Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідачка по справі, яка є її донькою, числиться зареєстрованою у належному їй домоволодінні, проте, чотири роки тому вона виїхала в Російську Федерацію на постійне місце проживання і не проживає разом з нею за вказаною адресою з грудня 2015 року. Вона є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, отримує мінімальну пенсію, тому має потребу в оформленні житлової субсидії, однак через факт реєстрації в житловому будинку відповідачки, вона позбавлена такого права. Вказує на те, що відповідачка не проживає у вказаному будинку, не сплачує комунальні послуги та участі в утриманні житла не бере, перешкод у користуванні житловим приміщенням вона такій не чинила. На її прохання знятися з реєстрації у її будинку донька не реагує, а тому вважає, що така обставина порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з підстав наведених в ній. Відповідач у судове засідання не прибула повторно, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. Причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивач не заперечувала. Заслухавши позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №167485932 від 22.05.2019, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, адреса: [ADDRESS] , номер запису про право власності 31649489. Відповідач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого повторно Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 11 червня 2019. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2015 року, шлюб, зареєстрований 15 листопада 1999 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Глибочецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 07 - розірвано. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За даними акту обстеження житлово-побутових умов №33 від 12.06.2019 виданим Глибочецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, відповідач [PERSON] , 1982 року народження, яка є дочкою позивача, зареєстрована по [ADDRESS] , але з грудня 2015 року в даному житловому будинку не проживає. Вона не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має та житловим будинком не цікавиться. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] , яка є дочкою позивача [PERSON] на даний момент проживає у Росії, точне її місце проживання не відоме. Матері вона не допомагає та більше чотирьох років не проживає в домогосподарстві по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в судове засідання не прибула, відзиву на позовну заяву не подала. У судовому засіданні не здобуто доказів, які давали б суду підстави вважати поважними причини відсутності відповідача [PERSON] за місцем постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідач [PERSON] відсутня по місцю постійного проживання понад один рік без поважних причин, її реєстрація в домоволодінні, яке належить позивачу, створює певні перешкоди в реалізації її прав, як власника, а тому позов підлягає до задоволення і відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] . На підставі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.317, ст.319, 321, 383, ч.1 ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, ч.4 ст.64, ч.ч.1,4 ст. 156 ЖК України та

Outcome: approved