Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказує, що шлюб між ними було укладено 01 серпня 2009 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя не склалося, в сім'ї постійно виникали сварки та суперечки, що негативно впливало на виховання неповнолітніх дітей. Подальше спільне життя з відповідачем позивач вважає неможливим, тому просить їх шлюб розірвати. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь сплачені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов до нього про розірвання шлюбу визнає і просить шлюб розірвати, заперечує проти стягнення з нього судових витрат, так як не вважає себе винним у розірванні шлюбу. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами укладено 01 серпня 2009 року згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.08.2009 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.03.2012 року (а.с. 7). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказує, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони дійшли згоди на подальше спільне сімейне життя, тому суд приходить до висновку, що обставини, що склалися між сторонами свідчать про те, що збереження сім'ї суперечило б інтересам сторін, та неповнолітньої дитини, поскільки згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Розглядаючи позовну вимогу про стягнення із відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Статтею 215 ЦПК України передбачено при винесенні рішення вирішення питання судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, і із судового збору. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., який документально підтверджений квитанцією № 38 від 22.02.2016 року. І тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачені судові витрати в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved