Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам на дитину та неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що її колишній чоловік, [PERSON], відповідно до рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05.04.1996 року, зобовязаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 28.03.1996 року. Відділ ДВС Вугледарського міського управління юстиції по виконавчому листу № 2-101 від 05.04.1996 року, виданого Вугледарським міським судом нарахована загальна сума боргу в розмірі 31861,84 грн. Починаючи з червня 2011 року відповідач не бажає сплачувати аліменти на сина, ухиляється від своїх батьківських обовязків, приховує свої доходи від відділу ДВС. Працюючи на приватних підприємствах в 2011-2012 роках, [PERSON] отримував заробітну плату не повідомляючи ДВС про своє місце роботи та приховував від роботодавців факт необхідності сплачувати аліменти на дитину. В березні 2013 року відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України. На той час заборгованість по аліментах становила 20107,46 грн. Відповідачем було надано відомості про працевлаштувався на підприємстві в Калінінському районі м. Донецька, в звязку з чим виконавчий лист №2-101 було відправлено до ВДВС Калінінського РУЮ м. Донецька 29.08.2013 року, але відповідач до роботи не приступив, продовжуючи ухилятись від сплати аліментів. Пізніше виконавчий лист № 2-101 від 05.04.1996 року було втрачено. Вугледарським міським судом Донецької області було видано дублікат виконавчого листа 2-101 від 05.04.1996 року. [PERSON] значний час злісно ухилявся від сплати аліментів на дитину, не повідомляв відділ ДВС про місце свого працевлаштування, а тому, згідно довідки-розрахунку ВДВС Вугледарського міського управління юстиції № 403/04-63-05/600/04-67 від 25.03.2015 року сума заборгованості [PERSON] на 22.06.2013 року (досягнення повноліття дитиною) становить 31861,84 грн. Загальна сума заборгованості за останні три роки становить 26762,41 грн. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатиш їй неустойку в сумі 2952,34 грн. Позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 31861,84 грн. - загальну суму заборгованості по аліментам на дитину; 2952,34 грн. - неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та суму судового збору в розмірі 318,62 грн., а всього на загальну суму 35132,80 грн. Позивачем 23.06.2015 року було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якого відповідач має заборгованість за кожний місяць, починаючи з 2012 року. Позивач вважає, що відповідач повинен їй сплатити неустойку (пеню) у розмірі 13948,38 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь 13948,38 грн. - неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та суму судового збору в розмірі 243,60, грн., а всього загальну суму - 14191,98 грн. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, надали письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є телефонограма. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України судом винесена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав: Відповідно до вимог ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.10). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.04.1996 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 28.03.1996 року до його повноліття (а.с.16). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 12.03.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто неустойку (пеню) за несплату аліментів в розмірі 6667,64 грн. (а.с.11). Вугледарським міським судом Донецької області 04.03.2015 року було видано дублікат виконавчого листа 2-101 від 05.04.1996 року, в звязку з втратою оригіналу виконавчого листа (а.с.13). Відділом ДВС Вугледарського міського управління юстиції по виконавчому листу № 2-101 від 05.04.1996 року, виданому Вугледарським міським судом Донецької області, нарахована загальна сума боргу станом на 28.10.2015 року в розмірі 31861,84 грн., що підтверджується довідкою № 1546/04-63/05 від 28.10.2015 року (а.с.91). 05.03.2013 року відповідача [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт. Згідно з ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи все вищезазначене, суд погоджується з розрахунком заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем у відповідності до діючого законодавства та за весь період заборгованості. Наявні у матеріалах справи розрахунки не оспорювались сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~ст. 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15, яка відповідно до приписів ЦПК України є обовязковою для застосування судами. Відповідно до приписів ст. 360-7 ЦК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1-2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права Тому, на підставі аналізу змісту ст. 196 СК України, суд прийшов до висновку, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає у випадку порушення цим платником аліментних зобов'язань, які були на нього покладені, про які він знав і які своєчасно не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. Виходячи з викладеного, судом також не встановлено підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки. За таких обставин, неустойка (пеня) має бути стягнута з відповідача в розмірі 13948,38 грн. виходячи з наступного розрахунку: -з 01.10.2012 року по 31.10.2012 року 777,25 грн. х 1% = 7,77 х 267 = 2074,59 грн. -з 01.11.2012 року по 30.11.2012 року 1097,25 грн. х 1% = 10,97 х 236 = 2444,98 грн. -з 01.12.2012 року по 31.12.2012 року 1177,25 грн. х 1% = 11,77 х 205 = 2412,85 грн. -з 01.01.2013 року по 31.01.2013 року - 1256,50 грн. х 1% = 12,56 х 174 = 2185,44 грн. -з 01.02.2013 року по 28.02.2013 року - 1256,50 грн. х 1% = 12,56 х 143 = 1796,08 грн. -з 01.03.2013 року по 31.03.2013 року - 1206,50 грн. х 1 % = 12,06 х 115 = 1378,69 грн. -з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року - 856,50 грн. х 1% = 8,56 х 84 = 719,04 грн. -з 01.05.2013 року по 31.05.2013 року - 1356,50 грн. х 1% = 13,56 х 54 = 732,24 грн. -з 01.06.2013 року по 23.06.2013 року - 889,98 грн. х 1% = 8,89 х 23 = 204,47 грн. Загальна сума складає 13948,38 грн. Відповідно до довідки Міського протитуберкульозного диспансеру м. Словянська від 03.07.2015 року [PERSON] перебував на лікуванні з приводу туберкульозу легенів з 25.02.2014 року в лікарнях м. Донецька, з 23.02.2015 року знаходиться на амбулаторному лікуванні в тубдиспансері м. Словянська (а.с.64). Відповідно до довідки Міської психоневрологічної лікарні № 2 м. Донецька № 16/310 від 03.04.2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 20.12.2013 року по 20.02.2014 року (а.с.65). Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 СК України. Таким чином, підстав для застосувати положення ст. 267 ЦК України при вирішенні питання щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, згідно до ст. 196 СК України, у суда не має, відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України. Враховуючи, що [PERSON] страждає довгий час на туберкульоз легенів та перебуває на амбулаторному лікуванні в тубдиспансері м. Словянськаз, суд вважає, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням його матеріального стану. Суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 12553,54 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial