Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів та третіх осіб на стороні відповідача про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позову зазначає, що вона була прийнята у члени КСП «Україна» (ТОВ «Україна») в 1984 році. 02 листопада 1995 року КСП «Україна» отримало Державний акт направо колективної власності на землю відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Але позивач [PERSON] помилково не була внесена в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), хоча з членів колгоспу вона не виходила і працювала там і на час розпаювання, тому має право на земельну частку (пай) як член колгоспу. В установлений строк позивач не звернулась з позовом до суду. Поскільки у неї була відсутня трудова книжка, яка вказувала її трудовий стаж у КСП а потім і у ТОВ «Україна», яка з невідомих позивачу причин перебувала в архіві ТОВ «Україна», яку вона отримала у серпні 2017 року. На даний час на території Корінецької сільської ради є вільними 5, 2 га земель запасу сільськогосподарських угідь, тому є можливість надати позивачу земельну частку із земель запасу у разі відсутності необхідної у колективній власності. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) у розмірі 5,2 умовних кадастрових гектарах, що встановлений для члена КСП «Україна» на території Корінецької сільської ради. В попереднє засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представники відповідачів Корінецької сільської ради та ТОВ «Україна» - в попереднє судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. Представники третіх осіб відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та Талалаївська РДА - в попереднє судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, справу просять розглянути на розсуд суду. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову проводиться в порядку, встановленому, зокрема, статтею 174 ЦПК України, яка регламенту, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання відповідачами позову та винесення рішення в попередньому судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у 1984 році вступила в члени колгоспу «Україна», і була членом колгоспу, потім КСП «Україна» до 2000 року, що підтверджується копією трудового книжки (а.с.9-9зв.). 02 листопада 1995 року КСП «Україна» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000016, яким затверджено план зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність (а.с.11-13). Колгосп «Україна» перейменовано на КСП «Україна» на загальних зборах 02 лютого 1993 року, КСП «Україна» перейменовано на ТОВ «Україна» на загальних зборах уповноважений членів КСП 05 лютого 2000 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Україна» 12.10.2017 року (а.с.14). Згідно довідки ТОВ «Україна» від 12.10.2017 року [PERSON] з 12 лютого 1985 року по 01 березня 2000 року дійсно була членом КСП. При паюванні земель у 1996 році з невідомих причин не включена до списку пайовиків і не отримала сертифікат направо на земельну частку (пай), хоча мала на це право (а.с.15). Згідно довідки Корінецької сільської ради № 199 від 12.10.2017 року в землях запасу є земельна ділянка орієнтовним розміром 5,2 га (а.с.16). Згідно довідки Корінецької сільської ради № 198 від 12.10.2017 року згідно проекту організації земельних частко (паїв) колишнього сільськогосподарського підприємства «Україна» середній розмір земельної частки (паю) складає 5,2 га, з них 3,87 га ріллі (а.с.17). Згідно довідки ТОВ «Україна» від 23.10.2017 року трудова книжка [PERSON] з невідомих причин разом з багатьма іншими трудовими книжками колгоспників знаходилась в архіві ТОВ «Україна», що унеможливлювало раніше вирішити питання земельних відносин громадянки [PERSON] (а.с.27). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 паюванню підлягали сільськогосподарську угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно з пунктом 2 даного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колетивної власноті на землю. За змістом статей 22 та 23 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) та вищенаведеного Указу Президента України від 08 серпня 1995 року, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власноті на землю, одержання КСП цього акта. Таким чином, до вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які на ній працювали і були членами цього КСП, та працівниками інших сільськогосподарських утворень. Всі працівники колишніх господарств, у тому числі й пенсіонери, які залишились членами нових підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Тобто право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта направо колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Як вбачається з матеріалів справи, КСП «Україна», членом якого позивач була з 1984 року, отримало державний акт на право колективної власності на землю 02 листопада 1995 року. На підставі вищенаведених положень законодавства суд приходить до висновку, що поскільки позивач [PERSON] на той час перебувала в членах КСП, тому є особою, яка має право на земельну частку (пай) незважаючи на відсутність її в списках громадян, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі вона має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права на земельну частку (пай) законні і належним чином обґрунтовані, тому підлягають задоволенню. Але зважаючи на ту обставину, що суд не може визначити розмір належної частки (паю) позивача, поскільки це індивідуально визначена величина, яка вираховується в кожному окремому випадку в залежності від внеску члена колективного сільськосподарського підприємства, тому позовні вимоги в частині розміру належної позивачу земельної частки (паю), а саме - 5,2 в умовних кадастрових гектарах - задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial