Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом, уточнивши свої вимоги, про визначення місця проживання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , разом з нею за місцем її тимчасової реєстрації: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.01.2017 року розірвано. Мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З липня 2018 року вони з відповідачем мешкають окремо. На теперішній час донька проживає разом з нею в м. Одесі. Відповідач раніше надавав матеріальну допомогу на утримання доньки у незначному розмірі. Донька займається бальними танцями, приймає активну участь у змаганнях, в тому числі міжнародного рівня, у зв`язку з чим періодично виникає необхідність у виїзді доньки за кордон. Вона неодноразово намагалася отримати у відповідача дозвіл на виїзд доньки за кордон, як з метою участі у змаганнях, так і з метою оздоровлення, проте відповідач у добровільному порядку відмовляється надати відповідний дозвіл. Вважає, що така поведінка відповідача шкодить інтересам дитини, перешкоджає її духовному та фізичному розвитку. На теперішній час вони з дочкою мешкають в Одесі у зв`язку з напруженою ситуацією в Донецькій області, тому просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з нею за місцем її тимчасової реєстрації: [ADDRESS] . Ухвалою від 21.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач та її представник у судове засідання надали заяви з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач та його представник у судове засідання надали заяви з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, уточнені позовні вимоги визнали повністю. Від представника третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, надійшла заява, у якій вона просить розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Судом встановлено, що з 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.01.2017 року шлюб розірвано. Сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.06.2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.11.2018 року, яке було змінено в частині розміру стягнутих аліментів постановою Донецького апеляційного суду від 10.07.2019 року, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідками № 5105-5000155271 та № 5105-5000155282 від 08.07.2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, виданих Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси, [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною 5 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ст.ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем позов визнано повністю, суд дійшов обґрунтованого висновку, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] повністю відповідає інтересам малолітньої дитини, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи, що місце проживання позивача після ухвалення рішення може змінитися, оскільки в м. Одесі позивач разом з дочкою зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, суд приходить до висновку, що вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю [PERSON] за конкретною адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не розлучає її з батьком, оскільки він не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою, виявлення до неї турботи та на участь у її вихованні. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial