Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 12.11.2011 Широківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 135, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка на цей час мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сімейні відносини між ними припинено з 01 серпня 2016 року, після чого відповідач участі у вихованні дитини та її забезпеченні необхідним не приймає, оскільки вважає, що це буде здійснювати тільки на підставі рішення суду. Причиною припинення шлюбних відносин зазначає несумісність характерів, різні погляди на ведення господарства, на виховання спільної дитини та повне ігнорування відповідачем її старшої доньки. Відповідач неодноразово застосовував до неї фізичне та психічне насилля, особливо в стані алкогольного спяніння. Вважає, що сімя розпалась остаточно, збереження її неможливо і суперечить інтересам позивача. Відповідач спочатку позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував, надав зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання доньки [PERSON], [INFO]. Ухвалою від 20.03.2018 зустрічна позовна заява була повернута позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України. Належним чином повідомлений позивач в підготовче судове засідання не зявилася, надала довіреність на представництво своїх інтересів в суді [PERSON] Після перерви в підготовчому судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, на розірванні шлюбу між сторонами наполягає, зазначила, що позивач не бажає жити з відповідачем, та це її право розірвати шлюб за умови фактичного відсутності сімї. Також зазначила, що за час знаходження справи в суді вони з відповідачем прийшли до спільного порозуміння та вирішили, що позивач буде дозволяти батькові дитини спілкуватися з донькою у вихідні та святкові дні, а також в наступному - під час шкільних канікул, а відповідач в свою чергу пообіцяв повертати дитину в обумовлений час. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, оскільки вони з представником позивача домовилися про те, що йому не будуть перешкоджати в спілкуванні з донькою. Підтвердив, що шлюбні відносини фактично перестали існувати і не можуть бути відновлені через різні погляди на життя. Просив ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Представник відповідача підтримав позицію останнього, оскільки питання спілкування з дитиною є для нього приоритетним. Вислухавши позицію учасників справи, дослідивши письмові матеріали, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.11.2011 Широківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 135 /а.с.14/, від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] /а.с.15/. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Згідно з положеннями ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. За приписами ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. Судом встановлено, що неповнолітня дитина на час розгляду справи проживає з матірю позивача, оскільки остання проходить військову службу у Збройних силах України за контрактом /а.с.-7-13/, її малолітні діти, в тому числі й донька відповідача [PERSON], [INFO], зареєстровані та мешкають за місцем реєстрації позивача, відвідує дитячий заклад дошкільної освіти, позивач приймає участь у її вихованні /а.с.17, 41, 42/. В підготовчому судовому засіданні представник позивача та відповідач підтвердили, на час розгляду справи питання про участь відповідача у вихованні дитини між сторонами вирішено, майновий спір відсутній. При цьому суд враховує, що шлюбні стосунки подружжя не підтримує з серпня 2016 року, спільно господарство не веде, відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін, і насамперед - позивача. Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого нею судового збору, а інші 50 % - повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved