Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 11.08.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до Оржицької селищної ради Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай). У позовній заяві зазначено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входило, зокрема, право на земельну частку (пай). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] була його дружина, а баба позивачки [PERSON] . Позивака вказує, що [INFO] її баба [PERSON] померла. Батько позивачки, [PERSON] , спадкоємець першої черги після смерті своєї матері [PERSON] відмовився від права на спадкування на користь позивачки. [PERSON] вважає, що права [PERSON] , спадкоємцем якого вона є, щодо надання йому права на земельну частку (пай) порушені, оскільки на момент отримання Державного акта на право колективної власності на землю 31.01.1996 року, [PERSON] був членом КСП імені Дзержинського с. Лукім`я Оржицького району та помилково не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) на території Оржицької селищної ради Полтавської області (Лукімський старостинський округ), в розмірі 3,59 умовних кадастрових гектари. Ухвалою суду від 16.08.2021 року було відкрите загальне позовне провадження у справі, до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучене Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Оржицької селищної ради в судове засідання не з`явився, направив до суду лист, в якому просив справу розглянути без його участі, повідомив, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, направив до суду письмові пояснення та просив розглянути справу за відсутності представника з урахуванням цих письмових пояснень. У поясненні представник третьої особи просив відмовити позивачу у задоволенні позову в зв`язку пропуском встановленого законодавством строку для звернення до суду з цим позовом. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заведена. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області від 09.11.2021 № 361/01-17 [PERSON] постійно проживала з покійним чоловіком [PERSON] на час його смерті в с. Дмитрівка Лубенського району Полтавської області. Інші особи не проживали з [PERSON] на час його смерті. Таким чином [PERSON] прийняла спадщину після свого померлого чоловіка [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті. [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON] , заведена спадкова справа, інформація про спадкові договори відсутня. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] та в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 14, 35, 37). Приватний нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину відносно спадщини [PERSON] , яку в свою чергу успадкувала баба позивача [PERSON] , у зв`язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів. З копії трудової книжки колгоспника №232, виданої на ім`я [PERSON] , 1925 року народження, вбачається, що останній працював у колгоспі ім. Дзержинського з 1955 року по 1989 рік (а.с. 7-9). Державний акт на право колективної власності на землю Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Дзержинського був виданий Лукімською сільською радою Оржицького району 31.01.1996 року. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1 (а.с. 11). Середній розмір земельної частки (паю) при розпаюванні земель КСП ім.. Дзержинського складав 3,59 умовних кадастрових гектарів (а.с. 22). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа, набуває права на земельну частку (пай) зокрема, у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом. Суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] за життя мав право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Дзержинського, був включений у список громадян членів Колекстивного сільськогосподарського підприємства ім.. Дзержинського, що був додатком до Державного акта на право колективної власності на землю Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Дзержинського, виданого Лукімською сільською радою Оржицького району 31.01.1996 року (а.с. 71-72). Цей факт узгоджується і з відомостями, які містяться у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 7-9). Однак [PERSON] не отримав відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Згідно статей 529, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так, суд приходить до висновку, що [PERSON] успадкувала право її чоловіка [PERSON] на земельну частку (пай) при розпаюванні земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Дзержинського, а позивач [PERSON] в свою чергу успадкувала це право після смерті своєї баби [PERSON] . Відсутність сертифіката на відповідне право на земельну частку (пай) перешкоджає позивачеві оформити своє право на земельну частку (пай) у відповідному порядку, тому її позов підлягає задоволенню. Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) на території Оржицької селищної ради Полтавської області (Лукімський старостинський округ), в розмірі 3,59 умовних кадастрових гектари, підлягають задоволенню. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач прийняла спадщину після померлої спадкодавиці у строк і у спосіб визначений законодавством, тому відповідна спадщина належить позивачеві з часу відкриття такої спадщини. Законодавством не обмежений строк вирішення питань, пов`язаних з оформленням документів щодо права власності на спадкове майно, таким чином строки позовної давності не можуть застосовуватися до позовних вимог щодо визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Отже клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачами строку позовної давності задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved