Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом до відповідача [PERSON], про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що вона з відповідачем з 20.05.2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 03.02.2014 року рішенням Глибоцького районного суду. Під час шлюбу, а саме 16 травня 2008 року, ними за спільні кошти придбано транспортний засіб марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991 р.в. д/н [NUMBER]. Після розірвання шлюбу, дійти згоди щодо поділу транспортного засобу не вдалося. Над даний час транспортний засіб відповідачем передано невідомим особам, місце знаходження його невідоме, у зв'язку з чим позивачка не має та не буде мати можливості володіти та розпоряджатися майном, яке належить їм на праві спільно сумісної власності. А тому, враховуючи також, що транспортний засіб є неподільною річчю, просить прийняти рішення про поділ спільно сумісної власності подружжя з відповідачем, при цьому транспортний засіб марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991 р.в. д/н [NUMBER] залишити у власності відповідача, та стягнути з нього на користь позивачки кошти в сумі 27844 гривень, що складає половину вартості транспортного засобу. [PERSON] подав зустрічний позов, та в своїх уточнених позовних вимогах вказує на те, що ним у травні 2008 року придбано транспортний засіб марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991 р.в. д/н [NUMBER] за 8000 доларів США, при цьому автомобіль був придбаний частково за спільні з позивачкою кошти - 3000 доларів США, та за кошти його батьків - 4500 доларів США та за кошти батьків позивачки - 500 доларів США. 25.04.2012 році у зв'язку з тим, що він не мав змоги заробити достатньо коштів для потреб позивачки, вищевказаний автомобіль був проданий за 5500 доларів США громадянину [PERSON], шляхом оформлення на нього генеральної довіреності, про що позивачці було достеменно відомо. Кошти отриманні від продажу автомобіля були витрачені на потреби сім'ї протягом 2012-2013 років. А тому, враховуючи, що даний автомобіль був проданий за згодою позивачки, майно придбане за спільні кошти залишилось у володінні позивачки, а інші кошти були витрачені на проживання, [PERSON] вважає безпідставною вимогу про стягнення з нього 1/2 частки вартості автомобіля. При цьому на даний час генеральна довіреність, по якій було продано автомобіль анульовано, відсутні перешкоди у користуванні ним позивачкою, а тому позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд визнати автомобіль марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991 р.в. д/н [NUMBER] спільно частковою власністю позивача та відповідача у рівних частках по 1/2 частині кожному, та визнати за позивакою за первісним позовом [PERSON] право власності на вищевказаний автомобіль та просить стягнути з неї на користь [PERSON] половину вартості автомобіля. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свої уточненні позовні вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі та заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідач за первісним позовом та позивач по зустрічному позову [PERSON], його представник [PERSON] підтримали свої уточнені зустрічні позовні вимоги та заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.05.2007 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 травня 2007 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, про що був зроблений актовий запис №634, та після реєстрації шлюбу обидва подружжя взяли прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.55.2009 року, [PERSON] народився [INFO] року, і його батьками зазначені сторони по справі. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03.02.2014 року даний шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено і це не заперечувалось сторонами по справі, що під час шлюбу у травні 2008 року, сторонами був придбаний автомобіль марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991 р.в. д/н [NUMBER]. Згідно із повідомленням Глибоцького центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, при УДАІ УМВС України в Черніевцькій області від 17.02.2014 року №14, автомобіль марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991р.в. д/н [NUMBER], був зареєстрований 16.05.2008 року за [PERSON], [INFO] і станом на 16.01.2014 року даний громадянин не відчужував жодного транспортного засобу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник стверджували, що автомобіль марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991р.в. д/н [NUMBER] був проданий громадянину [PERSON] шляхом видачі йому генеральної довіреності, яка на даний час анулювана. Відповідно до копії довіреності, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON] від 25.04.2012 року [PERSON] уповноважив [PERSON], або [PERSON] або [PERSON], продати, зняти з обліку в ДАІ, укласти договір позички, міни, страхування, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого ВРЕР для обслуговування ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області, 16.05.2008 року, автомобіль марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991р.в. д/н [NUMBER], при цьому відповідно до заяви [PERSON] від 26 травня 2014 року вказана довіреність анульована. Разом з тим, відповідно до ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Таким чином, доручення за своїми правовими наслідками не є договором купівлі-продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що з квітня 2012 року автомобіль вона не бачила, про те, що автомобіль був проданий вона не знала, на її запитання де автомобіль відповідач [PERSON] відповідав, що це не її справа, грошей від продажу автомобіля відповідач не приносив в сім'ю. Окрім цього, відповідач [PERSON], доказів про отримання та поділ з позивачкою коштів від реалізації автомобіля суду не надав. Не надав відповідач також доказів щодо отримання згоди на реалізацію автомобіля з боку позивачки. Ухвалою Глибоцького районного суду від 11 березня 2014 року було задоволено клопотання позивачки [PERSON] та було призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлене запитання, яка ринкова вартість транспортного засобу марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991 року випуску, при цьому враховуючи фактичну відсутність транспортного засобу, відносно якого проводиться дослідження, за можливості експерт мав визначити (орієнтовану) ринкову вартість транспортного засобу на підставі матеріалів цивільної справи. Згідно висновку №257 судової авто-товарознавчої експертизи складеного 18 квітня 2014 року, орієнтована ринкова вартість транспортного засобу марки «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991 року випуску становить 55688 гривень. В судовому засіданні експерт Варланович А.В. пояснив, що під час проведення вищевказаної авто-технічної експертизи, транспортний засіб не був наданий для огляду, і він відповідно до ухвали суду визначив орієнтовану ринкову вартість транспортного засобу, при цьому вказав на те, що у випадку наявності для огляду транспортного засобу, то в залежності від стану автомобіля та інших факторів, вартість транспортного засобу могла бути іншою. Відповідач [PERSON] та його представник, не погоджуючись з орієнтованою ринковою вартістю транспортного засобу, яка вказана у висновку експерта, не надали суду інших доказів, стосовно іншої вартості автомобіля на час розгляду справи, не надали експерту автомобіль для огляду, та не просили суд призначити додаткову авто-товарознавчу експертизу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із вимогами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Згідно п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна подружжя, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки транспортний засіб «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991р.в. д/н [NUMBER] придбано під час шлюбу, він вважається спільним майном подружжя, а частки майна дружини та чоловіка є рівними, а саме 1/2 ідеальна частка належить [PERSON] та 1/2 ідеальна частка належить [PERSON], а тому уточнений зустрічний позов [PERSON] в цій частині підлягає до задоволення. Разом з тим, враховуючи, що транспортний засіб «MERSEDEC-BENZ 230», кузов [NUMBER], 1991р.в. д/н [NUMBER] відповідачем [PERSON] у квітні 2012 році був переданий іншим особам, без згоди позивачки, доказів про отримання ним коштів за вищевказаний автомобіль, та витрату цих коштів на утримання сім'ї, позивач суду не надав, а тому суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] половину вартості транспортного засобу у розмірі 27844 гривень, а позовні вимоги позивачки [PERSON] в цій частині задовольнити. Виходячи з вищенаведеного, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення половини вартості транспортного засобу необхідно відмовити. Згідно із ч.2 ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. На підставі викладеного, ст.ст. 367, 368, 372 ЦК України, п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.3-11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial