Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання спільного малолітнього сина та коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося по тій причині, що він не приділяв достатньої уваги сім'ї, належним чином не підтримував ні морально, ні матеріально, не допомагав у веденні домашнього господарства, що призвело до втрати взаєморозуміння між ними і припинення шлюбу. З початку 2016 шлюбні відносини фактично не підтримують, проживають порізно, відповідач стверджує, що має іншу жінку, тому примирення не вважає можливим. Дитина проживає разом з нею, по догляду за якою перебуває в соціальній відпустці, доходів не має, матеріально потребує, відповідач матеріальної допомоги на їхнє утримання не надає. Позивач просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача на утримання сина аліменти і її утримання - до досягнення дитиною трьох років по 1/4 частині від усіх видів заробітку (доходу). У судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених підстав, відповідач їх визнав, просять ухвалити відповідне рішення. Відповідно положень ч. ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК УКраїни відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що наявні для задоволення позову законні підстави, враховуючи наступне. Відповідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду ( з ч. 3 ст. 105 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення ( ст. 112 СК України). Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд установив, що з 12.09.2014 сторони перебувають в шлюбі, оформленому реєстрацією відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №84, мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сім'я сторін розпалась остаточно з вини відповідача, який не приділяв достатньої уваги родині, належним чином не підтримував ні морально, ні матеріально, не допомагав дружині у веденні домашнього господарства, що призвело до втрати взаєморозуміння між ними, і фактичного припинення шлюбу. З початку 2016 сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, проживають порізно, відповідач має іншу жінку. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, не відповідає внутрішній волі обох подружжя, суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина та дружини, яка перебуває в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не надає. Частинами 2, 4, 6 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття ( ст. 180 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу ( ст. 182 СК України ) . Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу сторін, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільного малолітнього сина в розмірі 1\\4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також коштів на її утримання - в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 20.04.2016 і до досягнення дитиною трьох років [INFO], - правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати від сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. за стягнення коштів на її утримання, та у дохід держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. за стягнення аліментів. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 24, 84, 105 110, 112, 180, 181, 191 СК України,

Outcome: approved