Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 13.01.2021 року з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі Договору дарування квартири від 30.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. та зареєстрованого за № 4294 їй на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою зареєстрована відповідач її донька [PERSON] , яка тривалий час у спірній квартирі не проживає, не користується нею, витрати по її утриманню не несе, ніякого майна у квартирі не має. Фактично її реєстрація за даною адресою носить суто формальний характер. Позивач вимушена сплачувати ряд комунальних послуг в залежності від кількості зареєстрованих осіб в квартирі. Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди по її утриманню, зокрема в оформленні субсидії, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до зали судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до Договору дарування квартири від 30.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. та зареєстрованого за № 4294 позивачці на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.8-9) Згідно акту складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2015 року (а.с.13). У силу вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вказано у ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідний правовий висновок, викладено в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11). Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що [PERSON] на підставі Договору дарування від 30.11.2004 року належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в зв`язку з наявністю в ній зареєстрованої особи, яка не проживає в спірній квартирі без поважних причин з 2015 року, позбавлена можливості реалізувати своє право як власника майна. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки єдиним способом захисту цивільного права - права на користування, володіння та розпорядження своїм майном на власний розсуд, є визнання останнього таким, що втратила право користуватись житловим приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений останньою під час звернення з позовом до суду (а.с.1).

Outcome: approved