Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області із позовною заявою до Супрунівської сільської ради Полтавського району про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовувала, тим, що з метою реєстрації права власності на належне їй майно, вона звернулась до державного реєстратора, де їй відмовлено у державній реєстрації права власності на належну частину житлового будинку, у зв`язку з відсутністю у неї відповідних для нього документів. Ураховуючи, що спірне нерухоме майно 1979 року забудови, і не підлягає прийняттю в експлуатацію, просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається з: житлового будинку - А-1,а,а1 (загальна площа - 94,1 кв.м., житлова площа - 46,8 кв.м.) 1979 року побудови, сараю - літ.Б, літньої кухні-літ. Б1, сараю-літ. Б.2, сарай - літ.б, погрібу вхідного - літ. б1, сараю - літ. В, вбиральні - літ. Г, літньої кухні - літ.Д, сараю літ. Д 1, погрібу - літ.д, вбиральні - літ. Е, колодязя - № 1, воріт, хвіртки, огорожі -№ 2-18 та знаходиться по [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності,проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником 1/2 частини житлового будинку господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . У 1979 році позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та про розподіл поділ спільного майна, яке було набуто у шлюбі. 04 квітня 1979 року народним судом Полтавського району було прийнято рішення про розірвання шлюбу та про розподіл спільно нажитого майна, згідно якого на Ѕ частину спірного житлового будинку визнано право власності за колишнім чоловіком [PERSON] , а інша Ѕ частина залишилась у власності позивача. Згідно виписки з погосподарської книги № 47, виданої Супрунівською сільською радою, особовий рахунок № [NUMBER] , позивач є власником Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 63/02-25 від 15 травня 2019 року, виданої Супрунівською сільською радою, [PERSON] має у користуванні неприватизовану земельну ділянку площею 0,16 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , виготовленого КП «БТІМ» Полтавського району» об`єкт нерухомого майна складається з: житлового будинку - А-1.а.а1 (загальна площа 94.1 кв.м., житлова площа 46.8 кв.м.) 1979 року побудови, сараю - літ.Б, літньої кухні-літ. Б1, сараю - літ.Б2, сараю літ. б, погрібу вхідного - літ. б1, сараю - літ. В, вбиральні - літ. Г, літньої кухні - літ. Д., сараю- літ. Д1, погрібу - літ. д, вбиральні - літ. Е, колодязя - № 1. воріт, хвіртки, огорожі - № 2-18. Згідно розділу 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 року, спірний житловий будинок 1979 року забудови не відноситься до самочинного будівництва та не підлягає прийняттю в експлуатацію. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Приймаючи до уваги викладене, а також те що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved