Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, шляхом визнаня відповідача [PERSON] таким, що втратив право користуватись будинком [ADDRESS] та стягнути з нього судові витрати. Вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку, в якому крім родини позивача зареєстрований [PERSON] . Відповідач не проживає в даному будинку з моменту реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, його власні речі у приміщенні будинку відсутні. Зазначає, що відповідач добровільно не проживає в будинку, місце його проживання їй не відомо і це створює позивачу перешкоди в користуванні її власним майном. Вирішити в позасудовому порядку дане питання позивач не має можливості, тому змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року відкрито провадження у зазначеній справі. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення справи суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач за договором дарування від 21 грудня 2004 року отримала у власність житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5). З Акту обстеження місця проживання та довідки Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області вбачається, що [PERSON] зареєстрований з 16 липня 2008 року у [ADDRESS] , але фактично не проживає за зазначеною адресою з моменту реєстрації. Особистих речей та предметів побуту не виявлено ( а.с. 7-8). Факт не проживання [PERSON] за вищевказаною адресою підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Згідно вимог частини другої ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що нормами законодавства встановлені обов`язки особи, яка користується житловим приміщенням сплачувати комунальні послуги, утримувати житло в належному для проживання стані. При цьому право користування наданим для проживання житлом не є абсолютним та обмежується нормами законодавства необхідністю його фактичного використання особами, яким воно надане за призначенням для проживання. Так, наданими позивачем доказами підтверджується факт не використання житла відповідачем за призначенням протягом строку, встановленого положеннями Житлового кодексу Української РСР, при цьому, доказів поважності причин не використання житла, відсутності особи за місцем реєстрації протягом одного року суду не надано. Згідно вимог частини другої ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин непроживання відповідача у наданому спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання, - наявні підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved