Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області до Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Бучацька №16 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 113,2 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. Сарай «Б», Стодола «В», Курник «Г», Погріб «Пг», Огорожа №1, Криниця «К», Ворота №2. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 12.02.2017 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна. Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину належним чином прийняла, оскільки проживала на час відкриття спадщини із спадкодавцем. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно правовстановлюючі документи на будинковолодіння. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 12.02.2017 року у віці 76 років в с.Вістря Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №219180, актовий запис №01. Ще за життя померлому належав: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Бучацька №16 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 113,2 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. Сарай «Б», Стодола «В», Курник «Г», Погріб «Пг», Огорожа №1, Криниця «К», Ворота №2, що підтверджується копією з погосподарської книги, згідно якої [PERSON] зазначений як голова. Родинні відносини між померлим 12.02.2017 року [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджуються: - свідоцтвом про одруження серії ІІ-АГ №1059655 виданого 09.06.1968 року, згідно якого [PERSON] (дів.Коропецька) [PERSON] є дружиною [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 12.02.2017 року, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживала на час відкриття спадщини з померлим, що підтверджується довідкою наданою виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 18.08.2017 року №611. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] від 03.11.2017 року №117/02-14, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул.Бучацьк №16 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1978 році. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Також, як слідує з матеріалів справи дублікат свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з належними до нього будівлями був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 10.11.2017 року. Згідно даного повідомлення вбачається, що дублікат свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Вістря вул.Надністрянська 26, виданий Монастириською райдержадміністрацією 28.12.2001 року [PERSON] з с.Вістря, втрачений. Згідно довідки №611 виданої виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 18.08.2017 року вбачається, що вул.Бучацька 26 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області на якій розміщений спірний будинок раніше називалася Надністрянська 26 с.Вістря Монастириського району Тернопільської області. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи. Суд не бере до уваги заяви [PERSON] та [PERSON] (дів.[PERSON]), засвідчені секретарем виконавчого комітету Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 18.08.2017 року та зареєстрованих в реєстрі за №33 та №32 відповідно, які б мали право на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті [PERSON], який помер 12.02.2017 року, згідно яких вони відмовились від своєї частки у спадщині, що вказана в позовній заяві, так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Натомість, вищевказані заяви [PERSON] та [PERSON] (дів.[PERSON]) свідчать про те, що вони вказаної в позовній заяві спадщини не приймали, їм відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечують, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавали і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняли. Суд, при ухваленні рішення враховує заяви [PERSON], [PERSON] засвідчених секретарем виконкому Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 26.06.2017 року та 28.07.2017 року відповідно та заяву [PERSON], засвідчену приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2009 від 29.06.2017 року, згідно яких вони відмовляються від належної їм частки у спадщині, що залишилася після смерті [PERSON], який помер 12.02.2017 року, як такі, які подані в терміни передбачені ч. 1 ст. 1273 ЦК України ст. 1270 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже вона як спадкоємець за законом має право на вказане в позовній заяві спадкове майно, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються житловий будинок з надвірними будівлями. В звязку з наведеним та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на спадкове майно згідно позовних вимог. На підставі викладеного

Outcome: approved