Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача КС «Реал Кредит» про стягнення коштів за договором №4/09-3/В про залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 15.04.2009 року, укладеним між нею та КС «Реал Кредит» та просила розірвати договір та стягнути 1087,87 грн. неповернутої суми вкладу та 2916,99 грн. заборгованості по процентах, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем КС «Реал Кредит» порушено зобовязання відповідно до умов договору, чинне законодавство та її права як вкладника. Надалі позивач змінила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 9339,91 грн., з яких: 4550 грн. заборгованість по відсотках, 4789,91 грн. - інфляційні втрати, нараховані на прострочену суму грошового зобовязання, а позовні вимоги в частині розірвання договору, стягнення 1087,87 грн. неповернутої суми вкладу та 2916,99 грн. заборгованості по процентах просила залишити без розгляду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року позовні вимоги в частині розірвання договору, стягнення 1087,87 грн. неповернутої суми вкладу та 2916,99 грн. заборгованості по процентах залишені без розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Спірні правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, положеннях Законів України «Про кредитні спілки», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів». Згідно п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. П. 4 ч.1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобовязанням щодо наступного його повернення. Водночас ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» визначає кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків її членів. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження\~вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.04.2009 року між відповідачем КС «Реал Кредит» та позивачем [PERSON] було укладено договір № 4/09-3/В про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 15000 грн. зі сплатою 26% річних на строк до 15 квітня 2010 року. Внесення [PERSON] грошових коштів на депозитний рахунок, у виконання умов договору, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 15 квітня 2009 року №485 (а.с. 4). Згідно з п. 2.8 договору спілка зобовязана повернути вкладнику суму внеску, а також нараховані, але несплачені проценти в день визначений п.1.1 цього Договору (15 квітня 2010 року) в якості закінчення строку внеску. Як вбачається з наданих позивачем доказів, КС «Реал Кредит» повертала позивачу вклад на суму 3500 грн. в різний час, а саме: 1000 грн. 22 січня 2015 року, 1000 грн. 24 лютого 2015 року, 500 грн. 11 липня 2015 року, 500 грн. - 14 серпня 2015 року та 500 грн. -13 вересня 2015 року. Позивач, звертаючись до суду та вказуючи про неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором, просить стягнути з відповідача проценти за 5 років, тобто з 16 квітня 2010 року (наступного дня після закінчення строку дії договору) по 30 квітня 2015 року (дата визначена позивачем). Суд вважає вказану вимогу обґрунтованою, адже згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу по день фактичного їх повернення вкладникові. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові №6-247цс від 28.01.2015 року. Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом, просить стягнути інфляційні втрати, зважаючи на неналежне виконання грошового зобовязання, провівши відповідний розрахунок по тілу вкладу. Суд звертає увагу, що згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позивач має право вимагати стягнення з відповідача на його користь процентів та інфляційні втрати. Відповідні Правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах №6-247цс від 28.01.2015 року, №6-39 цс13 від 29.05.2013 року. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунками проведеним позивачем. Суд, враховуючи календарні дати, коли відповідачем проводилось повернення суми вкладу, суми повернутого вкладу, приходить до висновку, що розмір заборгованості по процентам становитиме 4469,86 грн. ((3500 грн. х 26% :365 х 1741 день (до 22 січня 2015 року дата повернення першої частини)+(2500 х 26% :365 х 33 дні (до 24 лютого 2015 року дата повернення другої частини) +(1500 х 26% :365 х 66 днів (до 30 квітня 2015 року дата в межах заявлених вимог позивачем)). Щодо інфляційних втрат, то при їх визначені суд враховує лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97 «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ», строки виконання зобовязань (15 квітня 2010 року) та встановлений Державною службою статистики України індекс інфляції (індекси споживчих цін) за період прострочення зобовязання з повернення вкладу, починаючи з квітня 2010 року до 01 січня 2015 року (дата визначена в межах заявлених вимог позивачем) та приходить до висновку, що їх розмір становитиме 1278,88 грн. ((3500 грн. х (1,042 х 1,046 х 0,998 х 1,005 х 1,249)-3500,00 грн., де 1,042 індекс інфляції за період з квітня 2010 року по грудень 2010 року, 1,046 індекс інфляції за 2011 рік, 0,998- індекс інфляції за 2012 рік, 1,005 індекс інфляції за 2013 рік, 1,249 індекс інфляції за 2014 рік). Визначені суми заборгованості і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial