Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась з позовом до відповідача - [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, просила поділити побутову техніку, коштовності, меблі та інші речі, визнати право власності позивача на ? частину автомобіля Тойота Камрі, д.н.з. [NUMBER], врахувати при поділі майна його вартість та стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 70 000 грн. Під час судового розгляду справи позивач подала письмову заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якою просила визнати автомобіль Тойота Камрі, д.н. [NUMBER] спільним майном подружжя, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля у розмірі 170 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заяву про зменшення позовних вимог, просили позов задовольнити з наступних підстав. 29.01.1994 року між сторонами був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль Тойота Камрі, д.н. [NUMBER]. 13.12.2011 року рішенням суду шлюб було розірвано. Рішенням суду встановлено, що з 01.08.2011 року сторони спільно не проживають і не ведуть спільного господарства. Після фактичного припинення шлюбних відносин, а саме - 16.08.2011р. відповідач [PERSON] відчужив спірний автомобіль на користь третьої особи у справі - [PERSON], який є його рідним батьком. Оскільки відчуження автомобіля відбулося без згоди позивача, автомобіль на даний час є власністю третьої особи, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості належної їй ? частки автомобіля, виходячи з принципу рівності часток подружжя. На підтвердження вартості автомобіля позивач надала інформацію з Інтернет-мережі про вартість автомобілів того ж року випуску з аналогічними технічними характеристиками, також просила призначити у справі судову експертизу для визначення ринкової вартості автомобіля. Відповідач [PERSON] позов не визнав з тих підстав, що після продажу автомобіля своєму батьку, про що було відомо позивачці, грошові кошти він поклав до сейфу, звідки позивач забрала їх більшу частину та використала на власний розсуд і потреби. Відповідач також пред'явив зустрічний позов про стягнення боргу за договором позики, просив стягнути з [PERSON] грошові кошти за договором позики в розмірі 90 000,00 грн. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що в липні 2009 року ним був придбаний спірний автомобіль. Автомобіль був придбаний за ціною 23 756, 00 грн., оскільки був у технічно несправному стані та потребував ремонту. Для проведення ремонтних робіт [PERSON] з відома [PERSON] взяв в позику у [PERSON] грошові кошти в сумі 180 000,00 грн. Оскільки ці кошти були витрачені на ремонт спільного майна, тобто, в інтересах сім'ї, строк виконання зобов'язань настав, то [PERSON] має зобов'язання щодо повернення [PERSON] ? частини позики, що складає 90 000,00 грн. З вищенаведених підстав відповідач просив задовольнити його зустрічний позов і відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні був допитаний за його згодою як свідок і показав, що з [PERSON] він познайомився у 2009 році, вони потоваришували і коли останній попросив позичити гроші, не зміг йому відмовити. На підтвердження боргових зобов'язань був складений договір, гроші передані одноразовою видачею готівки та до цього часу не повернуті. Зазначив, що про гарантії або заставу мова не йшла, оскільки між ним та відповідачем були наявні нормальні стосунки, які тривають і на даний час, а з претензією чи до суду з приводу повернення грошових коштів за договором позики він не звертається, бо сподівається на те, що найближчим часом відповідач з ним розрахується. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, встановив наступне. Сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.01.1994 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме - 23.07.2009 р., сторони придбали автомобіль Тойота Камрі, 2,4, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER], який у ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві було оформлено на відповідача - [PERSON] Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, автомобіль Тойота Камрі, 2,4, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER], є спільним сумісним майном подружжя. Згідно довідки - рахунку серії ДДР №879923, вартість вказаного автомобіля складає 23 756 грн. Саме цю суму, згідно наданої відповідачем квитанції, [PERSON] сплатив при придбанні автомобіля у дилера. В той же час, згідно Акту з експертної оцінки від 23.07.2009 р., складеного ТОВ «Українська експертна група», ринкова вартість автомобіля, з урахуванням технічних несправностей, станом на 23.07.2009р. складала 145 027, 00 грн. (а.с. 118), а технічна несправність автомобіля полягала у тому, що потребував відновлення салон, було відсутнє скло за лівих задніх дверях, розбито задній бампер. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказаним рішенням суду встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Після фактичного припинення сторонами шлюбних відносин, а саме - 16.08.2011 року, [PERSON] продав автомобіль Тойота Камрі, 2,4, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] [PERSON] Згідно довідки-рахунку серії КІМ № 834785, автомобіль був проданий за ціною 173 586, 00 грн., яка відповідає вартості, визначеній товарною біржею «Укрресурс», що зазначено у Висновку з експертної оцінки від 16.08.2011р. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів того, що відчуження автомобіля на користь [PERSON] відбулося за згодою дружини, відповідач [PERSON] суду не надав, як і доказів привласнення [PERSON] без його згоди більшої частини грошей, отриманих від продажу цього автомобіля. Належних доказів того, що вартість автомобіля складає 213 560 грн., позивач також суду не надала. Надані позивачем витяги з Інтернет - мережі про орієнтовну вартість автомобіля аналогічної марки, комплектації, року випуску тощо, суд не може прийняти до уваги, як належні докази на підтвердження зазначеної позивачкою вартості, оскільки вказані витяги не містять інформації щодо предмета доказування - конкретного автомобіля. При визначенні вартості автомобіля суд надає перевагу наявним у справі висновкам спеціалістів, які використовували затверджені методики по визначенню вартості транспортних засобів. Стаття 70 СК України встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, якщо один із подружжя здійснив відчуження спільного сумісного майна на свій розсуд, приховав майно тощо, то таке майно або його вартість враховується при його поділі. Оскільки автомобіль є спільним майном подружжя, був відчужений відповідачем без згоди позивачки на користь третьої особи, належних доказів поділу грошових коштів, отриманих відповідачем від його продажу, з позивачкою в матеріалах справи немає, то отримана відповідачем сума від продажу автомобіля, яка підтверджена належними доказами (довідкою-рахунком серії КІМ № 834785, Висновком з експертної оцінки від 16.08.2011р.) в розмірі - 173 586,00 грн. підлягає поділу. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України одним з способу поділу майна є присудження майна одному з подружжя з покладенням на іншого з подружжя обов'язку компенсувати його частку у спільній сумісній власності. Отже, з відповідача належить стягнути на користь позивачки грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля Тойота Камрі, 2,4, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] в сумі 86 793 грн. 00 коп. Відповідно, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як убачається з наданого суду Договору грошового займу від 03.08.2009р., [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 180 000, 00 грн., а останній зобов'язався повернути вказані грошові кошти в строк до 31.12.2013р. Посилаючись на те, що отримані в борг грошові кошти були використані на ремонт автомобіля, [PERSON] надав акти виконаних робі ФОП [PERSON] (за період часу з 05.09.2009р. по серпень 2010р.), СПД [PERSON] за листопад 2010р.та ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 17.12.2010р. Оцінюючи вищенаведені документи, як докази, суд дійшов до висновку про те, що вони не підтверджують доводів позивача за зустрічним позовом про використання грошових коштів, одержаних ним у позику, в інтересах сім'ї. Так, в договорі грошового займу відсутнє цільове призначення позики, [PERSON] не довів те, що отримавши в серпні 2009 року в борг гроші у вигляді разової видачі в сумі 180 000 , 00 грн., він міг передбачити чіткий обсяг і спрогнозувати вартість робіт по ремонту автомобіля, які до того ж виконувалися періодично протягом усього наступного року, перелік технічних несправностей автомобіля, зазначений в Акті з експертної оцінки від 23.07.2009 р., складеному ТОВ «Українська експертна група» (салон потребує відновлення, відсутнє скло за лівих задніх дверях, розбито задній бампер тощо), та перелік робіт, які виконувалися ФОП [PERSON] (за період часу з 05.09.2009р. по серпень 2010р.), СПД [PERSON] за листопад 2010р.та ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 17.12.2010р. , не дають підстав дійти до висновку про їх взаємозв'язок та необхідність. Судову експертизу, на вирішення якої було поставлене питання про те, чи потребував технічний стан автомобіля ремонтних робіт, перелік яких зазначено у вищезазначених актах виконаних робіт та чи були проведені фактичні ці роботи, не вдалося провести через ненадання експертам автомобіля для огляду. Отже, обставини, на які посилається [PERSON], є недоведеними. Крім того, суд враховує показання допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що жодних розрахунків з ним в рахунок погашення боргу [PERSON] не здійснив. Звертаючись з зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики, [PERSON] не врахований зміст ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а особою, яка вправі звернутися з позовом про стягнення боргу за договором позики, є [PERSON] у випадку порушення, невизнання або оспорювання його права на отримання переданих в борг коштів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] понесені судові витрати у вигляді судового збору. Проте, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», ( є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії), що підтверджується посвідченням серії Б №021425, судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладено та

Outcome: partial