Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. За час перебування в шлюбі в них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Через декілька місяців після народження дитини, відповідач зібрав речі та переїхав на інше місце проживання. На даний момент вони разом не проживають, спільне господарство не введуть. У зв'язку з подіями на Сході України позивач разом із дитиною була вимушена переїхати до Києва. Позивач також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання (а.с. 3-7). В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач зазначив, що нпроти розірвання шлюбу він не заперечує, щодо аліментів, повідомив про те, що наразі не має постійної роботи, тому зможе сплачувати лише аліменти в мінімальному розмірі. Позивач зазначила, що в неї відсутні відомості щодо доходів відповідача, тому, вона погоджується на сплату аліментів в посильному для відповідача розмірі. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, часткове визнання позову відповідачем, суд прийшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу та стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 14 грудня 2013 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 904, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 14.12.2013 року (а.с.8). Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 24 червня 2015 року) (а.с. 9). Відповідно до довідки № 3008016051 від 21.09.2016 р. та довідки № 3008016050 від 21.09.2016 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач [PERSON] разом із своєю донькою [PERSON] переїхали до Києва з Луганської області, у зв'язку з подіями на Сході України, та на даний період часу проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Так, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права, наявні законні підстави для прийняття заяви відповідача про визнання позову. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на доньку [PERSON], [INFO], суд зазначає про таке. Системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України (надалі також - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до приписів статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються і у твердій грошовій сумі, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу, а також те, що обов'язок по утриманню дитини покладений на обох батьків, тому з урахуванням відсутності відомостей щодо наявності постійного доходу у відповідача, вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі в розмірі 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 05 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 гривня 21 копійка - на користь позивача, і 640 гривня 00 копійка - на користь держави.

Outcome: partial