Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], в якому просила усунути перешкоди з боку останнього в користуванні квартирою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] надати їй ключі від квартири та забезпечити вільний доступ до неї 24 години на добу. В обґрунтування вимог [PERSON] вказує, що у вказаній квартирі вона зареєстрована і проживала за згодою [PERSON], який є власником квартири, але у 2013 році між ними стався конфлікт, після чого [PERSON] замінив замки у квартирі і унеможливив доступ позивача до квартири. Вказані дії позивач вважає неправомірними, оскільки на думку позивача вона має право користування вказаною квартирою на підставі раніше наданої їй згоди [PERSON], як власника квартири, що підтверджується заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.10.2013 року, яким відмовлено у виселенні [PERSON] з квартири. Також позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача по створенню перешкод у користуванні житлом. В свою чергу [PERSON] подав зустрічний позов, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], оскільки вона не є членом сім'ї [PERSON], жодного права на проживання у квартирі не має, згоди на її проживання [PERSON], як власник, не дає, а отже [PERSON] має бути позбавлена права проживання у вказаній квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримала та просила про його задоволення, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість. Представник [PERSON] заперечував проти первісного позову та просив задовольнити зустрічний, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Суд заслухавши пояснення [PERSON] та представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2000 року. Також з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що [PERSON], яка є сестрою [PERSON] за згодою останнього з 26.06.2004 року зареєстрована та проживала у спірній квартирі. Згода [PERSON] була усною, документально сторони надання згоди не оформлювали. Проте, в подальшому через погіршення відносин між сторонами виник спір щодо права [PERSON] проживати у квартирі, у зв'язку з чим [PERSON] змінив замки на дверях квартири, чим позбавив її права користування. Таким чином на сьогодні [PERSON] згоди на проживання [PERSON] не надає та відповідно заперечує проти користування останньою квартирою. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Посилання [PERSON] на її реєстрацію у спірному жилому приміщенні суд не приймає до уваги, оскільки згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди за згодою власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно і вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними від вимог щодо усунення перешкод. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, то суд приходить до наступного висновку. Як вказує [PERSON] в зустрічному позові, [PERSON] не є членом його родини, жодного договору щодо права останньої користуватись квартирою між сторонами не укладалось, на сьогодні своєї згоди [PERSON] на користування [PERSON] квартирою не надає, а отже і відповідно право [PERSON] на користування квартирою [PERSON] відсутнє як таке і відповідно не може бути втрачене. При цьому ж, посилання [PERSON] на її реєстрацію у спірному жилому приміщенні не можуть бути враховані, оскільки наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди за згодою власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи вищевикладене та виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає а правильним в задоволенні позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та [PERSON] за зустрічним позовом відмовити. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed