Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] В ДВС Вінницького МУЮ Вінницької області за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.09.2002 року за договором купівлі-продажу позивач набула у власність нерухоме майно квартиру [ADDRESS], право власності на яку також зареєстровано за позивачем КП «ВМБТІ» 25.09.2002 року за №416. У 2015 році позивачу стало відомо, що на належну йому квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2002 року, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа №1-263, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці 12.07.2002 року про стягнення з [PERSON] на користь НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 857,52 грн., про що міститься відповідний запис від 02.08.2007 року за №5417448 у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. Однак, вищезазначений арешт накладений на майно [PERSON], в той час як власником квартири [ADDRESS] являється позивач. Таким чином, на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, який порушує майнові права позивача щодо вільного розпорядження своєю власністю та позбавляє можливості позивача володіти, користуватись та розпоряджатись зазначеним майном. Тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи у її відсутність, покладається на розсуд суду при вирішенні даного спору. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що за договором купівлі-продажу 24.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за №3144, позивач набула у власність нерухоме майно квартиру [ADDRESS], право власності на яку також зареєстровано за позивачем КП «ВМБТІ» 25.09.2002 року за №416. Проте, у 2015 році позивачу стало відомо, що на належну йому квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2002 року, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа №1-263, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці 12.07.2002 року про стягнення з [PERSON] на користь НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 857,52 грн., про що міститься відповідний запис від 02.08.2007 року за №5417448 у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. Однак, вищезазначений арешт накладений на майно [PERSON], в той час як власником квартири [ADDRESS] являється позивач. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про зняття арешту. Як вбачається з матеріалів справи, квартира, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 25/52, належить на праві приватної власності саме позивачеві. Таким чином, на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, який порушує майнові права позивача щодо вільного розпорядження своєю власністю та позбавляє можливості позивача володіти, користуватись та розпоряджатись зазначеним майном. А тому, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні позивача є законними, достатньо обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved