overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 15.11.2008 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити за її місцем проживанням, залишити їй теперешнє прізвище, вирішити питання розподілу судових витрат. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, повідомлений належним чином. В судовому засіданні встановлено, що сторони 15.11.2008 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 9, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.4). Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтв про народження (а.с.7,8). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, більше 3-х років не підтримують шлюбних відносин. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.10), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дітей залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 17.04.2001 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй теперешнє прізвище, вирішити питання розподілу судових витрат. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не зявивсь, повідомлений належним чином. В судовому засіданні встановлено, що сторони 17.04.2001 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 4, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], відповідно до свідоцтва про народження (а.с.7). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.6), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 18.12.2013 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітню дитину [PERSON], 14.06.2014 року залишити за її місцем проживанням, залишити їй теперешнє прізвище. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не зявивсь, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнає на примирення не згодний. В судовому засіданні встановлено, що сторони 18.12.2013 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Усулуської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області за актовим записом №4, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.7). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] (а.с.6). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.5), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дитину залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 20.12.2009 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] залишити за її місцем проживанням, прізвище після розлучення залишити «Остапчук», стягнути судові витрати. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не зявивсь, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнає на примирення не згодний. В судовому засіданні встановлено, що сторони 20.12.2009 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Борівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області за актовим записом №7, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Відповідно до свідоцтв про народження вбачається, що сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8,9,10). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, між їми постійно виникали конфліктні ситуації, стосунки напружені, що призвело до взаємного відчуження та окремого проживання. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.12), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дітей залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 27.04.1996 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітню дитину [PERSON], 08.09.2003 року залишити за її місцем проживанням, залишити їй теперешнє прізвище. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує на примирення не згодна та просить після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «Гайова». Відповідач в судове засідання не зявивсь, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнає на примирення не згодний. В судовому засіданні встановлено, що сторони 27.04.1996 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №8, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.4). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] (а.с.6). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, не підтримують шлюбні відносини протягом 6 місяців. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.8), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін неповнолітню дитину залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 30.01.2005 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати тому просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] залишити за її місцем проживанням, прізвище після розлучення залишити «Струтинська», стягнути судові витрати. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не зявивсь, повідомлений належним чином. В судовому засіданні встановлено, що сторони 30.01.2005 року зареєстрували шлюб у Новобілокоровицькій селищній раді Олевського району Житомирської області за актовим записом №3, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Відповідно до свідоцтв про народження вбачається, що сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, між ними постійно виникали конфліктні ситуації, стосунки напружені, що призвело до взаємного відчуження. [PERSON] не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.10), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати, за спільною згодою сторін дітей залишити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вони з відповідачем 27 вересня 2003 року зареєстрували шлюб. Мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Протягом останнього року вони не підтримують подружніх сосунків, проживають окремо, мають різні бюджети. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на доводи аналогічні наведеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі договору №6 про надання правової допомоги, пояснив, що його довіритель визнає в повному обсязі обставини викладені в позовній заяві, тому не заперечує проти розірвання шлюбу. У судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 27 вересня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №1294, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Сторони мають спільну дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Майнових суперечок сторони не мають. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.175 УПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З'ясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально - правові основи шлюбу відсутні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 31 березня 2011 року. Спільних дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і поновити шлюбні стосунки неможливо.В даний час відповідач відбуває покарання в місці позбавлення волі ВК №95 м. Березань. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, посилаючись на доводи аналогічні зазначеним у позовній заяві. Від відповідача [PERSON] надійшла заява з якої вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу. У судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 31 березня 2011 року виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис №20, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2012 року відповідача направлено для реального відбування покарання до місць позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Сімейне життя з відповідачкою не склалося. Майнових суперечок сторони не мають. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.175 УПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.. Вислухавши пояснення позивача з'ясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально - правові основи шлюбу відсутні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що позивач є власником даної квартири. Відповідач [PERSON] тривалий час більше 9 років в будинку не проживає, але не бажає знятись з реєстрації. В судовому засіданні позивач підтримала пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями реєстраційних документів. Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку позивача, але фактично там не проживає понад 9 років, що підтверджується копією акту обстеження жилого будинку. Тому, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати громадянина [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що позивач є власником даної квартири. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком, з яким шлюб розірвано 10.12.2010 року. Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу, 20.12.2010 року відповідач виїхав в с. Хмельове і з того часу в квартирі позивача не проживає, але не бажає знятись з реєстрації. В судовому засіданні позивач підтримала пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією реєстраційної довідки. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі позивача, але фактично так не проживає з 2010 року, що підтверджується довідкою Смолінської селищної ради від 17.04.2014 року № 293 та показаннями свідка [PERSON]. Тому, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання [PERSON] таким, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], посилаючись на те, що це домоволодіння вона придбала 5 вересня 1997 року у громадянки [PERSON] і з того часу, на протязі 17 років постійно в ньому проживає. В судовому засіданні представник позивача підтримала пред'явлений позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України 1. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, що дійсно відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29 січня 1993 року, громадянка [PERSON] записана власником цілого жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані в [ADDRESS] (а.с. 6). Відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження стосовно спірного жилого будинку - відсутні (а.с. 27). Відповідно до довідки Великовисківської сільської ради, позивач [PERSON] постійно проживає в спірному жилому будинку в період з 1997 року по теперішній час (а.с. 5). Таким чином, позивач [PERSON] добросовісно відкрито та безперервно володіє спірним жилим будинком більше 17 років, тому вимоги позивача - правомірні.

Outcome: approved