Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Білецької сільської ради Тернопільського району\~Тернопільської області про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2001 року вона проживає в даній квартирі разом зі своїми дітьми, яка була надана їй на підставі усного розпорядження тодішнього голови колгоспу «Перше травня» [PERSON] , оскільки у позивача на той час народився син, власного житла вона не мала, а дана квартира була вільна. В подальшому колгосп було ліквідовано, однак позивач і надалі проживала в даній квартирі зі своїми дітьми. По даний час право власності на дану квартиру не було ні за ким зареєстровано в установленому законом порядку. Позивач добросовісно володіє зазначеною квартирою, проживає в квартирі протягом 19 років постійно, однак в неї відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказану квартиру, а тому, відповідно до вимог\~ст.344 ЦК України, просить суд\~набути право власності на дане майно. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , однак постійно проживає без реєстрації з 2001 року з сином [PERSON] , [INFO] , і дочкою [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , про що свідчить акт опитування свідків від 09.12.2020. Крім цього, на запит щодо інформації про [PERSON] з приводу приватизації квартири [ADDRESS] , Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області відповіддю від 14.12.2020 за № 71/2 повідомила, що інформація стосовно підстави вселення [PERSON] в дану квартиру відсутня, оскільки на момент вселення, житловий будинок перебував на балансі колгоспу «Перше травня». Також, на запит до ВАТ «Тернопільобленерго» 09.02.2021 № 1158/30 надано інформацію стосовно того, що Тернопільський (с) РЕМ ВАТ «Тернопільобленерго» надавав послуги з електропостачання за адресою: [ADDRESS] та в період з 03.12.2001 по 31.12.2018 отримувачем послуг з електропостачання за даної адресою являлася [PERSON] . Згідно технічного паспорта на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) № [NUMBER] у будинку квартирного типу (гуртожитку) по [ADDRESS] , виготовленого 20.10.2020 ФОП [PERSON] вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала суду показання про те, що [PERSON] з 2001 року проживає в квартирі [ADDRESS] . Даний житловий будинок перебував на балансі колгоспу «Перше травня», однак в подальшому був ліквідований та перейшов на баланс сільської ради. Судом з`ясовано, що по даний час державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , не проведена. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Згідно з положеннями частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Відповідно до роз`яснень викладених п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Як встановлено судом, позивач [PERSON] добросовісно заволоділа квартирою [ADDRESS] , та була поселена у зазначене житло у встановленому законом порядку. Також, позивач відкрито і безперервно володіла цим нерухомим майном більше десяти років, не вживала жодних заходів, спрямованих на приховування факту володіння майном. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та проаналізувавши встановленні обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] добросовісно\~\~заволоділа квартирою [ADDRESS] та продовжує відкрито, безперервно володіти нею більше 10 років, а тому, відповідно до вимог\~ст. 344 ЦК України,\~набула право власності на це майно. На підставі наведеного,

Outcome: approved