Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд із указаним позовом. Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що вона вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала разом із одинокою спадкодавицею, здійснювала за нею постійний догляд та поховала її. Оскільки інших спадкоємців у померлої не має, а сама позивачка є єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , однак через втрату оригіналу правовстановлюючого документа позивач не може оформити своїх спадкових прав на спадщину, а тому просить заявлений позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направивши до суду письмову заяву, в якій вона просить справу розглянути у її відсутності та повністю задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач Переволочнянська сільська рада Буського району Львівської області явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, направивши письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, щодо заявленого позову заперечень не мають. Третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Львівській області явку свого представника до суду не забезпечило, хоча належним чином було повідомлене про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.10.2008, виданого Переволочнянською сільською радою Буського району Львівської області, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] . Матеріалами справи встановлено, що померлій [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6983 га, зокрема: земельна ділянка [NUMBER] площею 0,7520 га, земельна ділянка [NUMBER] площею 1,1095 га та земельна ділянка №3 площею 0,8368 га, що знаходяться на території Переволочнянської сільської ради Буського району Львівської області. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Нормою статті 316 цього Кодексу визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 та статті 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Як убачається із листа завідувача Буської державної нотаріальної контори №314/01-16 від 06.05.2020, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась, спадкоємці після його смерті до нотаріальної контори не звертались. Отже, враховуючи той факт, що позивач пропустила установлений ст. 1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини та його місце проживання не було зареєстровано на день смерті за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] , а відтак позивач не може вважатись таким спадкоємцем, що прийняла спадщину. Окрім того, як на підставу заявленого позову, позивачка покликається на довідку Переволочнянської сільської ради Буського району Львівської області №474 від 07.12.2017, якою підтверджується те, що позивачка проживала разом зі спадкодавцем в одному житловому будинку, вели спільне господарство, позивачка здійснювала догляд та похоронила спадкодавця [PERSON] , яка власного помешкання не мала. Тобто із наведеного вбачається те, що позивачка у родинних відносинах із спадкодавицею не перебувала, остання заповіту не залишила, і на як на підставу задоволення заявленого позову, [PERSON] покликається на спадкування за законом, після смерті особи, з якою вона разом проживала та здійснювала догляд, тобто спадкування за ст. 1264 ЦК України. Проте, нормою статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто у даному випадку позивачка в обгрунтування заявленого позову повинна була довести те, що вона проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] не менше п`яти років до смерті останньої, щонайменше протягом 19.10.2003 - 19.10.2008 років. Однак доказів цьому в матеріалах справи не має. Відтак, судом встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження підстав для прийняття спадщини за законом позивачка не надала, як і не довела того, що вона прийняла спадщину після смерті спадкодавця у встановленому законом порядку та строк. Вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою в межах розгляду даної справи не заявлялось. Таким чином, за наявності передбачених законом підстав для реалізації позивачкою права на спадкування за законом та у разі визначення додаткового строку для прийняття спадщини у позивача будуть наявні підстави для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування є передчасними, оскільки позивачкою не вичерпані передбачені законом права щодо оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність заявленого позову, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з вищенаведених мотивів. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed