Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30.07.2008р. між нею та ВАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 50000 доларів США. 12.01.2012р. позивач дізналась про укладення відповідачами - Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги. Оскільки зазначений договір не відповідає вимогам закону, позивач просила визнати його недійсним. Позивач та її представник в судове засідання не з»явились, направили заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судовому засіданні позов не визнала, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його незаконним та таким, що не підлягає задоволенню. Суд, вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено в судовому засіданні, 30 липня 2008р. між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 50000 доларів США. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань позивача був укладений договір поруки з [PERSON] 08 грудня 2011р. між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимоги до боржників за кредитними договорами, договорами іпотеки, договорами застави, поруки, у тому числі за вищезазначеним кредитним договором та договорами забезпечення. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги і за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Частиною 1 ст.516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, що визначено ч.1 ст.517 ЦК України. Отже, внаслідок укладення між відповідачами договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011р. відбулась заміна кредитора у зобов'язанні і згода позивача боржника [PERSON] на укладення оспорюваного правочину не вимагається, що передбачено ч.1 ст.516 ЦК України, якою визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Також кредитним договором не передбачено будь-яких обмежень щодо можливого відступлення прав вимоги та заміни кредитора у зобов'язанні, більш того, п.10.12. договору передбачено право банку передавати свої права та обов'язки за цим договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позову, не доведено порушення прав та інтересів оспорюваним договором, це також є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed