Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і довічно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] і на сьогоднішній день вона є людиною похилого віку, пенсіонеркою, вдовою, має проблеми зі здоров`ям, її пенсії їй не вистачає для постійне лікування на прийняття щоденно дорогих препаратів, також на харчування та оплати комунальних послуг. Вона отримує мінімальну пенсію 1564 грн., та інколи підробляє, коли дозволяє стан здоров`я. на сьогоднішній день її сукупний дохід складає 3000 грн., але цих грошей їй не вистачає. Таким чином вона потребує матеріальної допомоги, але її син [PERSON] добровільно її не надає. Її син знаходиться у працездатному віці, дітей не має, з дружиною проживає окремо, має офіційний стабільний заробіток, тому він зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу їй. Враховуючи обставини справи, відповідно до ст. 274 ЦПК, суд розглядає справу у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що він з позовом не згоден, зазначив, що він хвилюється за стан здоров`я своєї матері, багато років купляв для матері ліки, але вона їх не приймає, привозив продукти, допомагав грошима. Зазначив, що мати в своїй квартирі влаштувала притулок для котів та всі свої гроші витрачає на них, він просив її здати котів до притулку та навести порядок в квартирі, але вона його не слухає, тому він перестав їй допомагати. На даний час він сам хворіє та перебуває на стаціонарному лікуванні в НІІ терапії м.Харкова. працює на півставки та отримує 2 тис грн. Проте в порушення вимог ст.178 ЦПК України до відзиву не надано документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам та не містить докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Таким чином при вирішенні спору суд позбавлений можливості надати оцінку доводам, викладеним відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 164, відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 10). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, [PERSON] перебуває на обліку в Управліінні ПФУ Індустріальне об`єднане управління ПФУ м.Харкова і отримує пенсію за віком (а.с. 20-22). Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Таким чином суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Позивач є пенсіонером та пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання. На сьогоднішній день її син, не допомагає позивачу матеріально, не забезпечує матір всім необхідним для нормального проживання, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, який є сином позивачки, слід стягнути аліменти на її утримання. Відповідно до ст.205 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи положення ст. 202-206 Сімейного Кодексу України, дійшов висновку, що стягненню з відповідачів підлягають аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення, тобто з 21 серпня 2019 року, довічно. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави). З п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на своє утримання. Враховуючи наведене та

Outcome: approved