Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ним. В обґрунтування позову вказує, що їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] їй чиняться перешкоди в користуванні її власністю, тому просить встановити порядок користування спірною квартирою та виділити їй в користування жилу кімнату площею 17,3 кв.м., лоджію, площею 3,19 кв.м. з виходом з цієї кімнати, а коридор, кухню, туалет та ванну кімнату залишити у загальному користуванні співвласників, зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні виділеною кімнатою та підсобними приміщеннями. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених в позовній заяві просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що на даний час займає кімнату площею 17,3 кв.м. та лоджію, з виходом з цієї кімнати, допоміжні приміщення знаходяться в спільному користуванні. Відповідач [PERSON] займає кімнату 9.5 кв.м., відповідачі [PERSON] та [PERSON] обрали кімнату площею 12,8 кв.м. Такий порядок користування майном склався ще до розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON] у 2014 році. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перешкоджають їй у користуванні своєю власністю, що полягає у вимиканні світла в коридорі, перекриванні води, 14.08.2015 року виганяли її з квартири, відповідач [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вибиває двері в її кімнату. Окрім того зазначила, що у кімнаті, якою вона користується, встановлено замок, у ній знаходяться лише її речі, вимикач світла знаходиться в кімнаті, комунальні послуги сплачують відповідачі [PERSON] та [PERSON] , участі у цих витратах вона не бере, кухнею, ванною та туалетом користується вільно. Пояснила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у даній квартирі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що перешкод позивачу у користуванні майном не чинить, користується кімнатою площею 9,5 кв.м., в кімнату, якою користується позивач не заходить, підтвердив, що [PERSON] не сплачує комунальні послуги. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Зазначили, що у спірній квартирі з лютого 2015 року не проживають, останні чотири роки [PERSON] жодного разу там не була. Перешкод в користуванні спільною сумісною власністю позивачу не чинять, заперечують проти виділення позивачу в користування кімнати площею 17,3 кв. м., оскільки це перевищує розмір її частки у спільному майні та порушує їх право як співвласників. Подала до суду відзив, який підтримала. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав недоведеності та безпідставності позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 2001 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 6) Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», спірна квартира розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку і складається із трьох житлових кімнат площею 12,8 кв.м., 9,5 кв.м., 17,3 кв.м. та допоміжних приміщень - кухні площею 9,3кв.м., коpидоpу площею 9,7 кв.м., ванної кiмнати площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,0 кв.м., 2 лоджій площею 3,5 кв.м., 4,0 кв.м. Загальна площа квартири 65,9 кв.м., житлова площа - 39,6 кв.м. (а.с. 8-9) В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду покази про те, що їй відомо зі слів позивача, що [PERSON] виганяють з квартири. Відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у користуванні її власністю. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] показала, що є внучкою позивача та дочкою відповідача [PERSON] , у кімнаті позивача, в якій встановлений замок, була 5 років тому, жодних перешкод у користуванні її майном не чинить, комунальні послуги оплачують [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] показала суду, що кімнати відповідачів не зачиняються на замок, у кімнаті, якою вона користується відповідачів не бачила, туалетом і ванною вона користується вільно, проте вони брудні. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Як встановлено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. На думку суду, порядок користування спірною квартирою, у спосіб, що пропонує позивач, призведе до порушення прав інших співвласників спірного майна щодо володіння та користування майном відповідно до їх часток у праві спільної сумісної власності, здійснення повноважень володіння та користування одним із учасників щодо усього чи частини спільного майна без згоди інших не може не порушувати аналогічних речових прав інших співвласників. При відсутності домовленості та згоди між співвласниками спірної квартири щодо порядку користування нею, кожен може вимагати доступу до володіння та користування усім спільним майном. Встановлення порядку користування спірною квартирою з виділенням позивачу в користування житлової кімнати площею 17,3 кв.м. значно перевищить розмір її частки у праві спільної сумісної власності, зважаючи на житлову площу квартири, що порушить принцип рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позивач [PERSON] не довела належними та допустимими доказами факту створення відповідачами будь-яких перешкод у володінні чи користуванні нею її майном, або наявності небезпеки порушення її права власності, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод в користуванні її власністю не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed