Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася 09 жовтня 2017 року до суду із вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ті обставини, що з відповідачем у справі вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2012 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину, доньку, - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинили в вересні 2017 року, хоча і мешкають разом, спільне господарство не ведуть. Спору про місце проживання дитини та розподіл майна на даний час не мають, вважає, що сімю зберегти неможливо, просила позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився також, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №92 від 21 квітня 2012 року (а.с.3). Від спільного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину, доньку, - [PERSON], [INFO] (а.с.4), котра проживає разом зі сторонами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ціолковського, буд.№3, кв.№1 (а.с.7). Відповідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Позивач стверджує, що вони припинили сімейне життя, їх шлюб існує формально, мешкають хоча і разом, однак спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейні відносини вона не бажає. Спір про місце проживання спільної неповнолітньої дитини та поділу майна на теперішній час відсутній. За таких обставин, суд вважає шлюб між сторонами розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При розгляді справи позивачем не заявлялося клопотань про повернення їй дошлюбного прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити за нею прізвище, взяте при реєстрації шлюбу, - «Ісакова». Відповідно до вимог ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 640,00 гривня (а.с.1).

Outcome: approved