Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] громади в особі Донецької міської ради, третя особа: Четверта Донецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона народилася 01.07.1960 року у м. Донецьк та її дошлюбне прізвище [PERSON]. Після укладення шлюбу з [PERSON] 30.10.1982 року вона взяла прізвище чоловіка [PERSON]. Її батьками є [PERSON] та [PERSON], які померли: батько помер 27.11.2002 року, мати 20.09.2011 року. Також, у неї був брат [PERSON], [INFO], який помер 25.11.2015 року. Позивач зазначає, що вона, її батьки та брат проживали в м. Донецьку. Однак, у звязку з початком бойових дій та проведенням АТО в Донецькій та Луганській області, вона була вимушена змінити місце проживання та на теперішній час проживає за адресою: [INFO] (Дніпродзержинськ), вул. Матросова, 74/57. Після смерті її брата [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Вищевказана квартира належала померлим [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.06.1993 року Фондом комунального майна м. Донецька. Позивач вказує, що вона зареєстрована в даній квартирі, однак співвласником її не була. Після смерті їх батьків, як вона так і її брат [PERSON] подавали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але не оформили своїх спадкових прав та не переоформили права власності на квартиру. Таким чином, після смерті їх батьків вона та її брат є єдиними спадкоємцями після їх смерті, які спадок прийняли, а тому, вона вважає, що їм повинна належати в рівних частках по 1/2 квартири [ADDRESS]. Окрім неї, інших спадкоємців після смерті її брата [PERSON] не має, оскільки дітей у її брата не було та на час своєї смерті одруженим він також не був. Позивач вказує, що 13.06.2016 року звернулася з заявою до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого 25 листопада 2015 року, однак, у видачі свідоцтва нотаріусом їй було відмовлено з тих підстав, що у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей запросити копії спадкових справ, заведених у м. Донецьку неможливо. Отже, визначити розмір спадкової частки [PERSON], померлого 25.11.2015 року, неможливо. На підставі вищенаведеного, а також, враховуючи те, що вона є спадкоємцем другої черги згідно ст.1262 ЦК України та інших спадкоємців окрім неї немає, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 25.11.2015 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] громади в особі Донецької міської ради у судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Представник третьої особи Четвертої донецької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав в суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ІІІ-НО №499969, виданого Кіровським відділом РАЦМ м. Донецьк, 30.10.1982 року зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON]. Прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження І-УР №942745, виданого Лісовською селищною радою Селидівського району Сталінської області, актовий запис № 146, 01.07.1960 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження І-НО, виданого Кіровським відділом РАЦС м. Донецьк, актовий запис № 603, 25.04.1971 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто батькам та брату позивача, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №6023 від 10.06.1993 року, виданого Фондом комунального майна, належала на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: м.Донецьк-112, вул. Скляренко, 8/53 (а.с.8). Встановлено, що 27.11.2002 року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьк, актовий запис №2228 (а.с.12). 20.09.2011 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьк, актовий запис №1652 (а.с.13). Спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України були діти померлих: позивач [PERSON] та її брат [PERSON] Після смерті батьків позивач [PERSON] та її брат [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що підтверджується витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі №33511447 та №33511503 від 18.03.2013 року, виданими Четвертою донецькою державною нотаріальною конторою (а.с.15,16), однак спадкові справи не оформили та не переоформили право власності на квартиру. Таким чином, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, [PERSON] та [PERSON], були єдиними спадкоємцями після смерті своїх батьків, [PERSON] та [PERSON], та вважаються такими, що спадок прийняли. Отже, квартира [ADDRESS] належала їм в рівних частках. Судом встановлено, що 25 листопада 2015 року [PERSON], брат позивача, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Баглійським районним у м.Дніпродзержинську Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №374 (а.с.14). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою:[INFO] (а.с.6), проте проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою від 10.12.2014 року № 2489 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.19). Судом встановлено, що позивач після смерті брата, [PERSON], звернулася до державного нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті брата, а саме на 1/3 частки квартири [ADDRESS], але їй було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що оскільки з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей запросити копії спадкових справ, заведених у м. Донецьк неможливо. Отже, визначити розмір спадкової частки [PERSON], померлого 25.11.2015 року, неможливо (а.с.18). Вартість зазначеної квартири відповідно до експертної оцінки, виконаної ТОВ «[PERSON] Груп» від 17.10.2016 року, становить 328975,00 грн. (а.с.27-43). Спадкоємцями другої черги, відповідно до ст.1262 ЦК України, після смерті [PERSON] є сестра померлого позивач [PERSON] Інших спадкоємців немає. У шлюбі [PERSON] на час смерті не перебував, дітей не мав. Позивач [PERSON] прийняла спадщину, шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, у звязку з чим державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 346/2016 (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкування нерухомого майна оформлюється свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, для чого спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса. Під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус з'ясовує ряд обставин, з якими пов'язано виникнення права на спадкування, для чого вимагає відповідні докази. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з вказаних підстав, згідно п.п. 2, 23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що постановою державного нотаріуса від 13.06.2016 року позивачу [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки немає можливості у звязку з проведенням антитерористичної операції запросити копії спадкових справ та визначити розмір спадкової частки [PERSON] Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку. З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 25 листопада 2015 року.

Outcome: approved