Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що 01 травня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON]. Вказує, що з моменту одруження відповідач почав проживати з нею у належному його матері будинку 18 по вулиці Кринична в місті Ужгороді. Зазначає, що [INFO] від шлюбу у них народився син - [PERSON]. Пояснює, що за період шлюбу в у неї з відповідачем почались непорозуміння з приводу матеріального утримання їхньої сім'ї. Вказує, що 11 травня 2016 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/3013/16-ц шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області 01 травня 2010 року - запис в Книзі реєстрації актів про одруження №19 - розірвано. Відповідач починаючи ще з червня 2015 року не проживає разом з нею та їх дитиною. Відповідач проживає у орендованій квартирі в місті Ужгороді. Також зазначає, що батько дитини (відповідач) жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує дитину, всі обов'язки батька та матері дитини виконує лише вона одноосібно. Ухилення батька від обов'язку виховання та піклування над їхньою дитиною та виконання цих обов'язків нею одною за обох батьків визначаються нею як істотні обставини, що впливають на розмір аліментів на утримання дитини. Так як через необхідність належного піклування над дитиною вона змушена відмовитись від пошуку способів заробітку, оскільки виховання та піклування над дитиною вважає більш пріоритетним, ніж покращення свого матеріального становища. Повідомляє суд, що відповідно до відомих їй відомостей батько дитини має нерегулярний та мінливий дохід від продажу автомобілів. Таким чином, фактичні обставини справи дають підстави з урахуванням розумності та справедливості визначати розмір аліментів на суму 1500 грн. щомісячно. Зазначає, що хоча б така матеріальна підтримка дитини збоку відповідача змогла б забезпечити дитину необхідним харчуванням, лікуванням, розвитком здібності та забезпечити інші потреби дитини як особистості. Виходячи з вищевикладеного просить суд стягнути з відповідача з [PERSON], РНОКПП [NUMBER], який народився [INFO], на користь [PERSON], РНОКПП [NUMBER], що народилась [INFO], проживаючої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], який народився [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. починаючи з дня подання позовної заяви. 11.08.2016 року представником відповідача - [PERSON] подано через канцелярію суду заяву, зі змісту якої вбачається, що відповідач [PERSON] визнає позов [PERSON] про стягнення аліментів на користь малолітнього сина [PERSON], [INFO] частково в розмірі 850,00 гривень до досягнення дитиною повноліття. 12.08.2016 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Буришин В.В. подано через канцелярію суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, зі змісту якої вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], який народився [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 850,00 грн., починаючи з дня подання позовної заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак у своїй заяві про зменшення розміру позовних вимог від 12.08.2016 року просила суд розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак, у своїй заяві про часткове визнання позову від 11.08.2016 року просив суд розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, 01 травня 2010 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 01.05.2010 року Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області. Судом встановлено, що у позивача з відповідачем є спільний син [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 20 вересня 2010 року виконкомом Вучківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 13. Як вбачається з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року у справі №308/3013/16-ц шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області 01 травня 2010 року, запис в Книзі реєстрації актів про одруження №19 - розірвано. Судом встановлено, що відповідач, починаючи з червня 2015 року не проживає разом з позивачкою та їхньою дитиною та матеріально не забезпечує дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 850,00 грн. починаючи з дня подання позовної заяви підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України 551,20 грн. судового збору На підставі наведеного та

Outcome: approved