Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до Київського районного суду м. Харкова з вимогою до відповідача [PERSON] про стягнення пеню від суми несплачених аліментів у розмірі 76722,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.10.2012 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина - [PERSON] в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2012 року до досягнення повноліття дитиною. На виконання зазначеного рішення суду Комінтернівським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2020/8299/12 на підставі якого Київським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження. Проте, як вказує позивач, відповідач ухиляється від виконання зобов'язань зі сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.10.2015 року становить 7200 грн., яка на теперішній час не сплачена, у зв'язку з чим вирішила звернутися з відповідною позовною заявою для захисту в судовому порядку прав та законних інтересів неповнолітньої дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі в газеті «Слобідський край» від 29.09.2016 року № 117 (22393) причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляв, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановленою, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.10.2012 року стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 250 гривень щомісяця, починаючи з 28 серпня 2012 року і до повноліття [PERSON] або зміни матеріального становища сторін (арк. справи 11). Згідно розрахунку старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Поліщук Д.О. від 09.11.2015 року № 36804006/17 вбачається наявність заборгованості по стягненню аліментів за виконавчим листом № 2020/8299/12, виданим 29.10.2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова, яка станом на 31.10.2015 року становить 7200 грн. (арк. справи 5). Згідно письмового розрахунку представника позивача загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини за період з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року становить 78772,50 грн. (арк. справи 6). Виходячи із змісту ст.196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, якому не проводилось стягнення аліментів; що сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Відповідні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 р. (справа №6-81цс13), висновки якого є обов'язковими до застосування судами України згідно ст.360-7 ЦПК України. Відповідно до роз'яснень викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Факт наявності заборгованості по сплаті аліментів підтверджується відповідними розрахунками, тому суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи, що заборгованість значно перевищує розмір пені та виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає за необхідним зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 21 000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від задоволеної частини позовних вимог. Виходячи з цього, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial