Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , який є онуком позивача, однак з дня реєстрації в квартирі ніколи не проживав за місцем реєстрації без поважних причин, місце перебування відповідача позивачу не відомо. Позивач вказує, що відповідач, будучи зареєстрованим в належній їй квартирі, не сплачує комунальні платежі, участь в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не зберігає, квартирою не цікавиться. За наведених обставин, позивач вважає своє право власності щодо користування та розпорядження належним їй житлом порушеним, у зв`язку з чим і звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 13.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.01.2020 року підготовче провадження у справі закрито. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, судовий розгляд проводити за її відсутності, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання шляхом розміщення відповідних оголошень на веб-сайті «Судова влада України», що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дійшов наступного. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК УРСР в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ,\~що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.09.2011 року, виданим державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Болотновою М.М., зареєстрованим в реєстрі за №1-2226 (а.с.7). Право власності позивача зареєстроване Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 17.10.2011 року за реєстраційним номером 34295778, номер запису 1358/70897 в книзі 676, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №31684151 від 17.10.2011 року (а.с.8). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №61, виданої ОСББ «Станіславського-23», а також адресною довідкою Департаменту адміністративних послуг ВМР від 11.12.2019 (а.с.9,18). В зазначеній довідці навпроти прізвища зареєстрованої особи [PERSON] , [INFO] , наявна відмітка «не проживає». Крім того, факт непроживання відповідача за адресою реєстрації підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації №61 від 23.10.2019 року, складеним головою ОСББ «Станіславського-23» [PERSON] Т.Р. за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Так само, факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою реєстрації з травня 2017 року підтверджується письмовими поясненнями мешканців (сусідів) будинку [ADDRESS] , які суд приймає до уваги (а.с.11-13). Суд знаходить обґрунтованою вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в належній позивачу на праві приватної власності квартирі. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] \~згідно ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача порушено і підлягає судовому захисту. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном навіть тоді, коли такі порушення не пов`язані\~із позбавленням\~володіння. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч.1 ст.156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім`ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч.2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи, що судом не встановлено чинення перешкод відповідачу в користуванні квартирою, а також, те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації його постійного проживання досить тривалий час без поважних причин (протилежного судом не встановлено), суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у разі задоволення позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач є інвалідом 2 групи (а.с.6) та згідно\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved