Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь суму заподіяної шкоди у розмірі 101 076,60 грн, витрати на послуги експерта у розмірі 1 500,00 грн, витрати на послуги евакуатора у розмірі 820 грн; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 травня 2017 року о 09 годині 10 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mitsubishi Galant», державний номер [NUMBER] , в м. Києві на перехресті бульвару Перова та вул. А. Навої, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора, на надав дорогу транспортному засобу «Fiаt Linea», державний номер [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортного засобу, що належить [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 429/7-17 про оцінку автомобіля «Fiаt Linea», державний номер [NUMBER] , вартість проведення якого склала 1 500,00 грн, вартість матеріального збитку склала 201 076,60 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Galant», державний номер [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то остання, за заявою позивача, 09 жовтня 2017 року здійснила їй виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З огляду на викладене, позивач просить стягнути із відповідача різницю між розміром матеріального збитку завданого позивачу та страховою виплатою, що складає 101 076,60 грн. Також позивачем було здійснено перевезення пошкодженого транспортного засобу «Fiаt Linea», державний номер [NUMBER] , вартістю 820,00 грн, на станцію техобслуговування для проведення оцінки вартості збитку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання (а.с.38, 39). 26 лютого 2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що отримані позивачем кошти у якості страхового відшкодування розмірі 100 000,00 грн є достатніми для повного покриття збитків позивача, а вартість матеріального збитку, яка зазначена у Звіті, у розмірі 201 076,60 грн, не відповідає дійсності та визначена з порушенням норм законодавства України. На думку відповідача, зазначений у Звіті підхід розрахунку матеріального збитку не відповідає вимогам ч. 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі». Залишкова (утилізаційна) вартість автомобіля «Fiаt Linea», державний номер [NUMBER] після ДТП складає 120 000,00 грн, а тому, з урахуванням отриманої позивачем виплати страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн та ринкової вартості автомобіля (до ДТП) у розмірі 201 076,60 грн позовні вимоги позивача заявлені безпідставно та без належного обґрунтування. З метою підтвердження своєї позиції, вважав за необхідне провести судову авто товарознавчу експертизу (а.с.50-52). 03 квітня 2018 року від позивача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, в яких категорично не погоджується із позицією відповідача. Відповідач був присутнім під час огляду експертом пошкодженого автомобіля «Fiаt Linea», державний номер [NUMBER] та в ході проведення огляду він не висловив жодних заперечень щодо процедури огляду чи експертизи, побажань провести іншу експертизу не мав. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», виплативши позивачу, як постраждалій стороні, максимальну для даного договору суму страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, підтвердила свою згоду із висновками експерта щодо встановлення конструктивної загибелі автомобіля (а.с.67-68). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження по справі до отримання висновку експерта зупинено (а.с.77, 78). 30 січня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов Висновок експертів від 21.01.2019 № 11831/18-54 за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи (а.с.103-122). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року поновлено провадження у цій справі (а.с.123-124). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, та призначено її до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі (а.с.203-204). У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала, з підстав викладених у ньому, та просила задовольнити повністю. Зазначила, що пошкоджений автомобіль вона продала, оскільки експерт вказав, що він не підлягає відновленню. Суму продажі не пам`ятає. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позов не визнають. Відповідач готовий був забрати пошкоджений автомобіль, відремонтувати його та повернути позивачу кошти. Оскільки утилізаційна вартість автомобіля складає 120 000,00 грн, то це фактично покриває збитки. Згідно судової експертизи утилізаційна вартість майна складає 60 212,24 грн. Позивач отримала відшкодування від страхової компанії у розмірі 100 000,00 грн, продала пошкоджений автомобіль, а зараз просить стягнути із відповідача різницю, що фактично є отриманням вигоди, а не відшкодуванням шкоди. Тому сторона відповідача просить врахувати утилізаційну вартість майна по експертизі страхової компанії, оскільки судовий експерт не міг в повному обсязі провести дослідження, оскільки у нього були наявні лише фото. Судові витрати просила покласти на сторони пропорційно, а у разі відмови у задоволенні позову - на позивача. Вислухавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] 28.05.2017 о 09 годині 10 хвилин, керуючи ТЗ «Мitsubishi Galant», державний номер [NUMBER] на перехресті бул. Перова та вул. А.Навої, в м. Києві, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу ТЗ «Fiat», державний номер [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення цих ТЗ, призвело до пошкодження ТЗ та завдання матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.6 ПДР, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року (а.с.8-9). Станом на день розгляду справи вказана постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що транспортний засіб «Mitsubishi Galant», державний номер [NUMBER] , на момент ДТП був забезпечений в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8882325 від 08.09.2016, та 09 жовтня 2017 року страхова компанія здійснила позивачу [PERSON] виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн (а.с.34-35, 160). За договором на проведення експертної оцінки № 30-06/-17 від 30 червня 2017 року, укладеним [PERSON] та СОД ФОП [PERSON] , останнім складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 429/7-17, відповідно до яких вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Fiat Linea», державний номер [NUMBER] , становить 201 076,60 грн; вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля марки «Fiat Linea», державний номер [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 406 262,46 грн; ринкова вартість легкового автомобіля марки «Fiat Linea», державний номер [NUMBER] , до моменту ДТП становить 201 076,60 грн (а.с.7, 10-33). За даними Висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.01.2019 № 11831/18-54 за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля Fiat Linea, реєстраційний номер [NUMBER] , до отримання пошкоджень, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28 травня 2017 року, складала 212 879,16 грн. Вартість пошкодженому стані (утилізаційна вартість) автомобіля Fiat Linea, реєстраційний номер [NUMBER] , після його пошкодження в результаті ДТП, що мала місце 28 травня 2017 року, з врахуванням прийнятих обмежень та припущень, що викладені в дослідницькій частині висновку може складати 60 212,24 грн(а.с.103-122). Вартість проведення зазначеного експертного дослідження склала 8 580 грн, що підтверджується Актом здачі-приймання висновку судової автотоварознавчої експертизи, та сплачена відповідачем [PERSON] відповідно до квитанції від 05.07.2018 (а.с. 143). Відповідно до Звітів № МК0271_17 (/1), № МК0199_17 про оцінку Fiat Linea 1.4і, регістр. номер [NUMBER], складеного ФОП [PERSON] на замовлення ПрАТ «УПСК»: утилізаційна вартість пошкодженого при ДТП автомобіля Fiat Linea 1.4і, регістр. номер [NUMBER] складає 72 100 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Fiat Linea 1.4і, регістр. номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 212 542,33 грн (а.с.161-194). Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із вимогами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 № 4 роз`яснюється про те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 6 вказаної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). За нормою ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 № 4 Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи вказані факти в їх сукупності, беручи до уваги презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), приймаючи до уваги вимоги ст. 1194 ЦК України, із врахуванням встановлених обставин, зокрема даних Висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.01.2019 № 11831/18-54 за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи, згідно із яким ринкова вартість автомобіля «Fiat Linea», державний номер [NUMBER] , до отримання пошкоджень, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28 травня 2017 року, складала 212 879,16 грн, а ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було сплачено позивачу [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, то різниця між фактичним розміром шкоди завданої позивачу і страховою виплатою склала 112 879,16 грн. В той же час, приймаючи до уваги утилізаційну вартість автомобіля «Fiat Linea», державний номер [NUMBER] у розмірі 60 212,24 грн, як встановлено Висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.01.2019 № 11831/18-54 за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи, суд приходить висновку, що розмір шкоди, заподіяної позивачу [PERSON] неправомірними діями відповідача [PERSON] , що призвели до пошкодження належного позивачу транспортного засобу, складає 52 666,92 грн (112 879,16 грн - 60 212,24 грн). Оскільки, у даному випадку судом не враховувався Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 429/7-17, складений СОД ФОП [PERSON] , то підстави для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на послуги вказаного експерта у розмірі 1 500,00 грн відсутні. Крім того, не підлягає задоволення вимога позивача про стягнення на її користь із відповідача витрат на послуги евакуатора у розмірі 820 грн, оскільки такі витрати не підтверджені жодними доказами. З огляду на викладене, позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, підлягає частковому задоволенню в частині стягнення із відповідача на користь позивача суми заподіяної шкоди у розмірі 52 666,92 грн. З урахуванням положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», вимоги позивача щодо стягнення із відповідача на її користь витрат по сплаті судового збору підлягають до часткового задоволення у розмірі 640 грн, що становить ставку судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, підлягають стягненню із позивача на користь відповідача витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 8 580 грн (а.с.143). З урахуванням положень ч. 10 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з покладенням судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути із позивача [PERSON] , на яку покладено більшу суму судових витрат, на користь відповідача [PERSON] різницю у розмірі у розмірі судових витрат, що складає 7 940 грн, що є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити позивачу суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial