Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії Р1 №659803; - земельну ділянку площею 0,45 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №659803. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 30.03.2010 року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, фактично спадщину прийняла та вступила в управління спадковим майном оскільки проживала на час відкриття спадщини з померлим. Позивач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки. [PERSON] в судове засідання не зявилася, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що 30.03.2010 року у віці 77 років в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №098420 виданого 01.04.2010 року. З матеріалів справи вбачається, що померлому належали: - земельна ділянка площею 0,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії Р1 №659803, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.08.2017 року №-19-0.31-344/111-17, наданої Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру Тернопільської області; - земельна ділянка площею 0,45 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №659803, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.08.2017 року №-19-0.31-344/111-17, наданої Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру Тернопільської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 21.01.2005 року в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого в реєстрі за №13, спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 30.03.2010 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 11.08.2017 року №30 (7213). Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №659803, виданий Красіївською сільською радою 15.10.2002 року [PERSON], загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно заповіту після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла оскільки на час відкриття спадщини проживала з померлим [PERSON], що підтверджується довідкою №361 від 10.08.2017 року, виданої виконкомом Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області і згідно якої, [PERSON] проживала без реєстрації з [PERSON] в с.Красіїв по вул.Шевченка 48, на час смерті останнього. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві спадкове майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved