Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що тривалий період часу батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, не піклується про дитину та не цікавиться її розвитком, не підтримує зв'язок з нею . Під час судового розгляду позивач [PERSON]. підтримала позов, просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений у спосіб передбачений ст. 76,77 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування Фіщук М.О. позовні вимоги підтримала, надала у судовому засіданні вискновок органу опіки та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації та акт обстеження умов проживання. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], неповнолітнього [PERSON], допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Під час судового розгляду судом встановлено. Батьками неповнолітнього [PERSON], який народився [INFO], є його батько [PERSON], і мати [PERSON]. Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що з травня 2001 року батько дитини проживає окремо, участі у вихованні сина не приймає. Шлюбні відносини припинились між позивачем і відповідачем у лютому 2002 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу № [NUMBER], виданий Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського управління юстиції у м. Києві. Як вбачається, з розрахунку заборгованості по аліментах від 10.07.2015 року, виданого відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києва заборгованість по аліментах відповідача станом на 01.06.2015 року становить 116 435,81 грн. Відповідно до висновку органу опіки та пілкування про позбавлення батьківських прав Солом'янська районна у м. Києва державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], як такого, що ухиляється від виховання та утримання дитини. Під час допиту свідок [PERSON] зазначила про те, що на протязі більше десяти років батько дитини не приймає участі у його житті, не приділяє уваги йому, не допомогає в утриманні. Під час висловлювання думки неповнолітній [PERSON] зазначив про те, що батька не пам'ятає, останній не спілкується з ним, не приймає участь у його житті, вихованні, не піклується про нього. Вказані дії здійснює мама. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Верховний суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вище встановлене приводить суд до переконання, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON], оскільки більше десяти років не піклується про здоров'я своєї дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Отже вимоги позивача є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved