Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення особи з житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , у якій проживає її брат, відповідач по справі [PERSON] . Останній не слідить за станом квартири, внаслідок чого виникла необхідність у проведенні капітального ремонту. Позивач зазначає, що [PERSON] ігнорує вимоги та відмовляється звільнити належну їй квартиру. У зв`язку з наведеним просить усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та виселити відповідача [PERSON] з вказаної квартири. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2018 року справу прийнято до провадження та призначене підготовче судове засідання. 18.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначення судовий розгляд по суті. Позивач через канцелярію суду надала заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач та його представник неодноразово, протягом тривалого часу, в судові засідання не з`являлися, надаючи заяви про відкладення розгляду справи. У судове засідання, призначене на 18.09.2020 року представник відповідача подав чергову заяву про перенесення судового засідання, відзиву на позовну заяву з боку відповідача та його представника до суду не надходило. Згідно до положень ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Ухвалою від 18.09.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2016 року, виданого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1479 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 71509403 від 26.10.2016 року, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно Акту від 11.06.2019 року [PERSON] з 2009 року фактично проживає у квартирі [ADDRESS] без реєстрації. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] зверталася до Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області з приводу того, що відповідач [PERSON] перешкоджає у доступі до до належної позивачу квартири. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з положеннями ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Така ж норма встановлена в статті 41 Конституції України, з якої вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов`язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. В той же час, виходячи з вимог ст. 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За правилами ст. 116 ч. 1 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З боку відповідача [PERSON] не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав для проживання у спірній квартирі. Право власності позивача [PERSON] на спірну квартиру є незаперечним та таким, що набуто з правових підстав, відповідач не має права перешкоджати позивачу у проживанні та користуванні спірним нерухомим майном. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] здійснює позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні її майном, а тому позовні вимоги , заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved