Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані як члени сім'ї відповідачі [PERSON], [PERSON], але з жовтня 2010 року в житловому будинку не проживають, виїхали з міста Василівка і місце їх проживання не відомо. Тому позивач просить суд визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені за останнім зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.1992 року є власником житлового будинку [ADDRESS] У вказаному будинку, крім позивача, зареєстровані як члени сім'ї позивача відповідачі [PERSON], [INFO] року народження, і [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частина друга статті 64 Житлового кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [INFO] року народження, і [PERSON], [INFO], в житловому будинку [ADDRESS] більше трьох років не проживають, що підтверджується актом обстеження від 23 квітня 2014 року. Поважних причин відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] за вказаною адресою понад один рік судом не встановлено. Відповідачі не вживають заходів для того щоб знятися з реєстрації з попереднього місця проживання, чим порушують права власника житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч.2 ст.405 ЦК України встановлено, що більш ніж рік відповідачі не проживають за місцем реєстрації, підстав для збереження за ними житлового приміщення судом не встановлено, тому вони втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved