Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею спірної квартири, яку придбала у відповідача 03.06.2020. Після укладення договору купівлі-продажу колишній власник спірної квартири [PERSON] не знявся з реєстрації місця проживання за її адресою. Вказана обставина порушує права власності позивача. Позивач у судове засідання не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала. Відповідач у судове засідання 17.07.2020, 07.09.2020 та 21.09.2020 не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2020 реєстровий №677. Продавцем квартири є відповідач [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються договором, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2020. Відповідно до довідки ОСББ «Перший - Шевченка 36» від 07.06.2020 №7 відповідач [PERSON] , за свідченнями сусідів, зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 01.12.2018 по теперішній час. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст.6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з положеннями глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР право проживання у житловому будинку, який перебуває у приватній власності, належить його власнику, членам його сім`ї, наймачеві та членам його сім`ї. Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Цей висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05 листопада 2014 року у справі №6-158цс14. Суд встановив, що відповідач, як колишній власник спірної квартири, втратив право користування нею з 03.06.2020 - з моменту продажу ним спірної квартири позивачеві, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір у сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved