Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 15.01.2014 року по 18.04.2019 року. У період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . До розірвання шлюбу між сторонами був укладений договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом. Відповідно до якого відповідач буде постійно брати участь у вихованні сина та надавати матеріальну допомогу для забезпечення його життя, шляхом виплати аліментів щомісячно, проте положенням вказаного договору розмір аліментів не встановлено. Відповідач добровільно до листопада 2020 року сплачував аліменти, шляхом переказу на картковий рахунок позивача на свій розсуд (від 1000,00-2000,00 грн.). Проте з листопада 2020 року відповідач припинив сплачувати аліменти, та в добровільному порядку відмовляється від їх сплати. Крім того, заявлено вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку із хворобою останнього. 10.07.2019 року було діагностовано атиповий аутизм з порушенням соціальної взаємодії, когнітивним зниженням (до рівня легкої розумової відсталості), загальне недорозвинення мовлення ІІ ступеня у зв`язку із чим встановлено інвалідність та призначено державну соціальну допомогу, яка станом на сьогодні складає 1769,00 грн. щомісячні витрати на реабілітацію та лікування дитини складають орієнтовно 7000,00. Призначеної державної соціальної допомоги не достатньо на покриття витрат, пов`язаних з реабілітацією та лікування дитини. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від всіх видів заробітку та додаткові витрати у розмірі 2615,50 грн. щомісячно. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність , позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить пояснення позивача, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 15.01.2014 - 18.04.2019 рр., про що свідчить копія рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2019 року (а.с.6). З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з письмових матеріалів справи, 01.03.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у вихованні та утримання дитини, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., реєстровий № 377 (а.с.10-11). Згідно п. 2 договору сторони визначили, що місце проживання сина є місце проживання матері. Відповідно до п. 10 вказаного договору сторони домовилися про те, що аліменти повинні бути сплачені стороною, яка проживає окремо від дитини не пізніше 30 числа кожного поточного місяця за наступний місяць, шляхом перерахування суми аліментів на банківську картку чи відкритий на ім`я сторони рахунок, реквізити якого одна сторона повідомила іншу сторону до підписання цього договору. З тексту вказаного договору вбачається, що сторони не визначили розмір аліментів. Як вбачається з письмових матеріалів справи, останній переказ від відповідача мав місце 11.08.2020 року (а.с.12-13). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Позивач працює у СШ № 320, отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про заробітну плату та інші доходи (а.с.15). Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено. Відповідач та Позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Таким чином, з урахуванням принципів розумності та справедливості суд визначає, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання дитини, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, не порушить прав сторін. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних із здоров`ям дитини у розмірі 2615,50 грн. щомісячно, суд приходить до наступного. Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 13.01.2020 року № 1/1 [PERSON] , [INFO] у дитини порушення комунікативних функцій, емоційно вольової сфери. Порушення інтелектуального розвитку легкого ступеню. Загальний недорозвиток мовлення ІІ рівня. Рекомендовано навчання за освітньою програмою з урахуванням програми розвитку дітей дошкільного віку, з розумовою відсталістю (індивідуальний освітній план), корекційно - розвиткова робота за програмою розвитку дітей дошкільного віку з розумовою відсталістю (7 занять на тиждень), навчання та корекційно - розвиткові робота за програмою розвитку дітей дошкільного віку з розумовою відсталістю. Крім того рекомендовано заняття з практичним психологом, вчителем-логопедом, вчителем - дефектологом, вчителем - реабілітологом, додаткові заняття (а.с.17-19). Як вбачається з письмових матеріалів справи, 22.10.2019 року [PERSON] , [INFO] видано посвідчення на підтвердження призначення державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю (а.с.16). Відповідно до п. 12 Договору про участь у вихованні та утриманні дитини сторони зобов`язані брати спільну та рівну участь у додаткових ви тартана дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей, хворобою, тощо). Згідно положення ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. На підтвердження розміру додаткових витрат, позивач посилається на інформацію з порталу https://doc.ua/doctors/kiev, з якого вбачається розмір вартість одного заняття. Враховуючи те, що відповідач не висловив свою думку щодо вказаних вимог, письмові матеріали справи не містять доказів на спростовування заявленого розміру додаткових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати у розмірі 2615,50 грн. щомісячно. Суд звертає увагу на положення ст.. 186 СК України відповідно до якого контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відтак, за правилами ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1816,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved