Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що на підставі свідоцтва [NUMBER] від 01 грудня 2000 року їй одноособово на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким розірвано 09 грудня 1997 року. Посилаючись на те, що 29 березня 2013 року, відповідач [PERSON] виїхав на постійне місце проживання в [ADDRESS] і з цього часу в будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, кореспонденція на його ім'я не надходить, позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та визначити, що судове рішення по справі є підставою для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала в повному обсязі свої позовні вимоги та просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], а також визначити, що судове рішення по справі є підставою для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнав в повному обсязі та пояснив, що відповідно до рішення Старобільського окружного суду від 12 січня 1994 року по справі № 2-35/1994 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділу майна колгоспного двору, він є власником 1/5 частини будинку за адресою: [ADDRESS]. Тому вважає, що він має право на користування вказаним будинком на тих же підставах і в тому ж обсязі, як і позивач [PERSON] У зв'язку з цим, позивач вважав позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав в повному обсязі заперечення відповідача [PERSON] та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову за необґрунтованістю. Розглянувши позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є одноособовим власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2000 року. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін цивільного процесу повинна довести свої вимоги або заперечення на вимоги у встановлений діючим законодавством спосіб. Позивачем [PERSON] не надано суду свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2000 року. До позовної заяви надано технічний паспорт від 01 грудня 2000 року (а.с. 10-14), який не є належним правовстановлюючим документом і не може бути прийнятим судом в якості доказу, що підтверджує позовні вимоги. Також, суду надано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], видане виконкомом Старобільської районної ради народних депутатів 06 серпня 1990 року (а.с. 15). Доказів, що вказане свідоцтво відноситься до спірного житлового будинку, суду не надано. Під час судового слухання відповідачем суду було надано рішення Старобільського окружного суду від 12 січня 1994 року по справі № 2-35/1994 р. (а.с. 51), за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділу майна колгоспного двору. Згідно вказаного рішення суду, за [PERSON] було визнано 4/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а за [PERSON] 1/5 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , є спільною частковою власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Виходячи з встановленого факту спільної власності сторін судового розгляду на житловий будинок, судом визначені норми законодавства, що регулюють данні правовідношення. У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, відповідач [PERSON], як співвласник житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], має право на користування вказаним будинком на тих же підставах і в тому ж обсязі, як і позивач [PERSON], а тому позовні вимоги про визнання його особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є таким, що суперечать як встановленим обставинам справи, так і діючому законодавству. З аналогічних підстав є необґрунтованими і вимоги щодо визначення підстав для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку. На підставі викладеного, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 383 ЦК України,

Outcome: dismissed