Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 02 травня 2019 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON] , померлої [INFO] 3/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,46кв.м, житловою - 53,40кв.м; визнати за нею, позивачем, право власності на 3/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,46кв.м, житловою - 53,40кв.м в порядку успадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно , що складається з частки квартири за адресою: [ADDRESS] . В установлений законом строк вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте постановою нотаріуса від 22.04.2019 року їй було відмовлено через розбіжності у розмірі частки, яка належала її матері за життя. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №Д1176 від 13.12.1996 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримано у приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,46кв.м, житловою - 53,40кв.м. Співвласники [PERSON] та [PERSON] померли. Після смерті [PERSON] її матір [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частку квартири. Після смерті чоловіка [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/5 частки спірної квартири, право власності на яку визнано за нею рішенням Дзержинського районного суду від 04.12.2003 року, в якому помилково зазначено розмір частки «1/10» замість «1/5» та проведено державну реєстрацію права власності на визначену в рішенні суду частку спірної квартири. У теперішній час цивільна справа знищена, у зв`язку з чим їй відмовлено у виправленні описки в рішенні суду, наявність такої помилки позбавляє її права розпоряджатися своєю часткою спадкового майна, тому вона звернулася до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала , просила задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується розпискою, правом надання відповіді на відзив не скористався. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, пояснення на позов не надав. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку загального позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані суду докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » після укладення шлюбу з [PERSON] , [INFO] ) /а.с.18, 19/. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримано у приватну спільну сумісну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,46кв.м, житловою - 53,40кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №Д1176 від 13.12.1996 року, зареєстровано Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації за №95ап -93-93 /а.с.11/. [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] /а.с.9, 10/. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, серед якого 1/5 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , що встановлено рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 04.12.2003 року за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про розподіл спадкового майна, яким за позивачем, крім іншого, визнано право власності на 1/10 частку спірної квартири. За іншими особами право власності на зазначену квартиру не визнавалося. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 04 січня 2004 року /а.с.12, 13/. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). На підставі зазначеного вище рішення суду в КП «КБТІ» за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з витягу №2843619 від 17.02.2004 року /а.с.11/. Позивач зазначає, що судом помилково визнано за її матір`ю [PERSON] право власності на 1/10 частку спадкового майна, оскільки після смерті батька його частка у спірній квартирі складала 1/5, так як квартира була отримана у власність п`ятьма особами на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тобто за своєю правовою природою набуття права власності не залежало від трудового внеску кожного співвласника, а відтак розподіл часток передбачає їх рівність, тобто кожному співвласнику належало б по 1/5 частці у разі виділу часток. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.06.2016 року у задоволенні заяви [PERSON] про виправлення описки в судовому рішенні відмовлено, у зв`язку з тим, що цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про розподіл спадкового майна - знищено у 2010 році /а.с.17/. Проаналізувавши текст рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 04.12.2003 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про розподіл спадкового майна, матеріали якого знищено згідно з наказом №16-з по Дзержинському районному суду м. Кривого Рогу від 30.03.2010 році, суд приходить висновку, що посилання позивача на допущення описки у судовому рішенні заслуговують на увагу. Так, судом ухвалено рішення, яким розподілено все спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] між його дружиною [PERSON] та дітьми від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Описова частина рішення суду містить перелік спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , у тому числі 1/5 частка спірної квартири. Позов задоволено у повному обсязі, майно розподілено між усіма спадкоємцями, право власності на спірну квартиру за іншими особами , окрім [PERSON] , не визнавалося, а відтак після смерті чоловіка [PERSON] отримала у власність 1/5 частку спірної квартири. Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] (матір позивача) отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом 05.08.2016 року на 1/5 частку спірної квартири /а.с.15, 16/. Отже, частка квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй за життя дорівнює 3/5 (1/5+1/5+1/5=3/5). За вимогами ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки можливості виправити помилку у позасудовому порядку позивач позбавлена, обставини, викладені позивачем, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає можливим встановити факт, що має юридичне значення. Щодо визнання за позовачем права власності на спадкове майно суд виходить з наступного. Згідно з ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За життя [PERSON] 30.06.2015 року складено заповіт, яким заповіла [PERSON] , у тому числі належну її квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с.46/. Позивач в установлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Проте, постановою державного нотаріуса Шостої криворізької нотаріальної контори Деркач Я.В. від 22.04.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заявниця заперечує щодо розміру частки квартири [ADDRESS] , яка належить її померлій матері /а.с.7/. Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування та здійснити реєстрацію права власності на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Враховуючи зазначене та

Outcome: approved