Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 21.09.2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., по місцю проживання позивача за адресою: [ADDRESS] відповідач заподіяв позивачу легкі тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1395 віл 28.09.2015 року у позивача були виявлені тілесні ушкодження - синці на правому плечі, на правому та лівому передпліччях, в ділянці лівого плечового суглобу, на лівому та правому стегнах, в ділянці правої сідниці, на правій гомілці, садна на задній поверхні грудної клітки. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яку позивача оцінює в 15 000 грн., яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку із ушкодженням здоров'я, позивач перенесла важкий нервовий стрес, в неї погіршився сон, тривалий час боліла голова та відчувалися болі в області серця. Вже більше двох років позивач не може добитись справедливості у даній справі, звичайний ритм життя позивача порушено, що негативно відобразилось на її психологічному стані. За вищезазначеним фактом 28.09.2015 року було відкрито кримінальне провадження №12015020010006479 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. 23.11.2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №12015020010006479, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2015 року - закрито. Однак, на думку позивача відповідача звільнено від кримінальної відповідальності не за реабілітуючими обставинами, а тому він повинен відшкодувати їй завдану моральну шкоду. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8 000 грн. витрат на правничу допомогу, з них 5 000 грн., які позивач понесла в кримінальному провадженні та 3 000 грн. під час розгляду даної цивільної справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю, подав письмовий відзив на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 21.09.2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., по місцю проживання позивача за адресою: [ADDRESS] відповідач заподіяв позивачу легкі тілесні ушкодження, про що свідчить висновок експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1395 віл 28.09.2015 року (а.с.5). За даним фактом 28.09.2015 року відкрито кримінальне провадження №12015020010006479 та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, що підтверджується Витягом з кримінального провадження №12015020010006479 від 15.03.2016 року (а.с.4). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2017 року обвинуваченого [PERSON] за клопотанням захисника про застосування строків давності на підставі ст.49 КК України було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, а кримінальне провадження закрито (а.с.6). Вказана ухвала суду ніким не оскаржувалась та набрала законної сили. З положень, викладених в ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Разом з тим, Вінницьким міським судом Вінницької області при винесенні ухвали від 23.11.2017 року про закриття кримінального провадження з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченого, [PERSON] було роз'яснено суть обвинувачення, а також те, що суд, за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, може закрити кримінальне провадження у зв'язку із закінченням строків давності, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Проте, як вбачається зі змісту вищезазначеної ухвали обвинувачений [PERSON] клопотання підтримав та просив звільнити його від кримінальної відповідальності і закрити відносно нього кримінальне провадження. Вказав, що розуміє наслідки закриття провадження у справі, а саме, що підстави закриття є нереабілітуючими. А відтак, суд не приймає до уваги твердження відповідача як на підставу про відмову в задоволенні позову про те, що його вина не встановлена судом та не доведена позивачем, оскільки вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується змістом ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2017 року. Спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з вчиненим вказаною особою кримінальним правопорушенням. Натомість, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував наявність його вини у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу. За таких обставин суд вважає, що неправомірними діями відповідача за фактом нанесення 21.09.2015 року тілесних ушкоджень позивачу, останній спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, які позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи з положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням стану здоров'я потерпілого, тяжкості завданих травм, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, та,

Outcome: partial