Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до садівничого товариства «Еталон-3» про відмову від земельної ділянки та передачу її у власність садівничого товариства «Еталон-3». В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,1077 га у садовому товаристві «Еталон-3» Русько-Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Вказана земельна ділянка, кадастровий №6322082000:24:000:0033 була надана їй на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 19.03.2008 за № 310, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 515921 від 26.12.2008. Вказаною земельною ділянкою вона не користується з 2008 року, не сплачує земельний податок, не обробляє ділянку, членські внески до СТ «Еталон-3» не сплачує, будь яких будівель не будувала, що підтверджується довідкою садового товариства «Еталон-3» від 31.05.2020. Вказана земельна ділянка [PERSON] не потрібна, оскільки вона переїжджає на постійне проживання в іншу країну. Відповідач не заперечує проти прийняття вказаної земельної ділянки у власність товариства, однак без звернення до суду позивач не може передати або відмовитися від земельної ділянки. Позивач просить суд, повернути садовому товариству «Еталон-3» ЄДРПОУ №06715355 земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,1077 га у садовому товаристві «Еталон-3» Русько-Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, яка надана у право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 19.03.2008 за № 310, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 515921 від 26.12.2008, кадастровий №6322082000:24:000:0033. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив позов задовольнити. Розгляд справи просив проводити без фіксації технічними засобами у його відсутність, що суд вважає за можливе. Представник відповідача садівничого товариства «Еталон-3» в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві не заперечував проти задоволення позову. Розгляд справи по суті просив проводити у відсутність представника та без фіксації технічними засобами, що суд вважає за можливе. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,1077 га у садовому товаристві «Еталон-3» Русько-Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Вказана земельна ділянка, кадастровий №6322082000:24:000:0033 була надана їй на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 19.03.2008 за № 310, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 515921 від 26.12.2008. Вказаною земельною ділянкою [PERSON] не користується з 2008 року, не сплачує земельний податок, не обробляє ділянку, членські внески до СТ «Еталон-3» не сплачує, будь яких будівель не будувала, що підтверджується довідкою садового товариства «Еталон-3» від 31.05.2020. Вказана земельна ділянка [PERSON] не потрібна, оскільки вона переїжджає на постійне проживання в іншу країну. Відповідач не заперечує проти прийняття вказаної земельної ділянки у власність товариства, однак без звернення до суду позивач не може передати або відмовитися від земельної ділянки. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Статтею 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормахКонституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Абзацом 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за№7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87, 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143, 146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа № 6-33цс13) зазначено висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Відповідно до п.а ст. 140 ЗК України підстави припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку. Відповідно до п.а ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.15, 16, 334 ЦК України, ст. 125, 126, 131, 140, 143, 152

Outcome: approved