Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. У своїй позовній заяві просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його сина - [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. На адресу суду надіслав заяву, згідно якої не заперечує щодо позовних вимог та задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, заперечення на позов не надав. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнав та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача та її представника, заяву про визнання позову відповідача, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач - [PERSON], перебувала у шлюбі із відповідачем - [PERSON] до 09 квітня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.8). Під час перебування у шлюбі, [INFO], в подружжя народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції Полтавської області від 15.02.2011 року (а.с. 10,11). Майже одразу після народження дитини, відповідач почав проживати окремо, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не приходив до дитини, не цікавився нею, не надавав матеріальної допомоги на її утримання. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.12.2002 року по справі №2- 1750/2002 із [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян починаючи з 29.11.2002 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, наданих Полтавським районним ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.07.2018 року становить 84 159,75 грн. (а.с.15, 16). Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що він не цікавиться життям сина, не приймає участі у його фізичному та духовному вихованні, не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не забезпечує необхідним. Усі питання, пов'язані з його вихованням, вирішує позивач самостійно, без участі та підтримки відповідача, дитина знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується характеристикою з коледжу, актом обстеження житлово-побутових умов, письмовими заявами односельчан (а.с.17-24). Така поведінка відповідача свідчить про відсутність будь-якого бажання виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону (ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За змістом ст. 164 ч.1 п.2, ст. 165 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Відповідно до пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, але всупереч зазначеним вимогам закону відповідач свої зобов'язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Вищевказані обставини свідчать про те, що відповідач ухилився від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, наслідком чого є позбавлення батьківських прав, що є санкцією за його протиправну винну поведінку, тобто юридичною відповідальністю. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим, враховуючи те, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], підтверджується зібраними у справі доказами, суд дійшов до висновку про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, що в свою чергу слугуватиме захисту прав дитини у вирішенні всіх її життєвих питань, прав на гарантований державою соціальний захист як дитини, позбавленої батьківського піклування. Отже, аналізуючи всі докази в їх сукупності та враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Вирішуючи питання стягнення судового збору, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704 грн. 80 коп. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, в підтвердження понесених вказаних витрат суду позивачем було надано ордер серія ПТ №060040 від 09.10.2018 року на надання правової допомоги [PERSON]; розрахунок судових витрат (а.с.25), договір про надання правової допомоги (а.с.26). Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, однак суд, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання робіт (надання послуг) в даній справі; обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшов висновку, що стягненню з відповідача в користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Outcome: partial