Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась з позовною заявою до суду та просить визнати недійсним укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , посвідченого нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області 14.11.2008 року та зареєстрованого у реєстрів під №7606. В обґрунтування позову зазначила, що у відповідності до свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Стрийської районної ради народних депутатів від 22.08.1998 року, яке зареєстроване у Стрийському МБТІ за №229 у книзі №1, [PERSON] , була власником домоволодіння по [ADDRESS] . В цьому будинку вона була зареєстрована та фактично проживала. Між нею з одного боку та Стрийським управлінням газового господарства та Стрийським РЕМ з другого боку були укладені договори на надання послуг з газопостачання та електропостачання. Заміж вона не виходила, дітей не мала, проживала одиноко. Приблизно в 2007 році до неї стала заходити її племінниця (рідної сестри дочка) [PERSON] , яка проживає у м. Стрию та пропонувала допомогу, говорила що буде її доглядати і що треба переписати на неї хату. Відчуваючи старість, вона розуміла, що їй одній буде важко жити і тому погодилась переписати хату [PERSON] , з умовою, що вона буде доглядати до смерті. [PERSON] , з чоловіком на власному авто завезли її до Стрийського нотаріуса, де на другому поверсі підписала якісь документи. [PERSON] , сиділа в стороні, а [PERSON] , та нотаріус щось між собою говорили. Підписуючи документи вона вважала, що підписує такий документ, який буде зобов?язувати [PERSON] доглядати та надавати допомогу до її смерті. Після підписання якихось документів їх не надали. Після підписання договору [PERSON] , не завезли її у с. Дуліби додому, а тому вона добралася додому автобусом. Продовжуючи проживати в цьому будинку, вона оплачувала комунальні послуги за електро та газопостачання за власні кошти. [PERSON] не дала ні копійки на оплату комунальних послуг. [PERSON] до неї рідко приїжджала. В основному літом, коли треба було садити картоплю, обробляти її та збирати урожай. Але вона оплачувала за оранку землі. Частину картоплі [PERSON] давала їй, а частину забирала собі. Десь-колись вона приїжджала і на її прохання вона ходила в магазин купувати продукти харчування, але кошти на продукти давала [PERSON] . Пізніше [PERSON] , сказала, що приватизувала на себе землю. В останні роки у неї погіршився стан здоров?я, стала себе погано почувати фізично є немічною. Приблизно 2 роки назад вона випадково впала у відкриту пивницю таким чином, що однією ногою зачепилась за перекладину драбини і висіла головою внизу. Сама не могла себе звільнити, стала кричати та кликати людей на допомогу, кричала більше години, поки її не визволив [PERSON] , який в час проходив повз будинку. Також в останній час [PERSON] , на її вимоги здійснювати кращий догляд стала говорити, що вона взагалі відмовиться доглядати, так як [PERSON] , вже не є власником цього будинку. У зв?язку з цим звернулася до другої племінниці [PERSON] , яка проживає поруч, та просила відвезти до нотаріуса та вияснити, що там підписала. 23.02.2017 року Стрийський державний нотаріус видала копію договору дарування від 14.11.2008 року, з якого і довідалась, що по цьому договору подарувала будинок з господарськими будівлями [PERSON] Приблизно 3 тижні назад до неї приїхала [PERSON] , яка стала прибирати в хаті. Вона їй дорікнула, чому так рідко приїжджає, оскільки вона має доглядати. [PERSON] тоді відповіла, що взагалі вже не буде до неї ходити і за нею доглядати, одягнулася та поїхала додому у м. Стрий. Після того, як була у нотаріуса, [PERSON] стала приїжджати кожен день крім вихідних, інколи привозила продукти харчування, готувала їсти, прибирала в хаті, прала одежу, замінила простирадла та наволочки на подушки чисті. Говорила, щоб не судилась з нею за хату. [PERSON] , є малограмотна і не розуміла різниці між юридичними поняттями та значеннями договором дарування договором довічного утримання. Проте в дійсності під час підписання цього договору вважала, що підписує такий договір, згідно з яким [PERSON] буде зобов?язана доглядати до смерті, а після смерті хата залишиться за нею. Наміру подарувати свій будинок у неї не було, іншого житла у неї немає. Всі подальші дії підтверджували те, що вона не подарувала цей будинок, оскільки не знялася з реєстрації в ньому, продовжувала в ньому проживати, сплачувала послуги за електро- та газопостачанні. За таких обставин, [PERSON] , вважала, що підписує з відповідачкою [PERSON] договір довічного утримання, а також з врахування її віку - на час укладення правочину їй виповнилося 83 роки, стану її здоров?