Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , відповідно до якого, виділити в особисте користування: [PERSON] , житлове приміщення № 5, площею 9,2 м.кв. та житлове приміщення № 6, площею 12,1 м.кв. з лоджією площею 2,7; [PERSON] , житлове приміщення № 7, площею 17,1 м.кв. з лоджією площею 3,9 м.кв. Інші приміщення квартири: № 1, площею 4,7 м.кв., коридор; № 2, площею 5,4 м.кв., коридор; № 3, площею 1,4 м.кв., вбиральня; № 4, площею 2,8 м.кв., ванна та приміщення№ 8, площею 8,6 м.кв., кухня - залишити в спільному користуванні В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вони з відповідачем являються співвласниками на праві спільної часткової власності, по Ѕ частці кожного, набутої в шлюбі квартири [ADDRESS] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2014 р. у справі № 645/5578/14-ц шлюб з відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , до складу вказаної трикімнатної ізольованої квартири входять: приміщення № 1 , площею 4,7 м.кв., коридор; приміщення № 2, площею 5,4 м.кв., коридор; приміщення № 3, площею 1,4 м.кв., вбиральня; приміщення № 4, площею 2,8 м.кв., ванна; приміщення № 5, площею 9,2 м.кв., житлове; приміщення № 6, площею 12,1 м.кв., житлове; приміщення № 7, площею 17,1 м.кв., житлове; приміщення № 8, площею 8,6 м.кв., кухня. Квартира обладнана лоджіями площею 3,9 м.кв. та 2,7 м.кв. Загальна площа квартири становить 67,9 м.кв, житлова 38,4 м.кв. Крім того, позивач зазначає, що до розірвання шлюбу позивача з відповідачем спільно користувались житловим приміщенням № 7, площею 17,1 м.кв., з лоджією площею 3,9 м.кв., а малолітні різностатеві діти користувались житловим приміщенням № 5, площею 9,2 м.кв. та житловим приміщенням № 6 , площею 12,1 м.кв. з лоджією площею 2,7 м.кв. У зв`язку з тим, що позивачка з відповідачем не можуть порозумітись щодо порядку користування квартирою, вона звернулася до суду з вказаними вимогами. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, постановлено справу розглядати в порядку загально позовного провадження та призначено до підготовчого розгляду справи. 10.03.2020 р. надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою в якому просиввиділити йому в особисте користування кімнату площею 9,2 м.кв. та кімнату площею 12,1 м.кв. з лоджією 3,3 кв.м., а його колишній дружині виділити в особисте користування кімнату площею, 17,1 м.кв. з лоджією 4,6 кв.м. Всі інші приміщення квартири а саме приміщення кухні площею -8,6 кв.м., вбиральні 1,4 км.м., ванної кімнати площею, 2,9 кв.м, коридору 5,2; 4,5 кв.м. залишити в спільному користуванні. В обгрунтування зустрічного позову, [PERSON] послався на те, що вони з відповідачкою являються співвласниками на праві спільної часткової власності, по Ѕ частці кожного, набутої в шлюбі квартири [ADDRESS] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2014 р. у справі № 645/5578/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 15.12.2015 р. він одружився з [PERSON] , від цього шлюбу має доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що, оскільки, у нього є нова сім`я: він, дружина, донька від нового шлюбу [INFO] , яку він зареєстрував в спірній квартирі та син дружини від її першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , то він має перевагу перед позивачкою і йому належить виділити дві житлові кімнати, а позивачці одну кімнату. Крім того, додатково обгрунтовує тим, що його колишня дружина з дітьми тривалий час не проживають в квартирі. Ухвалою від 10.03.2020 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження вимоги за основним позовом. 17.03.2020від [PERSON] , в особі представника [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Згідно наданого відзиву, представник позивача проти зустрічного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні, оскільки відповідач з новою сім`єю та спільною малолітньою дочкою [PERSON] , фактично мешкає в квартирі другої дружини разом з її сином, який має самостійне право на житло за місцем своєї реєстрації. Таким чином, при встановленні порядку користування нажитою в шлюбі в рівних по 1/2 частках спірною квартирою, слід враховувати відповідача з малолітньою дочкою [PERSON] від другого шлюбу та позивачку з двома спільними різностатевими дітьми віком більше 9 років, які зареєстровані у спірній квартирі. Сторона позивача зазначає, що за наявності рівних часток права власності на спірну квартиру, слід враховувати факт реєстрації в спірній квартирі тільки рідних дітей сторін спору. Таким чином вимоги позивачки щодо надання їй в користування вказаних двох малих кімнат є більш переконливим, оскільки, враховує охоронювані законом житлові права зареєстрованих малолітніх дітей. Відповідач юридично мешкає (зареєстрований в спірній квартирі) з малолітньою дочкою віком 3 роки, то має можливість разом з нею користуватись житловим приміщенням № 7, площею 17,1 м.кв. з лоджією площею 3,9 м.кв., що не буде суперечити ні ч. 2 ст. 50 ЖК України, ні щодо мінімально визначеної житлової площі 8,3 м.кв. на одну особу в м. Харкові, а двома меншими кімнатами будуть користуватись позивачка з дітьми від спільного з відповідачем шлюбу: позивачка з дочкою будуть користуватись житловим приміщенням № 6, площею 12,1 м.кв. з лоджією площею 2,7 м.кв, а в житловому приміщенні № 5, площею 9,2 м.кв. буде мешкати син. 21.09.2020 від представників відповідача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 21.09.2020клопотання про витребування доказів - задоволено частково та в судовому засіданні залучено в якості третьої особи - Службу у справах дітей Харківської міської ради. 09.10.2020 надійшла відповідь зДержавної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації. 04.11.2020 від [PERSON] в особі представників [PERSON] , [PERSON] надійшла заява про збільшення зустрічних позовних вимог, а саме позивач за зустрічною позовною заявою просив визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04.11.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення судово - технічної експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 15 січня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судового засідання 05.03.2021представник відповідача [PERSON] заявила про відмову від частини зустрічних позовних вимог до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Харківської міської ради про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщенням, повідомила, що наслідки закриття провадження у справі, передбачені ст. 256 ЦПК України їй відомі. Ухвалою суду від 05.03.2021 закрито провадження по цивільній справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Харківської міської ради про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщенням в зв*язку з відмовою позивача від позовних вимог та продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Харківської міської ради про встановлення порядку користування квартирою. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Коваль А.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на вищевказані обставини і підстави. Проти задоволення зустрічного позову заперечував за наведених підстав. Також зазначив, що позивачка має намір користуватися квартирою разом з дітьми, але тільки після рішення суду, оскільки на цей час порядок користування не визначений та квартирою користується відповідач разом зі своєю новою родиною. Представники відповідача [PERSON] за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокати Юшко Т.Г. та Куц Ю.В. первісний позов не визнали просили відмовити в задоволенні в повному обсязі, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, пославшись на викладені в зустрічному позові обставини та підстави. Також представник [PERSON] - адвокат Юшко Т.Г. зазначила, що на цей час [PERSON] створив нову родину та мешкає у двох маленьких кімнатах разом з дружиною та двома дітьми. Позивач по справі має намір продати квартиру і тому звернулась до суду щодо визначення порядку користування квартирою. Продаж квартири негативно вплине на сімейне життя [PERSON] . Оскільки держава охороняє сім`ю, дитинство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї, представник позивача просить задовольнити позов. Представник Служби у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили рішення прийняти з урахування житлових та майнових прав дітей. Дослідивши матеріали справи та вислухавши доводи представника позивача за первісним позовом, представників відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом, суд дійшов висновку, про задоволення первісного позову та підлягає відмові в задоволенні зустрічного позову. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] являються співвласниками на праві спільної часткової власності, по Ѕ частці кожного, набутої в шлюбі квартири [ADDRESS] , що підтверджується, інформаційною довідкою з реєстру речових права на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2019 № 181283778. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.07.2013 року № 480 у зв`язку із включенням до меж м. Харкова були змінені та підпорядковані назва вулиці та номер будинку за адресою: [ADDRESS] на [ADDRESS] . Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.11.2015 р. (справа № 645/1508/15-ц) за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири, яка розташована адресою: [ADDRESS] , яка була придбана у період шлюбу 03 грудня 2004 року за договором № 12/03-12 [PERSON] . Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Московський РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.09.2004 - [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 09.10.2008. Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Фрунзенським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 17.10.2013 - [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 06.07.2006. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2014 р. (справа № 645/5578/14-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 22.03.2007 року), сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 8 липня 2010 року). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виконаного 18.10.2019 ТОВ «УКРТЕХІНВЕНТ» до складу трикімнатної ізольованої квартири входять: приміщення № 1, площею 4,7 м.кв., коридор; приміщення № 2, площею 5,4 м.кв., коридор; приміщення № 3, площею 1,4 м.кв., вбиральня; приміщення № 4, площею 2,8 м.кв., душова; приміщення № 5, площею 9,2 м.кв., житлове; приміщення № 6, площею 12,1 м.кв., житлове, з лоджією площею 2,7 м.кв.; приміщення № 7, площею 17,1 м.кв., житлове з лоджією площею 3,9 м.кв.; приміщення № 8, площею 8,6 м.кв., кухня. Загальна площа квартири становить 67,9 м.кв, житлова 38,4 м.кв. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 15.12.2015 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Від вказаного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 27.02.2020 № 01-02566-2020 виданої Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради - [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 27.02.2020. Судом було досліджено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , виконаного 07.12.2015 ТОВ «Харківське бюро технічної інвентаризації», виготовленого на ім`я [PERSON] , квартира має таку технічну характеристику: квартира розташована на 3 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 38,4 кв.м., у тому числі 1-а кімната 9,2 кв.м., 2- кімната- 12,1 кв.м., 3-а кімната 17,1 кв.м., а також кухні площею -8,6 кв.м. , вбиральні 1,4 км.м., ванної кімнати площею, 2,9 кв.м, коридору 5,2; 4,5 кв.м. Квартира обладнана лоджією 4,6 3,3 кв.м. Загальна площа квартири 65,0 кв.м. висота приміщень 2,50 м, будинок виготовлений з цегли, з перекриттям- залізобетон. Суд вважає доведеним, що позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх спільні малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані в спірній квартирі за адресою [ADDRESS] . Крім того, в квартирі зареєстрована і малолітня донька відповідача [PERSON] від шлюбу з [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою довідкою з місця проживання. Відповідно до наданого відповідачем до суду Акту обстеження умов проживання від 25.11.2020 р. затвердженого начальником служби у справах дітей в спірній квартирі мешкає нова сім`я відповідача [PERSON] : він, дружина [PERSON] , їх спільна донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , та користується двома кімнатами 9,2 м.кв. та 12,1 м.кв. Суд вважає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Проте, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. Запропонований шлях відновлення порушеного права є адекватним порушенню і узгоджується з приписами ст. 16 ЦК України, які надають право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 цього Кодексу, встановлені визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно вимог ст. 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вимоги ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Указана норма закону регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, а такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Згідно вимог ст. 41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, за яким особа має право безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, в тому числі і шляхом подання до суду відповідного позову. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року провадження № 61-31897св18 по справі № 712/2453/17, Постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року провадження № 61-13447св18 по справі № 607/14971/13-ц. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. При встановленні порядку користування спірною квартирою, суд виходить з розміру ідеальних часток права власності співвласників квартири, та, при цьому, враховує охоронювані законодавством житлові права неповнолітніх дітей співвласників, які зареєстровані в квартирі. Згідно довідки про реєстрацію та місце проживання в спірній квартирі зареєстровані: позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх спільні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітня донька відповідача [PERSON] від нового шлюбу [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується з доводами позивачки [PERSON] щодо встановлення порядку користування квартирою, згідно якого, позивачу за первісним позовом з неповнолітніми різностатевими спільними з відповідачем дітьми старше 9 років виділити дві менші кімнати, а відповідачу з малолітньою дочкою від другого шлюбу одну найбільшу кімнату. При такому порядку користування будуть враховані вимоги ч.2 ст. 50 ЖК України, щодо користування житловим приміщенням осіб різної статі, яким виповнилось більше 9 років. Вказаний порядок користування спірною квартирою, передбачає незначне відхилення від ідеальних часток в користуванні житловою площею квартири, а саме: в користуванні позивачки буде на 4,2 м.кв. жилої площі більше ніж у відповідача, але це частково компенсується тим, що у відповідача на 1, 2 м.кв. більша площа лоджії. При цьому, суд не приймає до уваги дані Акту обстеження умов проживання від 25.11.2020 р. щодо користування новою сім`єю відповідача [PERSON] спірною квартирою та посилання відповідача [PERSON] на те, що його колишня дружина з дітьми вже тривалий час перебуває за кордоном та не мешкає в спірній квартирі. Перебування в спірній квартирі незареєстрованих другої дружини відповідача [PERSON] . [PERSON] і її сина від першого шлюбу [PERSON] не надають їм самостійного права на житло в спірній квартирі та перебування позивачки з дітьми за кордоном не впливає на її право співвласника квартири та охоронюваних прав їх спільних дітей на користування житлом батьків. Крім того, згідно пояснень представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] має інше житло в якому зареєстрована разом зі старшою дитиною. Згідно ч.1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 3 цієї статті визначено, що кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно висновків Постанови ВСУ від 17.02.2016 р. у справі № 6-1500цс15, оскільки, вказані правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відходу в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно. Згідно твердженням позивачки, належна їй нерухомість потрібна для власного проживання. Суд, виходячи із розміру житлових приміщень квартири, їхнього розташування, ідеальних часток у праві власності на квартиру співвласників, особливого статусу власників квартири, погоджується із варіантом порядку користування житловою квартирою [ADDRESS] , на якому наполягає позивач. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , та вважає за необхідне виділити в особисте користування [PERSON] , житлове приміщення № 5, площею 9,2 м.кв. та житлове приміщення № 6, площею; 12,1 м.кв. з лоджією площею 2,7 м.кв. квартири [ADDRESS] та виділити в особисте користування [PERSON] , житлове приміщення № 7, площею 17,1 м.кв. з лоджією площею 3,9 м.кв. квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2015 року справа № 645/1508/15. Приміщення квартири [ADDRESS] , площею 4,7 м.кв., коридор; № 2, площею 5,4 м.кв., коридор; № 3, площею 1,4 м.кв., вбиральня; № 4, площею 2,8 м.кв., ванна та приміщення № 8, площею 8,6 м.кв., кухня - залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Зазначений варіант визначення порядку користування спірною квартирою є єдиним для вирішення спору та враховує баланс інтересів всіх співвласників. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За змістом ч.1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved