Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання сина не надає, відмовляється також надавати кошти на продукти харчування, одяг, репетиторство та заняття у спортивних секціях. У жовтні 2018 року позивач на утримання сина витратила 11590,00 грн., про що долучила квитанції. Відповідач працює на двох роботах, офіційно в Тернопільському національному економічному університеті, а також неофіційно в мережі магазинів «Смаколик» на посаді охоронця, де отримує нерегулярний мінливий дохід, а тому має достатній дохід. \~ \~ \~ \~Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо участі [PERSON] в утриманні спільного сина, [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02 листопада 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~12 грудня 2018 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив позов задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Додаткового зазначив, що твердження позивача у позовній заяві про те, що відповідач не надає жодних коштів на утримання сина, відмовляється надавати кошти на продукти харчування, одяг, репетиторство та заняття у спортивних секціях є безпідставними, так як він максимально завжди сприяв належному розвитку та матеріальному забезпеченню свого сина, кожного місяця віддавав заробітну плату [PERSON] для придбання продуктів харчування, засобів гігієни, одягу та всіх необхідних речей для сімї, зокрема для їхнього сина. Також [PERSON] вказує, що необґрунтованими та нелогічними є посилання позивача на те, що вона самостійно утримує їхнього сина та витратила в жовтні 11590 грн., оскільки сама ж [PERSON] зазначає у позовній заяві, що отримує мізерну заробітну плату та інших доходів не має. Додані позивачем квитанції є доказом лише здійснення нею покупок в інтересах сімї, а саме продуктів харчування, одягу для сина, оплати його навчання, занять в спортзалі, однак жодним чином не є підтвердженням того, що на це були витрачені її особистої кошти. Всі покупки здійснювалися [PERSON] за гроші, отримані із заробітної плати відповідача. Твердження позивача про те, що [PERSON] неофіційно працює в мережі магазинів «Смаколик» та отримує нерегулярний мінливий дохід є надуманими та абсурдними. При визначенні розміру суми аліментів, яка підлягає стягненню щомісячно з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] просить суд врахувати те, що єдиним джерелом його доходів є заробітна плата, інших доходів він не має. Крім того, Тернопільським міським відділом ДВС ГТУЮ у Тернопільській області проводиться стягнення 20% від його заробітної плати на сплату боргу по виконавчому збору. [PERSON] не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина, однак, враховуючи викладені обставини, не може погодитися із визначеним позивачем розміром аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, оскільки тоді він залишиться фактично без будь-яких засобів для існування. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 17 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10 січня 2019 року. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON]в розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Додатково зазначив, що стан його здоровя задовільний, інших утриманців він не має, офіційно працює в Тернопільському національному економічному університеті де отримує заробітну плату. В грудні 2018 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано, однак сторони продовжують проживати за одною адресою разом з сином. Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та сторонами в судовому засіданні підтверджено, що з 18 вересня 1999 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на час розгляду справи по суті розірвано на підставі рішення суду. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON],\~[INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД №110887 від 18 червня 2002 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції. Довідкою ОСББ «[PERSON], 11» № 9 від 24 жовтня 2018 року підтверджено, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO] разом із матірю [PERSON] та батьком [PERSON]. Як вбачається із довідки №58 від 02 жовтня 2018 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради, [PERSON] працює у вказаному медичному закладі, загальна сума її доходу за період з квітня по вересень 2018 року становить 23408,38 грн. Із довідки про доходи №682 про отримані доходи та сплачені податки від 30 листопада 2018 року, виданої Тернопільським національним економічним університетом, слідує, що [PERSON] працює у зазначеному навчальному закладі на посаді доцента. Загальна сума його доходів за період з червня по листопад 2018 року становить 48236,54 грн. Згідно інформації №57989, наданої 07 грудня 2018 року Тернопільським міським відділом Державної виконавчої служби ГТУЮ, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження згідно виконавчого листа №607/14264/15-ц, виданого 24 жовтня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0034/28340 від 01 листопада 2006 року у розмірі 25924,27 дол. США та судового збору в розмірі 3654,00 грн. Заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» у сумі 703299,21 грн. погашена. Станом на 07 грудня 2018 року виконавчий збір у сумі 66767,96 грн. не погашений. Стягнення проводиться у розмірі 20% від нарахованої заробітної плати [PERSON] Розмір відрахувань із заробітної плати та інших видів доходів боржника вираховується із суми, що залишилася після утримання податків. Також в матеріалах справи наявні копії квитанцій, товарних чеків, які підтверджують придбання продуктів харчування, одягу, сплату комунальних послуг, оплату додаткових послуг для [PERSON] в гімназії, відвідування останнім спортивного клубу на загальну суму 11590,00 грн. Суд не ставить під сумнів те, що ці витрати понесені [PERSON] в інтересах сімї та спільного сина сторін [PERSON], однак вважає за доцільне зазначити, що їх розмір значно перевищує дохід позивача у жовтні 2018 року, а тому приймає доводи [PERSON] про те, що він також приймав участь у витратах на які покликається позивач. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні, сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні їх спільної дитини, що стало причиною звернення [PERSON] з позовом до суду про стягнення аліментів. [PERSON] офіційно працевлаштований, має постійний заробіток, є працездатним, за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем, може виконувати обов'язки по утриманню сина. За вказаних\~обставин,\~у звязку\~з тим,\~що дитина\~потребує матеріальної\~допомоги,\~а відповідач\~зобовязаний утримувати\~сина до\~досягнення ним\~повноліття,\~позовні вимоги\~підлягають до\~задоволення шляхом\~стягнення із\~[PERSON]\~на користь\~[PERSON]\~аліментів на\~утримання сина\~[PERSON],\~[INFO], в розмірі 1\~500,00 грн. щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. В решті\~вимог суд\~відмовляє,\~бере до\~уваги розмір\~заробітку відповідача,\~те,що із його заробітної плати проводиться стягнення у розмірі 20%. Розмір відрахувань із заробітної плати та інших видів доходів боржника вираховується із суми, що залишилася після утримання податків, що слідує із інформації №57989, наданої 07 грудня 2018 року Тернопільським міським відділом Державної виконавчої служби ГТУЮ. З приводу тверджень позивача та її представника про те, що сума виконавчого збору погашена, про що [PERSON] відомо, то суд відхиляє такі доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в їх обґрунтування [PERSON] не надала та в судовому засіданні таких не здобуто. Згідно ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України,\~суд допускає\~негайне виконання\~рішення у\~справах про\~стягнення аліментіву межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає до стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial