Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], у якому просить провести поділ спільного майна подружжя квартири [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв.м., житловою 12,4 кв.м., визнавши за кожним із них право власності на 1/2 ідеальну частку даної квартири. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 04 серпня 2007 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2016 року шлюб між ними розірвано, діти залишились на вихованні позивачки. За час шлюбу, у 2010 році, за спільно нажиті кошти, ними було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв.м., житловою 12,4 кв.м. Оскільки, сторони не можуть дійти спільної згоди щодо розподілу спільно нажитого майна, просить провести його розподіл, визнавши за нею право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнали, вважають, що спірне майно не відноситься до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу, оскільки придбане за особисті кошти матері позивача [PERSON] Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив. [PERSON] та [PERSON] із 04 серпня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2016 року. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії 1-ИД №092779, видане Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції) та син [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії І-ИД №188509, видане Відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №578148, виданого виконкомом Тернопільської міської ради, [PERSON], на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 20.05.2010 року №841, на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв.м., житловою 12,4 кв.м. Як вбачається із договору №11-08/169 спільної діяльності у будівництві житла від 11 серпня 2005 року, укладеного між ТОВ «Добробут» (виконавець) та [PERSON], (дольовик), виконавець зобов»язується своїми силами і засобами, за рахунок залучених від дольовика коштів збудувати та передати дольовику обумовлений об»єкт будівництва - однокімнатну квартиру №169 за адресою: м.Тернопіль, вул..Чернівецька, загальною площею 43,3. Відповідно до довідки виданої ТОВ «Добробуд» від 24.03.2009 року №20, [PERSON] є дольовиком у будівництві багатоквартирного житлового будинку по вул..Чернівецькій ІІ в місті Тернополі однокімнатної квартири №169 загальною площею 43,3 м.кв. розташованої на п»ятому поверсі. Як вбачається із квитанції від прибуткового касового ордеру ТзОВ «Добробуд» від 24 березня 2009 року, [PERSON] внесено кошти як дольовиком у будівництві житла згідно зазначеного договору у розмірі 207\~840 гривень. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, що кошти на будівництво спірної квартири як дольовика, які було внесено ТзОВ «Добробуд» надавала матір відповідача, однак присутньою при передачі їх не була. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її дочка [PERSON] протягом 2006-2010 років працювала та одержувала доходи, які в подальшому вкладала у будівництво спірної квартири. Також зазначила, що у сторін у справі були спільні заощадження, отримані від їх одруження. Як вбачається із інформації наданої позивачем із Пенсійного фонду України про сплату нею внесків на обов»язкове пенсійне страхування протягом 2006-2015 років (Форма ОК-5), [PERSON] протягом зазначеного періоду працювала та отримувала доходи з яких сплачувались відповідні внески. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, яке придбане подружжям у шлюбі, належить чоловіку та дружині на праві загальної сумісної власності. Згідно зі ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на розподіл майна, яке їм належить на праві загальної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі розподілу майна, яке є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідно грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Суд вважає, що спірна квартира, поділ яких просить здійснити позивач належать до спільного майна подружжя [PERSON], оскільки її придбано під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] Також суд зазначає, що зазначене майно слід віднести до спільного майна подружжя, здійснивши його поділ, оскільки його було придбано для потреб сім»ї . Щодо твердження відповідача та його представника про те, що спірну квартиру [ADDRESS] було придбано лише за кошти матері відповідача [PERSON], які вона отримала працюючи за кордоном, суд не бере до уваги, оскільки [PERSON] укладаючи договір №11-08/169 спільної діяльності у будівництві житла знав, що перебуває у шлюбі із [PERSON], яка також працювала та отримувала доходи. Крім цього, суд зазначає, що в подальшому було вчинено усі дії щодо реєстрації зазначеного майна за [PERSON], при цьому мати відповідача не зверталась до суду із позовом про визнання її майна особистою приватною власністю. Також, суд вважає, що розмір часток сторін у спірному майні є рівними, виходячи із положень зазначених ст.70 СК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя підлягають до задоволення, а тому, слід провести поділ зазначеного майна подружжя та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальна площа квартири 43,3 кв.м., житлова, 12,4 кв.м. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь [PERSON] понесені позивачем та документально. На підставі наведеного та

Outcome: approved