Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 10.06.2020 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області та [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування із державних земель запасу сільськогосподарського призначення. У позовній заяві зазначено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який із 1960 року і до дня смерті працював у колгоспі ім. Дзержинського Оржицького району Полтавської області. Позивач вказує, що 8 квітня 1995 року відповідно до рішення Лукімської сільської ради Колективному сільськогосподарському підприємству імені Дзержинського села Лукім`я Оржицького району Полтавської області було видано Державний акт на право колективної власності на землю площею 2667,3 гектарів землі, реєстраційний №1. До Державного акту доданий список членів КСП та пенсіонерів, які працювали в даному господарстві і до моменту паювання вийшли на пенсію. [PERSON] зазначає, що її батько на момент розпаювання КСП ім. Дзержинського із його членів не вибував, а працював трактористом у цьому господарстві, однак, до списку осіб, що набули право на земельну частку (пай) включений не був. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] просить суд встановити факт членства її батька [PERSON] в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Дзержинського Оржицького району Полтавської області, розташованому в селі Лукім`я Оржицького району Полтавської області та визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) площею 4,0700 в умовних кадастрових гектарів в колишньому КСП ім. Дзержинського Оржицького району Полтавської області в селі Лукім`я Оржицького району Полтавської області, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 16.08.1995 року, актовий запис № 15). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Оржицької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив до суду лист, в якому просив справу розглянути без його участі, повідомив, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позов визнала повністю. Представник третьої особи Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області вказав, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки, на час смерті [PERSON] відповідний Державний акт на право колективної власності на землю виданий не був, а був виданий вже після смерті останнього 31.01.1996 року , тому, [PERSON] не набув права на земельну частку (пай). Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 63). На день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] та протягом шести місяців з дня його смерті в даному будинку проживала його дружина [PERSON] (а.с. 73). Згідно матеріалів спадкової справи № 46 за 1996 рік на майно померлого [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину останнього прийняла його дружина [PERSON] (а.с. 159-162). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 64). З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON] , заведена спадкова справа, інформація про спадкові договори відсутня (а.с. 104-107). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , яка до одруження мала прізвище « [PERSON] » є спадкоємцями за заповітом після померлої [PERSON] (а.с. 67, 70-71). Позивач [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, відповідач [PERSON] від належної їй частки у спадщині відмовилася (а.с. 138-158). З копії трудової книжки колгоспника [NUMBER], виданої на ім`я [PERSON] , 1936 року народження, вбачається, що останній працював у колгоспі ім. Дзержинського з 1960 року по 1995 рік (а.с. 68-69). Державний акт на право колективної власності на землю Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Дзержинського був виданий Лукімською сільською радою Оржицького району 31.01.1996 року. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1 (а.с. 74-78). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа, набуває права на земельну частку (пай) зокрема, у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Згідно статей 529, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних і допустимих доказів того, що він звертався до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді права на земельну частку (пай), право на яку, як вказує позивач, виникло у [PERSON] , а нотаріус відмовив позивачу у видачі такого свідоцтва. Отже, позивач не довів, що його право на спадкування відповідного права на земельну частку (пай), яке, як вважає позивач, виникло у [PERSON] , було порушене. Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту членства [PERSON] в Колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Дзержинського Оржицького району Полтавської області та про визнання за позивачем в порядку спадкування права на земельну частку (пай), площею 4,07 в умовних кадастрових гектарах, в колишньому КСП ім. Дзержинського Оржицького району Полтавської області в селі Лукім`я Оржицького району Полтавської області, яке, як вважає позивач, належало [PERSON] , задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed