Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що в липні 2020 року їй стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. було відкрито виконавче провадження № 62409506 з примусового виконання виконавчого напису № 13417, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Колейчиком В.В. 15 травня 2020 року щодо стягнення із позивача на користь ТОВ «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 001-03227-030214 від 03 лютого 2014 року, який було укладено між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Сіті Фінанс», у розмірі 14 064 грн. 62 коп. Позивач зазначає, що будь-яких повідомлень про зміну кредитора чи про наявність боргу від ТОВ «Сіті Фінанс» вона не отримувала. Крім того, позивачем не було отримано і повідомлення/вимоги про наявність заборгованості, а відповідачем не могли бути надані нотаріусу документи, які підтверджували місце проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , оскільки за вказаною адресою вона ніколи не проживала та не була зареєстрована. Також зазначає, що нотаріусом не було досліджено заяву № 001-03227-030214 від 03 лютого 2014 року в якій було чітко зазначено місце реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] , та місце фактичного проживання: [ADDRESS] , а відповідач надав неправдиву інформацію щодо місця реєстрації позивача. Оскільки датою остаточного повернення кредиту є 02 лютого 2015 року, а ТОВ «Сіті Фінанс» звернулося до нотаріуса після закінчення перебігу позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, який закінчився 03 лютого 2018 року, а саме 15 травня 2020 року. Також зазначає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості, тому вважає, що виконавчий напис № 13417 від 15 травня 2020 року має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати виконавчий напис від 15 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрований в реєстрі за № 13417 таким, що не підлягає виконанню та стягнути із ТОВ «Сіті Фінанс» на її користь кошти у сумі 6\~821,44 грн., які були безпідставно стягнуті відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 08 липня 2020 року. Ухвалою судді\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~19\~жовтня 2020\~року вищезазначену\~позовну заяву\~залишено без\~руху, та 10 листопада 2020 року представником позивача [PERSON] засобами поштового зв`язку Укрпошта було направлено до суду уточнену позовну заяву, якою недоліки, що були вказані у мотивувальній частині ухвали про залишення позовної заяви без руху, були усунуті, яка до суду надійшла 16 листопада 2020 року. 17 листопада 2020 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, та за клопотанням позивача зупинено виконання виконавчого напису № 13417, що вчинений 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. та витребувано у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. належним чином завірені копії всіх документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису № 13417 від 15 травня 2020 року, однак станом на 09 липня 2021 року ухвала суду про витребування доказів не виконана. 24 лютого 2021 року представником позивача [PERSON] надано до суду заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку із стягненням грошових коштів із заробітної плати за виконавчим провадженням № 62409506 з примусового виконання виконавчого напису № 13417 від 15 травня 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2021 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 09 липня 2021 року представник позивача [PERSON] на електронну адресу суду надіслав заяву в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судової повістки (а. с. 102, 124, 141), відзиву та заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Треті особи у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, будь-яких клопотань не надавали, про причини неявки суд не повідомили, про що свідчать повідомлення про вручення судової повістки (а. с. 100, 101, 123, 125, 140, 142), а також конверти, що повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 86, 98, 122, 143), та нотаріусом не було виконано ухвалу суду від 17 листопада 2020 року. 09 липня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», на підставі заяви № 001-03227-030214, було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк встановлює позивачу ліміт кредитної лінії у розмірі 15\~000,00 грн. зі строком ліміту кредитної лінії 364 календарних днів, а позивач зобов`язалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк і на умовах, передбачених договором (а. с. 23). 15 травня 2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинений виконавчий напис № 13417 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 001-03227-030214 від 03 лютого 2014 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 408/К від 27 квітня 2018 року є ТОВ «Сіті Фінанс». У виконавчому написі також зазначено, що строк платежу за Кредитним договором № 001-03227-030214 від 03\~лютого 2014\~року настав, та боржником допущено прострочення платежів, а тому стягнення проводиться за період з 27.04.2018 року по 14.04.2020 року, де сума заборгованості складає 13\~564,62 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8\~763,75 грн., прострочена заборгованість за несплаченими відсотками 3\~675,87 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею 1\~125,00 грн. (а. с. 133). 24 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. при примусовому виконанні виконавчого напису № 13417, виданого 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 62409506 (а. с. 127). 08 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. при примусовому виконанні виконавчого напису № 13417, виданого 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а. с. 35-36). Статтею ст.\~18\~ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із п. 19 ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29\~червня 1999\~року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосував приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально непосвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотьного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] зазначила, що письмової вимоги від ТОВ «Сіті Фінанс» вона не отримувала, а відповідачем та приватним нотаріусом не надано суду належних допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на спростування доводів позовної заяви про відсутність доказів безспірності суми заборгованості, вказаної у виконавчому написі № 13417 від 15 травня 2020 року, Таким чином, суд не може встановити, які документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника було подано стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Також, з наданих до суду матеріалів справи не встановлено, що [PERSON] отримувала будь-які претензії, вимоги про наявність заборгованості та погашення боргу від стягувача, оскільки вона постійно проживала у м. Дніпрі і ніколи не проживала у м. Києві за адресою, яка зазначена у виконавчому написі. Отже, позивач не була проінформована про існування заборгованості та її розміру, чим була позбавлена права оскаржити вимогу у судовому порядку або подати письмове заперечення банку чи нотаріусу. Звернувшись до суду з позовом [PERSON] вказує на те, що нотаріус при видачі виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим фінансовою компанією, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Так, як зазначалося вище, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Окрім того, доказів на підтвердження переуступки боргових зобов`язань не надано, а тому вважати, що у ТОВ «Сіті Фінанс» взагалі є право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] немає. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «Сіті Фінанс» не надано нотаріусу документів, які би свідчили про наявність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Сіті Фінанс» та безспірність такої заборгованості, а тому виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.07.2019 року по справі № 916/3006/17, провадження № 12-278гс18. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту її інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Крім того, звертаючись до суду з позовом позивач просила стягнути з відповідача на її користь 6\~821,44 грн. як безпідставно отримані кошти, які були стягнуті із заробітної плати позивача відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 08 липня 2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір стягнених грошових коштів з заробітної плати позивача на користь відповідача, на підставі виконавчого напису від 15 травня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 13417, у виконавчому провадженні ВП № 62409506 становить 6\~821,44 грн., що підтверджується довідками КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» ДМР, № 38 від 03 серпня 2020 року, № 40 від 02 вересня 2020 року, № 43 від 03 листопада 2020 року, № 3 від 15 січня 2021 року (а. с. 14, 89, 111). Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, оскільки судом встановлено, що виконавчий напис, вчинений 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 13417, був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 6\~821,44 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 1\~261 грн. 20 коп., що підтверджується наданими оригіналами квитанцій (а. с. 1, 2), однак в уточненій позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1\~681 грн. 60 коп., розмір якого не підтверджується ні матеріалами справи, ні квитанціями, а тому підлягає стягненню лише сума у розмірі 1\~261 грн. 20 коп. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1\~261 грн. 20 коп.

Outcome: approved