Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду в якому просить включити відомості про [PERSON] як про батька малолітнього [PERSON] [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про народження малолітнього [PERSON] де вказати батьком останнього [PERSON] , стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 6 тис. грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття починаючи з жовтня 2015 року. Вимоги позивача обгрунтовані тим, що позивач разом з відповідачем [PERSON] перебували в цивільному шлюбі з квітня 2011 року по жовтень 2014 р., проживали разом в квартирі [ADDRESS] , вели спільний побут та підтримували шлюбно - сімейних стосунки та [INFO] у позивача та відповідача народився спільний син [PERSON] . Реєстрація сина [PERSON] була проведена позивачем у відповідності до вимог статті 135 СК України, але відповідач перший час повністю підтримував її та свого сина матеріально, допомагав доглядати та виховувати сина, але поступово відносини у їх стосунках стали погіршуватися, стали виникати конфліктні ситуації викликані застосуванням фізичного насилля зі сторони відповідача до позивача та з жовтня 2014 року відповідач переїхав до іншого місця проживання та перестав бачитися зі своїм сином та надавати будь яку допомогу в його вихованні та утриманні. На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача [PERSON] батьком її сина [PERSON] [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] де зазначити батьком малолітнього відповідача [PERSON] . Щодо стягнення аліментів то в цій частині позивач обгрунтовує свої вимоги посиланням на вимоги статті 180 - 184 СК України та просить стягнути аліменти за минулий час починаючи з жовтня 2015 р. мотивуючи це тим, що з цього періоду перестала надаватися будь - яка допомога в вихованні , утриманні та забезпечені сина [PERSON] зі сторони відповідача [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, при цьому позивач зазначила, що відповідач був присутній в пологовому будинку під час її пологів, перший рік життя сина [PERSON] визнавав що є його батьком, піклувався про останнього, доглядав за ним, але через певний період часу перестав проявляти до нього інтерес. Після судових засідань відповідач декілька разів телефонував їй з погрозами та вимагав залишити позов без розгляду та пропонував щомісячно матеріальну допомогу в розмірі 1500 грн., якщо позивач відмовиться від позовних вимог щодо встановлення батьківства. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначаючи те, що відповідач [PERSON] не визнає того факту, що він є біологічним батьком малолітнього [PERSON] [INFO] , але при цьому визнає той факт, що відповідач в період часу з квітня 2011 р. по жовтень 2014 року проживав з позивачем у цивільному шлюбі, але в послідуючому став стверджувати що його довіритель проживав з позивачем періодично та до експертної установи на відбір біологічних зразків в рамках проведення експертизи призначеною судом, не з`явився з поважних причин. В послідуючому представник відповідача обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів зазначив, що в цій частині позовні вимоги також не грунтуються на вимогах законодавства, а саме те, що у відповідача на вихованні також є двоє неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, та відповідач офіційно працює і його заробітна плата складає 4900 грн., крім того стягнення аліментів за минулий час не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, обґрунтовуючи свою позицію посиланням на вимоги ст. 182 СК України. Представник ВРАЦС Деснянського районного управління юстиції в м.Києві в зал судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки в зал судового засідання не повідомив. Суд заслухавши учсників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Як убачається з матеріалів справи у позивача [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Відомості до актового запису про народження [PERSON] були внесені у відповідності до вимог ч.1 ст. 135 СК України. Як було встановлено в судовому засіданні та не було спростовано представником відповідача, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали в цивільному шлюбі з квітня 2011 р. по жовтень 2014 р. З метою об`єктивного та всестороннього розгляду справи в судовому засіданні була постановлена ухвала про призначення в рамках даної справи судово - біологічна, генетично - ідентифікаційна експертиза, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово - медичних експертиз. Учасникам судового розгляду були роз`яснені вимоги ст. 109 ЦПК України. Як убачається ухвала суду про призначення експертизи не була виконана в зв`язку з неприбуттям до експертної установи відповідача [PERSON] у встановлений експертом дань та час для відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, хоча відповідач сповіщався належним чином про його явку до експертної установи, що також було підтверджено представником відповідача в судовому засіданні. Про розгляд даної справи в суді відповідач [PERSON] достовірно знав, про що свідчить ряд клопотань та звернень до суду його представників, з якими у відповідача були укладені угоди на представлення його інтересів в рамках даної справи, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що таким чином відповідач намагався затягти судовий розгляд по суті заявлених позовних вимог. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Також статтею 128 даного Кодексу визначено, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень позивача та її представника та представника відповідача, суд прийшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідача [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитина перебувають на повному утриманні позивачки. Відповідач фактично не приймає участі в утримання та вихованні дитини, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд при стягненні аліментів бере до уваги те, що у відповідача є також двоє неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , але при цьому суд не бере до уваги довідку ПП «Євродрайв» видану відповідачу про те, що заробітна плата відповідача [PERSON] складає 4900 грн. так як до суду не надано податкової декларації, копії наказу про прийняття відповідача на роботу, а також як убачається з матеріалів справи, що вказана довідка підписана близьким родичем відповідача, що також ставить під сумнів достовірність даних викладених в даній довідці. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог враховуючи майновий стан сторін, офіційне працевлаштування відповідача, суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов [PERSON] про стягнення аліментів, підлягає до задоволення частково, а саме стягнення аліментів у сумі 2200 грн. на малолітнього [PERSON] [INFO] до досягненню ним повноліття. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.ст. 141 - 142 ЦПК України. На підставі викладених обставин,

Outcome: partial