Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони по справі з 25.07.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Сімейне життя сторін не склалося, за ініціативою відповідача рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2017 року шлюб було розірвано. На даний час позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачу відомо, що відповідач працює, інших дітей на утриманні не має, стягнення за виконавчими документами стосовно нього не проводиться. Оскільки відповідач ухиляється від покладеного на нього обов?язку утримувати дитину до досягнення ним повноліття, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала за викладених обставин та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково. Не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, однак, заперечував проти стягнення аліментів на утримання позивача. Зазначив також, що працює офіційно лише місяць. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25.07.2015 року сторони по справі зареєстрували шлюб, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3), однак, в судовому засіданні було встановлено, що подружнє життя сторін не склалося, на день винесення рішення суду шлюб між ними розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони по справі мають спільного сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4), який проживає разом з матір?ю - позивачем по справі. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що дана вимога позивача є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне. Виходячи зі змісту ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи всі викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що необхідним та достатнім буде стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трьох років Враховуючи стан здоров?я дитини, матеріальний стан позивача, а саме те, що він є працездатною особою, працює офіційно, має регулярний дохід, інших дітей та зобов?язань по сплаті аліментів не має, а також те, що позивачем не доведено необхідність стягнення аліментів на її утримання саме в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 79 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 15 травня 2017 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, а також ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 79, 84, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial