Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно рішення [PERSON] міської ради від 21 квітня 1960 року її батьку [PERSON] було надано в безстрокове користування під будівлю житлового будинку земельну ділянку, площею 417,5 м.кв. за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Профінтерна, 38 «а». На підставі рішення [PERSON] міської ради від 18 квітня 2000 року [PERSON] був виданий державний акт ІІІ-ДН № 084696 на право приватної власності на вказану земельну ділянку. Натомість, внаслідок технічної помилки при складанні даного державного акту, замість фактичної площі земельної ділянки, яка становить 0,0493 га, було вказано 0,0448 га. 26 вересня 2003 року батько позивача [PERSON] склав заповіт на все належне йому майно, в тому числі будинок № 38 «а» по вул. Профінтерна у м. Словянськ Донецької області, на користь позивача [PERSON] та брата позивача [PERSON] 05 серпня 2016 року спадкодавець помер, а [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] Так, 20 січня 2017 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до Першої словянської державної нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину в частині житлового будинку № 38 «а», розташованого по вул. Профінтерна (Валківська) у м. Словянськ Донецької області. Натомість у видачі свідоцтва на право на земельну ділянку під будинком за вказаною адресою позивачу було відмовлено через відсутність у неї витягу з Державного земельного кадастру, отримати який позивач не може, оскільки у 2000 році при виконанні землевпорядних робіт була припущена математична помилка, внаслідок чого в державному акті ІІІ-ДН № 084696, зареєстрованому 24 травня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6932, було вказано площу земельної ділянки в розмірі 0,0448 га, замість правильної 0,0493 га. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просить заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати за нею після померлого 05 серпня 2016 року батька [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 0,0493 га, розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Профінтерна (Валківська), 38 «а». Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичних/адвокатський послуг від 13 червня 2017 року, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Відповідач надав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд відповідно діючого законодавства. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується підписом у повідомленні про вручення поштового відправлення, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, Договором № 240 від 18 травня 1960 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до пяти включно, [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] міськради депутатів трудящих від 27 квітня 1960 року було надано на праві безстрокового користування земельну ділянку у м. Словянськ по вул. Профінтерна, 38 «а», загальною площею 417,5 м.кв. На підставі вказаного рішення виконкому [PERSON] міськради депутатів трудящих [PERSON] 18 квітня 2000 року було видано Державний акт ІІІ-ДН № 084696 на право приватної власності на землю, зареєстрований 24 травня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6932. З цього Державного акту слідує, що площа земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Профінтерна, 38 «а», складає 0,0448 га. Натомість, з листа сертифікованого інженера-землевпорядника фізичної особи-підприємця [PERSON] № 5 від 21 лютого 2017 року, наданого у відповідь на звернення позивача [PERSON] від 20 січня 2017 року про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Валківській (назва вулиці Профінтерна змінена на «Валківську» розпорядженням [PERSON] міського голови від 19 лютого 2016 року), 38 «а» у м. Словянськ Донецької області, слідує, що у 2000 році при виконанні землевпорядних робіт була припущена математична помилка, внаслідок чого в державному акті ІІІ-ДН № 084696, зареєстрованому 24 травня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6932, було вказано площу даної земельної ділянки в розмірі 0,0448 га, замість правильної 0,0493 га. 26 вересня 2003 року у м. Словянськ [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], яким він усе своє майно, в тому числі житловий будинок під номером 38 «а», розташований по вул. Профінтерна у м. Словянськ Донецької області, заповів в рівних долях своїм дітям [PERSON] та [PERSON], на яких поклав обовязок надати його дружині [PERSON] право довічного користування цим будинком. Вказаний заповіт було зареєстровано в реєстрі за № 2630. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 948485, виданого [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 08 серпня 2016 року, [PERSON] помер 05 серпня 2016 року, про що 08 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1279. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи з положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано таку заяву про прийняття спадщини у встановлений діючим законодавством строк. Так, 20 січня 2017 року позивач звернулася до Першої словянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] від 26 серпня 2003 року, яка, відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 475277 від 04 квітня 1973 року, є донькою спадкодавця, та на підставі свідоцтва про шлюб серії ІІ-НО № 419984 від 21 липня 1977 року змінила прізвище з «Горбкової» на «Коваленко» та на підставі свідоцтва про шлюб серії ІV-НО № 384480 від 27 липня 1985 року з «Коваленко» на «Шило». Крім цього, 20 січня 2017 року до Першої словянської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом [PERSON] від 26 серпня 2003 року звернувся інший спадкоємець за заповітом [PERSON], який, відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-УР № 535433 від 10 лютого 1962 року, є сином спадкодавця. 27 січня 2017 року до Першої словянської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від отримання обовязкової частки у спадщині після [PERSON], померлого 05 серпня 2016 року, звернулася дружина спадкодавця [PERSON] Таким чином, 16 травня 2017 року державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку № 38 «а» з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами, що розташований по вул. Валківській у м. Словянськ Донецької області. Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 87201279 від 16 травня 2017 року право приватної власності на житловий будинок № 38 «а» по вул. Валківській у м. Словянськ Донецької області зареєстровано за позивачем [PERSON] Натомість у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану у місті Словянськ Донецької області по вулиці Валківській, 38 «а», після померлого 05 серпня 2016 року [PERSON] позивачу було відмовлено постановою державного нотаріуса Першої словянської державної нотаріальної контори [PERSON] від 10 червня 2017 року, оскільки позивачем не було надано нотаріусу витягу з Державного земельного кадастру на підтвердження права власності спадкодавця на вказану земельну ділянку. Так, з листом сертифікованого інженера-землевпорядника фізичної особи-підприємця [PERSON] № 5 від 21 лютого 2017 року позивачу було відмовлено у видачі такого витягу, оскільки у 2000 році при виконанні землевпорядних робіт була припущена математична помилка, внаслідок чого в державному акті ІІІ-ДН № 084696, зареєстрованому 24 травня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6932, помилково було вказано площу даної земельної ділянки в розмірі 0,0448 га, замість правильної 0,0493 га. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року слідує, що: у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З статті 328 ЦК України слідує, що право власності виникає на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Аналогічні положення щодо переходу права власності на земельну ділянку закріплені у ч. 1 ст. 120 ЗК України. Відповідно до розяснень, наданих в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Отже, оскільки [PERSON] не було складено окремого заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок № 38 «а» по вул. Валківській у м. Словянськ Донецької області, а позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] на вказаний житловий будинок, то до неї перейшло й право власності на належну померлому [PERSON] земельну ділянку, на якій цей житловий будинок розміщений. На підставі викладеного та

Outcome: approved