Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що з 15 вересня 1979 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу на спільні кошти ними було придбано незакінченне будівництво житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 533,1 кв.м. Вказане незакінченне будівництво є спільною сумісною власністю подружжя, але право власності було оформлено на відповідача, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.07.2015 року. Позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину незакінченного будівництва житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 533,1 кв.м. та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину незакінченного будівництва житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 533,1 кв.м.. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, докази, суд встановив. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що з 15.09.1979 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб наявного в матеріалах справи. Подружжя [PERSON] за час сумісного проживання за спільні кошти придбали недобудований житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 533,1 кв.м. Право власності на незакінченне будівництво житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 533,1 кв.м. зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.07.2015 року. Так частинами першою та другою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1-3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Статтею 368 ЦК України визначається, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі ( зазначено у частинах першої, третьої та четвертої статті). Співвласники, відповідно до вимог ст.370 ЦК України мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленомустаттею 364цього Кодексу. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи презумпцію, визначену у Сімейному кодексі України вищезазначене нерухоме майно було придбано сторонами у період шлюбу яке є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає розподілу у рівних частках між співвласниками. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірне незакінченне будівництво житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 533,1 кв.м., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved