Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. У позові вказала, що з 22.02.1997 року по 29.04.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який 01.09.2017 року вступив на 3 курс денного відділення Полтавського національного технічного університету на контрактній основі. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.10.2017 року з відповідача стягуються аліменти на користь сина на його навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.09.2017 року і до 30.06.2019 року. Таким чином, дитина отримує від відповідача щомісячно аліменти в сумі близько 1000 грн. Вона працює, але отримує мінімальну заробітну плату. Значну частину коштів віддає синові на продукти харчування, одяг, підручники та інше. Крім того, вартість навчання сина за контрактом становить 20 000 грн. За умовами контракту кошти сплачуються щосеместрово в розмірі 5 000 грн. Так, 09.08.2017 року та 09.01.2018 року нею було сплачено за навчання сина по 5 000 грн. Крім цього, вона була змушена оплатити вартість проживання сина в гуртожитку в сумі 5 170 грн. Позивач вважає витрачені нею кошти на навчання та проживання додатковими витратами на дитину, які для неї є значними та непосильними, що змусило її брати позику у знайомих. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач є здоровим працездатним, має постійне місце роботи та отримує заробітну плату близько 7 000 грн. на місяць, аліменти сину сплачує лише в розмірі 1/6 частини його заробітку, позивач вважає, що він має спільно з нею в рівних частинах нести і додаткові витрати в зв'язку з навчанням їх дитини, а тому прохає суд стягнути з відповідача на її користь фактично понесені нею додаткові витрати на навчання сина [PERSON] у вигляді 5 000 грн., як оплату за навчання згідно договору про надання освітніх послуг між Полтавським національним технічним університетом та фізичною особою, 2 585 грн., як оплату за проживання в гуртожитку, а всього 7 585 грн., а також 5 000 грн. у якості фінансування на перед оплати повного навчального процесу сина у вищевказаному навчальному закладі. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат [PERSON] вимоги позовної заяві підтримали, прохають їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду відзив на позовну заяву згідно якого проти позову заперечує, розгляд справи прохає провести без його участі. Заперечення щодо позовних вимог обґрунтовує тим, що на даний час створив іншу сім'ю. В цьому шлюбі має малолітнього сина [PERSON], [INFO] року, який хворіє та потребує частого лікування, на що витрачаються значні кошти. Дружина не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку. Таким чином його матеріальний стан кардинально змінився. Він дійсно має постійне місце роботи, але вже сплачує аліменти на навчання сина, згідно рішення Лубенського міськрайонного суду від 24.10.2017 року. Враховуючи, що є державним службовцем влаштуватися на ще одну роботу не має можливості. Крім того, відповідач вважає що оплата вартості навчання та проживання повнолітнього сина в гуртожитку не відноситься до додаткових витрат на дитину, а тому правові підстави для їх стягнення відсутні. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.02.1997 року по 29.04.2008 року (а.с.6-8). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). На даний час [PERSON] є студентом 3 курсу навчально-наукового інституту фінансів, економіки та менеджменту Полтавського технічного університету ім. Ю.Кондратюка, форма навчання денна контрактна, що підтверджується відповідною довідкою вказаного навчального закладу (а.с.11). Згідно договору №04.125-17у від 10.08.2017 року про надання освітніх послуг укладеного між Полтавським національним технічним університетом ім. Ю.Кондратюка та позивачем [PERSON] вартість освітньої послуги за весь час навчання становить 20 000 грн. за 4 навчальні семестри з 01.09.2017 року. Плата вноситься щосеместрово з розрахунку 5 000 грн. за семестр (а.с.12). На виконання вимог договору позивачем 09.08.2017 року та 09.01.2018 року були сплачені кошти за навчання сина по 5 000 грн. відповідно. Крім того, позивач здійснила оплату вартості проживання сина в гуртожитку в сумі 5 170 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.13). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.10.2017 року, що набрало законної сили з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON] на його утримання на час навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.09.2017 року і до закінчення навчання, тобто по 30.06.2019 року включно (а.с.9-10). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що син сторін [PERSON] є повнолітньою особою, за рішенням суду на його навчання з відповідача вже стягуються аліменти, суд не вбачає правових підстав для застосування положень ст.185 СК України та стягнення з відповідача додаткових витрат, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed