син померлого, звернулись до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просять видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом. 06 грудня 2006 року спадкоємці уклали договір про поділ спадкового майна серії ВЕІ №913213, що залишилось після смерті померлого 16 жовтня 2002 року [PERSON], згідно якого [PERSON] переходить: 1/5 частка квартири №152, що знаходиться в будинку №8 по вул.Київській в м.Тернополі; [PERSON] переходить: частка в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАРТ». Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕІ №913215, виданого 06 грудня 2006 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON], який помер 16 жовтня 2002 року, є його дружина [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається із: 1/5 частини трикімнатної квартири №152, що знаходиться в будинку №8 по вул.Київській в м.Тернополі, що належало померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 30 травня 1996 року за №13336. 20 березня 2015 року [PERSON] звернулась до директора ТОВ «Домобудівник» із заявою, в якій зазначає, що вона є спадкоємцем майна [PERSON] Як їй стало відомо, за [PERSON] на момент смерті в ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» рахується 0,39 % загальної частки в Статутному фонді. На підставі наведеного [PERSON] просить прийняти її до учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» на розмір частки її померлого чоловіка. На вказану заяву 03 червня 2015 року директором ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» надано відповідь №98 від 03 червня 2015 року, з якої вбачається, що 03 червня 2004 року були проведені збори учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК». У звязку з тим, що [PERSON] не виконував своїх обовязків перед товариством, його виключено з числа учасників згідно протоколу №6 від 03 червня 2004 року. Дане рішення прийнято відповідно до ст.64 Закону України «Про господарські товариства», яка передбачає, що учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обовязки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства. Згідно протоколу №6 Зборів учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» від 03 червня 2004 року, [PERSON] виключено з учасників цього товариства у звязку із залишенням ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», що являється невиконанням обовязків перед товариством, чим створено перешкоди досягненню його цілей. Як вбачається із довідки №103 від 10 червня 2015 року, виданої ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», [PERSON] був прийнятий по переводу з БУ №4 в Будівельне Управління великопанельного домобудування 06 січня 1966 року старшим виконавцем робіт на будівельну дільницю. 01 березня 1978 року Будівельне Управління великопанельного домобудування було реорганізовано в Домобудівний комбінат Тернопільського «Ордена «Знак Пошани «Управління будівництва», в якому [PERSON] працював старшим виконавцем робіт, начальником будівельної дільниці. Тернопільський домобудівний комбінат Управління будівництва реорганізовано в орендне підприємство «Тернопільський домобудівний комбінат». [PERSON] працював виконавцем робіт будівельної дільниці. 17 серпня 1993 року він був переведений на посаду начальника відділу комплектації та реалізації продукції. Орендне підприємство «Тернопільський домобудівний комбінат» реорганізовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» - [PERSON] працював начальником відділу комплектації та реалізації продукції. 1 жовтня 2001 року був переведений на будівельну дільницю виконавцем робіт. 18 жовтня 2002 року виключений із списків працюючих в ТзОВ «Домобудівник» у звязку із смертю (на підставі свідоцтва про смерть) (наказ №87 к від 18 жовтня 2002 року). Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10 серпня 2015 року (справа №921/642/15-г/10) провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про скасування протоколу №6 зборів учасників та включення в список учасників товариства припинено з тих підстав, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що [PERSON] є дружиною померлого 16 жовтня 2002 року [PERSON], який на день смерті був учасником ТОВ «ДОМОБУДІВНИК». Частка померлого в статутному фонді товариства складала 0,39% долі, що становить в грошовому виразі 479,00 грн. Згідно довідки №103 від 10 червня 2015 року, виданої ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», 18 жовтня 2002 року [PERSON] виключений із списків працюючих товариства у звязку із смертю (наказ №87 к від 18 жовтня 2002 року). В подальшому протоколом №6 Зборів учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» від 03 червня 2004 року, [PERSON] виключено з учасників цього товариства у звязку із залишенням ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», що суперечить закону та змісту виниклих правовідносин. Так, право власності на частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю набувається шляхом здійснення вкладів до статутного капіталу товариства, який згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про господарські товариства» підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня його державної реєстрації. Тобто особа набуває корпоративних прав лише з моменту внесення до статутного капіталу своєї частки. Частиною 3 ст.100 ЦК України передбачено, що учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства. Підстави для реалізації можливості виключення учасника зі складу учасників зазначені в ст.64 Закону України «Про господарські товариства», згідно з якою учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежно виконує обовязки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50% загальної кількості голосів учасників товариства. До того ж цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере. Статтею 59 зазначеного Закону передбачено, що питання виключення учасника з товариства належить до компетенції загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю. Під час вирішення питання про виключення учасника з товариства рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50% загальної кількості голосів учасників товариства. Отже, з огляду на зміст ст.64 Закону України «Про господарські товариства» підставою для виключення учасника зі складу товариства є систематичність невиконання або неналежне виконання учасником обовязків, або перешкоджання своїми діями досягненню цілей товариства. Пунктом 3.10. Рекомендацій Вищого господарського суду України від 28 грудня 2007 №04-5/14 «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають із корпоративних відносин» зазначено, що у рішенні про виключення учасника з господарського товариства повинно бути обґрунтовано причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обовязків стали підставою виключення учасника з товариства, в чому полягає систематичність невиконання учасником товариства його обовязків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства. Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою визнання такого рішення недійсним за позовом цього учасника. Водночас, судом встановлено, що на час прийняття оспорюваного рішення учасник ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» [PERSON] помер 16 жовтня 2002 року, підстав для виключення його з учасників вказаного товариства з посиланням на невиконанням обовязків перед товариством, не було, а тому рішення зборів учасників ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» від 03 червня 2004 року в частині виключення [PERSON] з учасників цього товариства, що викладене в Протоколі №6 могло б бути визнане недійсним в судовому порядку, а не скасоване, як про це просить позивач. При цьому суд звертає увагу на наступне. Відповідно до пунктів 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. При розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у звязку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства). З врахуванням того, що в ході судового розгляду не встановлено вищенаведених обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині скасування рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» від 03 червня 2004 року в частині виключення [PERSON] з учасників ТОВ «Домобудівник», що викладене в протоколі №6, з підстав того, що позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений діючим законодавством. Щодо вимог про визнання за [PERSON], як спадкоємцем [PERSON] права на частку її померлого чоловіка, що становить 0,39% загальної частки в Статутному фонді ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», суд виходить з наступного. Відповідно до ст.55 Закону України «Про господарські товариства» при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у звязку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичні особі (спадкоємцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. Частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства (ч.5 ст.147 ЦК України). Таким чином, законодавством передбачено порядок вступу до товариства спадкоємця, і не передбачено автоматичного прийняття прав та обовязків спадкоємця. Саме по собі правонаступництво, тобто факт одержання статусу спадкоємця учасника товариства, лише засвідчує перехід до спадкоємця майнових прав померлого (тобто частки у статутному капіталі, яка належала померлому учаснику товариства) та дає спадкоємцю право на вступ до господарського товариства. Право ж безпосередньої участі в управлінні господарським товариством (корпоративні права) спадкоємці набувають тільки з моменту вступу до господарського товариства. В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст.1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, які нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР). В силу ст.549 ЦК УРСР, що діяв до 1 січня 2004 року, незалежно від того, відбувається спадкування за законом чи за заповітом, протягом 6 місяців з моменту відкриття спадщини спадкоємець повинен звернутися в нотаріальну контору за місцем останнього проживання спадкодавця і подати заяву про прийняття спадщини. Після закінчення 6 місяців нотаріус повинен видати свідоцтво про право на спадщину, яке було б підставою для прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників щодо внесення змін до складу учасників. Відповідно до ст.553 ЦК УРСР, що діяв до 1 січня 2004 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодних дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). З 2002 року [PERSON] не зверталася до ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» з будь-якими вимогами, в тому числі, з вимогою виплатити в грошовій формі вартість частки чи вимогою внести зміни до установчих документів товариства пов'язані зі вступом спадкоємця учасника до товариства, знаючи при цьому, що за [PERSON] рахувалося 0,39% долі в статутному фонді. Дані обставини підтверджуються довідкою виданою ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» від 06 квітня 2004 року №01-80 для нотаріальної контори. Це свідчить про те, що позивач відмовилася від спадщини в частині права на частку в статутному капіталі TOB «Домобудівник» та, відповідно, не мала наміру вступати до товариства або отримати у грошовій формі частку у майні ТОВ «ДОМОБУДІВНИК», та є підставою для застосування позовної давності у виниклих між сторонами правовідносинах. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст.253 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності, за змістом ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4, 5 ст.267 ЦК визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. На підставі вищевикладеного та зважаючи на те, що позивачу було відомо про те, що за померлим [PERSON] рахувалося 0,39% долі в статутному фонді ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» у квітня 2004 року, нею пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, суд вважає, що є підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, а тому відмовляє у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ДОМОБУДІВНИК» в частині визнання за [PERSON], як спадкоємцем [PERSON], права на частку померлого, що становить 0,39% загальної частки в Статуному фонді ТОВ «ДОМОБУДІВНИК».

Outcome: dismissed