Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання укладеним Договору купівлі-продажу нерухомого майна в редакції запропонованій та надісланій на адресу відповідача з урахуванням положень Попереднього договору купівлі-продажу, посвідчено 05.08.2016 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 639. В обґрунтування вимог вказує, що відповідно до умов Попереднього договору купівлі-продажу від 05.08.2016 року, сторони погодили у строк до 25.08.2016 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі (позначеної на плані літ. «А-1», загальною площею 104,2 кв.м.), нежитлової будівлі (позначеної на плані літ. «Б-1», бетона площадка загальною площею 107,9 кв.м.) та гідротехнічних споруд (позначених на плані літ. «1» та «2»), які знаходяться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гайдамацька. Однак, у визначений строк відповідач не зявився для укладення договору купівлі-продажу, жодним чином не заперечивши проти запропонованого та отриманого листа-пропозиції від 22.08.2016 року з проектом договору купівлі-продажу проекту, а тому позивач вважає, що має право на захист прав в судовому порядку з посиланням на положення п. 2.1.2. Попереднього договору купівлі-продажу від 05.08.2016 року, яким визначається, що покупець має право вимагати укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна в судовому порядку у разі не укладення останнього у вказаний в даному Договорі строк з вини продавця. Сторони в судове засідання не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач зазначила про повне підтримання позовних вимог, які просить задоволити в повному обсязі. Відповідач позов визнав у повному обсязі з посиланням на обєктивні обставини порушення умов попереднього договору щодо неможливості укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як встановлено судом, позивачем та відповідачем 05.08.2016 року було укладено Попередній договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 639, за умовами якого сторони погодили у строк до 25.08.2016 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі (позначеної на плані літ. «А-1», загальною площею 104,2 кв.м.), нежитлової будівлі (позначеної на плані літ. «Б-1», бетона площадка загальною площею 107,9 кв.м.) та гідротехнічних споруд (позначених на плані літ. «1» та «2»), які знаходяться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гайдамацька. Пунктом 1.2.2. Попереднього договору купівлі-продажу, сторони домовились, що ціна продажу нерухомого майна за Основним договором, визначається у розмірі 235000,00 гривень, а відповідно до п. 1.2.2.1 даного Договору у забезпечення виконання своїх обовязків покупець передає продавцеві забезпечувальний платіж, який переданий до підписання даного договору в сумі 235000,00 гривень. На виконання умов Попереднього договору від 05.08.2016 року, позивачем було подано на адресу відповідача лист-пропозицію від 22.08.2016 року з проектом договору купівлі-продажу, однак, до кінця визначеного попереднім договором строку до 25.08.2016 року, відповідачем так і не було представлено на адресу нотаріуса всіх документів необхідних для укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, як і не було забезпечено особисту присутність чи присутність повноважного представника для підписання основного договору. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. В силу ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно п. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а відповідно до п. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 635 ЦК України визначається, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно із ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Пунктом 2.1.2. Попереднього договору купівлі-продажу від 05.08.2016 року визначається, що покупець має право вимагати укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна в судовому порядку у разі не укладення останнього у вказаний у даному Договорі строк з вини продавця. Частиною 3 та 4 ст. 182 ГК України визначається, що у разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Визнання договору укладеним відповідає встановленому способу захисту цивільних прав та інтересів, що визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України та у відповідності до правових висновків Верховного Суду України, а зокрема постанови від 25.09.2012 року у справі №3-39гс12. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У силу ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.525 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що відповідач уклавши та підписавши Попередній договір купівлі-продажу фактично погодився на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна на визначених сторонами умовах та отримав грошові кошти, які еквівалентні ціні договору, і тому відмова останнього від підписання договору на попередньо визначених та погоджених умовах порушує права позивача як покупця, а отже суд приходить до переконання про підставність позовних вимог, які підлягають до задоволення.

Outcome: approved