Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Михайлівської сільської ради Покровського району про визнання права власності на будинок в порядку спадкування. На підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року помер її двоюрідний дядько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 31/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Вказаний будинок належав його батькові [PERSON], який помер [INFO] року. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав за вказаною адресою і разом з ним були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON], та вони, після смерті [PERSON] прийняли спадщину в рівних частках, по 1/2 частині, як спадкоємці першої черги шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, відповідно до діючого на той момент ЦК Української РСР 1963 року. [INFO] року померла [PERSON]- мати [PERSON], і він, як син, який проживав разом із спадкодавцем, прийняв спадщину після смерті матері. Вона є спадкоємцем п»ятої черги, як племінниця. Відповідач [PERSON]- рідна сестра померлого [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON], тому вона- [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] У зв»язку з тим, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотарісом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині втрати оригіналу правовстновлюючого документа, просить визнати за нею право власності на 31/100 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Представником позивача надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить задовольнити її вимоги до [PERSON] та до Михайлівської сільської ради Покровського району Донецької області, та визнати за нею право власності на 31/100 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 148,0 кв.м, житловою площею 63,9 кв.м за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Також просить встановити факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON], згідно наданої письмової заяви, позов визнає, просить розглядати справу без її участі. Представник відповідача Михайлівської сільської ради Покровського району в судове засідання не з»явились, надали заяву, в якій проти заявлених вимог не заперечують, просили справу слухати у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON], [INFO], є двоюрідною племінницею [PERSON]. Родинні відносини підтверджено наступними доказами: свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 16), свідоцтвом про народження позивачки [PERSON] та свідоцтвом про її одруження( [PERSON]) ( а. с. 24), свідоцтвом про народження батька позивачки [PERSON] ( а.с. 22), свідоцтвом про народження бабусі позивачки [PERSON]( а.с. 21), свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 20). Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, [PERSON] ,що є батьком [PERSON], є власником 31/100 житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] Зазначена обставина підтверджена довідкою за № 135 від 15.03.2017 року, виданою виконкомом Михайлівської сільської ради Покровського району ( а.с. 30), довідкою КП БТІ за № 837 від 10.11.2016року ( а.с. 82), технічним паспортом ( а.с. 36). Згідно довідки виконкому Михайлівської сільської ради Покровського району Донецької області за № 83 від 15.02.2017 року [PERSON], який помер [INFO] року, на день своєї смерті був зареєстрований і постійно мешкав за адресою: [ADDRESS]. Разом з [PERSON] за даною адресою на день його смерті були зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] ( а.с. 11). [INFO] року [PERSON] помер ( а.с. 9). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями , строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При спадкуванні за законом майно переходить до зазначених в законі спадкоємців відповідно до встановленої черговості, яка має суворо дотримуватись. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, коли черговість одержання права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеною після відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні позивачка по справі [PERSON], як спадкоємець за законом 5 черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а.с. 100). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.02.2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після померлого [PERSON] у зв»язку з відсутністю правовстанолюючого документу на 31/100 частину житлового будинку на ім»я [PERSON] ( а.с. 27). Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (435-15) , згідно з якими цей ЦК (435-15) застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК (435-15) може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року (435-15) , а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР (1540-06) . Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР (1540-06) , застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР (1540-06) про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (435-15) . Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК судам слід враховувати , що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи,разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] року, за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] разом зі спадкодавцем мешкав його син [PERSON], вважається, що останній фактично прийняв спадщину, у вигляді вищезазначеного житлового будинку, оскільки вступив в управління або володіння спадковим майном. Втрата оригіналу правовстановлюючого документу підтверджено оголошенням у пресі- газеті телескоп від 30.03.2017 року. Право власності на 31/100 житлового будинку за [PERSON] підтверджено довідкою за № 135 від 15.03.2017 року, виданою виконкомом Михайлівської сільської ради Покровського району ( а.с. 30), довідкою КП БТІ за № 837 від 10.11.2016року ( а.с. 82), технічним паспортом ( а.с. 36). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] відмовилась від спадщини на користь [PERSON], що посвідчується нотаріально посвідченою заявою про відмову від спадщини ( а.с. 15). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 16 ЦК України встановлено,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК визнання права є одним із способів цивільних прав та інтересів. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Право особи на звернення до суду за захистом своїх прав також закріплено у ст. 3 ЦПК України. Таким чином, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] у вигляді 31/100 житлового будинку, що розташований [ADDRESS] зважаючи на наявність перешкод в оформленні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, право власності на спадкове майно підтверджено вищезазначеними доказами, та враховуючи, що у позивача були вичерпані інші можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого її цивільне право підлягає захисту в цивільному порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] права власності на 31/100 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], житловою площею 63,9 кв.м. Разом з тим, позовні вимоги, заявлені саме до [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежного відповідача . Враховуючи, що [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої заяви відмовилась від спадщини, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, належним відповідачем в даній справі є саме Михайлівська сільська рада Покровського району , вимоги до якої підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed