Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів. В своєму позові посилалася на те, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Полтави знаходиться виконавчий лист №2-2708/08 від 07.06.2018 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в утримання сина [PERSON] , [INFO] та на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/6 частині його доходу на кожного, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Однак, незважаючи на рішення суду, відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Внаслідок цього станом на 01.04.2021 виникла заборгованість у розмірі 17437,17 грн. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] у розмірі 17437,17 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 65370,37 грн. Відповідач надав відзив на позов, у якому зазначив, що ним дійсно було допущено несвоєчасну сплату аліментів на сина [PERSON] , яка утворилась внаслідок неотримання ним протягом періоду, вказаного державним виконавцем в розрахунку заборгованості, достатнього доходу. Зокрема, в червні 2019 року ним погашена вся сума боргу зі сплати аліментів в розмірі 50548, 25 грн, а у червні 2021 року двома платежами на загальну суму 17500 грн ним було використано кредитні кошти, у зв`язку з чим щомісячно він зобов`язаний сплачувати банківським установам близько 3000 грн. Враховуючи відсутність необхідного для виплат доходу, а також інші особисті причини (зокрема, смерть брата, [PERSON] та оплата відповідачем з отриманих кредитів похоронних послуг по його похованню, а також своє лікування від СОVID-19) він допустив несвоєчасну сплату аліментів на сина позивача [PERSON] . Посилання позивача в позовній заяві на його ухилення від сплати аліментів, є безпідставним. Доходу від адвокатської діяльності у вказаний позивачем період він не отримував. Все його рухоме і нерухоме майно передано під повний контроль кредиторів його померлого двоюрідного брата [PERSON] по його боргам, де відповідач виступав в якості поручителя останнього (декілька судових процесів стосовно цього вже закінчені і проводиться примусове стягнення боргів, інші - в процесі), тому він не зміг своєчасно сплачувати аліменти. Враховуючи його незадовільний матеріальний стан, мінливий та періодичний заробіток самозайнятої особи, що декілька разів призводило до погашення аліментних зобов`язань з затримкою, однак в повному обсязі, відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру неустойки до 1000 грн. В частині стягнення аліментів в сумі 17437,17 грн. провадження просив припинити у зв`язку з погашенням боргу. Відповідач надала відповідь на відзив, у якій проти доводів відповідача заперечила. Зазначила, що обставини, викладені відповідачем у відзиві, не можуть бути підставою для несплати аліментів на утримання сина - [PERSON] . Добровільно щомісячно сплачувати алімени відповідач не бажає. Всілякими способами ухиляється від сплати періодичних платежів. Та після подання нею позовних заяв знаходить безліч причин та пояснень важкого матеріального становища, яке не підтверджено належними та допустимими доказами. Факт добровільної оплати заборгованості по сплаті аліментів після її звернення до суду не спростовує неналежного виконання відповідачем зобов`язань по сплаті аліментів на утримання сина. Зобов`зання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. Заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини платника аліментів, оскільки він будучи працездатним, маючи у власності нерухоме та рухоме майно, а також займаючись незалежною адвокатською діяльністю, не в повній мірі сплачує заборгованість по аліментам, тому у нього утворилася неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 65370,37 грн., яка підлягає стягненню. Проти зменшення суми пені до 1000 грн. позивач заперечує. Докази, на які посилається [PERSON] , не підтверджують його важкого матеріального становища. Топу позивач просила суд розглянути справу з урахуванням відповіді на відзив. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року відповідачу [PERSON] відмовлено у розгляді справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи та про закриття провадження у справі. Інші заяви по суті справи та клопотання учасниками справи суду не подавалися. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Полтави перебуває виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-2708/08 від 07 червня 2018 року, виданого Київським районним судом м. Полтави про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини від його заробітку. Відповідно до розрахунку № 23407 від 09 квітня 2021 року, наданого Київським відділом Державної виконавчої служби міста Полтави, заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа №2-2708 від 07.06.2018 року, виданого Київським районним судом м. Полтави, станом на 01 квітня 2021 року становить 17437,17 грн. (а.с.9-10). Після відкриття провадження у справі відповідачем вказана заборгованість погашена, що підтверджується копією платіжного доручення від 04 червня 2021 року №6086791854, виданого банком ПУМБ, та копією платіжного доручення від 07 червня 2021 року №6094415857, виданого банком ПУМБ. Оскільки заборгованість, що станом на 01 квітня 2021 року складала 17437,17 грн., на час розгляду справи відповідачем виплачена, позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені за прострочення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Проте, доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, відповідач суду не надав. При цьому надані відповідачем докази виникнення у нього кредитних зобов`язань не свідчать про його неможливість вчасно та в повному розмірі сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. Надану відповідачем до матеріалів справи податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, згідно якої він одержав за вказаний рік дохід у розмірі 1754,84 грн. від надання майна в лізінг, а інші доходи у нього відсутні, суд оцінює критично. При цьому суд звертає увагу, що дохід в розмірі 1754,84 грн. є значно меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму, який з 01 січня 2020 року становив 2102 грн. для працездатних осіб, з 01 грудня 2020 року 2270 грн. Але будь-якої інформації про інші джерела доходу, або про осіб, які його утримують в разі відсутності у нього доходу, відповідач суду не повідомив. Тому суд приходить до висновку, що відповідач не довів відсутності його вини у виникненні заборгованості по аліментам. Відповідно до частини першої\~статті 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Загальна сума пені за несплату аліментів позивачем обрахована у розмірі 65370,37 грн. (а.с.11). Вказаний розрахунок пені відповідачем не спростовано. В той же час згідно ч.1 ст. 196 СК України розмір пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості, тобто у даній справі не більше 17437,17 грн. Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1000 грн., суд враховує наступне. Згідно ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Докази сімейного стану платника аліментів, а також докази, які б підтверджували майновий стан відповідача до матеріалів справи не додані. Як вже зазначав суд, відомості податкової декларації про майновий стан і доходи [PERSON] за 2020 рік суд оцінює критично, оскільки вона не відображає реального майнового стану платника аліментів. Задекларований ним річний дохід в розмірі 1754,84 грн. не забезпечить фізіологічних потреб людини протягом року, оскільки є значно меншим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2020 року становив 2102 грн. на місяць. Хто в такому випадку утримував його протягом вказаного року відповідач також не зазначив. Його посилання на виконання зобов`язань за договором поруки відповідач також жодними доказами не підтверджує, копій таких договорів до матеріалів справи не надав, їх реквізитів не зазначив. Посилання відповідача на витрати на поховання брата, витрати на своє лікування, посилання на стан його здоров`я заслуговують на увагу, але не свідчать про майновий стан відповідача та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. На підставі викладеного суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, та вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 17437,17 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі у справах про стягнення\~аліментів,\~збільшення їх\~розміру,\~оплату додаткових\~витрат на\~дитину,\~стягнення неустойки\~(пені)\~за прострочення\~сплати аліментів,\~індексацію аліментів\~чи зміну\~способу їх\~стягнення згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені. Тому в частині позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. З відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог у розмірі 908 грн.

Outcome: partial