Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1993 року, виданого виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів згідно рішення від 24.06.1993 року №447, позивачу та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності за позивачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, згідно вищезазначеного правовстановлюючого документа була здійснена КП «ВООБТІ» 29.08.1993 року в реєстровій книзі №161 за реєстровим №1507/7927. У вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідач, який доводиться зятем позивачу. Проте, відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2004 року, оскільки постійно проживає у Німеччині, а до України останній приїздив лише з тимчасовими візитами. Протягом останніх років відповідач взагалі не перетинав кордон України у зв'язку з важким станом здоров'я та найближчим часом повертись до України не збирається. Жодних перешкод у користуванні належною позивачу квартирою позивач відповідачу не чинила, залишення місця свого проживання було його власною волею. Всі витрати по обслуговуванню та утриманню квартири здійснюються без участі відповідача. Однак, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі без його фактичного проживання в ній порушує право позивача на вільне розпорядження та користування належним їй майном. Окрім того, позивач змушена нести за відповідача додаткові витрати за комунальні послуги та позбавлена можливості отримувати житлову субсидію. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] до підготовчого засідання не з'явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення останніх. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В підготовчому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в підготовчому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1993 року, виданого виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів згідно рішення від 24.06.1993 року №447, позивачу та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а.с.8). Державна реєстрація права власності за позивачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, згідно вищезазначеного правовстановлюючого документа була здійснена КП «ВООБТІ» 29.08.1993 року в реєстровій книзі №161 за реєстровим №1507/7927 (а.с.7). Відповідно до довідки МКП «УК «ЗАМОСТЯ» №6428 від 10.12.2018 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], власник, з 24.11.1981 року; [PERSON], [INFO], зять, з 02.09.2004 року (а.с.11). Однак, саме відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин з 02.09.2004 року по теперішній час, що підтверджується змістом акту МКП «УК «ЗАМОСТЯ» №1310 від 25.01.2019 року (а.с.12). До того ж, вищезазначені обставини, а саме не проживання відповідача та відсутність особистих речей останнього за адресою: [ADDRESS], з вересня 2004 року підтвердила свідок [PERSON] З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, її покази дані в підготовчому засіданні об'єктивно підтверджуються іншими доказами по справі. Таким чином, в підготовчому засіданні встановлено факт не проживання відповідача з вересня 2004 року, тоді як останній залишається бути зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Отже, фактично на протязі останніх чотирнадцяти років позивач несе всі витрати по оплаті за користування житлово-комунальними послугами та по утриманню квартири. В той час, як відповідач не бере участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, добровільно знятись із реєстрації місця проживання відповідач також не має можливості, у зв'язку з постійним проживанням у Німеччині та хворобливим станом здоров'я (являється інвалідом І групи). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS], порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2019 року позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом (а.с.20). В підготовчому засіданні також встановлено, що відповідач являється інвалідом І групи, а тому в силу п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» є таким, що звільнений від сплати судового збору. А тому, в силу ч.6 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved