Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя та просить поділити майно, набуте нею за час шлюбу з [PERSON], виділивши їй із спільного майна будинок [ADDRESS] вартістю 201500 грн. та визнати за нею право власності на вказаний будинок, а відповідачу залишити квартиру [ADDRESS], вартістю 1273239,47 грн., що в еквіваленті складає 98168,04 Євро. Свою заяву мотивує тим, що 04 листопада 1988 року вона уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу вони мають двох дітей повнолітнього сина [PERSON] 1989 року народження та неповнолітню дочку [PERSON] 1998 року народження. У 2000 році вона з чоловіком та дітьми виїхали на постійне місце проживання до Німеччини. 08.03.2012 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний відповідно до рішення Дільничного суду м. Аренсбург. За період перебування у шлюбі ними набуто право власності на майно, а саме на будинок [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS], вартістю 1273239,47 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини та докази, якими їх обґрунтовує. Крім цього пояснив, що нерухоме майно, а саме будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] має значно меншу вартість ніж квартира, яка знаходиться у Німеччині, але вона погоджується отримати у власність саме цей будинок, оскільки це відповідає її інтересам та інтересам їх неповнолітньої дочки, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Крім цього вказує на те, що не має у власності житла, а проживає в орендованій квартирі. Представник відповідача позов визнав частково та просив розподілити будинок за адресою [ADDRESS] вартістю 201500 грн. у рівних частинах, а саме по ? частині. Що стосується квартири у Німеччині, то просив не враховувати її при поділі спільного майна, пославшись на те, що квартира дійсно була придбана сторонами у справі у 2008 році у зв'язку із чим [PERSON] було оформлено договір іпотеки та отримано кредит у євро на загальну суму 48000 євро, який на даний час не виплачений. Вважає що оскільки ця нерухомість перебуває за межами України, її правовий статус визначається правом держави у якій це майно зареєстровано та вважає, що вирішення питання про поділ майна з іноземним елементом між подружжям здійснюється відповідно до частини 1 статті 61 Закону України «Про міжнародне приватне право». Крім цього вказує на те, що при розірванні шлюбу позивачка відмовилась від поділу вказаної квартири у Німеччині зв'язку із великим боргом за кредитом, який при поділі квартири мав би бути поділений порівно між подружжям. Вказує також на те, що у спірному будинку відповідач зупиняється коли приїздить до міста Світловодська для того щоб зустрітися із близькими та старшим сином [PERSON], який проживає у місті Світловодську. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 4 листопада 1988 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Шлюб між сторонами був розірваний згідно рішення дільничного суду м. Аренсбург Німеччина від 08.03.2012 року, яке набуло чинності 24.04.2012 року (а.с. 7). У шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] [INFO] (а.с.4) та [PERSON] [INFO] (а.с.5). За час перебування у шлюбі сторони набули майно, що є спільною сумісною власністю, а саме будинок [ADDRESS]. Даний факт підтверджується технічним паспортом (а.с.8-10) витягом з рішення Світловодської міської Ради народних депутатів (а.с.11). Крім цього відповідач не заперечує, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до висновку від 01.07.2013 року (а.с.12-25) загальна ринкова вартість нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] складає 201500 грн. Висновок про вартість вказаного нерухомого майна відповідачем не оспорювався, а відтак суд вважає, що він погодився із вказаною вартістю. Сторонами не заперечується також факт придбання у період шлюбу квартири в [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується матеріалами справи, а саме витягом із Земельно-кадастрової книги № 6151 (а.с. 30-34) та витягом про кредити застраховані вказаною квартирою (а.с 118). З інформації яка міститься у вказаних документах вбачається, що квартира перебуває у власності [PERSON] [INFO]. Право власності передано 18.12.2008 року. Позивач [PERSON] вказує що вказана квартира була придбана за спільні кошти подружжя за 98168,04 Євро про що міститься інформація у Земельно-кадастровій книзі. Представник відповідача не надав суду заперечень стосовно загальної вартості придбаної квартири, а тому суд вважає встановленим факт її придбання за 98168,04 Євро. Відповідач вказує, що на придбання квартири ним був отриманий кредит у розмірі 48000 Євро, (28000,00+9200,00+10000,00), який на даний час не виплачений, при цьому посилається на копію з електронного архіву (а.с.118). Зазначений документ містить інформацію про погашення кредиту на суму 10000,00 євро 10.05.2013 року. Виходячи зі змісту позовних вимог заявлених позивачем [PERSON], а також ціни позову, суд дійшов висновку, що об'єктом права спільної сумісної власності з приводу якого виник спір між сторонами, є саме будинок [ADDRESS] вартістю 201500 грн. Наявність у власності відповідача [PERSON] квартири [ADDRESS], яка була придбана у шлюбі за спільні кошти, є тією обставинною на яку позивачка посилається, як на обґрунтування своєї вимоги щодо виділення їй у власність цілого будинку на території України. Тому суд вважає, що позовна вимога щодо виділення відповідачу [PERSON] квартири [ADDRESS], яка згідно інформації, що міститься в матеріалах справи, є його власністю не підлягає задоволенню, оскільки не є предметом спірних правовідносин. Відповідно до ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст.68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до частини 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим частиною 2 вказаної статті передбачено, що при вирішені спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Так, позивачка просить розподілити майно, що є спільною сумісною власністю виділивши їй у власність цілий будинок [ADDRESS] вартістю 201500 грн., при цьому посилається на ті обставини, що на її утриманні перебуває неповнолітня дочка, на те що у неї відсутнє інше житло, а також на те, що вона не претендує на частку квартири у Німеччині, яка була придбана у шлюбі з відповідачем за спільні кошти. Вирішуючи питання про розподіл майна шляхом виділення у власність позивачки будинку [ADDRESS] вартістю 201500 грн. суд, враховуючи зазначені обставини, які вважає істотними, приходить до переконання, що позов у цій частині підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 60,61,68,70 СК України,

Outcome: partial