Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 17.10.1998 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] - донька [PERSON] , які проживають разом з нею. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені з травня 2015 року внаслідок повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, щодо виховання дітей, ведення домашнього господарства та утримання домоволодіння. На теперішній час вони не спілкуються, втратили одне до одного почуття любові та поваги, у кожного з них своє окреме життя. Вважаючи збереження шлюбу таким, що суперечить її інтересам, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач вказала, що вона наполягає на позові, а відповідач - що він не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ухвалою судді від 28.08.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.10.1998 сторони зареєстрували шлюб у Димитровському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 317, в якому [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] - донька [PERSON] , яка мещкає разом з матір`ю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з травня 2015 року. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, заяв сторін (а.с.19-21). Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України основною засадою, на якій ґрунтується шлюб, є вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався декілька років тому, примирення сторони вважають неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти цього не заперечує, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам та суперечило б моральним засадам суспільства, тому їх шлюб підлягає розірванню. Спір майнового характеру сторонами не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення визначено сторонами самостійно. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. (а.с.1) на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved