Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , за яким просить стягнути з останнього, як батька спільної дитини аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на період навчання сина. При цьому посилається, що відповідач є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , в даний момент син навчається на денному відділенні Жовтоводського промислового коледжу Дніпровського національного університету ім. О. Гончара, на бюджетній основі, потребує матеріальної допомоги, відповідач інших утриманців не має, на даний час має можливість утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримала за обставин, викладених в позовній заяві, зазначивши, що відповідач є батьком дитини та до досягнення сином повноліття дійсно сплачував аліменти на його утримання, при цьому заборгованості по аліментам не мав і не має. На даний час син [PERSON] є повнолітнім та навчається у Жовтоводському промисловому коледжі імені Олеся Гончара на денному відділенні з терміном навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 рік. На даний час повнолітній син проживає з позивачкою та її довірительниця як мати, зі свого боку, надає постійну матеріальну допомогу синові, здійснює забезпечення всім необхідним для навчання, оплачує всі витрати повязані з навчанням та утриманням дитини, що потребує значних коштів. І хоч позивачка на даний час є приватним підприємцем та отримує дохід в розмірі мінімальної заробітної плати, проте надання даних коштів як допомога з боку матері не є достатньою для забезпечення сином, який досяг повноліття, свого утримання на час навчання. Відповідач як батько дитини матеріальної допомоги повнолітньому синові на період його навчання на власне утримання не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати. Тому позивачка змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позовні вимоги просила задовольнити. Позивачка [PERSON] підтримала доводи свого представника щодо обгрунтування позовних вимог, додавши, що вона та син є фізично здоровими. Відповідач як батько дійсно сплачував аліменти на сина до досягнення ним повноліття та за весь час сплати аліментів заборгованості не мав і не має. Проте, на даний час син навчається і вона як мати, хоч і надає матеріальну допомогу сину на період навчання, однак її коштів є недостатньо, оскільки матеріальні затрати є більш значними. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Богдан Л.М. позовні вимоги позивачки не визнала у повному обсязі, зазначивши, що позивачкою нічим не обгрунтована та не доведена наявність і можливість відповідачем сплачувати аліменти, вимоги щодо яких висуваються. Так, відповідач дійсно є батьком повнолітнього [PERSON] , та до повноліття сина він сплачував аліменти. На даний час син є повнолітнім і навчається, однак відповідач як батько хоч і має бажання надавати матеріальну допомогу своєму синові, однак не має такої фінансової можливості, оскільки з 2008 року він має іншу повноцінну родину, з якою мешкає, де є спільна малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , а також ще є син його нинішньої дружини. Дружина перебуває на утриманні відповідача, оскільки раніше не працювала, не працює і зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Офіційно відповідач не працює з лютого 2019 року. На даний час він продовжує працює водієм вантажного перевезення неофіційно шляхом розміщення оголошень і його дохід є основним джерелом доходу сім`ї. Син дружини є студентом 2 курсу університету і навчається на платній основі, а тому потребує значного фінансового забезпечення з оплати навчання. А тому, враховуючи розмір матеріального достатку та витрат, які несе їх родина її довірителя, відповідач не має матеріальної можливості надавати допомогу своєму повнолітньому синові на період навчання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, надані сторонами на обґрунтування та спростування вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей у разі, якщо вони продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, до двадцяти трьох років за умови, якщо вони можуть надати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно довідки про склад сім`ї №112-1942, виданої відділом ведення реєстрації територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] (а.с.12) На даний час син навчається на третьому курсі у Жовтоводському промисловому коледжі Дніпровського національного університету ім. О. Гончара, денної, бюджетної форми навчання, що підтверджується довідкою № 43 від 14.09.2018 р., виданою Жовтоводським промисловим коледжем Дніпровського національного університету ім. О. Гончара (а.с. 13). Згідно довідок про доходи [PERSON] , виданих Жовтоводським промисловим коледжом Дніпровського національного університету ім. Олеся Гончара, останньому стипендія не нараховувалась(а.с 130-132), тому основним джерелом його забезпечення є матеріальна допомога, яку надає позивачка, як мати. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (прибутку) платника аліментів з урахуванням істотних обставин за справою: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність на утриманні у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Щодо свого нинішнього сімейного стану відповідачем було надано копію свідоцтва про шлюб, з якої слідує, що відповідач [PERSON] дійсно перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 11 грудня 2009 року виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №7 (а.с.70). Від цього шлюбу вони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданого виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №71 (а.с.71). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, відповідач фактично з 2008 року проживає у с. Новомиколаївка та має такий склад сім`ї: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та [PERSON] (а.с.72). Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено поняття непрацездатні громадяни - це є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону Згідно статті 75 СК України передбачено, що право на утримання (аліментів) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Таким чином, враховуючи вищевказані положення закону, судом не можуть бути враховані доводи повноважного представника відповідача про те, що дружина знаходиться на утриманні останнього, оскільки не підтверджено належними відносними і допустимими доказами у зв`язку з чим та яким чином відповідач утримує дружину, на якій правовій підставі вона дійсно є його утриманцем. Також судом не можуть бути враховані посилання сторони відповідача на те, що останній працював, але був звільнений з посади водія автотранспортних засобів 18.02.2019 року, а тому на даний момент не працює, не отримує та як такий не має доходу (а.с.73-74), оскільки ці доводи спростовуються поясненнями самого представника відповідача, наданими у судовому засіданні, про те, що відповідач на даний час фактично працює водієм вантажного перевезення шлхом розміщення оголошень, отримує дохід і даний дохід є основним джерелом доходів його сім`ї, які є достатніми для її забезпечення. Крім того, відповідачем на підтвердження фінансових витрат й одночасно скрутного становища своєї родини було надано довідку №1708 від 08.07.2019 року з місця навчання сина своєї нинішньої дружини, копію договору № М-2к-62 від 13.07.2018 року про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою та квитанцію про здійснення оплати за навчання від 06.08.2018 року в розмірі 26390 грн (а.с.137-140). В цій квитанції про оплату платником зазначена теперішня дружина відповідача та згідно пояснень повноважного представнка відповідача оплата фактично була проведена за рахунок коштів родини останнього, основним джерелом якої є саме дохід відповідача. Однак, як слідує з цієї квитанції про здійснення оплати за навчання пасинка, то з неї вбачається та підтверджується, що зазначена проплата фактично була проведена у період сплати відповідачем аліментів на дитину, позовні вимоги стосовно якої зараз заявляються - сина [PERSON] , [INFO] , у період до досягнення ним повноліття, які належно сплачував у тому самому розмірі 1/4 частині від своїх доходів, фактично у серпні 2018 року, що у сукупністю з доводами та оцінкою наданих доказів лише підтверджує матеріальну можливість відповідача здійснювати сплату аліментів на теперішній час, вимоги щодо яких заявляються. Будь-яких доказів про зміну з цього часу свого матеріального стану (погіршення чи покращення) в судовому засіданні а ні відповідачем, а ні його представником суду не надано. Також, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б слугували підставою та надавали суду можливість для часткового задоволення позовних вимог, тобто у меншому розмірі ніж просить позивачка, оскільки відповідачем позов взагалі не визнається, ні в якому розмірі, а суттєві зміни в матеріальному та сімейному стані відповідача не виникли. Таким чином, виходячи з обставин того, що відповідач [PERSON] є здоровий, працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу, суд враховує, що має на утриманні малолітню дитину від теперішнього шлюбу, однак, оцінюючи у сукупності здобуті та підтверджені обставини щодо матеріального, сімейного, стану здоров`я кожного зі сторін та інші суттєві обставини, що є встановлені, які мають значення, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в цій частині, підлягають задоволенню. При цьому, виходячи з встановлених обставин, які мають суттєве значення щодо кожної з сторін, які були наведені та підтверджені у судовому засіданні, то суд вважає можливим визначити як співрозмірні до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у заявленому розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, на період навчання позивача у Жовтоводському промисловому коледжі Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара, починаючи з 01.10.2018 року та до закінчення навчання у даному навчальному закладі тобто до 30.06.2020 року, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У той час, суд не вбачає підстав та приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги у частині встановлення граничного мінімального розміру аліментів у вигляді не менше 50% прожиткового мінімуму, оскільки застосування таких положень у даному випадку законом не передбачено та у разі задоволення таке буде суперечити вимогам закону. Відповідно до ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати, таким чином з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial