Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області про визначення місця проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 25.07.2009 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2013 р. було розірвано. В даному шлюбі у них народилися діти - [PERSON] та [PERSON] . З моменту розірвання шлюбу і по сьогоднішній день діти проживають з матір`ю, яка матеріально утримує та належним чином піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, однак неодноразово без відома позивача забирав дітей з дому без попередження. Крім того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на покращення здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 25.07.2009 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2013 р. було розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно видане 05.02.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 49, та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 21.04.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 890. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.09.2017 р. вирішено збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.05.2016 року та стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 02 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Судом з`ясовано, що неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується актом про встановлення проживання факту громадянина за місцем реєстрації від 04.03.2019 р. та довідкою про склад сім`ї від 04.03.2019 р. за № 258, виданих Петриківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до висновку Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області про визначення місця проживання дітей від 03.06.2019 р. за № 01-945/01-10, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. Крім цього, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не є обмежений у своєму праві на спілкування з ними, турботу відносно них та участь у їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, чи за судовим рішенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved