Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.03.2015р., і від якого у них народився син [PERSON], [INFO] З відповідачем спільно не проживає, а дитина після розірвання шлюбу залишились проживати разом з нею за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з придбанням житла та працевлаштуванням в м. Києві, у вересні 2016р. зареєструвалась у квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві власності. Квартира є двокімнатною, обладнаною та придатною для проживання, в тому числі для дитини. В м. Києві працевлаштована, має систематичний дохід, вищу освіту, добрий стан здоров'я та не має шкідливих звичок. Фактично опікується дитиною виховує її, дбає про неї, забезпечує матеріально. Психічно дитина прихильна до неї та потребує її постійної уваги. Відповідач натомість не бере систематичної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, а його спілкування з дитиною обмежується поодинокими побаченнями, хоча жодних перешкод у такому спілкуванні не чинить. У зв'язку з переїздом до м. Києва на нове постійне місце проживання просила відповідача надати згоду для реєстрації місця проживання дитини разом з матір'ю за цією адресою. Відповіді на усні звернення не отримала і тому, направила відповідачу відповідний лист від 22.11.2016р., на який також не отримала відповіді. У зв'язку з цим, враховуючи інтереси дитини, звернулась до суду з даним позовом. Повноважний представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, до якого долучив докази його направлення іншим учасникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечує. Зокрема, 23.03.2016р. позивачем власноручно було вчинено розписку, згідно якої остання визнала, що місцем проживання дитини може бути і є місце проживання батька за адресою [ADDRESS]. Вважає, що тим самим сторони у письмовій формі досягли згоди про місце проживання дитини, у зв'язку з чим у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з даним позовом. Крім того, 23.03.2016р. складено акт обстеження умов проживання відповідача, згідно з яким за адресою [ADDRESS] проживає відповідач разом з дитиною. Станом на липень 2017р., згідно поданих позивачем документів дитина проживала не у м. Києві, а у м. Львові. За адресою в м. Києві дитина не зареєстрована, а згідно листа Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.04.2018р., факт проживання дитини без реєстрації не встановлений. За період з 01.01.2016р. по 23.01.2018р., дитина увесь час, починаючи з 19.01.2016р. перебувала в Україні, тоді як позивач за період з 25.03.21015р. по 06.01.2018р. неодноразово виїжджала за кордон, залишаючи малолітню дитину без материнської опіки. Крім того, у матеріалах справи наявні докази про аморальність поведінки позивача, які сторона позивача не спростувала належними і допустимими доказами. Також, згідно висновку психолога від 12.02.2018р. та заключення від 23.06.2017р. за даними психодіагностичного обстеження, дитина прихильна до батька і саме останньому слід надати домінуючу роль у вихованні сина. Повноважний представник позивача скерував до суду відповідь на відзив, до якого долучив докази його направлення іншим учасникам справи. Зазначає, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 07.06.2018р., прийнятою за наслідками вирішення спору про стягнення аліментів на дитину, встановлено факт проживання останньої разом з матір'ю у м. Києві, та крім цього зазначено, що розписка від 23.03.2016р., про яку згадується у відзиві не є домовленістю сторін про місце проживання дитини. Крім того, договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з батьків, який проживає окремо, належить посвідчити нотаріально, чого не було здійснено між сторонами і у зв'язку з чим згадана вище розписка не може ототожнюватись з таким договором. Що стосується листа Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.04.2018р., вважають його не належним доказом обставин не проживання дитини в м. Києві, тоді як протилежне стверджується висновком органу опіки та піклування, який складено на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини. Дитина у м. Києві навчається в гімназії «Прем'єр», відвідує спортивний комплекс «Спорт Лайф» і саме в м. Києві прикріплена до лікаря, перебуває на відповідному медичному обстеженні. Подані відповідачем докази про аморальність поведінки позивача вважає неналежними, оскільки остання не створювала будь-яких сторінок в мережі Інтернет, тоді як створити таку сторінку взмозі будь-яка особа. На даний час позивач працює на посаді вчителя англійської мови у Гімназії «Прем'єр», де навчається син сторін та бере активну участь у духовному, моральному, розумовому розвитку сина. Як за попереднім місцем праці, так і за теперішнім характеризується виключно позитивно. Висновок психолога від 12.02.2018р. просить не брати до увагу, оскільки останній в процесі дослідження намагався переконати дитину проживати разом з батьком, оскільки з мамою проживати погано. Категорично переконана, що розлучення дитини з матір'ю буде порушенням інтересів дитини. Письмових заперечень відповідача не надходило. До початку розгляду справи по суті [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що між сторонами у письмовій формі досягнуто згоди з приводу місця проживання дитини, про що [PERSON] надала відповідну розписку за якою місцем проживання дитини може бути і є місце проживання батька за адресою [ADDRESS]. Вважаючи, що дана розписка має юридичне значення звернувся до суду з зустрічним позовом, при вирішенні якого також просить врахувати, що він має вищу освіту, систематичний дохід, опікується малолітнім сином, виховує та дбає про нього, забезпечує його матеріально, постійно й систематично виконує свої батьківські обов'язки. Син прихильний до батька і потребує його уваги, а для виховання дитини створив всі належні умови, про що складено відповідний акт обстеження житлових умов проживання від 23.03.2016р., згідно якого за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та малолітній [PERSON] Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.05.2017р. прийнято вказану зустрічну позовну заяву та об'єднано її в одне провадження з первісним позовом. Повноважний представник [PERSON] скерувала до суду відзив на зустрічний позов, до якого долучила копії його направлення іншим учасникам справи. З підстав, про які наведено вище заперечує той факт, що розписка від 23.03.2016р. є згодою на проживання дитини разом з батьком, тоді як дитину можливо розлучити з матір'ю лише за виняткових обставин, про що вказується у принципі 6 Декларації прав дитини. Крім того, квартиру за адресою: [ADDRESS] позивач орендує, внаслідок чого така квартира не може вважатись його постійним місцем проживання і що виключає можливість визначення місця проживання дитини за цією адресою. Доказів про те, що позивач за таким позовом має систематичний дохід суду не подано. Висновок психолога від 12.02.2018р. просить не брати до уваги з підстав, викладених у відповіді на відзив до первісного позову. Повноважний представник [PERSON] подав до суду відповідь на відзив до зустрічного позову. Вважає, що розписка від 23.03.2016р. щодо місця проживання дитини створює юридичні наслідки, оскільки є правочином, факт вчинення якого також стверджується відповідним листом, який направлявся на адресу [PERSON] 28.10.2016р. Посилання відповідача на принцип 6 Декларації прав дитини, за яким дитину можливо розлучити з матір'ю лише за виняткових обставин, просить не брати до уваги, оскільки така Декларація не є юридично обов'язковим документом. Крім того, належними і допустимими доказами відповідач не спростувала висновку психолога від 12.02.2018р. і всі її твердження проти такого висновку мають суб'єктивний характер. Окремо звертає увагу, що у період з 12.12.2016р. (дати пред'явлення позову) до 15.09.2016р. (дати переїзду [PERSON] до м. Києва) малолітній проживав з батьками у м. Львові та відвідував НВК «Загальноосвітня середня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад «Дивосвіт», що також знаходиться у м. Львові. У цей період матір дитини неодноразово відлучалась за кордон, що унеможливлювало її спільне проживання з сином, а у період з 15.09.2016р. до 19.06.2017р. (дата видачі ПП «НВК «Умка» довідки), проживала окремо від сина та неодноразово виїжджала за кордон. У період з 19.06.2017р. по 30.06.2017р. дитина проживала разом з батьком у м. Львові. Факт проживання дитини у липні 2017р. в м. Києві спростовується самою мамою у зв'язку з вчиненням ряду правочинів, де місцем проживання дитини зазначено м. Львів, а не м. Київ, а у період з 03.09.2017р. по 02.10.2017р. мама дитини перебувала за кордоном, тоді як батько території держави не залишав і як наслідок, об'єктивно неможливим було спільне проживання матері з дитиною за адресою у м. Києві у цей період. Письмових заперечень відповідача за зустрічним позовом не надходило. В процесі розгляду даної справи ухвалою суду від 10.05.2017р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати до участі в справі за первісним позовом залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а саме Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію та Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради. Зобов'язано останніх надати відповідні висновки щодо розв'язання даного спору. Відповідний висновок від Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації як служби у справах дітей надійшов на адресу суду 19.09.2017р. (а.с.171-172 т.1), згідно якого Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація підтримує первісний позов. Згідно висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16.03.2018р. (а.с.233-235 т.2), рішення щодо розв'язання даного спору не прийняте. Крім того, ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 31.05.2018р. відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача про призначення судової психологічної експертизи, а також про призначення судової психофізіологічної експертизи. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - адвокат [PERSON], повноваження якої підтверджуються договором про надання правової допомоги № 16/06-2017 від 16.06.2017р., вимоги первісного позову підтримала з підстав, які наведені в такому позові та відповіді на відзив. Просить такий задовольнити. Проти обґрунтованості зустрічного позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов. Просить відмовити в задоволенні такого позову. Представник відповідача за первісним позовом - [PERSON], повноваження якого підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю від 18.05.2016р., в судовому засіданні проти обґрунтованості такого позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Просить в його задоволенні відмовити. Вимоги зустрічного позову підтримав з підстав, викладених у такому позові та відповіді на відзив. Просить зустрічний позов задовольнити. Представник третьої особи ЛРА ЛМР - Демиденко І.І., повноваження якої підтверджуються належною довіреністю від 25.09.2017р., у вирішенні первісного та зустрічного позовів покладається на розсуд суду, оскільки Личаківською районною адміністрацією як органом опіки та піклування не прийнято рішення щодо розв'язання спору. Представник третьої особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Попередньо, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного належить відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження (а.с.3 т.1). Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.03.2015р. (а.с.4 т.1), яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Мати, батько, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У відповідності до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, що 27.09.1991 року набула чинності для України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Європейський суд з прав людини у своїй практиці, і зокрема в п. 100 рішення від 16.07.2015р., яке набуло статусу остаточного 16.10.2015р., що прийняте у справі «Мамчур проти України» вказав, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв'язки дитини з її сім'єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім'я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв'язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім'ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров'ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». Відповідно до копії диплому спеціаліста (а.с.86 т.1), позивач має повну вищу освіту. Аналогічно, повну вищу освіту має відповідач, що також стверджується копією відповідного диплому (а.с.4 т.2). Згідно копії податкової декларації платника єдиного податку (а.с.129-134 т.1), дохід позивача за період з січня 2017р. по травень 2017р становив 261 808,66 грн. Крім того, згідно довідки ТОВ «Дрім Хаус Констракшн» від 15.06.2017р. (а.с.135 т.1), за період з грудня 2016р. по травень 2017р. позивач отримала дохід в загальному розмірі 90 000 грн. Відповідач, згідно довідки ГУ ДФС у Львівській області від 04.03.2016р. (а.с.172 т.2) у 2015 році задекларував дохід в розмірі 1 374 385,7 грн. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 16.05.2016р. (а.с.173 т.2), у цей період обіг коштів на рахунках відповідача становив 1 279 208,85 грн., а у період з 01.01.2016р. по 30.04.2016р, згідно аналогічної довідки від 16.05.2016р. (а.с.174 т.2) - 222 392,29 грн. Відповідно до медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів від 21.06.2017р. (а.с.227 т.2), позивач на обліку не перебуває, за медичною допомогою не зверталась. Те саме стверджується відповідною довідкою Київської міської наркологічної клініки від 23.06.2017р. (а.с.228 т.2). Аналогічні довідки подано відповідачем (а.с.52, 53, 54 т.2). Як позивач, так і відповідач за місцем роботи характеризуються позитивно, про що долучено копії відповідних характеристик (а.с.56, 94, 120, 123 т.2). Відповідач в свою чергу, також позитивно характеризується за місцем проживання, про що долучено копію відповідної характеристики (а.с.123зв. т.2). Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 31.08.2016р. (а.с.44-45 т.1). Натомість, згідно копії свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.11.2005р. (а.с.7 т.2), власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Відповідач користується такою квартирою на підставі відповідного договору від 01.01.2015р. (а.с.5-6 т.2). З 2016р. позивач числиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS], в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію відповідної довідки (а.с.15 т.2). Відповідно до договору № 500 від 19.06.2017р. (а.с.64-67 т.2), саме позивач організувала навчання дитини у ПП «Навчально-Виховний комплекс «Умка», який розташований у м. Києві. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 16.06.2017р., належним чином засвідчена копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.117 т.2), у квартирі [ADDRESS] зроблено ремонт, чисто, прибрано, речі акуратно поскладані. В наявності меблі та побутова техніка відповідно до функціональності, є кухня-студіо. Для малолітнього обладнано окрему дитячу кімнату, є дитяче ліжко, стіл для занять, гардероб для одягу, де знаходяться дитячі речі та іграшки. Долучені до матеріалів справи фотознімки квартири (а.с.68-83 т.1, 132-133 т.2) підтверджують ту обставину, що у квартирі позивача в м. Києві створені всі належні умови для проживання дитини. В свою чергу, згідно акту обстеження житлових умов від 23.03.2016р. (а.с.96 т.1), у квартирі [ADDRESS] умови проживання є відмінними, у дитини є окрема кімната, спальне ліжко, іграшки, одяг, взуття. Відповідно до довідки від 09.01.2018р. (а.с.208 т.2), малолітній син сторін з 19.06.2017р. знаходиться під наглядом в ЦПМСД № 1 Шевченківського району м. Києва, Філія № 1 амбулаторія № 2, дільниця № 9. На підставі договору № ЛВУ 23984 від 14.07.2017р. (а.с.210-211 т.2), укладеного між позивачем та ТОВ «Спорт-Каста» на строк 12+1 місяців, малолітній син сторін відвідує спорткомплекс «Sport life». На підставі аналогічного договору від 14.07.2017р. (а.с.213-214 т.2) даний спорткомплекс відвідує позивач. Оплата за такі заняття проведена позивачем, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії відповідних товарних чеків (а.с.212, 215 т.2). З огляду на вік дитини, цілком зрозуміло, що мама і дитина відвідують заняття спільно. Згідно довідок ГО «Спортивний клуб «Чемпіон» від 10.01.2018р. (а.с.217 т.2), гімназії «Прем'єр» від 10.01.2018р. (а.с.219 т.2), Дитячої музичної школи № 10 від 11.01.2018р. (а.с.222 т.2), малолітній син сторін у м. Києві займається в спортивній секції з карате, відвідує дошкільний підрозділ навчального закладу освіти гімназії «Прем'єр» та навчається по класу сольного співу. Приїзд дитини на такі заняття забезпечуються матір'ю. Оплата цих занять здійснюється позивачем, про що долучено копії відповідних квитанції (а.с.224, 225, 226 т.2). Крім того, позивач згідно листа гімназії «Прем'єр» від 24.05.2018р. № 74 (а.с.200 т.2) викладає англійську мову у закладі де навчається її син та у зв'язку з цим їй надано пільги за навчання у розмірі 100 %. Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування надала суду висновок від 13.07.2017р. (а.с.171 т.1), згідно якого підтримує первісний позов про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Аналізуючи всі ці обставини в сукупності, на думку суду вкрай несприятливими наслідками обернеться для малолітнього вимушена необхідність повністю змінити свої умови проживання та соціальне становище у спосіб визначення місця проживання дитини разом з батьком, при тому що матеріали справи свідчать про те, що саме мама дитини приймає більш активну участю у вихованні сина. З іншої сторони, відповідач не надав суду достатньо переконливих доказів того, що становище дитини після визначення місця проживання разом з батьком буде більш сприятливим ніж те, яке існує в дитини на даний час. Більше того, оцінка соціального становища дитини та умов її проживання свідчить про те, що заходи, пов'язані з фізичним, духовним, інтелектуальним та культурним розвитком сина сторін вживаються в основному виключно позивачем, тоді як матеріали справи не містять доказів про те, що заходи аналогічного характеру вживались відповідачем, хоча останній, як випливає зі змісту його заперечень проти первісного позову, стверджує про проживання дитини у м. Львові в ті чи інші періоди часу як до, так і протягом розгляду даної справи. Тому, суд приходить до висновку, що проживання разом з матір'ю відповідатиме найкращим інтересам дитини, у зв'язку з чим первісний позов задовольняє, а в зустрічному відмовляє. В свою чергу, докази аморальності поведінки позивача, на які посилається сторона відповідача (а.с.46-47 т.2), суд відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України визнає недостатніми, оскільки по-перше, відсутній будь-який інший доказ про те, що саме позивач, а не будь-яка інша особа поширила дану інформацію в мережі Інтернет, а по-друге, ідентифікувати приналежність позивача до даної інформації можливо виключно за фотознімками, які є доступні для перегляду в соціальних мережах невизначеному колу осіб (а.с.25-45 т.2). Жодного іншого доказу, який би підтверджував таку аморальну поведінку позивача відповідач суду не надав. З іншої сторони, зібрані в ході розгляду справи докази про особу позивача, які є належними, допустимими і достатніми вказують абсолютно на протилежне, у зв'язку з чим твердження відповідача про наявність ризику заподіяння шкоди інтересам дитини не можливо вважати таким, що заслуговує на увагу, враховуючи також те, що питання про аморальність поведінки позивача взагалі не було предметом розгляду компетентних органів як держави Україна, так і іноземної держави, про яку згадується в поширеній інформації. Що ж стосується аргументів сторони відповідача про те, що в різні періоди часу, в тому числі протягом розгляду даної справи дитина проживала разом з батьком, а позивач неодноразово виїжджала закордон, то на думку суду такі аргументи правового значення не мають, оскільки по-перше, той з батьків, який проживає окремо вправі брати участь у виханні дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не вправі чинити перешкоди у цьому, і по-друге, при вирішенні питання про місце проживання дитини в першу чергу враховують обставини, які відповідатимуть найкращим інтересам дитини, а не лише те, з ким вона проживала до ухвалення рішення. Крім того, позивач не заперечує тієї обставини, що відповідач вправі приймати участь у вихованні дитини, проживаючи з нею спільно у визначені проміжки часу. Так само, не створює правових наслідків надана позивачем розписка від 23.03.2016р. щодо місця проживання дитини (а.с.180 т.1), оскільки в тій же розписці мова також йде про можливість проживання дитини з матір'ю і про її обов'язок не чинити перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною, що слід розцінюватине інакше, як домовленість батьків про спосіб участі у вихованні дитини, а не про визначення місця проживання останньої. Що ж стосується висновку психолога від 12.02.2018р. та заключення від 23.06.2017р. психодіагностичного обстеження дитини (а.с.20-22 т.2), такі судом оцінюються критично, оскільки необхідність надання батькові домінуючої ролі у вихованні дитини не може ототожнюватись з визначенням місця проживання дитини, тоді як проживання дитини разом з матір'ю не позбавляє батька можливості відігравати домінуючу роль у формуванні в хлопчика рис характеру чоловіка. Комплексна оцінка обставин справи свідчить про те, що в даному випадку не місце проживання дитини, а поведінка батька по відношенню до виконання батьківських обов'язків матиме визначальне значення для наслідування та оволодіння сином сторін соціокультурної моделі мужчини. Тому, суд ухвалює рішення про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю та у зв'язку з цим відмовляє в задоволенні зустрічного позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1 т.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved