Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до фермерського господарства «ДОВІРА Я» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки площею 2,9520 га., цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області. 06 жовтня 2016 року голова ФГ «ДОВІРА Я» [PERSON] надав [PERSON] її примірник договору оренди земельної ділянки за №94 від 15 грудня 2014 року, що пройшов державну реєстрацію 04 лютого 2015 року, за яким до ФГ «ДОВІРА Я» перейшло право користування належною позивачу земельною ділянкою строком на 5 років. [PERSON] вказує, що жодних договорів оренди земельної ділянки з ФГ «ДОВІРА Я» не укладала та нікого на це не уповноважувала. Позивач просила суд визнати недійсним договір оренди землі №94 від 15 грудня 2014 року, укладений між [PERSON] та ФГ «ДОВІРА Я», предметом якого є земельна ділянка площею 2,9520 га., кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області та скасувати державну реєстрацію Договору оренди землі №94 від 15 грудня 2014 року, укладеного між [PERSON] та фермерським господарством «ДОВІРА Я», зареєстрованого в реєстраційній службі Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області державним реєстратором Поповою Людмилою Олександрівною 04 лютого 2015 року, індексний номер 19174961. В судове засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що є аналогічними наведеним у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, зазначивши, що [PERSON] в наслідок вад зору часто просила розписатись за неї або свою рідну сестру [PERSON] або її сина, племінника Віктора. [PERSON] була обізнана про існування договору №94 від 15 грудня 2014 року, їй була сплачена орендна плата за 2015 рік, тому підстави для визнання договору недійсним за правилами статті 215 ЦК України відсутні. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,9520 га., цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується копією державного акту про право власності на землю [NUMBER]. Як вбачається з копії договору оренди земельної ділянки №94 від 15 грудня 2014 року [PERSON] передала ФГ «ДОВІРА Я» вказану вище земельну ділянку в оренду строком на п'ять років. Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 лютого 2015 року, що підтверджується копією витягу з реєстру. Доводячи свою правову позицію, представник відповідача стверджує, що [PERSON] хоча сама і не підписувала оскаржуваний договорі, але уповноважила свого представника на підписання від свого імені оспорюваного договору. Такі доводи представника відповідача не можна вважати об'єктивними з огляду на наступне. Відповідно до ч.1,3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представником відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на те, що [PERSON] уповноважувала будь-яку особу на підписання від свого імені договору оренди земельної ділянки з ФГ «ДОВІРА Я», тому посилання представника відповідача на таку обставину, є безпідставними. Крім того, суд не бере до уваги сумніви представника відповідача у дієздатності [PERSON] оскільки остання у встановленому законом порядку недієздатною не визнавалась, а психічний стан позивача не є предметом розгляду даної справи. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В силу ст.57 ЦПК України, висновок експерта є доказом у справі. Як зазначено у висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи №1824/17-32/1825/17-33 від 07 квітня 2017 року оскаржуваного договору оренди земельної ділянки, в оригіналі договору оренди земельної ділянки №94 від 15 грудня 2014 року, що укладений від імені [PERSON] та фермерського господарства «ДОВІРА Я», підпис від імені [PERSON] виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» в договорі оренди земельної ділянки №94 від 15 грудня 2014 року, що укладений від імені [PERSON] та фермерським господарством «ДОВІРА Я», виконаний не [PERSON], а іншою особою. Представник відповідача доказів, які б спростовували такий висновок експерта не надала, як і не клопотала перед судом про проведення повторної чи додаткової експертизи. Позивач та його представник свій обов'язок доказування відповідно до ст.60 ЦПК України виконали, довели належними доказами, що [PERSON] не підписував оскаржуваний договір. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦПК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З огляду на встановлені обставини, суд об'єктивно дійшов висновку, що [PERSON], що оскаржуваний договір не відповідає її волевиявленню, нею вільно не укладався і внутрішній волі не відповідав, тому його слід визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію такого договору. Враховуючи всі встановлені по справі обставини з наведеними вимогами закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з фермерського господарства «Довіра Я» на користь [PERSON] 3 303 грн судових витрат, а також на користь держави 640 грн судового збору. Відповідно до ст.ст.203,215,638,792 ЦК України, та

Outcome: approved