Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 45,36 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за нею право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,2500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] Після смерті бабусі відкрилась спадщина на ? частку квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно розпорядження № 74-1002С від 02 лютого 2011 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією та земельну ділянку розміром 0,2500 га в селі Максим, Козелецького району, Чернігівської області, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого рішенням Максимівської сільської ради від 15 травня 2008 року. За життя, бабуся склала заповіт, за яким, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідала своєму сину - [PERSON] та їй - [PERSON] На час складання заповіту, її прізвище було - [PERSON], яке 21 жовтня 2011 року згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження було змінено на [PERSON]. Вона, звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 30 грудня 2014 року та 15 січня 2015 року отримала постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила суду, що бабуся за час свого життя розпорядилася власним майном, заповівши його їй та її дядькові. Вона ж бажає залишити частку майна, що їй заповіла бабуся у своїй власності, як пам'ять про бабусю. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Пояснив суду, що померла [PERSON] була бабусею позивача та матір'ю відповідача. Зазначив, що відповідач обов'язкової частки у спадщині не має, про наявність спорів про визнання заповіту [PERSON] недійсним чи усунення позивача від права на спадкування, їм з позивачем нічого не відомо. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою сторони позивача постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть. 02 лютого 2011 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано свідоцтво про право власності, згідно якого квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON] в рівних долях. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як встановлено судом, за час свого життя [PERSON] склала заповіт від 27 лютого 2008 року, відповідно до якого останні на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що за законом їй на день смерті буде належати (земельна частка-пай, заощадження в Ощадбанку, майновий пай, та інше майно), в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] вона заповіла: [PERSON], [PERSON]. За вимог ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 06 березня 2014 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори звернувся відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] [INFO]. 15 липня 2014 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] [INFO]. Відповідно до листа Десятої Київської державної нотаріальної контори від 15 липня 2014 року, позивачу було повідомлено про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що нею було пропущено 6-ти місячний строк, встановлений ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, а саме: не подано заяву про прийняття спадщини, що передбачено ст. 1269 ЦК України та відсутні докази про фактичне її прийняття. В подальшому, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, [PERSON] було визначено додатковий строк у два місяці для подання нею до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. 20 листопада 2014 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори повторно звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України). Частиною першою статті 1298 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.14 п. 4 Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Аліменко В.М. від 13 грудня 2014 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] після померлої [INFO] [PERSON], відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану квартиру. Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Аліменко В.М. від 15 січня 2015 року, позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON], після померлої [INFO] [PERSON], відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ? частку земельної ділянки. Згідно п. 4.15. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання оригіналу правовстановлюючого документа щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про на спадщину. Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 та 2). При здійснення своїх прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушувати права інших осіб. (частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 45,36 кв.м. та на ? частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved