Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивувала тим, що від спільного з від відповідачем проживання [INFO] народилася дочка- [PERSON] . В подальшому спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач покинув місце спільного проживання, а дочка залишилася проживати з матір`ю. Протягом кількох років відповідач добровільно допомагав утримувати дочку, проте останнім часом звів до мінімуму спілкування та припинив надавати будь-яку фінансову допомогу. На даний час позивачка не спроможна самостійно утримує дитину, забезпечити їй належний матеріальний рівень внаслідок погіршення стану її здоров`я та регулярного стаціонарного лікування, фактично разом з донькою знаходиться на утриманні 79-літньої бабусі [PERSON] , [INFO] Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки- [PERSON] , [INFO] в твердому грошовому розмірі по 4500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Представник позивача в судовому вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила задоволити з підстав наведених в позовній заяві. Крім того, просила суд врахувати, що відповідача є приватним підприємцем, обсяг його доходу за 2018р. склав 294590,90грн., а обсяг доходу за перше півріччя 2019р.- 217693,00грн. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково. В матеріалах справи містяться його письмові заяви-пояснення, в яких він звертає увагу суду на те, що протягм 11років що в добровільному порядку перераховував кошти позивачці на утримання доньки в залежності від свого матеріального становища. Вважає, що позивачка витрачає кошти на свої потреби про що йому відомо від доньки. Погоджується сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1000-2000грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Просив позов задоволити частко з наведених в заявах підстав. Заслухавши представника позивача, свідка [PERSON] , яка підтвердила, що відповідач раніше підтримував матеріально свою доньку, спілкувався з нею, однак останнім часом припинив цікавитися дитиною, надавати будь-яку матеріальну допомогу. Мати дитини не спроможна самостійно утримувати дочку, оскільки часто перебуває на стаціонарному лікуванні, на даний час не працює, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо реалізації ними своїх прав та виконання батьківських обов`язків, які регулюються нормами СК України. Судом встановлено, що від спільного проживання у сторін народилася дитина: дочка- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 16.05.2008 ( а.с. 4). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, якою передбачено, що за рішенням суду можуть стягуватися тільки кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до положень ст. 181 СК Українги, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є фізично працездатною особою, інших утриманців та стягнень за виконавчими листами не має, є приватним підприємцем, відповідно до інформаційної довідки наданої на запит суду ГУ ДПС в Одеській області обсяг його доходу за 2018р. склав 294590,90грн., обсяг доходу за перше півріччя 2019р. склав 217693,00. Позивач на даний час не працює з поважних причин -за станом свого здоров`я. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 грн, з 1 липня - 1699 грн, з 1 грудня - 1779 грн; для дітей від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 грн, з 1 липня - 2118 грн, з 1 грудня - 2218 грн. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, виправдання дійсними потребами дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки- [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав дитини в даній справі. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів слід розпочати з 13 червня 2019 року. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 768 гривні 40 копійок судового збору в дохід держави. В решті вимог позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial