Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. 02.03.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. За весь час подружнього життя відповідач не брав на себе обов'язків чоловіка та батька, не приймав участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Сімейне життя сторін не склалося, за ініціативою позивача рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2015 року шлюб було розірвано. На даний час позивач працює швачкою в ПП «ВКФ» «Неман» та отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистачає на утримання дитини. Позивачу відомо, що відповідач інших дітей на утриманні не має, стягнення за виконавчими документами стосовно нього не проводиться. А тому, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що відповідач є учасником бойових дій, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. надає незначну матеріальну допомогу на утримання доньки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи (а.с. 14). За даних обставин, заслухавши думку позивача, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, тому визнає причини його неявки неповажними та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.1 ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 02.03.2011 року сторони по справі зареєстрували шлюб, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5), однак, подружнє життя не склалося. Відповідно до копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 3). Згідно копії свідоцтва про народження, сторони по справі мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка проживає разом з матір?ю - позивачем по справі, відповідно до копії довідки (а.с. 4). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 25.11.2016 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а також у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved