Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, посилаючись на те, що вона, [PERSON], є співвласником 3/10 частин домоволодіння за адресою: вул. Кооперативна, 4 в с. Петропавлівська Борщагівка, Київської області відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 травня 2002 року після смерті свого діда [PERSON]. Власником Ѕ частини домоволодіння за вказаною адресою є [PERSON], яку вона отримала у спадок від [PERSON]. На протязі часу, поки були живі дід [PERSON] і [PERSON], порядок користування земельною ділянкою дотримувався згідно слідуючого розподілу земельної ділянки: [PERSON]-0,08 га, [PERSON]-0,04 га, та двір загального користування -0,02 га, і претензій один до одного вони не мали. Після прийняття спадщини нею, [PERSON], та [PERSON], встановлений порядок користування земельною ділянкою, на протязі багатьох років також дотримувався, згідно вищевказаного розподілу та претензій один до одного вони не мали. У 2012 році в неї з [PERSON] виникли непорозуміння з приводу користування двором загального користування, який, на її думку, складав 0.02 га. В той же час, у приватній розмові [PERSON] повідомила її, що у 2006 році вона приватизувала свою земельну ділянку, і на цей час вона складає 0,0566 га. Тобто [PERSON] збільшила свою земельну ділянку на 0,0166 га (0,0566 га-0,04 га=0,0166 га). На її прохання надати документи для ознайомлення та пояснити, як могло трапитись, що без згоди її діда і в подальшому її згоди, у неї вилучено з користування 0,0166 га земельної ділянки на її користь, вона відповіла, що вона звернулась до сільської ради. Для з»ясування обставин, що призвели до вилучення з її користування земельної ділянки розміром 0,0166 га, та унеможливили обслуговування її земельної ділянки, 28 березня 2014 року вона звернулась до керівництва Петропавлісько-Борщагівської сільської ради з питанням як могло статись, що без її відома [PERSON] приватизувала земельну ділянку не розміром 0,04 га, що знаходилась у її постійному користуванні, а на 0.0166 га більше, тобто розміром 0,0566 га.. 02 квітня 2014 року вона отримала відповідь, що все законно, і що приватизація оформлена на підставі рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, а всі необхідні документи вона може отримати в архівному секторі Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області. Вивчивши документи, які надійшли з архівного сектору Києво-Сятошинської районної державної адміністрації Київської області, вона дійшла висновку, що рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівької сільської ради є незаконним та таким, що порушує її законне право землекористувача земельної ділянки. Як видно з документів, що вона отримала з архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, підставою для прийняття рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради «Про розподіл земельної ділянки між [PERSON] і [PERSON], с. П.Борщагівка, вул. Кооперативна, 4», є окремі заяви [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] у своїй заяві вказував, що він просить виділити під двір загального користування 0,01 га за рахунок своєї земельної ділянки, яка на той час складала 0,09 га. [PERSON] у своїй заяві просила виділити їй у постійне користування земельну ділянку площею 0,02 га (хоча спочатку було вказано 0,01 га, а потім кимось зроблено виправлення на 0,02 га), при цьому не вказуючи про яку саме земельну ділянку йдеться мова і де вона знаходиться. На підставі цих двох окремих заяв було прийнято рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради «Про розподіл земельної ділянки між [PERSON] і [PERSON] с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Кооперативна, що є незаконним і суперечить чинному законодавству. Як видно з наданих заяв, ніякої спільної заяви не існує, і про розгляд відповідачем заяви [PERSON] та прийняття незаконного рішення, одночасно із заявою [PERSON], про виділення їй у постійне користування земельної ділянки розміром 0,02 га, не знав і згоди на такий перерозподіл її дід не давав. Тобто, з преамбули рішення виходить, що на виконком сільської ради виносилось лише одне питання -це виділення 0,01 га землі з земельної ділянки [PERSON] під двір загального користування, а з невідомих причин вже у резолютивній частині вказується, що «рахувати по земельно-шнуровим книгам за [PERSON] 0,06 га землі, за [PERSON]-0,08 га землі». Виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради прийняв незаконне рішення, тому що її дід [PERSON], як це вбачається із заяви від 17 серпня 1996 року, згоди на передачу [PERSON] у постійне користування земельної ділянки розміром 0,02 га за рахунок вилучення з загальної площі земельних ділянок, що були у користуванні обох землекористувачів і складали на той час 0,14 га (0,8 га-Машонський І.І., 0,4 га-Нейцель Л.Ф. та 0,02 га-двір загального користування) не давав і ніякої спільної заяви [PERSON] та [PERSON] не існує. Враховуючи викладене, протягом тривалого часу користування земельною ділянкою ні її дід за його життя [PERSON], ні вона, як спадкоємець, [PERSON], не знали і не могли знати про рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яким земельна ділянка розміром 0,02 га була передана у постійне користування [PERSON], а вважали, що відповідно до заяв [PERSON] двір загального користування збільшився на 0,01 га, і став розміром 0,02 га. Позивач [PERSON] зазначала, що вона взнала про оскаржуване нею рішення тільки після того, як [PERSON] заборонила їй користуватися двором загального користування. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду з позовом про визнання і скасування рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області «Про розподіл земельної ділянки між гр. [PERSON] та [PERSON], с. П.Борщагівка, вул. Кооперативна, 4» поважними, поновити попущений з поважних причин строк для звернення до суду з вказаним позовом, та визнати незаконним і скасувати рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області «Про розподіл земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], с. П.Борщагівка, вул. Кооперативна, 4». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що зідно Свідоцтва по право на спадщину за заповітом серії АЕК № 086570, виданого 15 травня 2002 року державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлого 19 червня 2001 року, є [PERSON], яка проживає в с. П.П. Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, по вул. Кооперативна, буд. 4, і спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 3/10 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в с. Петропавліська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Кооперативній, під № 4, належного померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданий виконкомом [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 04 квітня 2002 року у відповідності з рішенням цього ж виконкому від 27 березня 2002 року, № 108, зареєстрованого у Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 10 квітня 2002 року під реєстровим № 868. Позивач [PERSON] 28 березня 2014 року звернулась із заявою до сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради [PERSON] з проханням надати їй копію рішення та план розподілу земельної ділянки сільської ради № 351 від 08 жовтня 1996 року (Про розподіл земельної ділянки між [PERSON] і [PERSON], с. П. Борщагівка, вул. Кооперативна, 4). З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 1996 року [PERSON] звернувся із заявою до голови [PERSON] сільської ради [PERSON] з проханням виділити під двір загального користування 0,01 га за рахунок його земельного наділу по факту користування. Також [PERSON] в той же день-17 серпня 1996 року звернулась із заявою до голови [PERSON] сільської ради [PERSON] з проханням виділити в постійне користування земельний наділ площею 0,02 га по факту користування. Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 351 від 08 жовтня 1996 року «Про розподіл земельної ділянки між гр. [PERSON] та [PERSON], с. П.Борщагівка, вул. Кооперативна, 4» вирішено затвердити план розподілу земельної ділянки між гр. [PERSON] та [PERSON], складений землевпорядником сільської ради [PERSON]; рахувати по земельно-шнуровим книгам за гр. [PERSON] 0,06 га землі, за гр. [PERSON]-0,08 га. У вказаному рішенні виконавчого комітету зазначено, що до виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів звернулись [PERSON] та [PERSON], що мешкають в с. П.Борщагівка, вул. Кооперативна, 4, з заявами про розподіл земельної ділянки. Згідно висновку землевпорядника сільської ради за [PERSON] числиться земельна ділянка 0,04 га, за [PERSON]-0,09 га. Згідно даних інвентарної справи від 13 березня 1996 року за обома власниками числиться 0,14 га землі. Згідно спільної заяви та згоди [PERSON] та [PERSON] 0.01 га землі з земельної ділянки [PERSON] виділяється під двір загального користування. Як зазначила позивач [PERSON] в позовній заяві, власником Ѕ частини домоволодіння за вказаною адресою є [PERSON], який вона отримала у спадок від [PERSON]. Також позивач [PERSON] вказувала, що на протязі часу, поки були живі дід [PERSON] і [PERSON], порядок користування земельною ділянкою дотримувався згідно слідуючого розподілу земельної ділянки: [PERSON]-0,08 га, [PERSON]-0,04 га, та двір загального користування -0,02 га, і претензій один до одного вони не мали. Позивач вказувала, що після прийняття спадщини нею, [PERSON], та [PERSON], встановлений порядок користування земельною ділянкою, на протязі багатьох років також дотримувався згідно вищевказаного розподілу та претензій один до одного вони не мали. У 2012 році в неї з [PERSON] виникли непорозуміння з приводу користування двором загального користування, який, на її думку, складав 0.02 га. В той же час, у приватній розмові [PERSON] повідомила її, що у 2006 році вона приватизувала свою земельну ділянку, і на цей час вона складає 0,0566 га. Тобто [PERSON] збільшила свою земельну ділянку на 0.0166 га (0,0566 га-0,04 га=0,0166 га). До позовної заяви позивачем [PERSON] було додано копію Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658999 від 27 листопада 2006 року, виданий [PERSON], що на підставі рішення 27 сесії 4 скликання П.П.-[PERSON] сільської ради від 22 березня 2006 року № 96, вона є власником земельної ділянки площею 0,0566 га, яка розташована в с. П.П. Борщагівка, вул. Кооперативна, 4, цільове призначення (використання) земельної ділянки-будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач [PERSON] вважала, що рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівької сільської ради є незаконним та таким, що порушує її законне право землекористувача земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. Згідно вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За правилами ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Таким чином, саме власнику або землекористувачу належать повноваження щодо усунення порушень його прав на землю у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно вимог ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селиш, міст належить розпорядження землями територіальних громад. За правилами ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками їз земель комунальної або державної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень . Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянко у власність або надання їх у користування. Відповідно до вимог ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно вимог ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Позивачем [PERSON] до позовної заяви і представником позивача в судовому засіданні не надано належних доказів в обгрунтування заявлених вимог, а саме позивач не надала суду доказів, що вона на даний час є землекористувачем або власником земельної ділянки, яка розташована в с. П.П. Борщагівка, вул. Кооперативна, 4. У доданій до позовної заяви копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 травня 2002 року вказано, що спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 3/10 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Кооперативна, під № 4. Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу Української РСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, що і було вказано в оскаржуваному рішенні, яким затверджено план розподілу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], та зараховано по земельно-шнурових книгах за [PERSON] 0, 06 га, за [PERSON] 0, 08 га. З наявної копії довідки виконкому [PERSON] сільської ради від 05 листопада 1997 року, яка видана [PERSON], згідно земельно-шнурової книги він користується земельною ділянкою 0,08 га, фактична площа земельної ділянки складає 0,08 га. Крім того. слід зазначити, що за життя [PERSON] не звертався до суду за захистом свого права, якщо вважав його порушеним, та не оскаржив до суду рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області «Про розподіл земельної ділянки між гр. [PERSON] та [PERSON], с. П.Борщагівка, вул. Кооперативна, 4». Посилання позивача [PERSON] у позовній заяві, що її дід за свого життя [PERSON] не знав і не міг знати про оспорюване рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року виконавчого комітету Петрпавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святшинського району Київської області, безпідставні, оскільки не підтверджені ніякими доказами. Доводи позивача [PERSON], що з наданих заяв ніякої спільної заяви не існує і про розгляд відповідачем заяви [PERSON] та прийняття незаконного рішення, одночасно із заявою [PERSON], про виділення їй у постійне користування земельної ділянки розміром 0,02 га, не знав і згоди на такий перерозподіл її дід не давав, є необгрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться заява від 17 серпня 1996 року [PERSON] до голови [PERSON] сільської ради [PERSON] про виділення під двір загального користування 0,01 га за рахунок його земельного наділу по факту користування, та заява [PERSON] того ж дня- 17 серпня 1996 року, до голови [PERSON] сільської ради [PERSON] про виділення в постійне користування земельного наділу площею 0,02 га по факту користування, що були предметом розгляду виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, та за наслідками розгляду вказаних заяв було прийнято рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року «Про розподіл земельної ділянки між гр. [PERSON] та [PERSON], с. П.Борщагівка, вул. Кооперативна, 4». Згідно вимог ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Разом з тим, суд вважає, що позивач [PERSON] пропущено строк для звернення до суду з позовом про визнання і скасування рішення № 351 від 08 жовтня 1996 року Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області «Про розподіл земельної ділянки між гр. [PERSON] та [PERSON], с. П.Борщагівка, вул. Кооперативна, 4» з поважних причин та підлягає поновленню, оскільки про оскаржуване рішення вона дізналась у квітні 2014 року, що підтверджується матеріалами справи. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду належних доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed