Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами. Позов мотивовано тим, що 19 березня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики у формі боргової розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошові кошти в розмірі 44300,00 доларів США, що станом на 13.03.2017 року складає 1187691,86 гривень згідно курсу НБУ з терміном повернення позики по 15 жовтня 2014 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою Відповідача по справі від 19 березня 2014 року. Станом на момент звернення позивача до суду сума позики Відповідачем не повернута. Разом з тим, Позивачем у звязку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобовязань, нараховані 3% відсотки річних за користування позикою у розмірі 35630,00 гривень. В позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики 44300,00 доларів США, що станом на 13.03.2017 року складає 1187691,86 гривень згідно курсу НБУ та 3% відсотки річних за користування позикою в розмірі 35630,00 гривень. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду в сумі 10\~000,00 гривень, оскільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобоязання, щодо повернення грошових коштів, вона зазнала переживань та страждань, перебувае у постійній нервовій та психологічній напрузі, так як кошти їй вкрай необхідні для власних потреб та неповернення коштів відповідачем створюють життєвий дискомфорт позивачу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином неодноразово повідомлений про день, час, місце розгляду даної справи, у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Суд, враховуючи вимоги статей 169, 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та зі згоди позивача ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю, з огляду на такі обставини. Відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 2\~ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 19 березня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу грошові кошти в розмірі 44300,00 доларів США з терміном повернення позики по15 жовтня 20014 року включно. Укладання договору позики підтверджується розпискою Відповідача по справі від 19 березня 2014 року, в якій також міститься посилання на свідка [PERSON], який був присутній під час передачі коштів. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві обставинам. Зазначив, що дійсно був присутній під час передачі позивачем коштів відповідачу та підписання розписки. Згідно з розпискою від 19 березня 2014 року строк повернення грошових коштів встановлено до по15 жовтня 20014 року включно. Позивач виконав зобов'язання за договором позики, та надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 44300,00 доларів США. У встановлений термін Відповідач позику не повернув внаслідок чого порушив прийняті на себе обовязки встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошових коштів. Правила\~статті 625 Цивільного кодексу України\~розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки. В порядку ч.1\~ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ч. 1\~ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття\~1048 Цивільного кодексу України\~стосується такої характеристики договору позики, як оплатність. За загальним правилом договір позики є оплатним. Оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того,\~стаття 625 Цивільного кодексу України\~передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені\~статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду та розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, чим порушує законні права та інтереси позивача. Таким чином, станом на 17 березня 2017 року сума боргу відповідача згідно з розрахунком зробленого позивачем за договором позики від 19 березня 2014 року складає 44300,00 доларів США, що еквівалентно згідно з курсом НБУ 1187691,86 гривень та три проценти річних (за період з 16 жовтня 2014 року по 13 березня 2017 року) в розмірі 35630,00 гривень за прострочення виконання грошового зобовязання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача боргу за договором позики, а саме: основного боргу в сумі 1187691,86 гривень; трьох процентів річних в сумі 35630,00 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмрі 10 000,00 гривень, слід зазначити наступне. Відповідно до статей\~23,\~1167 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено п. п. 3, 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди, як вид цивільної відповідальності, за неналежне виконання чи невиконання зобов'язань за договором позики нормами\~ЦК України\~та договором позики не передбачено, до того ж між відповідачем та позивачем виникли договірні відносини, а наслідки порушення договору позики передбачені \~ ст. 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення умов договору позики позичальником. Крім того, позивач не надав суду будь-яких доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань діями відповідача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 88 ч. 1 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 8000,00 гривень у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved