Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~2000\~грн щомісячно\~до її\~повноліття,\~а також\~стягнути з\~відповідача понесені\~позивачем витрати\~з надання\~їй правової\~допомоги в\~сумі 1500\~грн.\~Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтовує тим,\~що з\~17.07.2010\~перебувала в\~шлюбі з\~відповідачем,\~який було\~розірвано рішенням\~суду від\~30.08.2012. У них народилася донька [PERSON] , 2010 р.н. До 2018 року вони з відповідачем продовжували проживати разом у її квартирі. З 2018 року відповідач переїхав проживати до своїх батьків, після чого ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, нею не цікавиться. Оскільки відповідач добровільно не надає допомогу на утримання дитини, то позивач змушена звернутися з даним позовом до суду. Відповідач часто виїжджає на заробітки, стабільного місця роботи не має, тому позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Вважає, що відповідач може сплачувати щомісячно по 2000 грн на утримання доньки. Ухвалою судді від 23.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник адвокат Гайдук М.П. у судовому засіданні позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання двічі\~не прибув,\~належним чином\~був повідомлений\~про дату,\~час і\~місцесудового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч.1, ч.2 Сімейного кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд встановив, що сторони у справі з 17.07.2010 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 30.08.2012 у справі №1301/1240/2012, яке набрало законної сили 10.09.2012. Сторони у справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 жовтня 2012 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області. Суд встановив, що на цей час малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю - позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, обов`язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати дітей є безумовним. Згідно з ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі по 2000\~гривеньщомісячно, що відповідатиме інтересам дитини, починаючи з дня звернення позивача з позовом до суду (11.03.2020) і до повноліття дитини. При цьому\~суд зазначає,\~що розмір\~аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137\~ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2- ч.4 вказаної статті: за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн позивач заявила в позовній заяві від 11.03.2020. На підтвердження понесених позивачем судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу надано квитанцію на суму 1500 грн від 24.04.2020 та акт виконаних робіт від 21.05.2020. Однак, суд не може взяти до уваги поданий розрахунок витрат на правову допомогу з таких підстав. Зокрема, вбачається, що оплату послуг адвоката в розмірі 1500 грн обумовлено з позивачем до відкриття провадження у справі та здійснено безпосередню оплату 24.04.2020, тобто після відкриття провадження у справі та до початку першого судового засідання у справі (07 травня 2020 року). Відтак, сума 1500 грн не могла включати в себе оплату за участь адвоката в судових засіданнях 07.05.2020 та 21.05.2020, як про це вказано у розрахунку, наданому адвокатом. Отже, наданий розрахунок не відповідає дійсності. Суд вважає, що відсутність належного розрахунку витрат на правову допомогу є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5\~Закону України\~від 08\~липня 2011\~року №\~3674-VI\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у сумі\~840,80\~грну дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial