Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 21.01.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №41. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося по причині різних характерів, поглядів на сім»ю, відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого втратили добрі почуття один до одного. Протягом останнього часу відповідач влаштовував сварки, конфлікти, поводився щодо неї зневажливо, агресивно, загалом, брутально, допускав застосування фізичної сили, навіть в присутності дитини, зловживав спиртними напоями та наркотичними засобами, порушував подружню вірність, ніде не працював, матеріально сім»ю не утримував, взагалі, не брав участі у вихованні дитини. З серпня 2015 вони шлюбні відносини фактично припинили, на початку вересня того ж року відповідач забрав свої речі та залишив родину, стали проживати порізно, сім»я розпалась остаточно. З огляду на характер взаємовідносин позивач вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим, оскільки то суперечитиме її інтересам та інтересам малолітнього сина, просила шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з»явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно не з'явився, місцеперебування його невідоме, окреме доручення про допит та судові документи, надіслані до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, за його зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, повернуті без виконання та вручення, в зв»язку з повторною неявкою в судове засідання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у ній даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки ( ст. 3 СК ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду ( ч. 3 ст.105 СК ). Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 звернув увагу судів на те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд установив, що з 21.01.2009 сторони перебувають в шлюбі, оформленому реєстрацією відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №41, мають неповнолітнього син,а [PERSON], [INFO]. Сім'я сторін розпалась остаточно з вини відповідача, який зловживав спиртними напоями та наркотичними засобами, влаштовував сварки і конфлікти, недопустимо, зневажливо ставився до позивача, як дружини і матері спільного сина, ображав, допускав фізичне насилля, порушував подружню вірність, ніде не працював, матеріально сім»ю не утримував, не брав участі у вихованні дитини. З серпня 2015 сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, з вересня 2015 проживають порізно, тривалий час шлюб існує лише формально. Відповідно ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на характер взаємовідносин між подружжям, суд дійшов висновку, що їх подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам позивача та малолітнього сина сторін, що має істотне значення. За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, правомірні та підлягають задоволенню. Відповідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 24, 105, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved