Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, згідно якого просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року на користь позивача на утримання сина [PERSON] з 600 грн. до 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що визначений рішенням суду розмір аліментів не відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік». Зокрема, змінився її матеріальний стан, оскільки вона працює на непостійній основі, має мінливі заробітки та утримує двох дітей від іншого чоловіка. [PERSON] на даний час навчається на контрактній основі в коледжі, що також потребує значних витрат. На даний час їй важко самостійно утримувати сина, допомагати йому отримувати освіту. З огляду на викладене, позивач вимушена була звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 02.03.2018 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому, не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісяця починаючи з 21.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 14-15). Як вбачається з копії договору №15-КІ д/9 від 31.08.2017 р. [PERSON] навчається в Київському державному коледжі туризму та готельного господарства на контрактній основі. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На день звернення позивача із позовом до суду про стягнення аліментів була чинною редакція ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 17.05.2017 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зокрема, у відповідності до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, а у відповідності до норм сімейного законодавства обов'язок по утриманню дитини несуть обоє батьків. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд вважає збільшення розміру аліментів доцільним. При цьому, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі по 3 000 грн. щомісячно на утримання сина, зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, наявності в останнього рухомого або нерухомого майна, грошових коштів, тощо. При цьому, суду не надано доказів на підтвердження необхідності саме вказаної суми для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини. Суд враховує також те, що відповідачем не надано суду доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров'я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов'язки по утриманню дитини. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористувався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду відзиву щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом зміни встановленого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 червня 2018 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1080 грн.

Outcome: partial