Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №50 по вул. Просвіти, 15 в м. Тернополі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить житло за вищевказаною адресою. У квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який з грудня 2016 року за вищенаведеною адресою не проживає, його речі та майно там відсутні, оплату за комунальні та інші послуги він не проводить. Відповідач не проживає у квартирі з власної волі, будь-яких перешкод у цьому йому не чинилося. На даний час [PERSON] ухиляється від добровільного зняття його з реєстраційного обліку, а тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №50 по вул.Просвіти,15 в м.Тернополі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Щодо винесення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. У звязку з тим, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, постановив, справу вирішувати на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є близькою родичкою сторін, а тому часто відвідує їх у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] більше року не проживає у житлі, де зареєстрований, його особистих речей у кварті немає. Позивач не чинить відповідачу перешкод у користуванні житлом по вул.Просвіти,15/50 в м.Тернополі. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується \~та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14562231 від 16 травня 2007 року (реєстраційний номер 18863561), виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВСК 864943 від 22 грудня 2005 року, виданого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-5253, є власником квартири [ADDRESS]. Як вбачається із записів у будинковій книзі для прописки громадян, [PERSON] зареєстрований [INFO] з 24 грудня 2004 року. Дана інформація підтверджується також довідкою ПП «Загребелля» №2035 від 10 травня 2017 року, в якій зазначено про те, що [PERSON], [INFO], з 24 грудня 2004 року зареєстрований за адресою: [INFO]. Із акту, складеного 18 грудня 2017 року комісією в складі представників ПП «Загребелля», слідує, що [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO], там не проживає, що підтверджують сусіди [PERSON] (квартира №49), [PERSON] (квартира №21). Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є рідним братом позивача, однак він не мав з позивачем жодних домовленостей щодо його проживання у [INFO]. Крім того, [PERSON] без поважних причин не користується житлом, де він зареєстрований, понад рік. Вказані доводи підтверджені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідка. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №50 по вул.Просвіти,15 в м.Тернополі. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved