Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцяти років, без згоди та супроводу батька. В позові послалась на те, що з 26 грудня 2003 року по 30 липня 2007 року перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. В даний час відповідач відмовляє їй в наданні дозволу на виїзд сина без супроводу батька за кордон з метою оздоровлення та освітньою метою. Вказані дії відповідача вважає такими, що порушують право дитини та шкодять її найвищим інтересам. Тому позивач просила суд надати дозвіл на тимчасові поїздки за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом із [PERSON] або з її офіційним представником без згоди ти супроводу батька [PERSON], та надати дозвіл [PERSON] або її офіційному представнику виготовляти проїзні документи для виїзду [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди батька [PERSON]. Судові витрати просила покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в суді (а.с.10). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що він не відмовляв позивачу в наданні дозволу на виїзд сина, але вимагав у неї для цього надати йому документи, з яких би вбачалось де, з ким буде проживати дитина за кордоном, хто її повезе до матері, яка в даний час також перебуває за кордоном. Категорично заперечує, щоб дитина виїздила з бабусею. Тому в задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Київської районної у м.Полтаві ради [PERSON] в судовому засіданні послалась на розсуд суду. Просить суд прийняти рішення на підставі доказів, що наявні в матеріалах справи, виходячи із найвищих інтересів дитини. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, що в засідання не з'явилась. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 26 грудня 2003 року по 30 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю. На даний час малолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] зі своєю бабусею - матір'ю позивача, оскільки позивач тимчасово у зв'язку з роботою проживає в Туреччині, де перебуває на легальних умовах, має дозвіл на проживання, житло з усіма зручностями, постійно працює і має стабільний дохід. Наведені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, показаннями свідка [PERSON], даними свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 02 серпня 2004 року, даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30 липня 2007 року. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. На підставі ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно ст. 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п. 16, 18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 231 від 31.03.1995 року, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 18-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. В судовому засіданні відповідач заперечував той факт, що він відмовляв позивачу в наданні дозволу на виїзд дитини за межі України, але як з пояснень представника позивача, показань свідка, так і з пояснень самого відповідача вбачається, що він від надання такого дозволу на виїзд дитини свідомо ухиляється, знаходячи для цього різноманітні приводи. Так, висування відповідачем умов щодо надання йому позивачем ряду документів для надання такого дозволу, умов щодо особи, яку позивач уповноважила на виїзд з дитиною за межі України, посилання на необхідність консультації з юристом, та не одержання такої консультації до даного часу, тощо, суд розцінює як дії, що свідчать про фактичну відмову в наданні дозволу на виїзд дитини за межі України. Заперечення відповідача з приводу виїзду дитини з бабусею - [PERSON] суд до уваги не бере, оскільки будь-які фактичні дані, що свідчили б про неможливість такого виїзду [PERSON] в матеріалах справи відсутні, а як вбачається з пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні, зазначена його позиція зумовлена негативним відношенням до [PERSON] Тому суд вважає, що відмова відповідача у дачі згоди позивачу на виїзд малолітнього сина за межі України для оздоровлення та з туристичною метою не має правового підґрунтя, є безпідставною і такою, що суперечить вимогам ст. 155 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, і батьківське право не може здійснюватись всупереч цим інтересам. Крім того, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, оскільки позивач тимчасово проживає у Туреччині, не наданням відповідачем дозволу на виїзд дитини чиняться перешкоди малолітньому [PERSON] у побаченні з матір'ю. Вказані дії відповідача суперечать ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, у відповідності до якої держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому суд також враховує, що [PERSON] у своїй заяві, посвідченій 24 квітня 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], надала згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Туреччини або до Об'єднаних Арабських Еміратів малолітнього [PERSON], [INFO], з метою відпочинку на період з 01 червня 2014 року по 01 червня 2015 року у супроводі [PERSON], яка по закінченню терміну перебування забезпечить повернення дитини в Україну. Зазначеним спростовуються посилання відповідача на можливе вивезення позивачем сина до Туреччини на постійне місце проживання. З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надано доказів про наявність обставин, що обмежують право виїзду за кордон малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що слід надати дозвіл позивачу або уповноваженій нею особі на виїзд за межі України малолітнього [PERSON], [INFO]. Але, враховуючи строки, на які матір'ю надано дозвіл на виїзд дитини, та країни, до яких такий виїзд дозволено, позов необхідно задовольнити частково, дозволивши виїзд [PERSON] та виготовлення на нього проїзних документів до Туреччини або Об'єднаних Арабських Еміратів в період з 01 червня 2014 року по 01 червня 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. У зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 200 грн. на відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволених відносно нього вимог.

Outcome: partial