я та необхідності сторонньої допомоги, відсутність у неї іншого житла, продовження проживати у даному будинку та за власні кошти сплачувати комунальні послуги, відсутність факту передачі домоволодіння відповідачці, цей договір дарування слід визнати недійсним. [INFO] [PERSON] померла. У відповідності до ст. 201 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження по справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому суд вважав, що оскільки предмет спору по даній справі допускає правонаступництво тому, провадження по справі згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року, було зупинено до залучення правонаступника. Згідно заповіту від 23.23.2017р., укладеного в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, посвідченого секретарем виконкому Дулібської сільської ради, [PERSON] , на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось - [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.2018р., [PERSON] , прийняв спадщину. 10 липня 2018 року ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області провадження ту справі було відновлено та призначено до судового розгляду. 22.01.2019р. згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду залучено [PERSON] до участі у справі як правонаступника позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , позовні вимоги викладені в заяві підтримав та просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач подала заперечення на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги не визнає. Зазначила, що позивачка є рідною сестрою її матері. Вона є одинокою, не має чоловіка та дітей. З усіх її братів та сестер залишилася в живих мати [PERSON] , 1921року народження. Мати проживає у с.Дуліби Стрийського району. Все життя відповідач, мати, тітка мали приязні стосунки, спілкувалися. Сама позивач була ініціатором укладення саме договору дарування свого будинку в її користь. Весною 2008р. мати відповідача повідомила її, що тітка, хоче за життя розпорядитися своїм будинком, та що вона неодноразово заходить до неї з пропозицією укладення договору дарування свого будинку в її користь. У родині була ще одна племінниця позивачки - [PERSON] , але вона доглядала іншу нашу родичку, іншу сестру позивачки та матері - [PERSON] , після смерті якої успадкувала її будинок та відчужила. Після Великодних свят вони зустрілися з тіткою у будинку матері, де вона вперше озвучила свої наміри щодо свого будинку. Ці розмови періодично тривали до осені 2008р. В листопаді 2008р. тітка заявила що більше не буде відкладати дане питання, що вона радилася з нотаріусом і хоче нарешті укласти договір дарування. Вони разом з позивачкою збирали документи, необхідні для оформлення договору. 14.11.2008р. з позивачкою на автомобілі чоловіка поїхали до нотаріуса, де позивачка підписала договір дарування. Перед підписанням договору нотаріус спілкувалася з позивачкою. Пояснювала їй наслідки укладення цього договору. Але позивачка настоювала на укладення саме такого виду правочину. Прочитавши договір, вона підписала його. Цією ж машиною вони завезли тітку додому. Тітка мала лише одне прохання, це проживати у будинку, який віддаровує, до часу своєї смерті, чого вона не заперечувала так як мала інше житло. Після укладення договору вона одразу зареєструвала своє право власності в органах МБТІ, заволоділа будинком і стала користуватися ним як своїм. Вона має ключі від будинку, вільний до нього доступ, перевезла до будинку новий холодильник, який в той час тільки купила, посуд, постіль. Ставши власником будинку одразу взялася за його технічне покращення та благоустрій. Весною 2009р. вона поміняла всі дерев`яні конструкції даху, перекрила дах будинку гофрованою червоною бляхою, встановила ринви. Навколо будинку зробила нову підшивку, вагонкою оббила верх будинку, укріпила фундамент будинку, поновила цілісність між будинком та верандою, яка відійшла від будинку, обладнала стелю в будинку, що відпала, побілила стіни, помалювала вікна. У кухні поміняла лінолеум. На сходах, які ведуть до будинку обладнала металічні поруччя. На подвір`ї навколо будинку зробила бетонні доріжки. Відповідач обробляє земельну ділянку будинку, збирає врожай. Рішенням Дулібської сільської ради XXI11 сесії У скликання № 658 від 03.03.2009р. земельну ділянку площею 0.1488га для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану у [ADDRESS] відповідачу у приватну власність. При укладення договору дарування, потреби доглядати тітку, не було. Як одиноку, тітку обслуговував у побуті, допомагав вести господарство соціальний працівник, призначений управлінням праці та соціального захисту населення Стрийського району. Уже пізніше, коли тітка стала більш слабкою стала опікуватися нею, допомагати їй. Незважаючи на соціального працівника, відповідач щоденно привозила їжу, прибирала у будинку, прала, купляла ліки. Так продовжує це робити по даний час. Ще восени 2016р. на прохання тітки відповідач придбала їй надмогильний пам`ятник з граніту, який вона собі обрала за кошти відповідача. Пам`ятник вартістю 12000грн. згідно товарного чеку від 12.10.2016р. зберігається у господарській будівлі. Комунальні послуги сплачувала виключно відповідач із своїх коштів, але на ім`я тітки з мотивів, що тітка мала пільги на їх оплату 50%. І таким чином економила на оплаті. А тітка всі свої грошові надходження (пенсію) складала та витрачала на благочинність, періодично робила пожертви на будівництво храму у с.Дуліби Стрийського району. Так з 2007р. по 2017 р. нею внесено 36100грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №120 від 22.03.2017р. З початку 2017р. тітка почала хворіти, стала мати часті головокружіння, болі голови, розлади шлунку. З цього приводу вона викликала додому сімейного лікаря. Від своїх сусідів та самої тітки відповідач дізналася, що до тітки періодично стала заходити племінниця [PERSON] зі своїм онуком [PERSON] , яка приносить їй різного роду ліки, так як її онук є фармацевтом та власником аптеки. А також що вони кудись возять тітку своїм автомобілем. Відповідач заборонила [PERSON] давати тітці будь - які ліки без призначення лікаря, навіть зверталася з цього приводу в правоохоронні органи. В лютому 2017р. тітка почала вести розмови зі мною щодо розірвання укладеного договору дарування, так як хоче будинок подарувати онуку [PERSON] - [PERSON] . Як пояснювала позивачка, онук та дочка [PERSON] є медичні працівники, недалеко проживають від неї і «не дадуть їй померти». З того часу як відповідач стала власником будинку, минає дев`ять років, вона вклала у його технічне покращення, утримання значні кошти та свої фізичні зусилля та працю. І вважає, що при укладенні оспорюваного договору було дотримано всі вимоги визначені законом для такого типу правочинів. Подарувати будинок відповідачці було вільним волевиявленням самої позивачки. На момент укладення договору, позивачка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, на свій вік була здоровою, вела активний спосіб життя. Жодного обов`язку вчинити будь - яку дію майнового чи немайнового характеру на користь дарувальника на момент укладення оспорюваного договору, у неї не було і дане питання навіть не обговорювали. Договір укладений у формі встановленій законом. Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги заперечили та просили відмовити в їх задоволенні. Третя особа нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори в судове засідання не з?явився, однак подала до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи проводити за їхньої відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Свідок [PERSON] , який є далеким родичем позивача в судовому засіданні пояснив, що 21 лютого 2017 року приїхав у гості до [PERSON] і під час спілкування до них прийшла [PERSON] , яка просила їсти, та скаржилась, що записала хату на відповідача, однак остання не допомагає їй, не приходить. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є татовою рідною сестрою, а відповідач є її двоюрідною сестрою, [PERSON] є внуком і 21 лютого 2017 року о 13-14 год. коли вони були в гостях у позивача до них прийшла [PERSON] , та жалілась, що її обдурили, сказали, що будуть доглядати, а цього не роблять. Просила поїхати з нею до нотаріуса, щоб дізнатись що вона підписувала у нотаріуса. Чи [PERSON] хтось доглядав не знає Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] , не була немічна та сама за собою доглядала. За випадок, коли померла ніби то впала з драбини в погріб і кликала на допомогу пояснив, вона дійсно впала з драбини на картоплю, яка була в погребі, але не кричала, він її підняв з картоплі, бо її тапок застряг і вона самостійно вилізла з погребу. На допомогу нікого не кликала. Дах в будинку міняв чоловік відповідача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що [PERSON] є її рідна сестра, яка давно казала, що має намір подарувати хату відповідачці. В подальшому так і говорила, що подарувала. Відповідачка з її чоловіком за власні кошти перекривала дах у будинку. Перед її смертю доглядала за нею. Померла вміла читати і писати. [PERSON] , ніколи не бачила біля будинку [PERSON], а от відповідача бачила постійно, оскільки живе поруч з будинок [PERSON]. В будинку [PERSON], було завжди поскладано та чисто, відповідач прала її постіль, сплачувала комунальні платежі. Знає, що померла була впала в погріб і їй допоміг вилізти сусід Тивонович, під час падіння нею не було отримано жодних ушкоджень, лікарів не викликали. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його родичем, [PERSON] є тіткою, приходила до її свекрухи, та чула особисто їхню розмову, близько 10 років тому, в якій [PERSON] сама говорила, що подарує відповідачу будинок, бо її більше любить, що і в подальшому зробила. Відповідач сама з чоловіком міняла дах в будинку. [PERSON] була фізично здорова та сильна жінка, вона ніколи не просила ні в кого їсти, бо була гоноровою. З часу появи [PERSON] , почались різні конфлікти. [PERSON] ніколи не турбувався про [PERSON] , та не провідував її. Відповідач ховала померлу, позивача на похороні не було. Знає, що відповідач особисто платила кошти за ком послуги, але договори не переоформляла, бо [PERSON] мала пільги. [PERSON] жила в хаті з часу дарування. Суд заслухавши пояснення учасників страви, їхніх представників, свідків, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Оскільки провадження у справі відкрито до набрання чинності новою редакцією ЦПК України, тому згідно з п. 9 Розділ ХІІІ. Перехідні Положення ЦПК України, справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Судом встановлено, що 14 листопада 2008 року було укладено договір дарування житлового будинку, за яким [PERSON] , безоплатно передала у власність [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] . Договір укладений у письмовій формі із зазначенням усіх його істотних умов, підписаний дарувальником та обдаровуваним і нотаріально посвідчений. Зміст договору відповідає вимогам закону. Дієздатність дарувальника перевірена нотаріусом. Форма правочину дотримана. Підставою вимог про визнання договору дарування недійсним позивач зазначив, що договір дарування укладений під впливом помилки. Правовідносини, пов?язані із вказаними підставами визнання договору недійсним, врегульовані ч. 1 ст. 229 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду судами справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину. Крім цього, сторона, яка посилається наст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину. Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір. Відповідно до ст.ст.12, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч наведених норм, на підтвердження того, що при укладенні договору дарування будинку [PERSON] , помилялася щодо природи цього правочину і що ця помилка має істотне значення, позивач та її представник не надали суду жодних доказів. Не надано суду доказів того, що на момент укладення оспорюваного договору, [PERSON] , мала намір укласти саме договір довічного утримання та докази, які б свідчили про обговорення чи досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов саме такого договору. Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки також підтвердили, що [PERSON] , висловлювала намір укласти саме договір дарування будинку, «з її слів - дарчу», а не договір довічного утримання, чи будь-який інший правочин. Таким чином, звернення [PERSON] , до нотаріуса з приводу укладення договору дарування, котрому роз?яснено правову природу такого правочину і наслідки якого були зрозумілими, обговорення і досягнення сторонами під час укладення правочину істотних умов саме договору дарування, а не договору довічного утримання, повідомлення іншим особам про намір укласти договір дарування, в сукупності свідчать про те, що волевиявлення [PERSON] , було вільним, відповідало її внутрішній волі і було спрямоване саме на укладення договору дарування, а не договору довічного утримання. Не доведено і ту обставину, що договір укладався на взаємних послугах (обов?язках), що відповідач зобов?язалася забезпечувати [PERSON] , утриманням та доглядом довічно, які саме види догляду і допомоги були погоджені сторонами. При цьому, сам факт похилого віку [PERSON] , за відсутності у неї захворювань чи інших обставин, котрі б дійсно істотно могли вплинути на помилкове усвідомлення природи правочину, прав та обов`язків сторін правочину, не є доказом того, що при укладенні правочину особа помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Також факт проживання [PERSON] , після укладення договору дарування у подарованому нею будинку та не проживання у даному будинку відповідача жодним чином не свідчать про помилку позивача при здійсненні волевиявлення на вчинення вказаного правочину. Законодавство не встановлює вимогу про обов?язкове виселення дарувальника з подарованого будинку, тобто він може і надалі проживати у цьому житлі після укладення договору дарування, і не визначає обов?язок обдарованого вселитись у це помешкання, чи проживати у ньому. Крім того, надана суду копія з амбулаторної картки хворої від 10.08.2017р., не підтверджують, що саме на день укладення договору [PERSON] , мала захворювання і що саме ці захворювання істотно вплинути на помилкове усвідомлення нею істотних обставин правочину, його природи, прав і обов?язків за цим договором та призвели до помилкового укладення оспорюваного договору. Дані обставини не є доказами і не підтверджують, що при укладенні договору мала місце помилка, яка має істотне значення. Вищенаведені позивачем та його представником обставини не мають правового значення для правильного вирішення даного спору, оскільки не є підставами для визнання договору дарування недійсним. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги умови договору дарування, зокрема те, що сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні, укладення цього договору відповідає їхнім інтересам, волевиялення є вільним, усвідомленими і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які стосуються дарування, а також, що нотаріусом роз`яснено наслідки укладення вказаного договору, зокрема, положення ст.ст.717-728 ЦК України. Також не знайшли свого підтвердження доводи [PERSON] , про те, що їй не було відомо зміст правочину, так як не надано договір для читання, оскільки такі в судовому засіданні повністю спростовані. Даними в судовому засіданні за життя [PERSON] , пояснення вбачається, що остання була у нотаріуса і підписувала договір, тобто їй було відомо його зміст, а тому такий є належним, достовірним, допустимим доказом, повністю узгоджуються з іншими обставинами справи, який не спростований позивачем жодними доказами. Судом не беруться до уваги пояснення свідка [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , як доказ обставин, котрими позивач обгрунтовує свої вимоги, оскільки вони не містять жодних фактичних даних про наявність помилки, яка має істотне значення при укладенні договору дарування. Водночас, під час розгляду справи судом встановлено, що між [PERSON] , та відповідачем склались добрі, родинні відносини. Відповідач будучи племінницею, [PERSON] , протягом тривалого часу опікувалась нею, допомагала по господарству, прибирала, забезпечувала харчуванням, зробила ремонт у будинку, провела водопровід та в подальшому здійснила її поховання, про що свідчить довідка видана Дулібською міською радою від 29.11.2017р., №1628, оскільки інших осіб, які б спілкувались із нею, цікавились її життям та допомагали їй у повсякденному житті, не було. Ініціатором укладення оспорюваного договору була сама позивач. Наведені обставини також дають суду підстави зробити висновок, що волевиявлення [PERSON] , на укладення договору дарування було вільним та відповідало її внутрішній волі. Таким чином, судом встановлено відсутність передбачених ст. 229 ЦК України підстав для визнання оспорюваного позивачем договору дарування недійсним. Оскільки позивач жодними належними та допустимими доказами не довів, що при укладенні договору дарування дійсно мала місце помилка, а також, що вона має істотне значення, та беручи до уваги, що дані доводи позивача повністю спростовані вищенаведеними дослідженими та перевіреними доказами, тому вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Суд не бере до уваги надані позивачем фотографії, щодо стану будинку всередині оскільки, жодними чином не доведено, що дані фотографії відображають стан в саме спірному будинку, відсутня будь-яка прив?язка до спірного майна. Відповідач в судовому заявив клопотання про застосування строків позовної давності, позивач та його представники ставили в судовому засіданні питання про поновлення строків позовної давності, однак суд вважає, що відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак суд не погоджується з вказаними доводами відповідача з огляду на зміст статей про строки позовної давності, їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності, які можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Об`єктивно, в даному конкретному випадку, суд вважає звернення [PERSON] , до суду з даним позовом пред`явлений в частині визнання договору дарування від 14 листопада 2008 року поза межами строку позовної давності, по суті будь - які ознаки протиправності або незаконності оспорюваного ним договору дарування - відсутні, а доводи [PERSON] , з якими вона пов`язує порушення прав та законних інтересів на принципах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства залишились не доведеними, докази які б з достовірністю могли свідчити про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для визнання договору недійним в ході судового розгляду не представлені, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed