Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В., зареєстровано в реєстрі № 1-1489. Відповідач по справі [PERSON] її чоловік, зареєстрований в зазначеному вище житловому будинку, але фактично не проживає в ньому із серпня 2018 року і по теперішній час, що підтверджується актом депутата Наявність реєстрації відповідача в житловому будинку, що належить їй на праві приватної власності, порушує її права користування, володіння та розпорядження власністю, тому вона змушена звернутись до суду з позовом. Оскільки, відповідач з серпня 2018 року не мешкає у вказаному житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі у підтриманні житлового будинку в належному стані, у житловому будинку відсутні його речі, то відповідно до ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України, відповідач, є таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Просить відповідача визнати таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, згідно заяви підтримала позовні вимоги, просить розглядати справу у її відсутність, без звукозапису судового процесу, не заперечує проти заочного розгляду справи, що суд вважає за можливе. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Як встановлено судом, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. Згідно довідки Комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» № 197 від 04.03.2020 житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві приватної власності в цілому за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину. Згідно з актом депутата Дергачівської міської ради Харківської області Волошко Н.М. від 21.02.2020 відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2018 за даною адресою не проживає. Згідно ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як слідує зі ст. 405 ч.2 ЦК України, яку суд застосовує до даних правовідносин, член сім`ї власників житла, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власниками житла або законом. Встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації понад один рік. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved