Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом , посилаючись на те, що розпорядженням Радовичівського сільського голови Іваничівського району Волинської області від 15.05.2001р. № 12 року вона була призначена на посаду бухгалтера по комунальних платежах Радовичівської сільської ради. З квітня 2011 року по 16.04.2014 року вона перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. За місяць до закінчення декретної відпустки повідомила відповідача про вихід на роботу в усній формі. Після чого пройшла медичний огляд, за результатами якого була визнана придатною для виконання своїх трудових обов'язків. 17 квітня 2014 року вона прийшла на роботу , однак сільський голова Радовичівської сільської ради Матіяш М.В. не допустив її до виконання посадових обов'язків , примушував написати заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, погрожуючи в протилежному випадку знайти підставу для її звільнення. Писати таку заяву вона відмовилася. Після чого сільський голова не допустив її до виконання трудових обов'язків та фактично вигнав з приміщення сільської ради. Така поведінка відповідача продовжувалася і на наступний день. Внаслідок психологічного тиску зі сторони сільського голови погіршився стан її здоров'я і вона була змушена звернутися в лікарню та пройти курс стаціонарного лікування для відновлення стану здоров'я. 12 травня 2014 року їй видали трудову книжку, і вона дізналася, що її звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Вказане звільнення вважає незаконним, просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги, просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6333 грн. 60 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та заявила клопотання про залишення позовних вимог відносно голови Радовичівської сільської ради Матіяша М.В. без розгляду і стягнути вказані суми з Радовичівської сільської ради. Ухвалою суду дане клопотання було задоволено, а сільського голову Матіяша М.В. було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на те, що законних підстав для звільнення позивача з роботи у відповідача не було. Представник відповідача Радовичівської сільської ради сільський голова Матіяш М.В. позовні вимоги не визнав повністю і пояснив, що він звільнив позивача за станом здоров'я після того як дізнався, що вона є інвалідом ІІІ групи, неофіційно проконсультувавшись з лікарями Іваничівської ЦРЛ, які йому повідомили, що з таким діагнозом, який має позивач, не можна працювати на посаді бухгалтера по комунальних платежах, так як згідно функціональних обов'язків бухгалтер по комунальних платежах зобов'язана включати та виключати водонапірну башту, що пов'язано з електрикою, проводити ремонт водогону, що є небезпечним для життя. Представник відповідача [PERSON] додатково пояснив, що позивач не надала сільському голові медичних документів, в яких було б зазначено, що вона може виконувати обов'язки бухгалтера по комунальних платежах сільської ради, тому її звільнення є законним. Вислухавши позивача, її представника, представників відповідача, третю особу, суд приходить до висновку, що позов в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає до повного задоволення, а в частині стягнення моральної шкоди - до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала бухгалтером по комунальних платежах Радовичівської сільської ради з 15.05.2001 року відповідно до розпорядження сільського голови №12. ( а.с. 39) В квітні 2011 року їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Під час перебування у відпустці позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності. 17.04.2014 року вона вийшла на роботу після закінчення відпустки, однак сільським головою допущена до роботи не була і в той же день розпорядженням №11-01.03. була звільнена з посади бухгалтера по комунальних платежах за п. 2 ст. 40 КЗпПУ у зв'язку з неможливістю виконувати роботу із станом здоров'я. ( а.с. 40) Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0050696 від 06.02.2014 року [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання терміном до 01.02.2015 року і їй протипоказана робота в шкідливих і небезпечних умовах. ( а.с.59) Із програми індивідуальної реабілітації інваліда № 253 від 06.02.2014 року вбачається, що [PERSON] протипоказана робота в тяжких та небезпечних умовах праці, а професія бухгалтера доступна за її станом здоров'я. ( а.с.62-64) Крім того, перед виходом на роботу позивач пройшла медичну комісію і згідно її висновку придатна до роботи на посаді бухгалтера. ( а.с.60) Також позивач не була ознайомлена з посадовою інструкцією бухгалтера по комунальних платежах, яка була розроблена в грудні 2011 року, коли остання перебувала у відпустці. ( а.с. 37) Таким чином, суд приходить до висновку, що законних підстав для звільнення позивача з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у відповідача не було, тому вона підлягає поновленню на роботі. В зв'язку з поновленням позивача на роботі підлягає також до задоволення позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», абз. 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 ( далі -Порядок), якщо протягом останніх місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до цього абзацу коли працівник не мав заробітку, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового ( місячного) окладу. Відповідно до довідки № 173-01.14 від 10.09.2014 року Радовичівської сільської ради заробітна плата бухгалтера по комунальних платежах становить 1218 грн. ( мінімальний розмір місячної заробітної плати, встановлений законодавством). Згідно п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна ( середнього динна) заробітна плата працівника, яка згідно п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи ( календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Для розрахунку середньоденного заробітку суд бере заробітну плату бухгалтера за останні два місяці перед звільненням, тобто лютий, березень 2014 року, що становить 2436 грн. ( 1218 грн. х 2 = 2436 грн.) Кількість робочих днів в лютому, березні 2014 року згідно законодавства становить 40 днів ( 20 дн. +20дн. =40дн.). Таким чином середньоденна плата працівника становить 60 грн. 90 коп. ( 2436 грн. / 40 = 60 грн. 90 коп.) Враховуючи, що [PERSON] була звільнена з роботи 17 квітня 2014 року, то на день постановлення рішення вимушений прогул становить 104 дні ( в тому числі: квітень -10, травень - 19, червень - 19, липень - 23, серпень - 20, вересень - 13) . Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 6333 грн. 60 коп. ( 60 грн. 90 коп. х 104 дн. = 6333 грн. 60 коп.) Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то на думку суду вона підлягає до часткового задоволення. Як вказав в своїй Постанові від 25 квітня 2012 року № 6-23 цс 12 Верховний Суд України захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права ( наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові прав та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору ( статті 3,4,11,31 ЦПК України). Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартості (грошового) еквіваленту завданої моральної шкоди. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Враховуючи, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні двоє малолітніх дітей, то суд приходить до висновку, що незаконним звільненням їй була завдана моральна шкода. При визначенні розміру моральної шкоди суд бере до уваги тривалість та тяжкість вимушених змін у житті позивача, характер та обсяг страждань, що пов'язані із незаконним звільненням з роботи і виходячи із засад виваженості та справедливості стягує на її користь 1000 грн. На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу адвоката 800 грн. ( а.с.56) Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial