Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача, [PERSON] . Від шлюбу у подружжя є дві неповнолітні дитини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 22.06.2007 року уклала шлюб з [PERSON] . Вважає, що шлюб розпався через подружню невірність відповідача, нездатність знайти спільну мову зі старшою дитиною, внаслідок чого у родині протягом останніх років постійно виникали непорозуміння та сварки. Зараз сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тобто фактично шлюбні відносини припинені. Ухвалою суду від 20.05.2020 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просила позов задовольнити, строк для примирення не надавати. Відповідачем наданий відзив на позов, в якому він зазначає, що заперечує проти розірвання шлюбу. Вважає, що є шанс на примирення подружжя. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. 22.06.2007 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 575. Від шлюбу у подружжя є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини припиненні, позивач разом з дітьми проживає окремо, подальше збереження шлюбу, на думку позивача, суперечить її інтересам, примирення є не можливим. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України, передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. У відповідності із частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, дружби, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Спираючись на положення ч. 1 ст.111 Сімейного Кодексу України, суд вживав заходи щодо примирення подружжя, які не досягли своєї мети. З матеріалів справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає. На час звернення до суду з позовом подружжя спільно не проживає, шлюб існує формально. На підставі зазначеного, а також приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві та відповідача, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є значущими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

Outcome: approved