Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів з тих підстав, що як стверджує вона з відповідачем з 20.07.2014 року перебувала у шлюбі, який вони зареєстрували у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 47. Від сумісного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . В даний час вони перестали поживати спільно з відповідачем. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, хоча працездатний, здоровий та має можливість надавати допомогу дитині, оскільки постійно перебуває на заробітках за кордоном в Польщі, Чехії та інших країнах, інших дітей на утриманні не має. Дійти спільної згоди щодо порядку утримання сина в добровільному порядку сторони не можуть. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., до досягнення дитиною повноліття. 19.02.2020 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Янчука В.М. подав відзив на позов, в якому вказав, що сума аліментів заявлена позивачкою для нього занадто велика і він не зможе щомісячно платити по 3000 грн., оскільки має невеликі та нестабільні доходи. Погоджується сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно. Позивач, [PERSON] , надала до суду заяву, в якій позовні вимоги змінила, просила стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн.. Справу просила слухати у її відсутність. Представник відповідача адвокат Янчук В.М. надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки в розмірі 1500 грн. визнав, справу просив слухати у його відсутність та відсутність відповідача. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] з 20.07.2014 року перебували у шлюбі, який вони зареєстрували у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 47, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від сумісного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 10.07.2015 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 64, виданою 23.01.2020 виконкомом Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області. Зі змісту позову вбачається та не заперечується відповідачем, що сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо утримання їхнього сина. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд вважає доведеним відсутність у відповідача регулярного (фіксованого) заробітку, а тому вважає правомірним обраний позивачем спосіб захисту у виді стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Щодо суми стягнення, то з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку розмір аліментів, що просить стягувати позивач майже відповідає даному мінімуму, а тому відповідно є обґрунтованою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження звернення позивачки за правничою допомогою до адвоката, до матеріалів позову долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю виданого 16.12.1993 на ім`я Шуляк В.М. , договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 27.01.2020 укладений [PERSON] з адвокатом Шуляк В.М., акт виконаних робіт від 27.01.2020 року. На підтвердження витрат понесених позивачкою на правничу допомогу надано квитанцію № 1 від 27.01.2020 року, відповідно якої позивачка сплатила адвокату Шуляк В. М . суму гонорару за надану правову допомогу в розмірі 600 гривень в рахунок оплати вартості наданих юридичних послуг. За таких обставин суд вважає, що вказані документи є належними доказами на підтвердження здійснення [PERSON] фактичних витрат на правничу допомогу в сумі 600 грн., внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В силу ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved