Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні нею - [PERSON] права власності (володіння, користування та розпоряджання) своїм майном - ѕ частинами житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , та права користування земельною ділянкою на якій розміщений житловий будинок, без зміни і цільового призначення та надвірними будівлями. 21 червня 2019 року позивач уточнила позовні вимоги. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог позивач просить зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні нею - [PERSON] права власності (володіння, користування та розпорядження) своїм майном - своїм майном - ѕ частинами житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , та права користування земельною ділянкою на якій розміщений житловий будинок, без зміни і цільового призначення та надвірними будівлями, шляхом вселення [PERSON] в будинок [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 23.05.2008 року, її батько [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., та зареєстрованого в реєстрі за №2041, передав (дарував) їй - [PERSON] у власність житловий будинок за номером [ADDRESS] . За замістом даного договору дарування, зазначений житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконкомом Харківської райради народних депутатів від 08.01.1991 року, на підставі Розпорядження Виконкому Харківської ради народних депутатів від 26.12.1998 року за №1176 та зареєстрованого у Міжміському бюро технічної інвентаризації 26.01.1991 року, номер запису: 124 в книзі: 1. Даний правочин зареєстровано в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», 08.07.2008 року, відповідно до прийнятого рішення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, за реєстраційним №23023357. Відповідно до п. 9 договору дарування, до неї, як обдарованої, згідно з ст. 377 ЦК України перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений, відчужуваний по договору житловий будинок, без зміни і цільового призначення та надвірні будівлі, а також частина земельної ділянки яка є необхідною для їх обслуговування с. Циркуни. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.10.2012 року, за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору дарування від 23.05.2008 року недійсним, - позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Визнано частково, тобто в ј частині, недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , укладеного 16.05.2008 року, між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., реєстраційний №2041. Таким чином, відповідачу на праві власності належить ј житлового будинку, а позивачу [PERSON] , відповідно ѕ зазначеного житлового будинку. Однак після прийняття судом вказаного рішення, відповідач, невмотивовано та необґрунтовано забороняє позивачу та її родині не тільки входити до житлового будинку, а навіть до двору в якому розташований житловий будинок. Таку свою незаконну та неадекватну поведінку, відповідач навіть не бажає пояснювати. Від цивілізованого діалогу з метою вирішення проблемних питань та негараздів з приводу користуванням житловим будинком відповідач категорично відмовляється. Неодноразові її спроби шляхом діалогу, усунути непорозуміння та такого стану речей, не призвели до якогось результату. Більше того, в зазначений будинок, точніше в належні позивачу на праві приватної власності ѕ частини житлового будинку, відповідач без дозволу та бажання позивача, і без повідомлення її, як власника, вселив співмешканку та вони користуються належними позивачу на праві приватної власності ѕ частинами житлового будинку. Такими своїми діями Відповідач суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності, користування та розпорядження майном, тому вона вимушена була звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2019 року відкрито провадження у дані цивільній справі за провалами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 17.08.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 31.10.2018 р., посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С., зареєстрованої в реєстрі за № 4842, в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] не згоден в повному обсязі, оскільки суду не наданого жодного доказу того, що він своїми протиправними діями чинить їй перешкоди у здійсненні права власності, володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.08.2013 р. за ним визнано право власності на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері, померлої [INFO] . Його сестрі [PERSON] належить ѕ частки житлового будинку. Також, вважає, якщо б він перешкоджав позивачу увійти до частини будинку, яка належить їй на праві власності, то [PERSON] повинна була б звернутися в правоохоронні органи з заявою, що він порушує її право власності, не дозволяє проникнути на територію житлового будинку. Угоди про порядок користування житловим приміщенням не було. Житловий будинок складається з чотирьох кімнат, він же користується однією кімнатою. Упродовж 11 років знаходиться у цивільному шлюбі з особою, яка зареєстрована за іншою адресою. [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS] . У спірному будинку позивач не проживає та проживати не хоче. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності її та позивча, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей отриманих судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомив. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 23.05.2008р. батько позивача [PERSON] - [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., та зареєстрованого в реєстрі за №2041, передав у власність своїй дочці, а [PERSON] у свою чергу прийняла у власність житловий будинок за [ADDRESS] За замістом п. 2 даного договору дарування, зазначений житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконкомом Харківської райради народних депутатів від 08.01.1991 року, на підставі Розпорядження Виконкому Харківської ради народних депутатів від 26.12.1998 року за №1176 та зареєстрованого у Міжміському бюро технічної інвентаризації 26.01.1991 року, номер запису: 124 в книзі: 1. Відповідно до п. 9 договору дарування, до неї, як обдарованої, згідно з ст. 377 ЦК України перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений, відчужуваний по договору житловий будинок, без зміни і цільового призначення та надвірні будівлі, а також частина земельної ділянки яка є необхідною для їх обслуговування с. Циркуни. Даний правочин зареєстровано в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», 08.07.2008 року, відповідно до прийнятого рішення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, за реєстраційним №23023357. 01.10.2012 р. за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору дарування від 23.05.2008 року недійсним, Харківським районним судом Харківської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Визнано частково, тобто в ј частині, недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , укладеного 16.05.2008 року, між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., реєстраційний №2041. Таким чином, відповідачу [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.08.2013 р. на праві власності належить ј житлового будинку [ADDRESS] , Позивачу [PERSON] , відповідно ѕ зазначеного житлового будинку на підставі договору дарування від 23.05.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., та зареєстрованого в реєстрі за №2041. Як зазначає позивач, після ухвалення Харківським районним судом Харківської області рішення від 01.10.2012р., відповідач, невмотивовано та необґрунтовано забороняє позивачу та її родині не тільки входити до житлового будинку, а навіть до двору в якому розташований житловий будинок. Таку свою незаконну та неадекватну поведінку, відповідач навіть не бажає пояснювати. Від цивілізованого діалогу з метою вирішення проблемних питань та негараздів з приводу користуванням житловим будинком відповідач категорично відмовляється. Неодноразові її спроби шляхом діалогу, усунути непорозуміння та такого стану речей, не призвели до якогось результату. Окрім того, в зазначений будинок, точніше в належні позивачу на праві приватної власності ѕ частини житлового будинку, відповідач без дозволу та бажання позивача, і без повідомлення її, як власника, вселив співмешканку та вони користуються належними позивачу на праві приватної власності ѕ частинами житлового будинку. Такими своїми діями Відповідач суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності, користування та розпорядження майном. Втім, відповідач зі своєї позиції не заперечує того, що позивач являється власником ѕ частин спірного житлового будинку, та не чинить їй перешкод в користуванні та розпорядженні її власністю, зазначивши, що будинок складається з чотирьох кімнат, а він зі своєю співмешканкою займають одну кімнату, проте доказів того, що він не чинить позивачу перешкод в користуванні власністю не наводить. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Право на житло є природним правом кожної людини. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно достатті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертоюстатті 311 ЦК Українипередбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу . Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За нормами ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, За нормами міжнародного права, а саме: Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод людини (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Пунктом 1 статті 8 Конвенції гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до вимог ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що чинить відповідач позивачу у користуванні її частиною спільної сумісної власності, а саме ѕ частинами спірного будинку, порушують право позивача. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковими для неї. У статті 379 ЦК України наведено поняття житла - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьоюстатті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Оцінюючи надані суду і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що вимоги про усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права власності (володіння, користування та розпоряджання) своїм майном - ѕ частинами житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , та права користування земельною ділянкою на якій розміщений житловий будинок, без зміни і цільового призначення та надвірними будівлями, шляхом вселення [PERSON] в будинок [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки позивач на законних підставах набула права власності на ѕ спірного будинку та права користування земельною ділянкою, але відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні її прав, позивачем доведені обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів на спростування позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., який було сплачено позивачем за подання зазначеного позову до суду відповідно до квитанції №39_12.

Outcome: approved