Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити його батьківських прав щодо його сина - [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову та до його повноліття. Обґрунтовуючи це тим, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року, від якого у них народився син [PERSON], [INFO] р.н. Сімейне життя з відповідачем не склалося і рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2009 року шлюб між ними було розірвано. При цьому відповідач повністю усунувся від виховання сина, не проявляв ініціативу у спілкуванні з сином, не брав участі у його вихованні та розвитку, матеріальному забезпеченні. У зв'язку з чим, позивач вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його дитини. Крім того, відповідач з моменту їх розлучення не ініціював особистих зустрічей з дитиною. З цього часу між відповідачем і сином відсутнє будь-яке спілкування, відповідач також не цікавиться у позивача про стан здоров'я дитини, її розвиток, успіхи. Вихованням розвитком, піклуванням про дитину займається лише позивач. Таким чином просила суд про прийняття рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина та стягнення з нього на її користь на утримання дитини аліментів у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову та до його повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, в своїй письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив проводити судовий розгляд без його присутності та присутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином неодноразово. Відзив чи доказів на спростування позовних вимог до суду не направляв. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі та вказала, що проти позовних вимог не заперечує, а також підтримує висновок органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 р., який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2009 року було розірвано. (а.с. 7). Відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо сина батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров'ям, не утримує дитину матеріально. [PERSON], 2007 року народження, проживає разом з позивачем [PERSON], яка є його мамою. Саме мама займається вихованням дитини, належно утримує, проявляє турботу, підтримує необхідний рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини [PERSON]. виконує свої обов'язки щодо сина, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов'язків щодо виховання та утримання дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації винесено висновок №102/03/37-476 від 21.01.2019 р., яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], 2007 р.н. року народження. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання законного обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини, чим порушує його права, то вимоги позову про стягнення аліментів на користь позивача на утримання сина також підлягають задоволенню, а з відповідача необхідно щомісячно стягувати на користь позивача для утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову та до його повноліття, при цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним, відповідає інтересам дитини й не порушує інтересів відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 640.00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640.00 грн.

Outcome: approved