Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів в розмірі 20 969 грн. 88 коп. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. У даному шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи із 13.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, вказане судове рішення [PERSON] належним чином не виконує, аліменти сплачує несвоєчасно та в заниженому розмірі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка, станом на 08.10.2019 р. становить 68 920 грн. 71 коп. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при несплаті аліментів позивачка має право вимагати стягнення неустойки (пені), яка, за період із 13 лютого 2017 року по 08 жовтня 2019 року, становить 20 969 грн. 88 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. 07 лютого 2020 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2017 року). Від даного шлюбу у сторін народилась одна дитина: донька - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції). 25 жовтня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із [INFO] до досягнення дитиною повноліття. В порядку виконання вказаного рішення суду, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 27.10.2017 року видано виконавчий лист №607/1910/17, який перебуває на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Згідно наявного при матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах, наданого державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Любим А.В., станом на 16.03.2020 р. за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі 79 035,82 грн. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації із позивачем [PERSON] (Довідка №432, видана 07.10.2019 р. ПП «Карпати-2010» та перебуває на повному її утриманні. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. В позовній заяві позивач навела розрахунок пені за прострочення сплати аліментів відповідно до якого розмір пені за період несплати відповідачем аліментів - з 13.02.2017 по 08.10.2019, становить 20 969,88 гривень. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення пені у сумі 20 969,88 гривень. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Враховуючи звільнення позивачки від сплати судового збору, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved