Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просила суд визнати за нею право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок №23 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського, буд. 23, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 19.04.2010 р. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначала, що 19.04.2010 р. померла її мати [PERSON] Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського, буд. 23, що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.1988 р. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали її донька (позивач по справі) [PERSON], син [PERSON], та онук [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON], після смерті [PERSON], в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, та хоча і були зареєстровані разом з [PERSON], але на час смерті останньої разом з нею не проживали, бажання приймати спадщину не виявили. В свою ж чергу [PERSON], яка після смерті матері не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, і не була зареєстрована з померлою, однак фактично проживала разом із нею на час відкриття спадщини вважає себе такою, що спадщину прийняла. В звязку з тим, що [PERSON] не може оформити свої спадкові права після смерті матері, оскільки нею пропущено строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та за відсутності доказів на підтвердження фактичного її проживання разом із спадкодавицею на момент відкритя спадщини, позивач змушена звернутись з зазначеним позовом до суду. В судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, зазначали, що спір між ними та позивачкою відсутній. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 19 квітня 2010 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №270528, виданим 21.04.2010 р. Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області. (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку № 23, розташованого за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського. Вказаний будинок належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.1988 р. (а.с.8). За життя, 19.05.2009 р. [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого, все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, вона заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Вказаний заповіт нею не змінювався та не скасовувався. (а.с.63). Як вбачається з інформації наданої Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області №4442/01-16 від 22.08.2016 р., після смерті [PERSON], спадкоємці померлої з заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини, видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріальної контори не звертались. (а.с.22). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: її доньки: [PERSON], [PERSON], син [PERSON], та онук [PERSON] В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що на момент смерті [PERSON], її онук [PERSON] був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського, буд. 23, що також підтверджується даними його паспорта (а.с.68-69). Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч.1 ст. 1225, ч. 1 ст. 1241, ст. 1261, ч. 1266, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, право на спадкування маєть особи, визначені у заповіті. Згідно до ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи наявність особистого розпорядження [PERSON] на випадок її смерті щодо спадкування належного їй майна, а також враховуючи факт постійного проживання [PERSON], на час відкриття спадщини, разом з [PERSON], та відсутність зареєстрованої у встановленому законом порядку відмови від належної йому частини у спадщини, він є таким, що прийняв спадок. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивач не зверталась до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, оскільки вважала себе такою, що прийняла спадщину після смерті матері, так як фактично на день відкриття спадщини проживала разом з нею за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського, буд. 23. На підтвердження вказаних обставин позивач [PERSON] надала суду довідку №470 від 31.05.2010 р., видану виконавчим комітетом Есхарівської селищної ради Чугуївського р-ну Харківської області. (а.с. 12). Однак, суд критично ставиться до наявних в ній відомостей, оскільки вони не є достатніми для доведення заявлених позивачем позовних вимог. Згідно статті 6 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання на території України», громадянин України зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Як свідчать матеріали справи і не заперечується позивачем, остання на час відкриття спадщини після померлої [PERSON], була зареєстрована в [INFO] (а.с.70), тобто зареєстроване місце проживання позивача не збігалось з місцем проживання спадкодавця [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO]. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно п.9 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом були створені необхідні умови позивачу для представлення необхідних доказів, розяснені права позивача, а також обовязок подання суду таких доказів і доведення їх переконливості. Однак, доказів встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини суду представлено не було, позовних вимог щодо встановлення такого факту за наявності відповідного спору щодо цієї обставини, позивачем не заявлялось. Доказів наявності постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а також оскарження в судовому порядку дій нотаріуса, позивач суду не надала. Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем засіб захисту права шляхом визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є передчасним, оскільки доказів наявності цивільно-правового спору, що підлягає розгляду в позовному провадженні не має, а тому, згідно статті 3 ЦПК України, права позивача судовому захисту не підлягають, оскільки позивач, за наявності для того правових підстав, не позбавлений можливості оформлення спадщини шляхом звернення до нотаріуса. Таким чином, відсутність доказів встановлення в порядку окремого провадження факту постійного проживання зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини і оформленої належним чином відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про нотаріат» постанови нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії оформленні спадщини, свідчать, згідно статті 3 ЦПК України, про необґрунтованість захисту в порядку позовного провадження прав позивача. На підставі викладеного, всебічно, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви.

Outcome: dismissed