Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що між нею та [PERSON] у 1991 році було укладено шлюб. В шлюбі вони народили двох дітей, які на даний час вже повнолітні та проживають окремо. До 2014 року вони з чоловіком проживали спільно, за адресою с. Бабичі, Канівський район, Черкаська область, вул. Колгоспна, буд.18 в житловому будинку, який на праві власності належиті їй. 31.07.2014 шлюб між ними припинено, вони є розлученими. Починаючи з листопада 2014 року відповідач з нею не проживає, на неодноразові пропозиції добровільно припинити реєстраційний облік за адресою вул. Колгоспна, 18, с. Бабичі, Канівського району, Черкаської області не реагує, добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовляється, його фактичне місцезнаходження їй починаючи з 2015 року невідоме. Поскільки відповідач на протязі більше одного року не проживає за місцем реєстрації вул. Колгоспна, буд.18, с. Бабичі, Канівського району, Черкаської області, то він таким чином втратив своє право користування відповідним жилим приміщенням. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, що знаходиться за адресою: с. Бабичі, Канівського району, Черкаської області, вул. Колгоспна, буд.18, та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Належно повідомлений через засоби масової інформації відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечувала позивач. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2017, будинок за адресою с. Бабичі, вул. Колгоспна, буд.18, Канівського району, Черкаської області, належить [PERSON] на підставі рішення суду № 697/2331/17 від 29.11.2017 (а.с.7). З копії паспорта [PERSON] (а.с.4-5) вбачається, що шлюб з [PERSON] розірвано на підставі рішення суду № 697/1648/14-ц від 31.07.2014. З витягу з погосподарської книги на 2016-2020 роки (а.с.9-10) вбачається, що в житловому будинку №18 по вул. Колгоспній в с. Бабичі Канівського району Черкаської області зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З довідки виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області № 18 від 09.01.2018 (а.с.8) вбачається, що [PERSON], який зареєстрований в [INFO], за даною адресою не проживає з листопада 2014 року і по даний час. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час не відноситься до членів сім'ї власника та не проживає в будинку понад шість місяців, не надав доказів поважності причин не проживання, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття зазначеної особи з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача [PERSON] сплату судових витрат по справі у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн., які сплачені позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved