Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд скасувати наказ відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 27 серпня 2015 року № 426-к, згідно якого [PERSON] звільнено з посади вчителя початкових класів Львівського навчально-виховного комплексу ім. В. Стуса, «спеціалізована школа 1 ступеня - гімназія міжнародних відносин з роботи з 31.08.2015 року, згідно із ст. 40 п. 3 КЗпП України, скасувати наказ відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 09 жовтня 2015 року № 561-к, згідно якого [PERSON] звільнено з посади вчителя початкових класів Львівського навчально-виховного комплексу ім. В. Стуса, «спеціалізована школа 1 ступеня - гімназія міжнародних відносин, згідно із ст. 40 п. 3 КЗпП України та поновити [PERSON] [INFO] на посаді вчителя початкових класів Львівського навчально-виховного комплексу ім. В. Стуса, «спеціалізована школа 1 ступеня - гімназія міжнародних відносин. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані накази є незаконними, оскільки позивач не вчиняла систематичних порушень трудової дисципліни, жодних посадових обов'язків не порушували, при винесені спірних наказів відповідач не звернув уваги на строки притягнення до дисциплінарної відповідальності, не врахував особи позивача, профспілковий орган не надав згоди на звільнення позивача, а тому вважає, що її звільнили без додержання вимог п. 3 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 43, 148, 149 КЗпП України. Відповідач подав письмове заперечення на позов в якому зазначив, що позивач правомірно звільнений за п. 3 ч. 1 ст. 40 КзПП України, у зв'язку і систематичним невиконання посадових обов'язків, з огляду на те, що позивачу 15.06.2015 року оголошено догану за недотримання вимог ведення класного журналу, 28.09.2015 року позивачу оголошено догану за відсутність на робочому місці, а окрім того позивач вчиняла аморальні проступки відносно учнів (час вчинення проступків відповідачем у заперечені не вказано). Зазначає, що вчиненням аморальних проступків, позивач порушив діюче законодавство про освіту, принизив гідність учнів. Відповідач зазначив, що згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за аморальні проступки суди не можуть застосовувати ст. ст. 148, 149 КЗПП України, щодо строків накладення дисциплінарних стягнень. Окрім того, позивач не поінформувала батьків про погане самопочуття одного з учнів. З огляду на це, на думку відповідача, позивач систематично не виконувала своїх посадових обов'язків, а тому правомірно звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КзПП України. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні фабулі позовної заяви, просили позов задовольнити. Окрім цього, предствник позивача наголосив, що застосування дисциплінарного стягнення - догани, відносно позивача, згідно з наказом відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 28.09.2015 року визнано неправомірним та скасоване у судовому порядку. В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, з підстав визначених в запереченні на нього. Представник третьої особи Львівської обласної організації профспілки освіти і науки, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, вказав, що звільнення без згоди профспілкового органу, коли така згода є обов'язковою є незаконним. В судовому засіданні представник третьої особи Львівського навчально-виховного комплексу ім. В. Стуса, просив суд в задоволенні позову відмовити. Третя особа- [PERSON] в судовому засіданні просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник Управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направили, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу, які з'явились, дослідивши зібрані по справі докази в сукупності, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на таке. 20 серпня 1976 року [PERSON] призначена на посаду вчителя початкових класів середньої школи № 76 м. Львова (на даний час ЛНВК ім. Стуса), згідно з наказом № 627 Радянського рай ВНО м. Львова від 18.08.1976 року. Згідно наказу № 426-к відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 27 серпня 2015 року [PERSON] звільнено з посади вчителя початкових класів Львівського навчально-виховного комплексу ім. В. Стуса, «спеціалізована школа 1 ступеня - гімназія міжнародних відносин з роботи з 31.08.2015 року, за ст. 40 п. 3 КЗпП України. Згідно наказу № 475-к відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01.09.2015 року наказ про звільнення [PERSON] від 27 серпня 2015 року № 426 - к скасований. Відповідно до подання № 1145 від 28 вересня 2015 року відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, що звернено голові профспілкового комітету ЛНВК ім. В.Стуса [PERSON], відділ освіти просить надати згоду на звільнення [PERSON] з посади вчителя початкових класів Львівського навчально-виховного комплексу ім. В. Стуса, «спеціалізована школа 1 ступеня - гімназія міжнародних відносин за ст. 40 п. 3 КЗпП України. Відповідно до протоколу № 10 засідання профспілкового комітету працівників науки та освіти НВК ім. Стуса «спеціалізована школа І ступеня - гімназія міжнародних відносин» від 07.10.2015 року постановлено не дати згоди на звільнення [PERSON], згідно ст. 3 ст. 40 КзПП України, у зв'язку із відсутності факту прогулу та не порушення нею трудової дисципліни, взявши до уваги високу репутацію та кваліфікацію педагога, результати останньої атестації 2012 року, зважаючи на позитивні та схвальні відгуки учнів, батьків, колег на роботі. Рішення прийнято одноголосно. 09 жовтня 2015 року відділом освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради видано наказ № 561-к, згідно якого [PERSON] звільнено з посади вчителя початкових класів ЛНВК ім. В. Стуса «спеціалізована школа І ступеня - гімназія міжнародних відносин» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин трудових обов'язків, що покладені на нього. Із змісту даного наказу випливає, що підставою для звільнення [PERSON] за п. 3 ч. 1 ст. 40 КзПП України є наступні факти: поставлення учня [PERSON] на коліна для вибачень перед практиканткою - студенткою ЛНУ ім. І. Франка - суперечить нормам ст. 52 Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, ст. 10 ЗУ «Про охорону дитинства»; неправомірне виключення мобільного телефону учня; образливі висловлювання у сторону дівчат; вибуття з навчального закладу дітей через непорозуміння з вчителем; не інформування батьків учня про його погане самопочуття; оголошення двох доган за порушення порядку ведення класного журналу та відсутність на робочому місці. При цьому, наказ № 561-к не містить відомостей про час вчинення дисциплінарних проступків (поставлення учня на коліна, неправомірне відібрання телефону, образливі висловлювання у сторону дівчат), відомостей про конкретні посадові обов'язки, які покладені на позивача трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку і які позивач порушила, відомостей про ступінь тяжкості вчинених проступків і заподіяну проступками шкоду, про попередню роботу працівника. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. З матеріалів справи випливає, що відповідно до наказу відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської № 163 від 15.06.2015 року [PERSON] оголошено догану за недотримання вимог Інструкції з ведення класного журналу. Відповідно до наказу відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської № 263 від 28.09.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя [PERSON]В.» [PERSON] оголошено догану за відсутність на робочому без поважних причин. Вказані накази, а також дії [PERSON] (поставлення учня на коліна, неправомірне відібрання телефону, образливі висловлювання у сторону дівчат), що мали місце до оголошення доган позивачу, стали підставою для видачі відповідачем наказу про звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Виходячи із системного аналізу п. 3 ст. 40 КЗпП України для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Разом з тим, судом установлено, що позивач не вчиняв дисциплінарних проступків після оголошення йому догани 28.09.2015 року за прогул, що виключає можливість звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Суд не бере до уваги, покази свідків [PERSON] та [PERSON] і не може покласти такі свідчення в основу рішення, з огляду на те, що дані особи безпосередньо не були присутні на уроках, які проводила [PERSON], а їх покази базуються не на особистому сприйняті обставин справи, а на чужих словах в т.ч. неповнолітніх, що є неприпустимим. Окрім того, за п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. 01 січня 2014 року директором НВК ім. Стуса [PERSON] затверджено посадову інструкцію [PERSON] вчителя НВК ім. Стуса. Крім того, у НВК ім. Стуса діє внутрішній трудовий розпорядок. Вказаними документами визначено обов'язки вчителя [PERSON] Водночас накази про звільнення [PERSON] і займаної посади є не конкретними, у них відсутні посилання на конкретні посадові обов'язки позивача, які останній порушив. Зазначення ж у даних наказах обставин порушення [PERSON] (що належними доказами не доведено) вимог ст. 52 Конституції України, ст. 10 ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенції ООН про права дитини, наказу Міністерства освіти і науки України № 910 від 07.08.2014 року, ст. ст. 52, 56 ЗУ «Про освіту», ст. ст. 43, 44 ЗУ «Про охорону здоров'я» не є тотожним невиконанню працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а тому ці обставини не можуть бути підставою для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд зазначає, що відповідач не довів, а матеріали справи не місять належних доказів непедагогічної поведінки позивача при поставленні учня на коліна для вибачень перед практиканткою, відібранні телефону в одного з учнів, образливих висловлювань у сторону дівчат. Вибуття ж із закладу декількох учнів через непорозуміння із вчителем, не свідчить про порушення останнім своїх посадових обов'язків. Що стосується випадку про не інформування батьків учня про його погане самопочуття, то посадова інструкція позивача не визначає такого обов'язку у вчителя, окрім того учень не був підданий госпіталізації, а тому такий випадок не передбачає необхідності обов'язкового інформування батьків, згідно п. 3 «Порядку здійснення медичного обслуговування учнів загальноосвітніх навчальних закладів» затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.12.2009 року № 1318. Суд звертає увагу, що 23 квітня 2015 року до НВК ім. Стуса подана скарга [PERSON] на дії вчителя [PERSON], яка зареєстрована за вхідним номером МЕ-55. При цьому, у даній скарзі зазначалося про відбирання [PERSON] мобільного телефону у учня [PERSON]., що мало місце 23-24 березня, про поставлення учня [PERSON]. на коліна для вибачень перед практиканткою, про образливі висловлювання в сторону учениць, про факти рукоприкладства та інше. Згідно відповіді адміністрації НВК ім. Стуса від 25.05.2015 року № 283 за скаргою [PERSON] від 23 квітня 2015 року проведене службове розслідування, взято пояснення у вчителя [PERSON] За наслідками проведеного розслідування, щодо дій вчителя початкових класів було встановлено, що вчитель методично правильно проводить навчальні заняття, об'єктивно оцінює знання учнів, організовує дозвілля у дітей на перервах, намагається створити доброзичливу і дружню атмосферу, багато працює над згуртуванням учнівського колективу, залучає клас до суспільно-корисної роботи навчального закладу. Виховує в учнів почуття патріотизму, національної гідності. Комісією встановлено, що факти, які викладені в заяві не підтвердились. 25 серпня 2015 року Управлінням освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради видано наказ № 276 р, згідно якого факти викладені в скарзі [PERSON] підтвердились. Інших доказів непедагогічної поведінки [PERSON], матеріали справи не містять. При цьому, наказ № 276 р управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повністю суперечить відповіді НВК ім. Стуса від 25.05.2015 року № 283 і навпаки. Прямих доказів непедагогічної поведінки [PERSON], часу, місця її вчинення суду не надано, а тому обставини непедагогічної поведінки [PERSON] є недоведеними. Суд зазначає, що звільнення позивача з роботи відбулось без дотримання приписів ст. 43 КЗпП України. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до довідки № 487 від 23.09.2015 року [PERSON] є членом первинної профспілкової організації ЛНВК ім. Стуса. Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок). Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм. Як зазначалось, профспілковий комітет працівників науки та освіти НВК ім. Стуса «спеціалізована школа І ступеня - гімназія міжнародних відносин» від 07.10.2015 року постановлено не дати згоди на звільнення [PERSON], згідно ст. 3 ст. 40 КзПП України, у зв'язку із відсутності факту прогулу та не порушення нею трудової дисципліни, взявши до уваги високу репутацію та кваліфікацію педагога, результати останньої атестації 2012 року, зважаючи на позитивні та схвальні відгуки учнів, батьків, колег на роботі. Судом з'ясовано, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] є обґрунтованим (не дати згоди на звільнення [PERSON], згідно ст. 3 ст. 40 КзПП України, у зв'язку із відсутності факту прогулу та не порушення нею трудової дисципліни, взявши до уваги високу репутацію та кваліфікацію педагога, результати останньої атестації 2012 року, зважаючи на позитивні та схвальні відгуки учнів, батьків, колег на роботі). Закон же не містить вимог до тексту обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору. Таким чином, з огляду на те, що позивача звільнено з посади без наявності обов'язкової згоди виборного органу первинної профспілкової організації, а відмова первинної профспілкової організації в наданні згоди на звільнення позивача є обґрунтованою, то у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача і таке звільнення є незаконним. Окрему увагу, суд звертає увагу на строки притягнення до дисциплінарної відповідальності. Суд зазначає, що в наказах про звільнення позивача з роботи, наказах про проведення службових розслідувань відсутні, як дата, так і місце вчинення, на думку відповідача, дисциплінарних проступків позивачем (поставлення учня на коліна, неправомірне відібрання телефону, образливі висловлювання у сторону дівчат). Сторонами спору не заперечувалось, що такі дії мали місце до подання скарги [PERSON], тобто до 23 квітня 2015 року, відібрання телефону 23-24.03.2015 року, образливі висловлювання стосовно дівчат мали місце в кінці 2014 року, поставлення учня на коліна на початку 2014 року. Відповідно до ст. 148 КзПП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За таких обставин, позивач 27.08.2015 року і 09.10.2015 року вже не могла бути притягнена до дисциплінарної відповідальності за можливі проступки, щодо яких минув шестимісячний строк. Посилання відповідача на те, що згідно п. 28 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за аморальні проступки строки накладення дисциплінарних стягнень не застосовуються до уваги судом не беруться, оскільки позивача не звільнено за вчинення аморального проступку (п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України), а звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Додатково суд наголошує, що при видачі наказів про звільнення відповідачем не враховано приписи ч. 3 ст. 149 КЗпП України, згідно якої при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідач не врахував, що діями позивача не завдано майнової чи моральної шкоди, доказів зворотного суду не надано, не врахував того, що позивач має безперервний стаж працівника освіти, на посаді вчителя початкових класів ЛНВК ім. В. Стуса, близько 40 років. За весь цей період позивач був підданий лише одному дисциплінарному стягненню - догані, за неналежне ведення класного журналу. Відповідачем не враховано, що за період роботи позивач неодноразово був нагороджений подяками відділу освіти Франківського району, позитивно характеризується за місцем роботи. Згідно атестаційного листа від 28.03.2012 року атестаційної комісії ЛНВК ім. В. Стуса позивач відповідає займаній посаді, порушено клопотання перед атестаційною комісією ІІ рівня відділу освіти Франківської районної адміністрації про відповідність раніше присвоєної кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії». Згідно характеристики позивача: «[PERSON] досконало володіє методикою викладання в початковій школі. На своїх уроках вчить дітей мислити, міркувати, доводити, робити висновки, працювати самостійно та в групах, розвивати творчі та аналітичні здібності, відстежує рівень компетентності, глибоко продумує виховний аспект. Серед учнів є переможці математичних конкурсів, учасники і переможці метематичного конкурсу української мови ім. П. Яцика, 83% учнів мають достатній і високий рівень знань. Вчитель постійно працює над підвищенням свого професійного рівня, виступає з доповідями на засіданні кафедри вчителів початкових класів, організовує зустрічі учнів та письменників, посадові обов'язки виконує у повному обсязі, тісно співпрацює з батьками, працьовита, ділова, вимоглива, ерудована». Більше того, в основу наказів про звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КзПП України покладено наказ відділу освіти Франківського району Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 28.09.2015 року про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани за прогул. Водночас вищевказаний наказ про оголошення догани визнано неправомірним та скасовано відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 17.03.2016 року у справі 465/6963/15, яке набрало законної сили, а тому позивач не може бути визнана такою, що систематично не виконує трудові обов'язки. З огляду на встановлені обставини, накази про звільнення позивача з роботи є незаконними та підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на займаній посаді. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням наведених норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Як вбачається з довідки про середню заробітну плату розрахунковим місяцем по даній справі є вересень 2016 року у якому заробітна плата [PERSON] становила 6115,22 грн., тобто 277, 96 за один робочий день (у вересні 2016 є 22 робочі дні). Кількість робочих днів позивача, коли остання перебувала у вимушеному прогулі жовтень 2015 року - 15 днів, листопад 2015 року - 21 день, грудень 2015 року - 23 дні, у 2016 році 251 робочий день, у січні 2017 року - 20 днів, , у лютому 2017 року - 20 днів, у березні 2017 року - 22 дні, у квітні 2017 року - 19 днів, у травні 2017 року - 20 днів, у червні - 21 день, у липні 2017 року - 21 день, у серпні - 6 днів/ усього 459 робочі дні З урахуванням наведеного, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить позивача становить 459 х 277, 96 грн. = 127583,64 грн. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Таким чином, суд допускає до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за жовтень 2015 року - 15 днів (15х277, 96 грн.) = 4169,4 гривень.

Outcome: approved