Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що домоволодіння №259 по вул.Садова в селі Бабичі Мукачівського району належить їй ([PERSON]І.) на праві особистої власності, згідно [PERSON] з державного реєстру правочинів від 30 листопада 2011 року. Однак, у даному будинку крім неї та її дітей зареєстрований її брат - [PERSON], [INFO], який у свою чергу в будинку не проживає з 21 вересня 2012 року і місце його перебування на даний час не відоме. Тому на підставі вищенаведеного вона ([PERSON]) звертається до суду та просить визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, будинком № 259, який розташований по вул.Садова в с.Бабичі Мукачівського району. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Договору купівлі-продажу жилого будинку від 30 листопада 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5421, та згідно копії [PERSON] про державну реєстрацію прав виданого Товариством з обмеженою відповідальністю Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 30 листопада 2011 року, власником будинку №259, який розташований по вул.Садова в с.Бабичі Мукачівського району Закарпатської області є [PERSON] (а.с.15,16). З копії Будинкової книги для приписки громадян, які проживають у [INFO] та Довідки №1328 виданої виконкомом Бабичівської сільської ради Мукачівського району 28 жовтня 2016 року, вбачається, що за адресою: с.Бабичі, вул.Садова, буд.№259, Мукачівського району, Закарпатської області зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - донька, [PERSON] - син, [INFO] та [PERSON], [INFO] - брат (а.с.12). З копії Акту посвідченого секретарем сільської ради [PERSON] 28 жовтня 2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], за адресою: с.Бабичі, вул. Садова, буд.№259, Мукачівського району, Закарпатської області, не проживає з 21 вересня 2012 року, про що засвідчили своїми підписами: [PERSON], [INFO], яка -2- проживає за адресою: [INFO]; [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO]; [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO]; [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO] (а.с.13). Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Судом встановлено, що підстав для збереження за відповідачем [PERSON] право бути зареєстрованим в будинку №259, який знаходиться по вулиці Садова в селі Бабичі Мукачівського району Закарпатської області - не має, оскільки за вищевказаною адресою не проживає більше трьох років, що знайшло своє підтвердження наданими письмовими доказами, і позивачем доведено, а відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням - підлягає до задоволення. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved