Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно позовних вимог просила суд визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Оскільки, позивачем створені належні умови для проживання та виховання дитини вона має можливість забезпечувати та забезпечую фактично від народження сина до сьогодні нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах визначити місце проживання сина разом із матір`ю. Після розірвання стосунків із відповідачем, він більше року ніби зник, взагалі не цікавився дитиною та живе своїм особистим життям. Це свідчить також про те, що в уявлені відповідача він має лише права, а обов`язків як батька у нього не має, він бажає лише спілкуватися та гуляти із дитиною. У відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів, яку він не погашає. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнав, також в матеріалах справи долучений відзив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання також не з`явився. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, заслухавши пояснення сторін, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що в період з травня 2012 року по квітень 2016 року позивач проживала разом із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] , в свідоцтві про народження якого серії [NUMBER] від 22.12.2015 року, позивач записана матір`ю, а відповідач [PERSON] - батьком. Сторони проживали однією сім`єю у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . З самого народженням і після припинення з відповідачем сімейних стосунків, дитина завжди проживала разом з позивачем у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Проте, місце проживання дитини було зареєстровано адресою: по [ADDRESS] , в домоволодінні, що належить матері відповідача. Рішенням Дніпропетровського районного суду від 19.10.2019 року у справі №175/3381/19-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття сина. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 19 жовтня 2019 року був зареєстрований шлюб між позивачем та [PERSON] , який проживає разом зі нею і її сином. 07.10.2019 року комісія служби у справах дітей виконкому Сурсько-Литовської сільської ради обстежила умови проживання дитини і дійшла до висновку, що ці умови є належними. Цей же висновок підтверджено актом про проживання від 12.05.2020 року. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 02.12.2020 року, вбачається, що управління у справах дітей вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , разом із матір`ю [PERSON] . Правовідносини, які виникли між мною та відповідачем, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд критично ставиться до пояснень відповідача у відзиві про те, що позивач навмисно чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, приховує своє реальну адресу проживання із сином. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів, однак відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані заявлені позивачем вимоги. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 77 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] , не довів суду підстави своїх заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити, орган опіки та піклування дав висновок про те, що визначення місця проживання неповнолітнього сина разом із матір`ю [PERSON] за місцем її проживання буде відповідати інтересам дитини і відповідно до ст.ст. 160,161 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 840 гривен 80 копійок.

Outcome: approved