Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», який в подальшому уточнила, та просила стягнути з відповідача на її користь суму залишку по депозитному вкладу в розмірі 38\~396,53 гривень, суму інфляційних витрат в розмірі 6\~817,94 гривень, суму трьох відсотків річних в розмірі 845,04 гривень, суму відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 4\~421,00 гривень, а всього 50\~480,51 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 07.05.2013 року між нею та філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено банківський вклад «Стандарт 6 місяців» SAMDN01000735024450, відповідно до умов якого, відповідач прийняв від вкладника кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 1500,00 гривень у формі депозиту (вкладу) на строк зберігання 180 днів (6 місяців) з 07 травня 2013 року по 07.11.2013 року включно. Протягом року з моменту оформлення депозиту вона регулярно поповнювала рахунок. Відповідно до оригіналу чеку поповнення депозитного рахунку № 17022014133317 від 17.02.2015 року залишок на рахунку становить 38\~396,53 гривень. 03.07.2014 року її було запрошено у відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та запропоновано реструктуризацію депозиту строком на 5 років. 13.11.2014 року на імя Голови правління ПАО КБ «ПриватБанк» та копією до Національного банку України нею було направлено заяву з викладенням ситуації та проханням розірвати договір вкладу і поверненням грошових коштів у повному обсязі. Згідно відповіді на зазначену заяву ПАТ КБ ПриватБанк, посилаючись на політичну ситуацію в країні, відмовив в поверненні грошей. Вважала зазначені дії відповідача такими, що порушують положення Договору та її права, як споживача. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідачів ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечував проти задоволення позову, надав письмові заперечення, в яких зазначив свою позицію та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії заяви від 07.05.2013 року між позивачем [PERSON] та філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено банківський вклад «Стандарт 6 місяців» SAMDN01000735024450, відповідно до умов якого, відповідач прийняв від вкладника кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 1500,00 гривень у формі депозиту (вкладу) на строк зберігання 180 днів (6 місяців) з 07 травня 2013 року по 07.11.2013 року включно.(а.с. 7) У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, та встановлено особливий режим на цій території. Після окупації АРК та міста Севастополя відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав правових підстав за можливості здійснювати банківську діяльність на території АРК та міста Севастополя. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі України, юридичним особам, громадським обєднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Зазначеним Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації. Зазначені обставини були підставами для придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат. Таким чином, зобовязання за договорами, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк» виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Оскільки майновий комплекс Філії «Кримське РУ Пат КБ «ПриватБанк» був націоналізований окупаційною владою, уся інформація щодо правовідносин між банком та його клієнтами як у паперовому, так і в електронному вигляді залишилась на території АРК і доступ до неї у банка відсутній. У звязку з цим Банк не може підтвердити наявність договірних відносин між позивачем та Банком. Згідно ст. 64 ЦПК України письмові докази додаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. До матеріалів справи була додана не завірена належним чином копія довідки про наявність на рахунках позивача коштів. Під час судового розгляду представник відповідача зазначив, що таку довідку не видавав, оскільки місце її видачі Кримське регіональне управління ПАО КБ «ПриватБанк» 10.05.2014 року, фактично банк припинив діяльність в АРК Крим в березні 2014 року. Оригіналу довідки представник позивача суду не надала. (а.с.9) Крім того, представником позивача надана лише копія заяви на оформлення вкладу від 07.05.2013 року, з якої вбачається виконання підпису особи і печатки Банку шляхом копіювання та накладення копії печатки з підписом. Таким чином, у суда відсутня можливість дослідити якими саме первинними документами підтверджується факт внесення вкладу, а відповідно і його розмір, тобто у позивача відсутні первинні документи, що підтверджують факт внесення грошей на рахунок Банку та їхню кількість. Зазначені обставини унеможливлюють встановити факт, чи дійсно були укладені договори між позивачем та Банком, чи вносились кошти на рахунки Банку та чи виникали будь-які правовідносини між сторонами у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 8, 10, 11 ЦПК України, приймаючи до уваги принцип змагальності, надання доказів, а також доведеність їх з боку учасників процесу, суд вирішує позов в межах заявлених вимог. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, на надані оригінали документів, які б підтвердили винну поведінку в діях відповідача. Крім того, позивачем не надано оригіналів платіжних документів, інші обставини, на які посилається представник позивача досліджені судом і їм з боку суду надана належна правова оцінка. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Таким чином, суд відмовляє в задоволення позову у звязку з його недоказаністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed