Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. 10.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З вересня 2017 року відповідач припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу сім'ї, у т.ч. і на потреби спільної з позивачем доньки, а віднедавна взагалі пішов із сім'ї та на даний час проживає за місцем своєї реєстрації. Неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та на знаходиться на її повному утриманні, відповідач не несе жодних витрат на дитину. Інших доходів ніж державні соціальні виплати на дитину позивач не має. Кошти, які отримує позивач, не дають їй можливості забезпечити дитину належним харчуванням та одягом, повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей і уподобань дитини. Відповідач офіційно працевлаштований, працює на посаді спеціаліста по транспортно-експедиційній діяльності у ДП «Трансгарант-Україна» та отримує стабільний дохід. Позивач на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому також потребує матеріального забезпечення на її утримання. З огляду на викладене, позивач просить суд: - стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. - стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дружини [PERSON] у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення неповнолітньою [PERSON] трирічного віку, тобто, до [INFO]. В судове засідання сторони не з'явились. 19.01.2018 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи у її відсутності, відповідно до змісту якої просила суд задовольнити позовні вимоги. 25.01.2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи у його відсутності, відповідно до змісту якої визнав позовні вимоги в повному обсязі. За даних обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], сторони по справі мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка проживає разом з матір?ю - позивачем по справі. З копії довідки від 24.11.2017 року №1001 (а.с. 9) вбачається, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований в ДП «Трансгарант-Україна» з 15.03.2011 року на посаді фахівця по транспортно-експедиційній діяльності. Відповідно до довідки від 23.11.2017 року №48, виданої ДП «Трансгарант-Україна», за період з 01.05.2017 року по 31.10.2017 року дохід відповідача [PERSON] склав 203873,60 грн. (а.с. 10). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст. 184 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи зі змісту ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 79 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 06.12.2017 року. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість прийняття визнання позову відповідачем [PERSON] та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved