Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У своєму позові позивач [PERSON] просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати право власності за [PERSON], [INFO], на 2/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS] в (м.Дніпродзержинську) м. Камянське Дніпропетровської області; в порядку поділу майна подружжя визнати право власності [PERSON], [INFO], на 1/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS] в (м.Дніпродзержинську) м. Камянське Дніпропетровської області. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що 21 квітня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. 12 липня 2012 року шлюбу між сторонами розірваний. 20 листопада 2008 року вони придбали квартиру [ADDRESS], право власності якої оформлено на [PERSON] На даний час дитина [PERSON], [INFO], знаходиться під диспансерським наглядом у лікаря-кардіолога, діагноз: вроджена вада серця: дефект між шлунковою перетинки. 01 березня 2011 року дитина визнана інвалідом до 01 квітня 2013 року. Дитина на даний час проживає із позивачем та постійно потребує додаткових витрат на стаціонарне лікування вроджених захворювань, що має істотне значення при вирішенні питання про збільшення частки майна дружини у спільній сумісній власності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги просив суд в порядку поділу майна подружжя визнати право власності за [PERSON], [INFO], на 2/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS] в (м.Дніпродзержинську) м. Камянське Дніпропетровської області; в порядку поділу майна подружжя визнати право власності [PERSON], [INFO], на 1/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS] в (м.Дніпродзержинську) м. Камянське Дніпропетровської області. Посилався на обставини викладені в позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити в задоволені позову, посилався на обставини викладені в запереченні на позов та просив суд застосувати строки позовної давності із зверненням до суду із зазначеними вимогами. В якості свідка в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що дійсно дитині [PERSON] потрібне посилене харчування. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, свідка вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч.2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до вимог ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 21 квітня 2007 року знаходились у зареєстрованому шлюбу, якій 12 липня 2012 рік Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано, що вбачається зі свідоцтва про шлюб від 21 квітня 2007 року, видане виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.9, 11) та не заперечується представником відповідача. 20 листопада 2008 року сторони [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (м.Дніпродзержинську) м. Камянське Дніпропетровської області, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 27 травня 2016 року, де власником квартири вказано відповідача по справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2008 року. Судом також встановлено, що сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження дитини. На даний час дитина [PERSON], [INFO], знаходиться під диспансерським наглядом у лікаря-кардіолога, діагноз: вроджена вада серця: дефект між шлунковою перетинки та 01 березня 2011 року дитина визнана інвалідом до 01 квітня 2013 року. Дитина на даний час проживає із позивачем та постійно потребує додаткових витрат на стаціонарне лікування вроджених захворювань, що вбачається з наданих позивачем документів. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно частини 3 статті 368 Цивільного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Але, враховуючи вимоги ч.3 ст.70 СК України, позивачем не доведено в судовому засіданні підстав для збільшення частки майна подружжя, а також, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Ч.1 ст.355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Ч.1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно до ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За даних обставин, а також враховуючи думку сторін, суд вважає, що право позивача [PERSON] на поділ спільного майна, яке придбане в період шлюбу, є доведеним. Але, відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ст.72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Ст.ст.256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до вимог ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, 12 липня 2012 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб, укладений між сторонами, було розірвано, а тому саме з часу розірвання шлюбу почав діяти час позовної давності встановлений ст.257 ЦК України, та закінчився в 2015 році, а позивач із позовом звернулась лише в липні 2016 року, тобто після закінчення строку позовної давності. Згідно зі ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач в судовому засіданні не надала суду доказів того, що строк позовної давності для звернення до суду із позовом про поділ майна із відповідачем [PERSON] вона пропустила з поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Згідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed