Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у неї та відповідача народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом з нею у належній їй (позивачу) квартирі. Як зазначає позивач, у квартирі є все необхідне для їх доньки та для неї облаштована окрема кімната. Вона має стабільний дохід, при цьому не зайнята постійно на роботі, що дозволяє їй виховувати та перебувати з донькою стільки часу, скільки їй потрібно. Вона повністю забезпечує дитину їжею, одягом, сплачує кошти за навчання у школі, має рухоме майно, що забезпечує комфортне пересування їх дитини. Також, вона самостійно забезпечує гармонійний розвиток дитини, яка відвідує музичну школу, займається верховою їздою. При цьому відповідач не бере участі в утриманні дитини. Також, вона самостійно організовує відпочинок та оздоровлення дитини за кордоном. Підставою для подання даного позову, за твердженням позивача, є те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, він чинить певні перешкоди, коли вона відправляється з дитиною за кордон для відпочинку. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з нею за місцем її проживання, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 19.09.2018 року цивільну справу за даним позовом передано на розгляд Деснянському районному суду м.Києва за підсудністю. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 05.02.2019 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про зміну підстав заявлених вимог, а також позовна заява в новій редакції. У даному позові окрім обставин, вказаних вище, зазначено і про те, що 20.11.2018 року органом опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації було надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Крім того, додатково з метою встановлення психологічного стану дитини було вирішено звернутись до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Згідно інформаційної довідки про результати роботи та психологічного стану неповнолітньої на момент обстеження № 7 від 04.01.2019 року вбачаться, що в ході психологічного дослідження зроблені висновки про те, що спілкування з батьком залишили у дитини неприємні спогади, що з ситуацією розлучення батьків дитини впоралась повністю і що дитині комфортно з матір`ю. Відтак, враховуючи особливості психічного розвитку дитини, її інтереси, в яких прослідковується прихильність саме до матері, а також те, що дитина проживає разом з позивачем, на думку представника позивача, можна дійти обґрунтованого висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.04.2019 року задоволено клопотання відповідача про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 05.06.2019 року ухвалу суду від 24.04.2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 13.06.2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.09.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що позивач разом з дитиною без його згоди виїхала на проживання за межі України. При цьому відповідач зауважив, що не проти визначення місця проживання дитини з позивачем у випадку їх постійного проживання на території України. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи, а також наявність висновку щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази,суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Сторонами під час розгляду справи не заперечувалось, що малолітня дитина постійно проживає разом з позивачем. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини ,що мають істотне значення. Частиною четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено обов`язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей,одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків,інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її виховані, а також на підставі інших документів ,які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 20.11.2018 року № 10691/41/3/103, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.56). Суд приймає вказаний висновок до уваги і вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, а також узгоджується з іншими доказами по справі. Так, згідно інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан на момент обстеження Дніпровського районного в м.Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 04.01.2019 року № 42/14, за результатами психолого-діагностичної роботи з [PERSON] встановлено, що коли тема торкнулась стосунків з батьком, то дитина розплакалась, казала, що батько її ображає, говорить неприємні речі про маму та її близьких. Дитина стверджує, що не бажає спілкуватись по телефону з батьком, оскільки має образи на нього. Також, при спілкуванні з дитиною з`ясовано, що дитині комфортно в її сім`ї з мамою (а.с.57). Як вбачається з листів та характеристик з медичних та навчальних установ, позивач повністю виконує свої обов`язки з утримання та виховання дитини, в той час, як відповідач медичні заклади з дитиною не відвідує, її навчанням не цікавиться (а.с.58, 60, 61, 62, 64). Частиною 1 ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України» у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Декларації, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). З урахуванням наведеного, при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини суд виходить лише з «найкращих інтересів дитини». За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Досліджуючи наявні докази при вирішенні спору по суті, суд враховує позицію відповідача, який зазначив про те, що не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з позивачем в разі, якщо вони будуть проживати на території України. Суд зауважує, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що позивач разом з дитиною без його згоди виїхали за межі України на постійне проживання, відтак, вказане твердження не може бути враховано судом і не дає підстав для відмови в позові. Інших заперечень проти позову відповідачем не заявлялось та доводи позивача не спростовувались. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд враховує наступні обставини справи: дитина сторін тривалий час, з народження проживає разом з матір`ю; за результатами психолого-діагностичної роботи дитині комфортно разом з позивачем; інтереси самої дитини, уваги матері до доньки та її турбота, наявність матеріально-побутових умов у матері; розвиток дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний чинники. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення в повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то на підставі ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved