Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який неодноразово уточнювався, до відповідача Харківської міської ради, треті особи: Комунальне КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] , [PERSON] , і просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] ) та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є рідним дідом [PERSON] , [INFO] ; встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною бабою [PERSON] , [INFO] ; встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом на 4/10 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 330 кв.м. земельної ділянки, що знаходиться під житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.05.1949 року Мерефянською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який в рівних долях по 1/2 частині кожному належить [PERSON] та [PERSON] . 11.03.1960 року народним судом 6-ї дільниці Жовтневого району м. Харкова народним суддею Гурьяновим винесено рішення, яким встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Також, вказаним рішенням було встановлено і порядок користування вказаним домоволодінням між [PERSON] та [PERSON] . В конкретне користування [PERSON] виділено кімнати 1-3 розміром 15,50 м , 1-2 розміром 12,30 м2 та земельну ділянку розміром 617,5 м2. В конкретне користування [PERSON] виділено кімнати 2-3 розміром 11,90 м2, , 2-2 розміром 9,70 м2 та земельну ділянку розміром 617,5 м2. Після винесення зазначеного рішення [PERSON] та [PERSON] було виготовлено технічний паспорт із поетажним планом на вказане домоволодіння. 28.10.1988 року Жовтневим районним народним судом міста Харкова було винесено рішення, яким проведено перерозподіл часток домоволодіння, розташованогоза адресою, [ADDRESS] , у зв`язку з побудуванням другого житлового будинку під літ «Е-1». Право власності на житловий будинок під літ. «Е-1» було визнано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. У зв`язку з винесенням рішення Жовтневим районним народним судом міста Харкова від 28.10.1988 року, частки співвласників домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , змінилися та стали виглядати наступним чином: [PERSON] - 17/100 частини, [PERSON] - 17/100 частини, [PERSON] - 33/100 частини, [PERSON] - 33/100 частини. 05.09.1989 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області було прийнято рішення №120-32, відповідно до якого із складу домоволодіння по [ADDRESS] було виділено новозбудований житловий будинок під літ. «Е-1», розташований на земельній ділянці площею 410 кв. м., який належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного народного суду міста Харкова від 28.10.1988 року. Також, вказаним рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області №120-32 від 05.09.1989 року житловому будинку під літ. «Е-1» було присвоєно нову адресу, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області №120-32 від 05.09.1989 року, співвласникам житлового будинку під літ «А-1», що розташований на земельній ділянці площею 825 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , Жовтневим ЖЕО міста Харкова було видано свідоцтва на право приватної власності, частки яких у праві приватної власності стали мати наступний вигляд, а саме: [PERSON] - 6/10 частин та [PERSON] - 4/10 частини. Разом з тим, [INFO] дідусь позивача - [PERSON] помер. Після його смерті спадщину (яка відповідно вже до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області №120-32 від 05.09.1989 року складалась із 4/10 частин житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 825 кв. м. за адресою: [ADDRESS] ) фактично прийняла його дружина [PERSON] , 1914 року народження, оскільки на час смерті чоловіка, вона була зареєстрована (прописана) разом з чоловіком за однією адресою, що підтверджується записами в домовій книзі на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . Так, [INFO] померла [PERSON] , після якої відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований та проживав її син [PERSON] , [INFO] (батько позивача по справі), який отже фактично прийняв у вигляді частки майна, що належала покійній [PERSON] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. У зв`язку із тим, що спадкове майно спадкувалося після кожного члена родини фактично за місцем реєстрації (пропискою), позивач вважає за необхідне наголосити на тому, що [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , який є батьком [PERSON] , [INFO] . Але, оскільки в прізвищах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є відмінності в написанні, позивач просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому позивач посилається на додані до позову документи, як на докази викладених в позові обставин, і просить уточнений позов задовольнити Представником відповідача ХМР 22.07.2019 року на адресу суду подано відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову та залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», оскільки, на думку представника відповідача, рішення за вказаною справою може вплинути на права та обов`язки зазначеної особи. 13.09.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання представника Харківської міської ради про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -задоволено. Залучено до участі у вказаній цивільній справі - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», місцезнаходження: м. Харків, майдан Павлівський, буд. 1/3. Позивачем подано уточнення позову в частині прізвища позивача, яке змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (том 1, а.с.81). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.11.2019 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 4/10 частини житлового будинку та визнання права власності на земельну ділянку - задоволено. Зобов`язаноКомунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надати суду належним чином завірену копію інвентаризаційної справи по домоволодінню, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 27.11.2019 року до суду надіслані копію інвентаризаційної справи №28268 на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] на 131 аркуші. 13.01.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справіза позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 4/10 частини житлового будинку та визнання права власності на земельну ділянку - закрито.Призначено справу до судового розгляду по суті. 27.08.2020 року представником позивача, у зв`язку з отриманням нових доказів, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи, подано уточнену позовну заяву, яка прийнята судом до розгляду. Представником відповідача ХМР 07.10.2020 року на адресу суду подано відзив на уточнений позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову. Між тим зі змісту позову вбачається, що представник відповідача фактично заперечує проти позову лише в частині визнання за позивачем права власності на 330 кв.м. земельної ділянки, що знаходиться під житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , вважаючи такі вимоги необґрунтованими належними доказами. 23.11.2020 року представником позивача знов подано уточнену позовну заяву, яка прийнята судом до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.01.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - задоволено частково.У вищевказаній цивільній залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . Клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Зобов`язано відокремлений підрозділ Другої Харківської міської державної нотаріальної контори надати суду відповідні докази. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2021 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 4/10 частини житлового будинку та визнання права власності на земельну ділянку, встановлення фактів родинних відносин - залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 22.08.1996 року, адреса: [ADDRESS] . У судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлений про день і час розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не сповістив, однак надав відзив, у зв`язку з чим на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність представника відповідача. Представник третьої особи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Третя особа [PERSON] надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 25.05.1949 року Мерефянською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , в рівних долях кожному - [PERSON] та [PERSON] після смерті їх матері [PERSON] (том №1 а.с. 96). 11.03.1960 року народним судом 6-ї дільниці Жовтневого району м. Харкова народним суддею Гурьяновим було винесено рішення, яким встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Вказаним рішенням в конкретне користування [PERSON] залишені кімнати 1-3 розміром 15,50 м, 1-2 розміром 12,30 м2, земельну ділянку розміром 617,5 м2. В користування [PERSON] залишені кімнати 2-3 розміром 11,90 м2, 2-2 розміром 9,70 м2 та земельна ділянка розміром 617,5 м2 (том 1 а.с. 13). На замовлення [PERSON] та [PERSON] було виготовлено технічні та оціночні документи, поетажний план на вказане домоволодіння, складені відповідні акти проведених змін (а.с.91-152). 28.10.1988 року рішенням Жовтневого районного народного суду міста Харкова, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що [PERSON] , померлий [INFO] в м. Харкові є рідним батьком [PERSON] , 1944 року народження; встановлено факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу на будинок - свідоцтва, виданого Мерефянською держнотконторою 25.05.1949 року на ім`я [PERSON] , відповідно до якого йому належить 1\\2 частина житлового будинку з надвірними будовами по [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку забудови на 66/100 частин домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , в рівних долях в порядку визначення загальної долі в спільній сумісній власності подружжя по 33/100 частини за кожним з них; у зв`язку з будівництвом будинку літ. «Е-1», сараю, льоху, літньої кухні, перерозподілені ідеальні долі у праві власності співвласників домоволодіння по [ADDRESS] і вирішено вважати, що [PERSON] (померлому) належить - 17/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] , замість раніше належно 1\\2 частини житлового будинку з надвірними будовами, та [PERSON] - 17/100 частин домоволодіння, замість раніше належної 1/2 частини житлового будинку з надвірними будовами; визнано за [PERSON] право власності на 17/300 частин домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] в м. Харкові; 34/300 частини домоволодіння по [ADDRESS] залишені відкритими до оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав (том 1, а.с. 153-154). 05.09.1989 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області було прийнято рішення №120-32 з приводу розгляду заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] про розподіл домоволодіння на два самостійних. Вказаним рішенням виконкому виділено зі складу домоволодіння житловий будинок літ. «Е-1» з обслуговуючими його надвірними будовами, належний [PERSON] та [PERSON] , розташований на земельній ділянці площею 410 кв.м, присвоєно йому номер [ADDRESS] ; виділено зі складу домоволодіння житловий будинок літ. «А-1» обслуговуючими його надвірними будовами, належний [PERSON] , розташований на земельній ділянці площею 825 кв.м, залишено йому юридичний номер 144; вирішено видати свідоцтва про право особистої власності на ім`я громадян: [PERSON] 45/100 ч. по [ADDRESS] ; [PERSON] 54/100 ч. по [ADDRESS] ; [PERSON] 6/10 ч. по [ADDRESS] ; [PERSON] 4/10 ч. по [ADDRESS] ; раніше видане рішення про реєстрацію земельної ділянки по [ADDRESS] - скасовано; раніше видані правовстановлюючі документи вилучені та долучені до інвентаризаційної справи (т.1, а.с.165). В подальшому згідно правовстановлюючих документів, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи на домоволодіння, листами КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.07.2008 року та від 11.07.2011 року повідомлено, що право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] зареєстровано наступним чином: 6\\10 частин на ім`я [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 30.12.2005 року приватним нотаріусом Бєсєдою Т.Д., р. №1895; 4\\10 частини - не зареєстровано за [PERSON] (том 1, а.с. 196, 200). Позивач « [PERSON] » (російською мовою), народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №1285 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.10.1976 року. Її батьками зазначені (російською мовою) « [PERSON] , [PERSON] » (том №1, а.с. 8, т.2 а.с.67). Між тим за паспортом [NUMBER] прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.6). В подальшому [PERSON] 23.08.2019 року уклала шлюб з [PERSON] , про що зроблено актовий запис №277 і підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (т.1 а.с.81) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 27.09.2017 року, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №265. Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Також вказані відомості підтверджуються копією первісного свідоцтва про народження, складеного російською мовою (том №1, а.с. 9, том 2 а.с.68,69). Враховуючи однакові прізвища, суд приходить до висновку що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Однак [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №9603 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.12.1972 року (том №1, а.с. 12, том 2, а.с.72). Після його смерті спадщину (яка складалась із 4/10 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області 05.09.1989 року (однак не були зареєстровані за ним за життя), фактично прийняла його дружина [PERSON] , 1914 року народження, яка на час смерті чоловіка проживала і була зареєстрована разом з чоловіком за адресою місцезнаходження спадкового майна, що підтверджується записами в домовій книзі на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , отже вступила в управління вказаним майном (том 1, а.с. 14-31). [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №18401 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.12.2007 року (том 1, а.с. 11, том 2 а.с.71). На час смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований та проживав її син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними будинкової книги на домоволодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.14-31), а також даними копії паспорту серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , де зазначена реєстрація місця проживання останнього за адресою: [ADDRESS] з 02.08.1974 року. Отже останній прийняв спадщину після смерті матері на належне їй майно - 4/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №1608 і підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.01.2018 року (том 1, а.с. 10, том 2 а.с.70). Після його смерті відкрилась спадщина. З відповіді Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 26.01.2021 року, зокрема, вбачається, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ і книг обліку та реєстрації спадкових справ П`ятої харківської державної нотаріальної контори та Відокремленого підрозділу Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з 1991 року по теперішній час,після померлого [INFO] [PERSON] заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася. Після померлого [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа № 320/2018 року. В матеріалах спадкової справи № 320/2018 року знаходяться: заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 869 від 11 липня 2018 року, про прийняття спадщини від доньки спадкодавця - [PERSON] , яка мешкала в [ADDRESS] ; заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1579 від 22 листопада 2018 року, про видачу свідоцтва про право на спадщину від доньки спадкодавця - [PERSON] , яка мешкала в [ADDRESS] ; Свідоцтво про право на спадщину за законом, на 58/200 часток в комунальній квартирі [ADDRESS] , видане державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори 22 листопада 2018 року, за реєстром № 3-782 доньці спадкодавця - [PERSON] . Згідно перевірок зі спадкового реєстру, що знаходяться в матеріалах спадкової справи заповіт від імені [PERSON] не складався (том 2, а.с. 104). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Разом з тим, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-32цс13 від 12.06.2013 року, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За правилами, визначеними вст. 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живі к моменту смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно із ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном: 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як передбачено п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України у редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше [INFO] . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. У відповідності до ст. ст. 1216-1223,1225 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи зазначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст.1261-1265 ЦК України. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено, що позивач, її батько, дідусь і бабуся в різних документах мали відмінне написання прізвищ та по батькові в різних правовстановлюючих документах та документах, що містять дані про їх особу, свідоцтвах і паспортах, однак це пов`язано як з перекладом з російської на українську мову, так і з помилковим їх написанням. Між тим, враховуючи співпадання всіх інших даних, в тому числі дат народження та смерті, місця проживання вказаних осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин між [PERSON] ) та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є рідним дідом [PERSON] , [INFO] ; встановлення факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною бабою [PERSON] , [INFO] ; встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Також враховуючи надані позивачем та витребувані судом письмові докази, суд приходить до висновку що спадкове майно, яка складається з 4/10 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , фактично приймалось кожним членом родини як спадкоємцем першої черги за законом після смерті іншого спадкодавця без відповідного оформлення, і лише позивач подала відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно. Між тим з огляду на досліджені докази суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і визнання за [PERSON] , [INFO] , права власності в порядку спадкування за законом на 4/10 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . При цьому одночасно суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо визнання за позивачем права власності на 330 кв.м. земельної ділянки, що знаходиться під житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , оскільки позивачем та її представником не надано суду жодних належних і допустимих доказів належності на праві власності на час відкриття спадщини вказаної земельної ділянки будь-кому зі спадкодавців, тому вказана земельна ділянка не може бути предметом спадкування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі викладеного і

Outcome: partial