Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позивач просить суд: 1) Визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію Позивача ([PERSON]), відомості описані в заявах та скаргах до житлової контори 109 та податкової інспеції Голосіївського району; 2)Визнати наклепом дії Відповідача - [PERSON] з виготовлення та поширенняінформації відносно Позивача - [PERSON] в заявах та скаргах до житлової контори 109 та податкової інспеції Голосіївського району; 3)Зобов'язати Відповідача - [PERSON] спростувати відомості, поширенні в заявах та скаргах до житлової контори 109 та податкової інспеції Голосіївського району; 4) Витрати пов'язані зі спростуванням відомостей поширених Відповідачем - [PERSON] в заявах і скаргах до житлової контори та податкової інспекції покласти на Відповідача; 5)Стягнути з Відповідача [PERSON], яка мешкає в місті Києві по вулиці [ADDRESS] на користь Відповідача - [PERSON] 500000 (п'ятсот тисяч) гривень. В обґрунтування заявленого позову вказує, що в серпні 2015 року відповідач по справі [PERSON] звернулася з заявами до житлово - експлуатаційної дільниці № 109 Голосіївського району міста Києва, та державної податкової інспекції з заявами та скаргами що нечебто вона використавши своє на погляд відповідача становище голови будинкового комітету будинку [ADDRESS], незаконно приватизувала приміщення «колясочної» та без згоди правління та мешканців будинку [ADDRESS], здає це приміщення в оренду, а кошти отримані від орендаторів використовує на свої особисті потреби. Інформація наведена у скаргах і заявах безпосередньо її стосується та побудована у формі «іронічних» звинувачень щодо її громадської діяльності з мешканцями будинку, її політичних уподобань, професійних якостей, тощо. Підтвердженням цього також є, зокрема, наступні тези автора скарг та заяв: на початку скарг та заяв, у вступній частині автор зазначає - що вона незаконно заволоділа спільним майном мешканців та незаконно отримує зиск - прибуток, який приховує від суспільства та держави, чим завдає матеріальної шкоди мешканцям будинку [ADDRESS] та державі. Розповсюджена Відповідачем інформація є недостовірною, її поширення ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію. На підставі цього позивач вимагає, щоб вищезазначена інформація була спростована у такий точно спосіб, яким була поширена та офіційного вибачення Відповідача за вчинення ним неправомірних дій. Позивач посилається на те, що відповідно до статей 21, 28, 32, Конституції України, статей 272, 275, 297, 299, Цивільного кодексу України, статті 48 Закону України «Про інформацію», вона має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими, і для захисту яких має право звернутись із позовом до суду. Згідно зі статтею 269 Цивільного кодексу України, вона не може бути позбавлена цих прав або відмовитися від них. Частиною 3 статті 277 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію недостовірності поширюваної негативної інформації про фізичну особу, а саме: «Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Позивач вказує в позові що вітчизняною доктриною права, честь визначено як правило моральної свідомості і категорію етики, що включає у себе моменти усвідомлення індивідом або організацією свого суспільного значення і визнання цього значення з боку суспільства (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. Заред. Акад. Ю.С.Шемшученка, -К: Українська Енциклопедія, 1998. -Т.2 - С.401). Гідність визначено як чинник моральної свідомості, в якому виражається уявлення про самоцінність особистості, її моральні рівність з усіма іншими, і що,водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе і суспільства до нього. (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. За ред. Акад.. Ю.С.Шемшученка, - К: Українська Енциклопедія, 1998. -Т.2 - С.401). Ділову репутацію визначено як оцінку діяльності юридичної або фізичної особи, яка ґрунтується на висновках щодо ділових якостей та морального обличчя цих суб'єктів, дотримання ними вимог законодавства (законослухняність) і належного виконання договірних та інших зобов'язань перед діловими партнерами і споживачами. (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. За ред. Акад. Ю.С.Шемшученка, -К.: Українська Енциклопедія, 1998. - Т.2 - С.211). Позивач вважає, що поширенням зазначеної інформації невизначеному колу осіб відповідач мала на меті опорочення честі і гідності та ділової репутації Позивача. Застосовуючи обман, Відповідач намагається переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах діяльності Позивача, зокрема в тому, що Позивач, начебто, в чомусь, «винуватий», «продався» за певні принизливі суми, наведенні автором у даних заявах та скаргах. Поряд з цим Відповідач намагається створити враження для невизначеного кола осіб про начебто відношення Позивача до економічної махінації, метою якої є маніпулювання правами мешканців будинку [ADDRESS], з використанням фінансових ресурсів під час загальнодержавної політичної кризи, коли порушення законів мають особливо тяжкі наслідки з метою, що суперечить чинному законодавству України і зневажає Основний Закон держави - Конституції України. Це завдає шкоди діловій репутації Позивача, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що Позивач чинить аморально, зневажає закон, не додержується Конституції і законів України. Позивач вказує, що негативні наслідки, спричинені їй вищезазначеними діями Відповідача, усвідомлені і сплановані ним, збільшуються через наступні фактори: особливістю ділової репутації Позивача є те, що вона позивач є публічною людиною, членом правління ОСН, і головою будинкового комітету. Гідність і ділова репутація громадського діяча, мають дуже велике значення як для ефективного здійснення Позивачем обов'язків виборної посади чи посадової особи в органах самоврядувння, так і для обрання на таку виборну посаду чи призначення на посаду в органах влади. Очевидно, що відомості наведенні та поширенні у скаргах та заявах щодо моральних, професійних якостей Позивача є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдає непоправної шкоди діловій репутації Позивача. Органи самоврядування в Україні зараз переживають період формування в умовах економічної кризи, який висуває особливі вимоги до ділової репутації публічних і громдських діячів та її суспільної оцінки - неухильного додержання приписів чинного законодавства, утримання від будь-яких дій, що можуть призвести до поглиблення чи продовження економічнеої кризи в державі. Поширена Відповідачем недостовірна інформація несправедливо та безпідставно звинувачує Позивача у вдаванні до саме деструктивних, корисливих, інших негативних дій. В результаті цілеспрямованих дій Відповідача щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації про Позивача шляхом і усвідомлювання при цьому ним наслідків своїх дій, що опорочили честь, гідність і ділову репутацію. Позивачеві було спричинено значну моральну шкоду - втрати немайнового характеру внаслідок приниження її честі, гідності і ділової репутації як публічного діяча формуючихся органів самоврядування, ускладнення подальшого активного громадсько-політичного життя, ускладнення стосунків із ОСН, від якої Позивача обрано до правління, ускладнення її стосунків із мешканцями будинку [ADDRESS], що негативно сприймають нібито вчинені дії Позивачем і поширену інформацію, про яку йдеться у зазначених скаргах і заявах до державних органів. Відповідно до статті 32 Конституції України, статті 280 Цивільного кодексу України, статті 49 Закону України «Про інформацію», Позивач має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої йому збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної і наклепницької інформації про особу Позивача, і порушенням у такий спосіб його права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, на її недоторканість. Поширена Відповідачем вищезазначена недостовірна негативна інформація про Позивача саме і є наклеп. Вітчизняною доктриною права визначено поняття «наклеп» - це поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить особу потерпілого (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. За ред. Акад. Ю.С. Шемшученка, - К.: Українська Енциклопедія, 1998. - Т.4 -С.36). В словнику української мови наклеп визначений як неправда, поширювана з метою знеславити, зганьбити, заплямувати кого - що - небудь; поширення неправдивих відомостей (Словник української мови: Т. 5 - Київ: Видавництво «Наукова думка», 1974. - С. 105). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача позов підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач повідомлялась в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання двічи не з'явилась. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення). За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що в серпні 2015 року відповідач по справі [PERSON] звернулася з заявами до житлово-експлуатаційної дільниці № 109 та Державної податкової інспекції Голосіївського району з заявами та скаргами що нечебто позивач використавши своє становище голови будинкового комітету будинку [ADDRESS], незаконно приватизувала приміщення «колясочної» та без згоди правління та мешканців будинку [ADDRESS], здає це приміщення в оренду, а кошти отримані від орендаторів використовує на свої особисті потреби. Недостовірність, неправдивість поширеної Відповідачем вищезазначеної негативної інформації про Позивача, об'єктивна неможливість підтвердити її належними і допустимими доказами були завідомо відомі Відповідачу, ця інформація була вигадкою саме Відповідача, метою яких створення негативного ставлення з боку суспільства до Позивача. Позивач вимушена була доводити неправдивість викладеної інформації чисельним перевіркам, надавати пояснення до податкової інспекції, хвилювалась у зв'язку з цим, та отримувала негативні емоції, що за загальновідомою інформацію для літнього чоловіка пов'язано з підвищенням тиску на що вона хворіє. Частиною 3 ст.277 ЦК України встановлено презумпцію недостовірності поширюваної негативної інформації про фізичну особу, а саме: «Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Очевидно, що відомості наведенні та поширенні у скаргах та заявах щодо моральних, професійних якостей Позивача є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдає шкоди діловій репутації Позивача. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 р. №7 Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій: «Під наклепом слід розуміти повідомлення винним невизначеній кількості осіб або хоча б одній людині завідомо неправдивих вигадок про начебто вчинений потерпілим протиправний чи аморальний вчинок або інших відомостей, що ганьблять потерпілого. Завідомо неправдивістю визнається очевидний для винного факт невідповідності відомостей дійсності. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За приписом ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За законом моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром його відшкодування. Позовні вимоги позивача що до стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмірі 500000 грн. суд вважає таким, що підлягають частковому задоволенню. Суду не наведено доказів того що позивач є громадським діячем. Термін «громадський діяч» передбачає відомість в громадських колах всієї держави. Суд враховує що позивач дійсно є публічною людиною, головою будинкового комітету будинку [ADDRESS], а відповідно це відображається і на розмірі моральної шкоди. З урахуванням доказів спричинення моральної шкоди. обставин її спричинення, матеріального становища позивача та відповідача, вимог розумності і справедливості суд вважає що адекватним обставинам при яких були порушені права позивача буде стягнення моральної шкоди з відповідачки в розмірі однієї тисячі гривень. Оскільки позивач має пільги по сплаті судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial