Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. У даному шлюбі в них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її вихованні та забезпеченні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, розвитком дочки не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає. Згідно укладеного контракту від 18.10.2017 р. [PERSON] запропоновано роботу у Федеративній Республіці Німеччина, в компанії, що знаходиться за адресою: Гамбург, Більштрассе 87. Позивачка має намір переїхати разом із дочкою у Республіку Німеччина для тимчасового проживання на період роботи. З цією метою позивачкою знайдено житло та здійснено реєстрацію за адресою: м. Гамбург Індустрішрассе 133а. Крім того, [PERSON] отримала письмову відповідь юридичного консультанта в м. Гамбург, згідно якої неповнолітній [PERSON] забезпечується обовязкове шкільне навчання, незалежно від громадянства дитини. Проте, батько дитини [PERSON], безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон та виготовити нотаріально засвідчене клопотання для оформлення закордонного паспорта чи проїзного документа дитини. Просить надати дозвіл на оформлення виїзних документів, а також на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України до Федеративної Республіки Німеччина, на період із 01.12.2017 року по 01.12.2022 рік, без дозволу батька дитини [PERSON]. Представник позивача [PERSON] [PERSON] подала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2015 року). У даному шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії 1-ИД №081828, видане Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). Неповнолітня [PERSON], [INFO], та проживає із позивачем [PERSON] та перебуває на її вихованні та утриманні. Згідно Довідки з місця проживання, виданої Центром обслуговування клієнтів міста Бергедорф, [PERSON] зареєстрована за адресою: м. Гамбург Індустрішрассе 133а в [PERSON]. Згідно Трудового договору від 18.10.2017 р., укладеного між компанією «Sharri Systemgastronomie GmbH» та [PERSON], останній надається робота в сфері обслуговування із 01.11.2017 р. [PERSON] отримала письмову відповідь юридичного консультанта в м. Гамбург, згідно якої неповнолітній [PERSON] забезпечується обовязкове шкільне навчання, незалежно від громадянства дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивачка звернулася до [PERSON] з метою отримання від нього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення проїзного документа на право виїзду їх дитини за кордон, однак відповідач відмовився надати таку згоду. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], знаходиться на повному утриманні матері. Батько [PERSON] дитиною не цікавиться, самоусунувся від виконання батьківського обовязку щодо утримання та виховання дочки та своїми діями перешкоджає можливості її належному розвитку. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також в ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що ненадання відповідачем [PERSON] згоди на оформлення проїзного документа шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку.

Outcome: partial