Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди, зобовязання видати трудову книжку. В обґрунтування позову зазначила, що з 22 листопада 2013 року працювала у фізичної особи підприємця (далі ФОП) [PERSON] на посаді торгового представника,16 січня 2015 року була звільнена. В період з листопада 2013 року до середини 2014 року відповідач сплачував їй заробітну плату, з 2014 року виплати по заробітній платі припинив повністю. При звільненні відповідач з нею не розрахувався та не видав належним чином оформлену трудову книжку. Посилаючись на діюче законодавство просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з січня 2014 року по день звільнення, компенсацію за невикористану відпустку,загалом, за її розрахунками суму 30\~000 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та за затримку видачі трудової книжки по дату постановлення рішення, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, зобовязати відповідача видати їй належно оформлено трудову книжку. Під час розгляду справи позовні вимоги уточнила, в яких просила залишити без розгляду вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та затримку видачі трудової книжки, про зобовязання видати їй належно оформлено трудову книжку, мотивуючи тим, що під час розгляду справи їй стало відомо, що відповідач її не звільнив. В уточненій позовній заяві просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з 01 січня 2014 року по 16 січня 2015 року включно, компенсацію за невикористану відпустку за період з 22 листопада 2013 року по 16 січня 2015 року, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. В обґрунтування моральної шкоди посилалася на те, що відповідачем були порушені її трудові права, що призвело до нервових страждань, необхідності пошуку додаткових зусиль, з метою забезпечення її життєвих потреб. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що була працевлаштована у відповідача з листопада 2013 року у якості торгового агента по трудовому договору, при працевлаштуванні відповідач обіцяв та фактично виплачував їй заробітну плату в сумі 4000 гривень. Заборгованість по заробітній почала утворюватися з січня 2014 року, з цього часу відповідач сплачував їй в рахунок заробітної плати лише по 1000 гривень щомісяця, останній раз виплатив 1000 гривень в травні 2014 року, коли отримувала заробітну плату завжди розписувалась в відомості про виплату. Повністю виплати по заробітній платі були припинені з червня 2014 року, окрім того, по сьогодення їй не повернуто трудову книжку. 09 січня 2015 року вона надіслала поштою на імя ФОП [PERSON] заяву про її звільнення з 16 січня 2015 року, після того тричі надсилала відповідачу заяви новою поштою, з проханням провести з нею розрахунок. 16 січня вона відпрацювала останній день, з 19 січня 2015 року на роботі не зявлялась, оскільки вважала себе звільненою. Про те, що відповідач її не звільнив їй стало відомо під час розгляду справи. За весь час роботи у ФОП [PERSON] вона не була у щорічній відпустці та не отримувала компенсацію. По її розрахункам заборгованість по заробітній платі у тому числі за невикористану відпустку складає 30\~000 гривень, виходячи із розміру заробітної плати в сумі 4000 гривень. Відповідач [PERSON] будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та за участю його представника. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, вважала їх безпідставними. Суду пояснила, що дійсно позивачка працювала у ФОП [PERSON] з листопада 2013 року по трудовому договору на посаді торгового представника, за весь час роботи їй виплачувалась заробітна плата відповідно до договору, але вона відмовлялася розписуватися в відомостях, про що було зазначалось в відомостях про виплату. Відповідач не звертав на це уваги, оскільки цінував позивачку як працівника. Заяву позивачки про її звільнення відповідач не отримував, але з 19 січня 2016 року позивачка на роботі не зявляється,трудовий договір з нею й досі не розірваний, трудова книжка знаходиться у відповідача у сейфі, він не відмовляється видати трудову книжку але особисто позивачці, за час роботи у відповідача позивачка незаконно заволоділа його грошима, про що порушено кримінальну справу, викрадені гроші не повернула. Заслухавши сторони дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно із ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~ ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобовязаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Факт перебування позивачки [PERSON] у трудових правовідносинах з ФОП [PERSON] сторонами не оспорюється та підтверджується трудовим договором укладеним між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 22 листопада 2013 року, зареєстрованим в Дружківському міському центрі зайнятості за № 05171300403, запис про зняття з реєстрації відсутній. Відповідно до вказаного договору, фізична особа [PERSON] та працівник [PERSON] уклали безстроковий трудовий договір з 22.11.2013 року, згідно з яким Працівник зобовязався виконувати обовязки торгівельного агента, а фізична особа зобовязалася оплачувати працю працівника в розмірі 1583 грн. на місяць, час виконання робіт встановлено з 8.00. до 17.00. перерва з 12.00. до 13.00., тривалість щорічної оплачуваної відпустки визначена не менш як 24 календарних дні за графіком. (а.с. 84) Згідно відомостей ПП [PERSON] по виплаті заробітної плати за листопад 2013 року [PERSON] нарахована до виплати заробітна плата в сумі -370,61 грн, за грудень 2013 року - 1297,11 грн., з січня 2014 року по грудень 2014 року нараховано до виплати по 1297,11 гривень щомісяця, за січень 2015 року -1297,11 грн., лютий 2015 року - 1297 грн. Підпис [PERSON] про отримання заробітної плати за зазначений період відсутня. В відомостях є приписи бухгалтера [PERSON] про видачу [PERSON] заробітної плати в повному обємі та про відмову [PERSON] від підпису. (а.с. 62-77) Згідно заяви [PERSON] на імя [PERSON] від 09.01.2015 року, позивачка просила звільнити її з 16 січня 2015 року в звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, виплатити їй заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та вислати їй поштою трудову книжку. (а.с. 118) Згідно заяв [PERSON] від 20.09.2015 року, 04.08.2015 року, 04.10.2015 року та 03.12.2015 року, остання зверталася до приватного підприємця [PERSON] з вимогами про виплату їй заборгованості по заробітній платі. ( а.с. 119-122, 134) Згідно пояснень позивачки, зазначені заяви надсилалися на імя відповідача через ТОВ «Нова пошта», що підтверджено експресс-накладними (а.с.115-117, 124-126, 135) Відповідно до службової записки менеджера ФОП [PERSON], [PERSON] з 19.01.2015 року на роботу не виходить ( а.с. 141) Згідно актів про відсутність працівника на роботі, складених працівниками ФОП [PERSON], з 19 січня 2015 року по 30 січня 2015 року, щоденно, торговий представник [PERSON] з 19 січня 2015 року на роботі відсутня. (а.с. 145-154) Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2014 року по 16 січня 2015 року, не заявляючи вимоги про розірвання трудового договору. Згідно з ч.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п.3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженою Постановою правління Національного Банку України 15.11.2004 року за № 637, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача. З огляду на наведене, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про відсутність у відповідача перед позивачкою заборгованості по заробітній платі, так само як і доводи позивачки про розмір її оплати відповідачем в сумі 4000 гривень на місяць, оскільки допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин сторони суду не надали. Разом з тим, суд дійшов висновку, що ФОП [PERSON] за період з 01.01.2014 року по грудень 2014 року та за період з 01 по 16 січня 2015 року, має перед позивачкою [PERSON] заборгованість по заробітній платі. При визначенні розміру заборгованості суд врахував пояснення позивачки, відповідно до яких, відповідач сплачував їй в рахунок заробітної плати в період з 01 січня 2014 року по травень 2014 року включно по 1000 гривень щомісяця та пояснення представника відповідача, відповідно до яких, заробітна плата позивачці в розмірі 1297,11 гривень визначена з урахуванням передбачених законом податків та платежів. Таким чином розмір заборгованості по заробітній платі у ФОП [PERSON] перед позивачкою [PERSON] становить за січень 2014 року - 1197,11 гривень, лютий 2014 року 1197,11 гривень, березень 2014 року 1197,11 гривень, квітень 2014 року 1197,11 гривень, травень 2014 року - 1197,11 гривень, червень 2014 року -1297,11 гривень, липень 2014 року -1297,11 гривень, серпень 2014 року -1297,11 гривень, вересень 2014 року 1297,11 гривень, жовтень 2014 року -1297,11 гривень, листопад 2014 року - 1297, 11 гривень, грудень 2014 року -1297,11 гривень, за січень 2015 року - 579,21 гривень. Загалом 15644, 53 гривні, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня по 16 січня 2015 року судом визначена виходячи з наступного розрахунку. Оклад відповідно до трудового договору - 1583 гривні; норма тривалості робочого часу, згідно [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», у січні 2015 року, становить 159 робочих часів; фактично відпрацьований робочий час позивачки за період з 01 січня по 16 січня 2015 року - 71 робочий час (8 днів х 8 часів та 1 день (6 січня) х 7 часів). Таким чином сума нарахованої заробітної плата за період з 01 січня по 16 січня 2015 року становить 1583:159х71 =706,87 гривень, з урахуванням ЄСВ (єдиного соціального внеску) в розмірі 3,6% - 25,45 гривень та ПДФЛ (податок з доходу фізичної особи) -102,21 гривні, розмір заробітної плати за зазначений період з урахуванням податків та зборів становить - 579,21 гривні, виходячи із розрахунку 706,87- (25,45+102,21). Щодо вимог про стягнення суми компенсації за невикористану відпустку, суд виходить з наступного. Згідно довідки приватного підприємця [PERSON]В за № 00003 від 24.09.2015 року, [PERSON] за час роботи у нього з 22.11.2013 року щорічні відпустки не оформляла.(а.с.58) Тривалість щорічної оплачуваної відпустки у трудовому договорі сторонами визначена не менш як 24 календарних дні . Доказів на підтвердження того, що позивачка отримувала компенсацію за невикористану відпустку відповідачем суду не надано, розрахунок суми компенсації за невикористану відпустку позивачці відповідачем не здійснювався. Відповідно до п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ за № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Відповідно до п.2 зазначеного Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам,які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Аналізуючи вказані положення Порядку,суд приходить до висновку, що сума компенсації за невикористану відпустку позивачці повинна розраховуватися виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують виплаті компенсації за невикористані відпустки та кількості календарних днів року, за винятком святкових та неробочих днів за цей період. Число календарних днів відпустки відповідно до трудового договору у 2014 року становить 24 дні, відповідно у 2013 року - 3 дні та у 2015 року -1 день. Виходячи з розміру посадового окладу визначеного сторонами в трудовому договорі, заробіток позивачки без утримання передбачених законом податків та обовязкових платежів з січня по грудень 2014 року складав -18996 гривні (1583х12). Кількість календарних днів у 2014 рік - 355 днів, за винятком святкових та неробочих днів за цей період. Таким чином, сума компенсації за невикористану відпустку позивачки за весь час роботи у відповідача, а саме з 22 листопада 2013 року по 16 січня 2016 року -1498,00 гривні, виходячи із розрахунку 18996 грн : 355 кал.дні х 28 дні відпуски. Враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачкою обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування в сумі 500 грн. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial