Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача КС «Злагода» про захист прав споживачів, дострокове розірвання договору про залучення строково внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок та стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №7977д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до п.п.1 п.2.1.1 якого 25.09.2014 року відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 51\~000,00 грн. у вигляді внеску (вкладу) строком на 60 місяців, днем початку строку дії договору є 25.09.2014 року, днем закінчення строку дії договору є 25.09.2019 року, зі сплатою 29,00% річних. Згідно п.2.3.3 договору виплата процентів здійснюється щомісячно. Проте, з 08.12.2014 року відповідач частково, а з травня 2015 року повністю, припинив виплату відсотків, чим порушив умови п.2.3.3 договору. Так як спілка відсотки не виплачувала, а кошти позивачеві були необхідні для лікування дитини-інваліда, 03.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору та припинення членства у спілці. Письмової відповіді позивач не отримала. Окрім того, з 01.02.2015 року по 01.05.2015 року відповідач без будь-яких змін до договору нараховував відсотки у розмірі 2,5% замість 29%. А 17.06.2015 року за ініціативою кредитної спілки «Злагода» було проведено акт-звірки розрахунку за депозитом, де 51\~000 грн. сума вкладу, 2\~814,44 грн. відсотки (2,5% відсотки), та при оформленні якого відповідач обіцяв повернути позивачу належній їй кошти, однак станом на день звернення до суду так і не повернув зазначені кошти. Позивач вважає відмову відповідача достроково розірвати договір про залучення вкладу та видати вклад та відсотки за фактичний час користування її безпідставною та незаконною, що порушує положення самого договору, вимоги закону та гарантоване право позивача на приватну власність, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому просила розірвати договір №7977д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 25.09.2014 року, стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу по договору №7977д від 25.09.2014 року у розмірі 51 000 грн., проценти за користування вкладом у розмірі 8\~082,12 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Представник відповідача до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до\~ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 25.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №7977д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до п.п.1 п.2.1.1 якого 25.09.2014 року відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 51\~000,00 грн. у вигляді внеску (вкладу) строком на 60 місяців, днем початку строку дії договору є 25.09.2014 року, днем закінчення строку дії договору є 25.09.2019 року, зі сплатою 29,00% річних. Відповідно до ч.1\~ст.1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Факт укладення договору та факт прийняття відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 51 000 грн. як строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок сторонами не заперечувались, до того ж дана обставина також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 25.09.2014 року. Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу (ч.3 ст.1060 ЦК України). Положенням п.6.2.2. дія договору припиняється у судовому порядку за позовом вкладника та/або спілки з підстав та в порядку передбаченим чинним законодавством. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Так, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача в судовому засіданні згідно п.2.3.3 договору виплата процентів здійснюється щомісячно. Тоді як, з 08.12.2014 року відповідач частково, а з травня 2015 року повністю, припинив виплату відсотків, чим порушив умови п.2.3.3 договору. Положення\~статті 629 ЦК України\~встановлюють, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А тому, 03.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору та припинення членства у спілці, проте письмової відповіді позивач не отримала. До того ж, суд звертає увагу, що зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу щодо повернення вкладів та нарахованих відсотків, суд вважає за можливе розірвати вказаний договір та стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 51\~000 грн. та нараховані відсотки з 18.06.2015 року по 25.10.2015 року у розмірі 5\~267,68 грн. Окрім того, суд звертає увагу, що позивач у позові зазначає про стягнення нарахованих відсотків за період з 18.06.2015 року по 25.10.2015 року, що становить 5\~267,68 грн., разом з тим зазначає заборгованість відповідача по відсоткам у розмірі 8\~082,12 грн. Однак, сума заборгованості по відсоткам у розмірі 8\~082,12 грн. не відповідає фактичним обставинам по справі та суперечить висновкам позивача, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по нарахованим відсоткам саме у розмірі 5\~267,68 грн. Також, суд не бере до уваги Акт-звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів від 17.06.2015 року, відповідно до якого прослідковується зміна процентної ставки з 29% річних на 2,5% річних, оскільки відповідно до п.6.1 договору внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів або окремих додатків у письмовій формі. Тоді, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача в судовому засіданні, між сторонами будь-яких додаткових договорів не було укладено, жодні додатки до даного договору позивач не підписувала. Натомість, представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. Згідно ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Тому, витрати, понесені позивачем щодо сплати судового збору у розмірі 1 049,87 грн., що підтверджується квитанціями №32607672 від 12.11.2015 року, №32607612 від 12.11.2015 року підлягають стягненню з відповідача у відповідності до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України. пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial