Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з 22 грудня 2007 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 928. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьками якого у свідоцтві про народження вказано позивача та відповідача. Дитина проживає разом з позивачкою. Подружні стосунки з відповідачем припинені у лютому 2016 року через відсутність взаєморозуміння між сторонами, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов»язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, через постійні скандали, у тому числі у присутність сторонніх людей. На примирення вона не згодна. Спору про поділ майна немає. З питання щодо утримання та виховання дитини спору немає. Син залишається проживати разом з нею. Тому просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. У своїх пояснення посилалась на обставини, викладені у позовній заяві, про що надала суду відповідні докази. Доповнила, що судом був наданий строк для примирення, але примирення не відбулося, бо відповідач лише спілкувався з дитиною, не приймав ніяких заходів для збереження шлюбу. Вважає, що подальше спільне життя неможливе та обіцянкам відповідача вона не вірить. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що за час надання судом строку для примирення він змінився, часто спілкувався з сином. З позивачкою він не спілкувався з приводу збереження сім»ї, надаючи їй самій право вирішити це питання. Хоч за його клопотанням і надавався строк для примирення, примирення не відбулося, але він бажає зберегти сім»ю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно із статтею ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України «Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства». Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року «проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з ним чи інтересам їх дітей. У судовому засіданні встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії I-ЕД № 062986, виданого 22 грудня 2007 року відділом РАЦС Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON], 22 грудня 2007 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 928. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Із копії свідоцтва про народження, серія 1-ЕД № 149225 вбачається, що [PERSON] , народився 21 травня 2009 року, про що в книзі реєстрації народжень 2009року червня місяця 12 числа зроблено відповідний актовий запис за № 501. Батьками вказано [PERSON] та [PERSON]. За заявою відповідача по справі [PERSON], ухвалою від 23 листопада 2016 року сторонам було надано двомісячний строк для примирення, хоч сторони проживають окремо. Після спливу двомісячного строку позивач, продовжує наполягати на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що відповідачем не приймались заходи для збереження сім»ї і примирення між сторонами не можливо. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 110, 112 СК України , п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року ,

Outcome: approved