Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення суми невиплаченої заробітної плати у розмірі 1238,11 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 51758,20 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона була звільнена відповідачем з посади секретаря корпоративного-провідного інженера планово-економічного відділу за угодою сторін з 20 травня 2016 року. У день її звільнення з нею не був проведений остаточний розрахунок, а тому вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2016 року позов [PERSON] у частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 1238,11 грн. було залишено без розгляду за заявою позивача від 31.10.2016 року у зв'язку з тим, що відповідач 06.10.2016 року провів остаточний розрахунок з відповідачем. Суд розглядає позов [PERSON] у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити посилаючись на те, що вона з 1989 року працювала на підприємстві та вимушена була звільнитись з роботи у зв'язку із систематичною затримкою виплати заробітної плати. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно на підприємстві склалось складне фінансове становище у зв'язку із чим з позивачкою не був проведений розрахунок у день її звільнення. Заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 06.10.2016 року. Вважає, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні відповідач не повинен нести, у зв'язку з відсутністю вини, оскільки рахунки підприємства були заблоковані, що об'єктивно перешкоджало своєчасно виплатити заробітну плату працівникам. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази суд дійшов такого висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 28.09.1989 року по 20.05.2016 року, та була звільнена за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.53). З довідки № 403 від 16.09.2016 року встановлено, що заборгованість по заробітній станом на 01.09.2016 рік перед [PERSON] становить 2738,11 грн. (а.с.12) Згідно платіжної відомості за жовтень 2016 року вбачається, що розрахунок з [PERSON] був проведений 6 жовтня 2016 року (а.с.25). Таким чином, суд вважає встановленим факт затримки розрахунку при звільненні позивача з 20 травня 2016 року по 06 жовтня 2016 року. Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган сплачує зазначене відшкодування лише у разі коли спір вирішено на користь працівника. Тобто, для покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності відповідно до ст. 117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові або вирішення спору на користь працівника. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідач надаючи заперечення проти позову посилається на відсутність його вини у несвоєчасному проведенні розрахунку. У даних правовідносинах обов'язок доведення відсутності вини покладається на відповідача. На підтвердження поважності причин затримки розрахунку при звільненні та відповідно відсутності вини у несвоєчасному розрахунку відповідач надав такі докази, які були досліджені у судовому засіданні: відповідь ПАТ КБ «Приват Банк» про накладення арешту на рахунок [NUMBER] у періоди з 17.02.2016 р. по 29.02.2016 р., 29.02.2016 р. по 02.03.2016 р., 03.02.2016 р. по 31.05.2016 р. (а.с. 84). Даючи оцінку зазначеним доказам суд не бере їх до уваги як такі, що підтверджують наявність обставин, які б перешкоджали відповідачу належно виконати свої обов'язки перед працівником, а саме провести розрахунок у строки передбачені законом, а тому суд приходить до переконання про наявність вини відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні позивача [PERSON], а тому він повинен нести відповідальність за затримку проведення розрахунку передбачену ст. 117 КЗпП України. Середньомісячний заробіток визначається згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 ( із змінами, внесеними постановами КМУ). Згідно довідки про середньомісячну заробітну плату № 718 від 28.10.2016 року середня заробітна плата [PERSON] станом на момент звільнення за попередні два місяці становить: 12,5 днів 100 год. - 7464 грн. 79 коп. (а.с. 47), відповідно середньоденна заробітна плата складає 597 грн. 18 коп. (7464,79. : 12,5 днів). Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач була звільнена 20 травня 2016 року. Фактичний розрахунок з позивачкою було проведено 06 жовтня 2016 року. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з дати звільнення позивача, за період з 20 травня по день фактичного розрахунку кількість робочих днів складає - 98, а саме травень - 8 робочих днів, червень - 20 робочих днів, липень 2016 року - 22 робочих днів, серпень 2016 року - 22 робочих днів, вересень 2016 року - 22 робочих дні, жовтень 2016 року - 4 робочі дні. Таким чином, суму компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд визначає у розмірі 58523 грн. 64 коп. (98 робочих днів х 597 грн.18 коп.). Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved