Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до Відповідача - [PERSON] вказавши в ньому, що вона являється власником господарства розташованого по [ADDRESS] . Відповідач по справі зареєстрований в даному господарстві так як являється її сином, однак з січня 2019 року не проживає у ньому. Реєстрація Відповідача в даному господарстві перешкоджає Позивачу у можливості розпоряджатися даним приватним нерухомим майном на свій власний розсуд як власника такого. В позові зазначається, що Відповідач не проживає в належному Позивачу господарстві, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим по [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, однак від її представника надійшла заява відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без їх участі та не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, а також в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про поважні причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди Позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що Позивач - [PERSON] являється власником господарства, що розташоване [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку за №6692 від 07.11.2016 року (а.с. 5). Даним житловим будинком, де Відповідач - [PERSON] зареєстрований, він не користується та не проживає з січня 2019 року, що підтверджується актом опитування сусідів від 25.09.2020 року, затвердженим сільським головою Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, під час складання якого з пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що Відповідач не проживає в будинку по [ADDRESS] з січня 2019 року по теперішній час (а.с. 7). Реєстрація Відповідача в спірному господарстві перешкоджає Позивачу у можливості розпоряджатися приватним нерухомим майном на свій власний розсуд як власник такого. Згідно зі ст. 150 ЖК Української PCP, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК Української PCP встановлено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, дослідивши надані Позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному об`ємі, а [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved