Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та витрат від інфляції. В підтвердження позову посилається на те, що з 08 вересня 1980 року вона працювала в ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» на посаді фельдшера медпункту. Наказом голови правління ПрАТ «Новоушицьке АТП-16843» №11 від 30 листопада 2012 року звільнена із займаної посади за згодою сторін. При звільненні їй не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за період з 2002 по 2008 роки та за 2010 рік. Рішенням Новоушицького районного суду від 22 грудня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 січня 2015 року, стягнуто з ПрАТ «Новоушицьке АТП-16843» на користь [PERSON] заборгованість по компенсації за невикористані відпустки в сумі 3175 грн. 21 коп. Зазначає, що даним рішенням встановлений її середньоденний заробіток в сумі 21,03 гривень. Посилаючись на ст.2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.116,117 КЗпП України, ст. 88 ЦПК України просить стягнути за період з 01.12.2012 року по 26.01.2015 року середньоденний заробіток - 21,03 грн. за весь час затримки розрахунку, який становить 543 дні та дорівнює 11419,29 грн., а також втрати від інфляції за 2013, 2014 роки в сумі 775,64 гривень і судові витрати за правову допомогу в сумі 300 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, зменшив розмір відшкодування витрат від інфляції до 752,52 гривень та додав, що відповідач виконав рішення Новоушицького районного суду від 22.12.2014 року - 20.02.2015 року; правова допомога включає в себе надання позивачу консультації з приводу виниклих цивільно-правових відносин з відповідачем, складання позовної заяви, виготовлення світлокопій документів, та участь в судових засіданнях. Представник відповідача позов не визнав, мотивуючи тим, що в день звільнення позивача - 30.11.2012 року - в який вона працювала, спору щодо виплати належних їй сум не існувало, в наказі про звільнення відсутнє посилання на належні їй при звільненні виплати; спір виник після її звернення з позовом в суд про стягнення компенсації за невикористані відпустки. Дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного. Згідно даних трудової книжки позивач на підставі наказу № 68-к 08 вересня 1980 року прийнята на роботу в Новоушицьке АТП 22038 ( в подальшому перейменовано на АТП- 16843) на посаду медичного працівника. Згідно наказу № 11 від 30 листопада 2012 року позивач звільнена з ПрАТ «Новоушицьке АТП- 16843» за згодою сторін з 30 листопада 2012 року. При цьому в наказі відсутні будь-які посилання на належні позивачу при звільненні виплати. Рішенням Новоушицького районного суду від 22 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 22 січня 2015 року, з відповідача ПрАТ «Новоушицьке АТП -16843» на користь [PERSON] стягнуто 3175,21 гривень компенсації за невикористані відпустки, з розрахунку 21,03 гривень середньоденного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. В силу ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, за відсутності спору про їх розмір підприємство,установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, що виносить рішення по суті спору, з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, її частки в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Із пояснень представника позивача вбачається, що позивач, ще в день звільнення з ПрАТ «Новоушицье АТП- 16843» достовірно знала про порушення своїх трудових прав, проте звернулась з позовом до суду 06.10.2014 року. Таким чином, зважаючи на те, що в наказі про звільнення відсутні посилання на будь-які належні позивачу виплати, суд вважає, що спір між позивачем та відповідачем про розмір сум, належних до виплати при звільненні, виник лише 06.10.2014 року - з часу звернення до суду з відповідним позовом. Разом з тим, відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» виплати, передбачені ст.117 КЗпП ( середній заробіток за час затримки розрахунку) не є складовою частиною заробітної плати, а санкцією за порушення трудових прав працівника, тому вирішення таких спорів обмежено строком. Так, відповідно до положень ст. 233 КЗпП та п.25 постанови Пленум Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку встановлений тримісячний строк, який обчислюється із дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У цьому разі після звернення 06.10.2014 року позивача до суду з позовом про стягнення невиплаченої при звільненні компенсації за невикористані відпустки та ухвалення судом рішення від 22 грудня 2014 року про стягнення такої компенсації, яке набрало законної сили 22 січня 2015 року, позивач знала про належне їй право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, але з відповідними вимогами в тримісячний строк не звернулась. Що стосується вимоги про стягнення втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, суд прийшов до наступного. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 2 цього Закону компенсаційні виплати є складовою заробітної плати. В 2012 році рівень інфляції становив - 0%, в 2013 році- 1,2 %, в 2014 році- 22,5%, тому за 2013 рік підлягає виплаті - 38,10 гривень витрат від інфляції ( 3175,21х 1,2%), в 2014 році - 714,42 гривень (3175,21 х22,5%),що в загальному дорівнює 752,52 гривень. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 300 гривень, суд виходить з наступного. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року № 4191 - VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» . Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено зазначеним законом, про що зазначено в пп.47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач не подав суду розрахунку, з якого б вбачалась кількість витрачених годин на надання правової допомоги по даній справі та з чого такі витрати складались. Разом з тим, судом встановлено, що адвокат [PERSON] приймав участь у трьох судових засіданнях, тривалість яких згідно журналів судових засідань становить 1 годину 17 хвилин. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в Україні - 1218 грн. та приймаючи до уваги положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» час роботи адвоката становить 487 грн. 20 коп. за годину (1218* 40%). Тому витрати на правову допомогу в сумі 300 гривень не перевищують граничний розмір і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial