Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання сертифікату втраченим та визнання права на земельну частку (пай), уточнивши свої позовні вимоги 12.06.2018 року остаточно просить суд: визнати Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0259521, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №514 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 17.03.1997 року за №127/97, який підтверджує право на земельну частку (пай), що розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Іскра» с. Нова Царичанка, який був виданий на імя померлої [PERSON] втраченим; визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай), що розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Іскра» с. Нова Царичанка, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0259521, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №514 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 17.03.1997 року за №127/97. [PERSON] вимоги обґрунтовує тим, що за 12.11.1997 року померла спадкодавець [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розташованої на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Іскра» с. Нова Царичанка, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0259521, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №514 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 17.03.1997 року за №127/97 на ім'я [PERSON]. Вона бажає прийняти спадщину після померлої, звернулась до нотаріуса стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що у неї відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити . Представник відповідача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами згодні, заперечення проти позову не мають. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 12.12.1997 року померла [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00020120994, сформованого 11.05.2018 року/л.с.10/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Так, згідно листа № 124 від 18.08.2018 року з Управління агропромислового розвитку Білгород-Дністровської районної державної адміністрації повідомлено, що згідно наявної в Управлінні агропромислового розвитку Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ КСГП «Іскра» за номером № 514 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку /пай/ серія ОД № 0259521, виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 17.03.1997 року № 127/97, на імя [PERSON], проте в графі підпис власника сертифіката на земельну частку/ пай/ відсутній та олівцем позначено «померла»/л.с.17/. З матеріалів справи вбачається, що за життя, 15.05.1996 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 403, яким усе належне їй майно заповідала [PERSON], [INFO]./л.с.12/ У відповідності до довідки № 689, виданої Староцаричанською сільською радою, [PERSON], [INFO] дійсно фактично мешкала з померлою 12.11.1997 року [PERSON] за адресою: с. Стара Царичанка, вул. Пушкіна, 54, вела разом з нею спільне господарство з 1991 року по день смерті. Надавала померлій фізичну та матеріальну допомогу, провела її поховання/л.с.13/. Даний факт також підтверджуються заявами [PERSON] та [PERSON], що приєднані позивачем до матеріалів справи в якості обґрунтування позовних вимог /л.с.15-16/. Позивач бажає прийняти спадщину після смерті [PERSON], звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, не відмовилась від спадщини, проте листом № 534/02-17 від 22.05.2018 року завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] неможливо у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно . Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв\~ Цивільний кодекс України, в редакції від 18 липня 1963 року\~ (надалі -ЦК України 1963р.), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~ наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Матеріалами справи встановлено, що позивач звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, не відмовилась від прийняття спадщини. Позивач зазначає, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0259521, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №514 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 17.03.1997 року за №127/97, який підтверджує право на земельну частку (пай), що розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «Іскра» с. Нова Царичанка, який був виданий на імя померлої [PERSON] у неї відсутній, він був втрачений. Згідно п.3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що сертифікат серії ОД №0259521, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №514 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 17.03.1997 року за №127/97 дійсно був втрачений, а аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, то в даному випадку доцільним буде визнати його втраченим, а отже позовні вимоги в частині визнання правовстановлюючого документа втраченим є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивач по справі є спадкоємцем до майна померлої за заповітом, інших спадкоємців судом не встановлено, вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не заявила відмову від неї, проте та обставина, що у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, іншого способу, окрім як в судовому порядку захистити права позивача не вбачається можливим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved