Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON] міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції, [PERSON] районного бюро технічної інвентаризації про визнання дійсним договору купівлі продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно. Посилається на те, що 16.02.2010 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Тернопільагроспецмонтаж» був укладений договір купівлі-продажу на будівлю складу палива загальною площею 7 метрів квадратних, будівлю цеху ізоляції загальною площею 300,4 метрів квадратних, огорожу з бетонних плит, у письмовій формі без нотаріального посвідчення, оскільки право власності на вказане нерухоме майно не було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за продавцем ВАТ «Тернопільагроспецмонтаж». За придбане майно вона сплатила продавцеві належні кошти, прийняла майно у власність по акту приймання-передачі, а коли звернулася в Реєстраційну службу [PERSON] районного управління юстиції з заявою про реєстрацію права власності на майно, яке придбала без нотаріального посвідчення, їй повідомили, що згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, це майно зареєстроване за ВАТ «Тернопільагроспецмонтаж». ВАТ «Тернопільагроспецмонтаж» припинило свою діяльність, як юридична особа, згідно ухвали Господарського суду Львівської області від 23.12.2014 року, тому в даний час вона не може укласти з продавцем договір купівлі-продажу в нотаріальній формі та провести за собою первинну реєстрацію права власності, оскільки майно вже зареєстроване за ВАТ «Тернопільагроспецмонтаж» і внести зміни в реєстр прав власності на нерухоме майно реєстраційна служба не може, що і є підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки міська рада жодним чином не порушила права позивача, а тому вважає, що відсутній спір між сторонами по справі. Представник реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати без його участі. Представник [PERSON] районного бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати без його участі. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: Згідно ст.ст. 3,10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Як слідує із норми ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ст.657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 16.02.2010 року, укладеного між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Тернопільагроспецмонтаж», позивачу передано у власність нежитлову будівлу складу палива (загальна площа 7 м.кв., позначено в техпаспорті під літ. «М»), нежитлову будівлю цеху ізоляції (загальна площа 300,4 м.кв., позначено в техпаспорті під літ. «Н») і огорожу з бетонних плит, які знаходяться по вулиці Данила Галицького, 93 в місті Збараж. Вказаний договір укладений у письмовій формі, підписаний продавцем і покупцем та нотаріально не посвідчений, не зареєстрований у державному реєстрі. Відповідно до акту приймання-передачі 19.02.2010 року ВАТ «Тернопільагроспецмонтаж» передав, а [PERSON] прийняла у власність нежитлову будівлю складу палива (загальна площа 7 м.кв., позначено в техпаспорті під літ. «М»), нежитлову будівлю цеху ізоляції (загальна площа 300,4 м.кв., позначено в техпаспорті під літ. «Н») і огорожу з бетонних плит, які знаходяться по вулиці Данила Галицького, 93 в місті Збараж. Проаналізувавши докази по даній справі суд вважає, що позовні вимоги є безпідставні, оскільки договір купівлі-продажу нежитлових будівель, укладений між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Тернопільагроспецмонтаж» 16 лютого 2010 року, та в силу ст.657 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, полягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, і, відповідно відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 208,210, 220,640 ЦК України пов`язується з їх нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Крім того, суд враховує, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було, а встановлений факт припинення діяльності (ліквідації) продавцем, як юридичної особи, не може бути підставою для визнання договору дійсним.

Outcome: dismissed