Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які в подальшому були змінені, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 2013 року до 2016 року проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного життя з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. На теперішній час подружні стосунки між ними припинені та з грудня 2016 року вона з сином мешкає у матері. З цього ж часу відповідач припинив допомагати їй утримувати сина. Вона знає, що відповідач [PERSON] працює більше п'яти років без офіційного працевлаштування на машині по доставці хлібобулочних виробів та має стабільний дохід, а також має інші періодичні заробітки. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, вона вимушена звернутись до суду з вище вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача [PERSON], з урахуванням уточнених вимог, аліменти на її користь на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00грн. з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що на теперішній час вона не працює та її щомісячний дохід складається з державної допомоги по догляду за дитиною у розмірі 1000,00грн., інших доходів вона не має. Дитина часто хворіє та потребує додаткових витрат на лікування. Нерухомого майна у власності дитина не має. Відповідач надає кошти на утримання дитини нерегулярно та не в повній мірі, останні три місяці взагалі матеріальної допомоги від нього вона не отримувала, а тому вирішила звернутися до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що на даний час він не має постійної роботи, а тому він не має змоги надавати матеріальної допомоги на утримання сина у розмірі, про який просила позивач. На обліку в центрі зайнятості населення він не перебуває, проживає разом із матір'ю, яка також не працює. Зазначив, що стан його здоров'я задовільний, інших дітей він не має. Також, зазначив, що коли в нього є можливість, він надає кошти позивачці та один раз на сезон купує одяг синові. вважає, що він взмозі сплачувати аліменти у розмірі 550,00грн. щомісячно на утримання сина. Якщо в нього буде можливість надавати допомогу дитині в більшому розмірі, він буде це робити добровільно. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сторонами визнано та не оспорюється, що вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 2013 по 2016 рік. Відповідно до ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER], виданому Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 27 грудня 2013 року, встановлено, що сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Батьком в свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON], матір'ю позивач [PERSON].(а.с.4). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, положеннями даної норми передбачений саме обов'язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття. Таким чином, за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час сторони разом не проживають та малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю - позивачем [PERSON], що відповідач не оспорює. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.1 ст. 184 СК України передбачено можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, а отже у нього відсутній регулярний та стабільний доход. За наявності вказаних обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як про те просить позивач з урахуванням уточнених позовних вимог. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що відповідач аліменти більш нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований та не має постійного щомісячного доходу. При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності зі ст. 182 СК України враховує його матеріальне становище і стан здоров'я , а також матеріальне становище і стан здоров'я дитини, а також виходить з того, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком до 6 років встановлений з 1 травня - 1426грн. і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 750грн. щомісяця, починаючи стягнення з 01 червня 2017 року - з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття з індексацією відповідно до закону. При цьому суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обов'язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При вирішенні спору по суті, суд також враховує положення ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем в судовому засіданні не надано суду жодних доказів, якщо такі у нього малися, що спростовують доводи позивача та надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до переконання про можливість часткового задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 640,00грн., оскільки позивач була звільнена від його сплати при поданні позову до суду.

Outcome: partial