Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач являється власником квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №127. Після укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири попередній власник квартири разом з іншими членами сім`ї виїхали з квартири та були зняті з реєстраційного обліку. Проте, відповідач, який доводиться колишнім чоловіком попереднього власника квартири, до даного часу не знявся з реєстраційного обліку, в квартирі не проживає від самого початку вїзду позивача до квартири та його місцезнаходження на разі позивачу не відомо. У звязку з вищевикладеним позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, 40/147; зобовязати СГІРФО Ленінського РВ УМВС України у Вінницькій області зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, 40/147. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Також, просить судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 27.11.2015 року №92 (23034) (а.с.30). Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до\~ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення\~\~з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.07.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №127 (а.с.4-5). Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Вінницькій області від 07.10.2015 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.11). Однак, згідно акту, затвердженого директором ТОВ «УЮТ» 28.07.2015 року, встановлено, що з виходом на місце за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, 40/147, було встановлено, що відповідач хоча і є зареєстрований за вказаною адресою, проте за останньою не проживає (а.с.6). Також, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач являється колишнім чоловіком продавця вищезазначеної квартири за договором купівлі-продажу квартири від 28.07.2015 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача, тоді як останній залишаються бути зареєстрованими за адресою: [INFO]. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідача порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї, що також знайшло своє вираження у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи №6-158цс14. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню. Що ж стосується вимог позивача щодо зобовязання СГІРФО Ленінського РВ УМВС України у Вінницькій області зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, 40/147, то суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з наступних міркувань. Як вбачається зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. А відтак, вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, є безпідставними та передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ДМУ УМВС протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, в тому числі рішення суду про виселення (про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням). З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли часткове підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесено судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 487,20 грн., згідно квитанції №ПН141791 від 22.09.2015 року (а.с.1), а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 243,60 грн. в рахунок відшкодування витрат щодо сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог. Разом з тим, суд не вбачає можливим стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, оскільки позивачем не надано суду оригінал платіжного документа, який би свідчив про такі витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial