Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та визнання права власності на земельні ділянки та об'єкт незавершеного будівництва. Позивач просить суд 1) визнати Договір купівлі продажу нерухомого майна від 03.05. 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Матвєєвим О.А. зареєстрованого в реєстрі за № 824 недійсним; 2)визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], проживаючої за адресою: [ADDRESS] право приватної власності на: -земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «А»), кадастровий номер [NUMBER]; -земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «Б»), кадастровий номер [NUMBER]; -об'єкт незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «Б»), кадастровий номер [NUMBER]. У мотивування своїх позовних вимог позивач вказує, що 26.10.2016 року їй стало відомо, що земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «А») та земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «Б»), які знаходяться у її, Позивача, приватній власності на підставі Договорів купівлі - продажу земельної ділянки від 22 вересня 2003 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. умовно відчужені без її відома та участі громадянину [PERSON] за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03 травня 2012, року (надалі - оспорюваний договір) посвідченого приватним/державним нотаріусом Матвєєвим О.А. про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру № НВ-8000375642016 від 26.10.2016 р. про земельну ділянку, кадастровий номер, якої [NUMBER] та Витяг з Державного земельного кадастру № НВ-8000375632016 від 26.10.2016 р. про земельну ділянку, кадастровий номер, якої [NUMBER]. При цьому зміна власника вказаних земельних ділянок в державному реєстрі відбулася саме на підставі оспорюваного договору. Позивач вказує, що беручи до уваги вищенаведені обставини укладення оспорюваного договору без її присутності та відома прямо суперечать її волевиявленню та законним інтересам, а умови оспорюваного договору незрозумілі та не відповідають дійсності, вважає, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03.05.2012 р. посвідчений нотаріусом Матвєєвим О.А. недійсним. Також позивач зазначає, що окрім так званого придбання земельних ділянок, відповідно до п.п. 2, 3 оспорюваного договору Відповідач нібито набув право власності на будинок, що однозначно спростовує дійсність оспорюваного договору купівлі продажу нерухомого майна від 03.05. 2012, р., укладеного з Відповідачем, оскільки відповідний будинок не введений в експлуатацію у встановленому законом порядку та має статус об'єкту незавершеного будівництва. Відповідно до положення ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину мас бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин маєбути спрямований на реальне настання правових наслідків обумовлених ним. Згідно норми ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач вказує, що неодноразово виявляла оголошення в мережі інтернет про продаж вищенаведених земельних ділянок та будинку (об'єкту незавершеного будівництва), що фактично знаходяться в її власності на законних підставах, а тому остерігається подальших дій (перепродажу) земельних ділянок зі сторони Відповідача. Враховуючи, що оспорюваний договір купівлі продажу нерухомого майна від 03.05.2012 року став незаконною підставою для внесення до Державного реєстру права власності на нерухоме майно, наслідками визнання недійсності зазначеного Договору зокрема стане необхідність судового визнання факту права власності Позивача на вказані земельні ділянки та на об'єкт незавершеного будівництва. Положенням ст. 41 Конституції України вказано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримують та просять його задовольнити у повному обсязі. Представником позивача також подані письмові пояснення до позову(а.с.84). Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши позивача, її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договорів купівлі - продажу земельної ділянки від 22 вересня 2003 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мельниченко Т.Б.(а.с.5-6,7-8) позивачу [PERSON] належать земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «А») та земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «Б»). Позивач [PERSON] це майно нікому не продавала та не відчужувала. 26.10.2016 року позивачу [PERSON] стало відомо, що земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «А») та земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (сорок дев'ять з літерою «Б»), які знаходяться у її, Позивача, приватній власності на підставі Договорів купівлі - продажу земельної ділянки від 22 вересня 2003 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. умовно відчужені без її відома та участі громадянину [PERSON] за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03 травня 2012, року (надалі - оспорюваний договір) посвідченого приватним/державним нотаріусом Матвєєвим О.А. про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру № НВ-8000375642016 від 26.10.2016 р. про земельну ділянку, кадастровий номер, якої [NUMBER] та Витяг з Державного земельного кадастру № НВ-8000375632016 від 26.10.2016 р. про земельну ділянку, кадастровий номер, якої [NUMBER].(а.с.9-10). За даним фактом відкрите кримінальне провадження за ст..190 ч.4 КК України про що свідчить витяг з ЄРДР (а.с.41). Згідно довідки Головного територіального управління юстиції Міністерства Юстиції України Б-304 від 15.02.2017 року нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвєєва Олега Анатолійовича припинена за наказом від 14.05.2013 року № 265/6 у зв'язку з його смертю.(а.с.54). Згідно довідки Головного територіального управління юстиції Міністерства Юстиції України від 10.03.2017 року бланк нотаріального договору ВРР 323812 на якому нібито посвідчена угода купівлі-продажу земельних ділянок був використаний 03.05.2012 року для посвідчення відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок)(а.с.56). Цьому бланку відповідав реєстровий номер 227 та [PERSON] не була стороною договору. Згідно листа Міністерства юстиції України (а.с.87) згідно з даними реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2012 рік приватним нотаріусом Матвєєвим О.А. у 2012 році було вчинено лише 617 нотаріальних дій, а отже запис за реєстровим № 824 у цьому реєстрі взагалі відсутній. Спеціальний бланк нотаріальних документів серії ВРР № 323812 був використаний приватним нотаріусом Матвєєвим О.А. 03.05.2012 року для посвідчення договору купівлі-продажу квартири (реєстровий № 227), за яким [PERSON] стороною договору не виступала. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03.05.2012 року за реєстровим № 824 приватним нотаріусом Матвеєвим О.А. не посвідчувався. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03.05.2012 року за реєстровим № 824, який приватним нотаріусом Матвеєвим О.А. ніколи не посвідчувався, власник майна [PERSON] нікому не відчужувала своє майно. За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що ніякої домовленості між [PERSON] з [PERSON] щодо продажу майна не було. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Такими вимогами зокрема є: -зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; -правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В судовому засіданні встановлено, що на відчуження майна не було вільної волі власника майна [PERSON], відчуження майна не відповідало її внутрішньої волі, не була дотримана нотаріальна форма правочину, правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків що обумовлені ним. За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Способом захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст.16 ЦК України може бути визнання правочину недійсним. Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилами ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша интересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положенням ст. 41 Конституції України вказано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи, що оспорюваний договір купівлі продажу нерухомого майна від 03.05. 2012 р. став незаконною підставою для внесення відомостей до Державного реєстру права власності на нерухоме майно, наслідками визнання недійсності зазначеного Договору є необхідність судового визнання факту права власності Позивача на вказані земельні ділянки та на об'єкт незавершеного будівництва. На підставі викладеного,

Outcome: approved