Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за кожен день прострочки договору від 22.09.2019р., починаючи з 21.12.2019р. по 28.01.2020р., що становить 38 днів у розмірі 15960 грн., та сплачену нею суму у виді авансу за договором у розмірі 14000 грн., також суму завданої їй моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору, а саме щодо купівлі корпусної меблі та матрацу, чим порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просить задовольнити позов. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності з підтвердженням заявлених вимог. При цьому, в ході судового розгляду, будучи раніше присутньою в судовому засіданні, вона підтвердила заявлені позовні вимоги до відповідача та фактичні обставини, викладені нею в позовній заяві. Крім того, вказала, що вона разом зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] неодноразово зверталися до відповідача в телефонному режимі та за допомогою переписки з ним в соціальній мережі щодо необхідності поставки вказаних корпусної меблі та матрацу за їхньою домовленістю, на що він відповідав лише обіцянками без фактичного виконання робіт за укладеним договором. Також зазначила, що у грудні 2019р. [PERSON] сам написав у неї вдома розписку щодо отримання ним в якості передплати у розмірі 14000 грн. у позивача на виконання умов договору доставки та встановлення корпусної меблі та матрацу. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, будучи належним чином повідомлений про місце і дату розгляду справи. При цьому, в ході судового розгляду, будучи раніше присутнім в судовому засіданні, він вказав, що вищезазначену розписку не визнає, оскільки писав її під тиском з боку позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Так, як вбачається з накладної №026899, виданої 22.09.2019р. [PERSON] на ім`я [PERSON] , в ній зазначені за основу - корпусні меблі/матрац, а саме: ліжко, тумба, матрац, послуги доставки та зборки, на загальну суму 28600 грн., аванс 22.09.2019р. - 14000 грн., остаток - 14600грн. Крім того, до даної накладної прикладена розписка [PERSON] від 15.12.2019р., в якій зазначено, що він, [PERSON] , будучи при здоровому розумі та не перебуваючи під тиском, зобов`язується доставити меблі згідно накладної №026899, виданої 22.09.2019р. [PERSON] , в строк до 21.12.2019р. В іншому випадку зобов`язується повернути гроші, прийняті ним в якості передплати за заказ в розмірі 14000 грн. За ухвалою суду від 04.05.2020р. за клопотанням позивача постановлено викликати для допиту в якості свідка [PERSON] . Як показав в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є цивільним чоловіком [PERSON] , у вересні 2019р. він з дружиною замовили у [PERSON] меблі для спальні та матрац, останній на наступний день приїхав до них та вони дали йому аванс у розмірі 14000 грн. Коли він з дружиною у грудні 2019р. зрозуміли, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання, у них вдома він особисто написав вищезазначену розписку. Також свідок підтвердив, що після того, як відповідач не виконав умови за розпискою щодо виконання договору у строк до 21.12.2019р. та не повернув взяті гроші, він звернувся з заявою в Лиманський відділ поліції Одеської області в зв`язку з шахрайським діями відповідача. На виконання ухвали суду від 27.05.2020р. про витребування доказів, направлені копії матеріалів Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, які внесені до ЖЕО №1720 від 17.02.2020р. та №16617 від 24.12.2019р. та зібрані за результатом розгляду звернення [PERSON] щодо неправомірних дій з приводу невиконання [PERSON] своїх домовленостей. Так, в даних матеріалах згідно довідки за матеріалами розгляду звернення [PERSON] від 12.03.2020р., складеною оперуповноваженим СКП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що [PERSON] звертався до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області 24.12.2019р. (ЄО №16617 від 24.12.2019р.) за фактом невиконання домовленостей між ним та [PERSON] , які відображені у довідці від 26.12.2019р. Також вказано, що, зателефонувавши автору звернення [PERSON] та [PERSON] , 12.03.2020р. від останніх отримані відомості щодо виконання їхньої усної домовленості. [PERSON] повернув більшість своєї заборгованості [PERSON] та теперішнім часом продовжує віддавати частками гроші останньому, що в свою чергу підтвердив останній. Таким чином, дані обставини не містять в собі ознак правопорушення, передбаченого КК України. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що йому не дзвонили з Лиманського ВП ГУНП в Одеській області з приводу його звернень, оскільки він військовослужбовець та перебував в АТО, також вказав, що [PERSON] ні йому, ні його дружині - позивачу у справі, не повертав грошові кошти у розмірі 14000 грн. На підтвердження того, що грошові кошти у розмірі 14000 грн. до теперішнього часу по неповернуті позивачу у справі, не доставлені відповідачем замовлені меблі та матрац, [PERSON] надала до суду для огляду оригінал накладної. За ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до п. 5 ч.1, ч. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. За абзацом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з відповідача на її користь сума матеріальних збитків у розмірі 14000 грн., сплачених позивачем на виконання умов договору щодо придбання, доставки та зборки корпусної меблі та матрацу, оскільки підтверджується наявною квитанцією та розпискою, а також показами свідка [PERSON] в судовому засіданні. При цьому суд не приймає до уваги довідку за матеріалами розгляду звернення [PERSON] від 12.03.2020р., складеною оперуповноваженим СКП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, оскільки сам свідок [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що грошові кошти у вказаному розмірі їм не повернуті [PERSON] до теперішнього часу. При цьому суд вважає, що посилання позивача як на правову підставу для задоволення її позову, в тому числі на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки згідно накладної №026899 від 22.09.2019р. та розписки від 15.12.2019р., вони видані на ім`я [PERSON] не ФОП [PERSON] , а фізичною особою [PERSON] . За ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, а тому спірні правовідносини, які виникли у сторін по справі, не підпадають під дію вказаного Закону. За цих же підстав суд відмовляє в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь неустойки за кожен день прострочки договору від 22.09.2019р., починаючи з 21.12.2019р. по 28.01.2020р., що становить 38 днів у розмірі 15960 грн., оскільки дані вимоги пред`явлені до фізичної особи [PERSON] , а правова норма, яка передбачає стягнення такої неустойки, зазначена у ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», де виконавцем робіт/надання послуг має бути суб`єкт господарювання. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 1000 грн., суд відмовляє в її задоволенні за безпідставністю, оскільки вважає, що виниклі між сторонами правовідносини не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» за вищенаведених висновків суду, а тому посилання позивача на ст. 22 даного Закону щодо стягнення моральної шкоди, не можуть бути застосовані. Суд вважає необгрунтованими доводи в судовому засіданні відповідача [PERSON] про те, що вищенаведену розписку він написав під тиском з боку позивача, оскільки вказана обставина ним до суду не доведена, а позивач та свідок [PERSON] проти цього заперечували в судовому засіданні.

Outcome: partial