Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником вказаної квартири, в якій крім її сила [PERSON] з 14 червня 2010 року зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та двоє їхніх малолітніх дітей - [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження, які були зареєстрована як члени сім`ї. Фактично на цей час в квартирі проживають її син [PERSON] зі своїм сином [PERSON] . Шлюб між сином та Відповідачем розірвано 04 вересня 2019 року, а в спірній квартирі Відповідач не проживає з червня 2019 року, квартирою не користується, створила іншу сім`ю, але не вирішує питання зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на відсутність часу на це. Ніяких домовленостей щодо користування житлом або зберігання його за відповідачем між нею та колишньою невісткою не існує, участі у сплаті комунальних послуг остання не приймає, що погіршує матеріальний стан позивача та членів її сім`ї, їх права як членів сім`ї власника житла, через реєстрацію Відповідача позивач не може оформити субсидію на житло, тому і просить суд на підставі ст.405 ЦК України визнати відповідача такою, що втратила право користування належною їй на праві власності квартирою. Відповідач неодноразово викликалася до суду, але в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Порядок виклику відповідача в судові засідання, передбачений ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано. Належним чином повідомлені про день та час розгляду справи позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, посилаючись на проживання в іншому населеному пункті. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи /а.с.79/. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду /а.с.68/. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, відповідача та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України. В судовому засіданні 27.08.2020 третя особа у справі [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити за обставин, викладених в позовній заяві, пояснив, що відповідач була його дружиною, вони були зареєстровані та мешкали в квартирі, що належить його матері - позивачу у справі [PERSON] . Шлюб з відповідачем розірвано у 2019 році, жінка залишила житло ще до розірвання шлюбу, її речей в квартирі немає. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона була сусідкою позивача, з червня по серпень 2019 року мешкала на першому поверсі будинку [ADDRESS] , а сім`я [PERSON] мешкає на другому поверсі, в одному під`їзді. Їй відомо, що син позивача вже розлучився з дружиною - відповідачкою у справі, і вона в квартирі [PERSON] не мешкає з червня 2019 року. Після перерви в судовому засіданні третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про продовження розгляду справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити /а.с.81/. Заслухавши третю особу, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Житло належить їй на підставі договору купівлі - продажу квартири від 21.07.2009 року ВМІ № 561701, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рисіною С.В. /а.с.3, 5/. Належність квартири позивачу на час розгляду справи підтверджується також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.35/. Встановлено, що відповідач [PERSON] була дружиною сина позивача - [PERSON] , шлюб між яким розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.09.2019 /а.с.31-32/. Як видно із довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Інгулецької районної у місті ради відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17.06.2010 /а.с.14/. Згідно з Актом від 03.02.2020, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] і посвідченого уповноваженою особою ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 25 червня 2019 року /а.с.50/. Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 25 червня 2019 року, тобто понад рік, без поважних причин відсутня на спірній житловій площі, в належній позивачу квартирі не мешкає, але залишається зареєстрованою. При цьому письмовими доказами, показами свідка та поясненнями третьої особи встановлено, що третя особа [PERSON] постійно мешкає в квартирі, позивач [PERSON] утримує житло, ніяких перешкод у користуванні квартирою відповідачу не створювала. В зв`язку з реєстрацією відповідача на спірній житловій площі на нього нараховуються комунальні платежі, які змушений сплачувати позивач. Отже реєстрація відповідача у належному позивачу житлі негативно впливає на матеріальний стан позивача та членів його сім`ї, порушує їх права, як власників житла та членів сім`ї власника. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності, а також, які регулюють порядок користування житлом та втрати цього права членом сім`ї власника житла. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. За приписами ст.2 та ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За вказаною нормою громадяни зобов`язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що квартира, де має реєстрацію місця проживання відповідач, належить позивачу на праві приватної власності, позивач несе витрати по утриманню житла /а.с.26-29/, а відповідач від його утримання самоусунулася, після припинення шлюбних відносин із сином позивача самостійно з реєстраційного обліку не знялася, чим порушує права позивача, яка є особою похилого віку /а.с.30/, тому суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. При цьому з огляду на положення ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягаю. На підставі вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір розподіляється пропорційно задоволеним вимогам, але враховуючи категорію справи, а також те, позивач не просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Outcome: partial