Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про виселення,мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №104, позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності на вказану квартиру 23.01.2019 року відповідно до рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45177010 від 23.01.2019 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №153627575 від 23.01.2019 року. Укладаючи договір купівлі-продажу квартири, представник продавця ТОВ «ІНКОМФОРТ» повідомив позивача про те, що у даному житловому приміщенні може проживати громадянин, який проживає протиправно, тобто без належних документів та, відповідно, правових підстав, і може чинити перешкоди щодо свого виселення. Після набуття права власності на вищезазначену квартиру позивач звернулась до відповідача [PERSON] з проханням в добровільному порядку звільнити займане жиле приміщення, пред`явивши правовстановлюючі документи на вказане житло. На що відповідач [PERSON] агресивно відреагував, не впустив позивача у квартиру і повідомив, що він ні за що не покине приміщення. Також, відповідач [PERSON] позивачу повідомив, що на його думку, він має законне право перебувати у даній квартирі, пред`явивши паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацією місця проживання у вказаній квартирі. Звернувшись до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, позивач отримала інформацію, що за адресою належної їй квартири, а також за попередньою адресою гуртожитку в кімнаті №144 зареєстрованих осіб взагалі не значиться. Окрім того, відповідач проживає у спірній квартирі зі своєю дружиною - відповідачем [PERSON] та їх неповнолітнім сином - [PERSON] Іншого способу виселення відповідачів, окрім як шляхом звернення до суду з даним позовом позивач не вбачає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.2-3, 33-36). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які також являються законними представниками неповнолітнього відповідача [PERSON] , позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні останніх відмовити, своїм правом на подання відзиву на позов не скористались. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю Бойко М. П . до судового засідання не з`явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30.05.2019 року №01-00-011-27041 про недоцільність виселення дитини [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] (а.с.66, 66). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №104, позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с.7). Державна реєстрація права власності на вказану квартиру 23.01.2019 року відбулась відповідно до рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45177010 від 23.01.2019 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №153627575 від 23.01.2019 року (а.с.8). На даний час вищезазначений договір купівлі-продажу квартири та державна реєстрація права власності позивача на вищевказану квартиру є чинними та ніким не скасовані. Більше того, згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.01.2019 року вбачається, що ТОВ «ІНКОМФОРТ» (далі - товариство), іменоване в подальшому «продавець», в особі представника [PERSON] , з однієї сторони, та громадянка України [PERSON] , у подальшому «покупець» з іншої сторони, уклали цей договір на наведених нижче умовах. Продавець продав, а покупець купив квартиру [NUMBER], загальною площею 47,8 кв.м., житловою площею 28,4 кв .[ADDRESS] (п.1 договору). Згідно відомостей, що викладені в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №153591482 від 23.01.2019 року, відчужувана квартира зареєстрована в ДРРП за реєстраційним номером 1634311705101, право власності продавця зареєстровано в ДРРП 09.08.2018 року за номером запису про право власності 27730023 (п.2 договору). Відомостей про неправомірність набуття ТОВ «ІНКОМФОРТ» спірної житлової квартири матеріали справи не містять. Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні у квартирі [ADDRESS] , належній позивачу, на даний час проживають відповідачі по справі без реєстрації місця проживання останніх. Як вбачається з оглянутих у судовому засіданні паспортів відповідачів, місце проживання відповідача [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , а місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З пояснень відповідача [PERSON] також встановлено, що вказані кімнати гуртожитку було отримано ще його батьком, проте на підставі чого батько з членами своєї сім`ї вселився у спірне приміщення відповідач пояснити не зміг (договір найму, ордер тощо). Також, стверджував, що у спірному жилому приміщенні його сім`я проживала постійно, протягом 30 років, ними здійснено ремонтні роботи у вказаному приміщенні (проте будь-яких доказів відповідачем не надано), а відтак відповідач вважає, що відсутні підстави для їх виселення. Крім того, відповідачам в лютому 2018 року стало відомо, що кімнати приватизовують мешканці гуртожитку, але оскільки коштів на той час у відповідачів не було, вони повідомили товариство про неможливість приватизації чи викупу зазначених кімнат. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідачами в установленому законом порядку не доведено своє вселення у квартиру [ADDRESS] на законних підставах, також ними не спростовано в установленому законом порядку право власності позивача на вказану спірну квартиру, а відтак позивач, як власник, має усі законні підстави на усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, шляхом виселення відповідачів. Згідно ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення,виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Що ж стосується проживання в спірній квартирі неповнолітньої особи [PERSON] , [INFO] , то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року (надалі - Конвенція) не містить окремої статі щодо захисту житлових прав дітей. Однак принципові позиції відстежуються в таких її положеннях. Відповідно до ч.1 ст.16 Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Згідно з ст.6 Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Натомість, забезпечення дотримання основоположних для дитини прав, можливе лише за наявності відповідних умов її розвитку, а саме житла та необхідного майна. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З огляду на вищевикладене, є всі підстави вважати, що неповнолітня дитина повинна проживати разом зі своїми батьками, а тому саме місце проживання батьків є місцем проживання неповнолітньої дитини, права якої ніяким чином на разі не порушено, а відтак в силу ч.6 ст.19 СК України суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30.05.2019 року №01-00-011-27041 про недоцільність виселення дитини [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] (а.с.66, 66). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. В силу ст.141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути в рівних частках з повнолітніх відповідачів на користь позивача понесений судовий збір у розмірі 2 305,20 грн., згідно квитанцій (а.с.1, 32). На підставі викладеного та

Outcome: approved