Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини і утримання дружини, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 20 вересня 2013 року. Під час спільного подружнього життя у них народилася донька Єлізавета, [INFO]. Подружні відносини з відповідачем сильно погіршилися, часто виникають сварки, свідком яких стає донька, що негативно впливає на її психологічний стан. Їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечить інтересам позивача та інтересам їхньої дитини. З квітня 2016 року сторони разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують, сумісного домашнього господарства не ведуть. Спору майнового характеру між ними на теперішній час не існує. Відновлення сімейних стосунків є неможливим. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Таким чином, матеріальний тягар утримання дитини повністю лежить на позивачі. Просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати, також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу) до досягнення нею повнолітнього віку, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму, також просить суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Сторони в судове засідання не з*явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Від відповідача даних про поважність відсутності в судовому засіданні або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2013 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 253 (а.с.6). Від сумісного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дитина здорова на даний час проживає разом з матірю, що підтверджується свідоцтвом про її народження та довідкою про склад сімї (а.с. 7, 15). Позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Димитровської міської ради, отримує одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 гривень на місяць (а.с. 9). Відповідач працює електрослюсарем підземним у ПАТ «ШУ «Покровське» і отримує заробітну плату, розмір якої за період з грудня 2015 року до травня 2016 року склав 51109,62 гривень (а.с. 10). Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені у справі докази та позиція сторін дають суду підстави для визнання обґрунтованими доводів позивачки щодо неможливості відновлення сімейних стосунків та збереження сімї, тому суд вважає за можливе їх шлюб розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «Кобець», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Одним з способів виконання батьками обовязку по утриманню дитини є стягнення аліментів за рішенням суду, які присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, зазначених в ст.182 Сімейного Кодексу, при цьому мінімальний розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку. Згідно довідок медичного закладу, дитина, ні позивач на «Д» обліках не перебувають (а.с. 11,12). Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції, стягнення за виконавчими листами з відповідача не провадяться (а.с. 14). Оскільки підстав для звільнення відповідача від обовязку утримувати дитину судом не встановлено, суд вважає за необхідне вимоги позивачки щодо стягнення з нього аліментів на її користь на утримання дитини задовольнити, стягнувши з відповідача на її користь на утримання доньки Єлізавєти, [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення нею повнолітнього віку. Згідно з ч.2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на її утримання підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Суд вважає, що такий порядок визначення аліментів буде найбільш сприятливим і найбільш відповідатиме інтересам дитини та позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved