Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON] про надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - сина [PERSON] у супроводі його матері, тимчасово у будь-які держави світу строком до 14.04.2019 року. Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що неповнолітній син позивачки [PERSON] народися [INFO] та його батьком записано [PERSON]. В квітні 2002 року відповідач виїхав до м. Москви РФ до цього часу не повертався, місце знаходження останнього невідоме, з дитиною він не спілкується, участі в вихованні дитини не приймає та аліменти не виплачує, відносини з родиною не підтримує. [PERSON] навчається у Технічному ліцеї Шевченківського району м.Києва, приймає участь у багатьох кружках та секціях, вивчає іноземну мову, в зв'язку з чим виникла необхідність направити останнього до мовного літнього табору за межами України, а також для лікування за кордоном, так як це є дешевше аналогічного в Україні. Позивачка та її представник вказані позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Третя особа в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивач та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, у сторін [INFO] народився син [PERSON] який проживає разом із матір'ю. Як пояснила позивач [PERSON], вона має можливість вивозити сина за межі України на оздоровлення та навчання, проте неможливо отримати згоду відповідача на виїзд за межі України, оскільки спілкування з батьком дитини не ведеться з 2002 року і його місцезнаходження невідоме. Вимогами ч.3 ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Проте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження необхідності виїзду дитини за кордон, позивач не вказала мети такого виїзду, конкретний час та країну. Крім того, позивачкою не надано доказів, що вона дійсно має намір здійснити виїзд за кордон, а відповідач заперечує надати дозвіл, а також період такого виїзду, найменування закладу, у який вона має намір вивезти дитину та не вказано з якою конкретно метою, що вказує на необґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до вимог до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права. Окрім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Адже допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. За таких обставин суд вважає, що позовні вимога про надання дозволу на неодноразові виїзди дитини за кордон фактично обґрунтовується прагненням ігнорувати інтереси батька, який проживає окремо від дитини, а тому законних підстав для задоволення позову немає. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що вказане рішення не позбавляє позивача права заявляти вимоги про надання дозволу за рішенням суду на виїзд дитини за кордон із наведенням обґрунтування такого виїзду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed