Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Піщанської сільської ради Покровського району про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння з надвірними будівлями і спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та яке згідно технічної документації складається з А-1 - житлового будинку загальною площею 44,1 кв. м., житловою 18,9 кв. м., Е-1 - житлового будинку загальною площею 33,2 кв. м., житловою 21,2 кв. м. , а також господарських споруд і будівль. Вона, яка єдиний спадкоємець своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Житловий будинок А-1 був побудований її батьками, спочатку помер її батька, а [INFO] померла її мати [PERSON] . Житловий будинок Е-1 був побудований її чоловіком [PERSON] у 1977 році. У 1986 році її мати та чоловік звертались до КП БТІ із замовленням на виготовлення технічного паспорту на домоволодіння. Вказане домоволодіння відносилось до категорії колгоспний двір . При оформленні спадкових прав вона дізналась про те, що житловий будинок [ADDRESS] не зареєстроване. Оскільки після виготовлення технічного паспорту на домоволодіння у 1986 році, процедуру оформлення права власності на домоволодіння не була закінчена та не було отримано свідоцтво про право власності, на теперішній час відсутній правовстановлюючий документи на вказане домоволодіння, нотаріусом постановою від 15.10.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на домоволодіння, що складається з : А-1- житловий будинок загальною площею 44,1 кв. м. та житловою площею 18,9 кв. м., а-1-прибудова, Е-1 житловий будинок загальною площею 33,2 кв. м. та житловою площею 21,2 кв .м., е-1 тамбур, Б-1 літня кухня, б-1 тамбур, В-1 гараж, Г-1 вбиральня, Д-1, Ж-1,З-1, И-1- сарай, к_1 навіс, пг-1 погріб, 1-вимощення, № 1 огорожа, № 2 ворота, № 4 колодязь, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 4). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просили справу розглядати без участі представника ( а. с. 76). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Позивачка по справі [PERSON] є дружиною [PERSON] ( а.с. 6). В період шлюбу [PERSON] було видано свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах та акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 13.04.1977 року за адресою с. Пісчане Красноармійського району ( а. с.11- 12). Згідно довідки КП БТІ від 02.10.2019 р. № 1203/01-02 станом на 01.01.2013 р. будинок [ADDRESS] . Піщане в КП БТІ не зареєстрований . Загальна площа 33,2 кв. м., житлова 21,2 кв. м. в будинку Е-1 [ADDRESS]. Загальна площа 44,1 кв. м., житлова площа 18,9 кв. м. в будинку А-1 [ADDRESS] ( а. с. 22). Згідно довідки Піщанської сільської ради Покровського району за № 661 від 09.09.2019 року в по господарській книзі с. Піщане за 1977-1979 роки відкрито особистий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] за адресою [ADDRESS] та він мав склад сім`ї: [PERSON] - голова сім`ї; [PERSON] - дружина ( а. с. 8). До матеріалів справи також надано виписка з погосподарській книзі, з якої вбачається, особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , головою домогосподарства є [PERSON] , члени сім`ї [PERSON] , в розділі 1У будівлі, що знаходяться в особистій власності господарства зазначено рік побудови житлового будинку - 1977 ( а. с. 24-25). З технічного паспорта, наданого до матеріалів справи вбачається, що житловий будинок А-1 побудований у 1950 році, житловий будинок Е-1 - у 1977 році, господарські споруди: літня кухні у 1983 році, гараж, вбиральня, сарай - у 1977 році ( а. с. 21). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ( а. с. 7). Позивачка як спадкоємиця першої черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ( а. с. 69). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.10.2019 року нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок в [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, а згідно довідки, виданої КП БТІ м. Покровська 02.10.2019 р., вказано, що цей будинок не зареєстрований. ( а. с. 23). Як встановлено в судовому засіданні, домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку А-1 та житлового будинку Е-1 та господарських будівель. Житловий будинок Е-1 - побудовано чоловіком позивачки та за ним рахується, про що зазначено в погосоподарській книзі, а житловий будинок А-1 - побудовано її батьками та рахується за матір`ю позивачки [PERSON] [INFO] померла мати позивачки [PERSON] ( а. с. 26 -27). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна). Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності - законодавство, яке було чинним на момент набуття. У 1974 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Українській РСР, що затверджена 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію будинків і домоволодінь у межах місць і селищ, в тому числі на підставі записів у по господарських книгах При вирішенні питання щодо визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками щодо ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 під № 5-24 / 26, і Вказівками щодо ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України, у справі № 6-145цс13, відповідно до яких порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року № 69. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. На підтвердження належності спадкодавцям зазначеного домоволодіння, позивачкою надано виписка з погосподарської книги, в якій зазначено соціальна група господарства-колгоспне, зазначено рік побудови житлового будинку А-1- у 1952 р, кухня - у 1958р., підвал - у 1964 р. ( а. с. 24), житловий будинок Е-1- у 1977 р.( а. с. 25), а згідно довідки Піщанської сільської ради від 09.09.2019 р. за № 661 в погосподарській книзі с. Піщане за 1977-1979р. Відкрито особистий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та мав склад сім`ї [PERSON] - голова сім`ї, [PERSON] - дружина ( а. с. 8). За змістом ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року (що поширюється на спірні правовідносини) колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарства. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно змісту Вказівок № 112/5 та № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючи члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносились до господарств колгоспників. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення ст.ст. 17,18 Закону України « Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону ( з 15.04.1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон). Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. Статтею 5 Закону визначено об`єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, а саме: земельні ділянки, підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Таким чином, реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір, законодавством не передбачена. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності виникає із підстав , що не заборонені законом . У відповідності до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у зв`язку із смертю власника. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не відмовився від неї. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. З аналізу вищезазначених норм права випливає, що у разі віднесення господарства до колгоспного двору частини кожного з його членів у спільному майні є рівними. Згідно з ч. 1 ст. 563 ЦК УРСР 1963 року у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Статтею 126 ЦК УРСР передбачалося, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду « Про практику розгляду судами справ про спадкування» № 4 від 24.06.1983 року правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося),відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. У підпунктах б) та г) пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Як встановлено в судовому засіданні, домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку А-1 та житлового будинку Е-1 та господарських будівель. [INFO] [PERSON] померла, головою колгоспного двору став [PERSON] , що підтверджується довідкою Піщанської сільської ради ( а.с. 8) Після припинення колгоспного двору частка в майні- домоволодінні [ADDRESS] розподіляється таким чином: Ѕ - позивачці та Ѕ [PERSON] . Даних того, що позивачка втратила право на частку у колгоспному дворі станом на 15.04.1991 року суду не надано. Позивачкою заявлені позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на все домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зазначене домоволодіння належало до колгоспного двору, і частки його членів [PERSON] , [PERSON] є рівними, на день смерті останньому належало 1/2 частка цього майна, то визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на все домоволодіння, буде помилковим. Отже, приймаючи до уваги той факт, що з 15. 04.1991 року з набранням чинності Закону України « Про власність» припинила існування така форма власності як власність колгоспного двору,виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що до кола спадкового майна [PERSON] входить не весь житловий будинок , а лише його частка як члена колишнього колгоспного двору у ньому , зокрема 1/2 частка, і позивачка, в даному випадку, має право на визнання за неї права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] лише на 1/2 частку домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та не позбавлена права на подання позову про визнання за нею права власності на Ѕ частку домоволодіння як колишнього члена колгоспного двора. На підставі викладеного,

Outcome: partial