Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та після уточнення позовних вимог просила стягнути грошові кошти за договором позики у розмірі 600000,0 доларів США, що на день звернення до суду за курсом НБУ складає 4795800,0 грн., а також судові витрати, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 18 червня 2008 року позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 60000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути одержану позику готівкою шляхом передачі позикодавцю грошової суми позики через 12 місяців. Факт передачі грошових коштів у сумі 60000,0 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 18 червня 2008 року. 26 червня 2008 року позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 290000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути одержану позику готівкою шляхом передачі позикодавцю грошової суми позики до 26 лютого 2010 року. Факт передачі грошових коштів у сумі 290000,0 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 26 червня 2008 року. Однак, у порушення прийнятих на себе зобов'язань відповідач не повернув суми позики, посилаючись на відсутність грошей. У зв'язку з відмовою відповідача повернути суму боргу позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачем надано до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі, зазначивши, що у березні 2010 року стороні досягли домовленості щодо припинення зобов'язань позики, яки виникли на підставі вказаних позивачкою договорів. Домовленість сторін підтверджено власноручним написанням позивачки наступного змісту: - «Расписки, выданные ранее [PERSON] считать недействительными». З зазначеного напису зробленого позивачкою, чітко вбачається її волевиявлення на припинення відносин позики. Крім того з договору займу між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що 550000,0 доларів США [PERSON] позичив у [PERSON], гроші отримані в пристуності [PERSON] За таких обставин вимоги щодо стягнення заявлених у позові сум задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених письмових доказів. 18 червня 2008 року позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 60000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути одержану позику готівкою шляхом передачі позикодавцю грошової суми позики через 12 місяців. Факт передачі грошових коштів у сумі 60000,0 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 18 червня 2008 року. 26 червня 2008 року позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 290000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути одержану позику готівкою шляхом передачі позикодавцю грошової суми позики до 26 лютого 2010 року. Факт передачі грошових коштів у сумі 250000,0 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 18 серпня 2008 року. У порушення прийнятих на себе зобов'язань відповідач не повернув суми позики. До суду були надані оригінали вказаних розписок, що підтверджує наявність невиконаних зобов'язань. Відповідно до протоколу погашення боргу від 31.03.2010 року між [PERSON], [PERSON] [PERSON] сторони досягли домовленості про таке. Станом на 31.03.2010 року [PERSON] винен [PERSON] 762700,0 доларів США (згідно розписки), [PERSON] - 800000,0 доларів США (в тому числі банку «Хрещатик»). Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 1274771,77 грн. В рахунок погашення боргу [PERSON] передає у власність підприємство МПКФ «Південний експрес», яке на час передачі оцінений в 600000,0 доларів США [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 300000,0 доларів США. Строк передачі підприємства не пізніше 01.04.2010 р. Після виконання п. 1 цього протоколу борг [PERSON] перед цими особами вважати погашеним. Після отримання [PERSON] фінансового боргу 3-х осіб він погашає решту боргу перед [PERSON] та [PERSON] Тобто борг [PERSON] за цим протоколом перед [PERSON] складає 300000,0 доларів США (600000,0 - 300000,0), є еквівалентом за курсом НБУ на день звернення до суду 2397900,0 грн. (два мільйони триста дев'яносто сім тисяч дев'ятсот грн.). Щодо припинення зобов'язань позики, яки виникли на підставі вказаних позивачкою договорів, на які посилається відповідач, то надпис «расписки, выданные ранее [PERSON] считать недействительными» прямо не свідчить про розписки від 18.06.2008 р., 26.06.2008 р. та 18 серпня 2008 року, оскільки оригінали цих розписок зберігаються у кредитора. Договорів займу між [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] позичив 550000,0 доларів США у [PERSON] заперечуються позивачем, оскільки вона в підписанні цього договору не була присутня, її підпису на цьому договорі немає. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики в розмірі 300000,0 доларів США, що за курсом НБУ на день звернення до суду складає 2397900,0 грн., а також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 3306,0 грн. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial