Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати право власності за нею на квартиру [ADDRESS]; зобов'язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який знаходиться за адресою: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36 зареєструвати право власності за нею на квартиру [ADDRESS] та видати правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до інформаційної довідки комунального підприємства Київської міської Ради Київського бюро технічної інвентаризації від 25 березня 2016 року, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрований на її ім'я. Вона 02 січня 2016 року, знаходячись у себе за місцем реєстрації [ADDRESS], виявила відсутність документів про право власності на квартиру [ADDRESS]. 26 січня 2016 року вона звернулась у Дніпровське УП ГУНП у м. Києві. Відповідно до висновку, затвердженого начальником Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Деркачем О.М. від 28 січня 2016 року, встановити місцезнаходження свідоцтва не виявилось можливим. 19 лютого 2016 року вона звернулась з заявою до керівника органу приватизації Дніпровської РДА в м. Києві [PERSON] з метою оформлення та видачею дубліката свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS]. 24 лютого 2016 року вона отримала відповідь від управління житлово-комунального господарства та будівництва Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (сектор приватизації житлового фонду), що оригінал свідоцтва про право власності на зазначену квартиру був виданий згідно Наказу Головного управління житлового забезпечення м. Києва за № 1602-С. Архівна справа по приватизації квартири до органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не передавалась. 11 жовтня 2016 року вона звернулась до директора Департаменту будівництва та житлового забезпечення КЕДА [PERSON] з метою оформлення та видачею дубліката свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS]. 09 листопада 2016 року вона отримала відповідь від комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», що дублікати вдавали лише до 01 січня 2013 року та видати дублікат немає можливості. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Уповноважений представник відповідачів Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до інформаційної довідки від 25 березня 2016 року, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] на праві власності на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 14 вересня 2007 року (Наказ № 1602-С від 04 вересня 2007 року), зареєстрованого в Бюро 18 жовтня 2007 року, в книзі д. 290-201 за реєстровим № 381 (а.с. 11). 26 січня 2016 року позивач звернулася до Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві із письмовою заявою про відсутність документів [ADDRESS], в ході перевірки якого було встановлено, що як пояснила гр. [PERSON], 02 січня 2016 року [ADDRESS] при невідомих обставинах виявила відсутність свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], при цьому куди міг подітися документ заявниця пояснити не змогла, в органи поліції звернулася з метою інформації та з метою відновлення. При цьому, в ході проведення заходів були опитані двірники, мешканці поблизу розташованих будинків, але прийнятими мірами розшуку встановити місце знаходження свідоцтва не виявилось можливим, що підтверджується висновком Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві від 28 січня 2016 року (а.с. 12). В подальшому, 19 лютого 2016 року позивач звернулася до органу приватизації Дніпровської РДА в м. Києві із заявою, в якій просила в зв'язку з втратою оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] оформити та видати дублікат свідоцтва про право власності на житло (а.с. 14). Відповідно до листа-відповіді Управління житлово-комунального господарства та будівництва Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 лютого 2016 року, позивачу було порекомендовано для оформлення дубліката свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], звернутись до Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с. 15). 11 жовтня 2016 року позивач звернулася до Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА із заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до листа-відповіді Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» від 09 листопада 2016 року, позивачу було повідомлено про неможливість видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, оскільки чинними нормативно-правовими актами не передбачено порядку видачі дублікатів свідоцтв про право власності, виданих до 01 січня 2013 року (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у постанові суду від 07 жовтня 2015 року у справі за № 1622цс15. Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 та 2). При здійснення своїх прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушувати права інших осіб. (частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи втрату позивачем свідоцтва про право власності на квартиру, неможливості видачі дубліката, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати право власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] та видати правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS], то вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від заявлених позовних вимог, а реєстрація права власності та видача правовстановлюючого документа являється наслідковим від визнання за особою права власності. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, Київської міської ради про визнання права власності на квартиру у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 640,00 гривень, від сплати якого була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved