Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Заводський відділ державної виконавчої служби м. Камянське Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про стягнення коштів та моральної шкоди. В своєму позові позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 3 735,46 грн. інфляційні втрати, 483 грн. 92 коп. три відсотка річних від простроченої суми за період з 01 березня 2014 року по 31 січня 2018 рік, 5 100 грн. - відшкодування моральної шкоди, а також витрати, повязані із зверненням до суду. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 28 липня 2008 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір на виготовлення козирка з його металу вартістю 3 150 грн. В період з 28 липня по 20 грудня 2008 року вона сплатила йому 2 700 грн. авансу. Рішенням суду від 18 лютого 2014 року стягнуто на користь позивача 2 700 грн. сплачені грошові кошти на виготовлення напівкруглого козирка, 500 грн. моральної шкоди, 800 грн. - за наданням правової допомоги, 32,88 грн. - витрат, повязаних з відправкою листів, всього 4 032,88 грн. На даний час рішення суду не виконано та взагалі не виконується, а тому просить суд застосувати вимоги ст.625 ЦПК України.\~ В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 3 735,46 грн. - інфляційні втрати, 483 грн. 92 коп. три відсотка річних від простроченої суми за період з 01 березня 2014 року по 31 січня 2018 рік, 5100 грн. відшкодування моральної шкоди, а також витрати, повязані із зверненням до суду, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 липня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір-замовлення на виготовлення козирка з металу загальною вартістю 3 150 грн. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року вимоги позивача [PERSON] були задоволені, розірвано договір побутового підряду, укладеного 28 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] на виготовлення півкруглого козирка, а також стягнуто з відповідача на користь [PERSON] суму сплати на виготовлення півкруглого козирка у розмірі 2 700 грн.; моральну шкоду в розмірі 500 грн., 800 грн. суму за надання правової допомоги, 32,88 грн. суму витрат, повязаних з відправкою листів. 04 березня 2014 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області на виконання рішення суду від 18 лютого 2014 року позивачу виданий виконавчий лист, який було предявлено до виконання, але постановою державного виконавця Заводського органу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції [PERSON] 30 червня 2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, у звязку з неможливістю виконати рішення суду, відсутнє майно та доходи у боржника. Як встановлено в судовому засіданні, рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від\~ 18 лютого 2014 року відповідач на даний час не виконав, а тому з урахуванням вимог ст.625 ЦК України, має право на стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень. Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов'язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні Справа «[PERSON] проти України» від 15 жовтня 2009 року Європейський суд з прав людини вказав, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума інфляційних втрат від суми боргу за період з 01 березня 2014 року по 31 січня 2018 року становить 3735,46 грн., тобто за період з березень 2014 року по грудень 2014 рік складає 875,08 грн., з січня 2015 року по грудень 2015 рік складає 1770,39 грн., з січня 2016 року по грудень 2016 рік вкладає 506,18 грн., з січня 2017 року по грудень 2017 рік складає 523,32 грн., та січень 2018 року складає 60,49 грн. Окрім цього, відповідно до вимог ст.625 ЦК України з відповідача також підлягає стягненню три відсотка річних від простроченої суми 4032,88 грн., яка стягнута рішенням суду за весь час прострочення оплати суму за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2018 рік, тобто 483,92 грн., відповідно до розрахунку. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~ Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За правилами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.\~ У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 704,80 грн., а також сплачені позивачем судові витрати в розмірі 500 грн. отриманої юридичної допомоги з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial