Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів та просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач згідно заяви позов підтримала повністю, просив задовольнити. Від відповідача [PERSON] та яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] надійшла заява, якою позовні вимог визнає і просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги визнає. Від представника органу опіки та піклування Сарненської РДА Гаврилюка Р.Б. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнають. Суд, дослідивши матеріали справи, договір дарування, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які підтверджують право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , довідка видана виконавчим комітетом Ремчицької сільської ради, акт обстеження на факт проживання [PERSON] відповідно до яких сім`я [PERSON] по [ADDRESS] з жовтня 2008 року не проживає за вказаною адресою, з паспортів відповідачів, з яких вбачається, що вони зареєстровані в с.Кульбаки Глушковського району Курської області Російської Федерації з 12 вересня 2013 року, що позов доведений і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Стаття 328 ЦК України визначає підстави набуття права власності. Встановлено, що право власності набувається на підставах, що не забороні законом, зокрема з правочинів. Стаття 391 ЦК України закріплює правомочність власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча воно і не поєднане з позбавленням володіння. Судом встановлено, підтверджується наявними в справі доказами, що спірне житло належить позивачу; відповідачі не проживають більше 1 року в спірному житлі, що підтверджується матеріали справи. Добровільно відповідачі знятися з реєстрації не бажають. Будь-яких договорів наймання, піднаймання, оренди тощо щодо будинку між сторонами не укладено; відповідачі не несуть витрат на оплату комунальних послуг житла. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідачі вселилися до спірного будинку в установленому законом порядку та набули прав і обов`язків, передбачених ст. 156 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє її права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, за відсутності між сторонами зобов`язальних відносин, позивач, як власник житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вимагаючи визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, діє правомірно, оскільки як власник, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження будинком, що належить їй на праві власності, а тому відповідачі, які не знялися з реєстрації, більше року не проживають за місцем реєстрації, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved