Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності житловим будинком за адресою: с. Лежине Запорізького району Запорізької області, вул. Центральна, 59, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №\~59 по вул. Центральній в с.\~Лежине Запорізького району Запорізької області. В обґрунтування позову зазначила, що їй відповідно до свідоцтва про право власності серія САЕ №268291, виданого 26.10.2011 р. Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, належить житловий будинок №\~59 по вул. Центральній в с.\~Лежине Запорізького району Запорізької області. В належному їй житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є її чоловіком, однак за місцем реєстрації не проживає з серпня 2015 року, коли він зібрав свої речі та покинув дім. Про його місце перебування їй нічого не відомо. Особистих речей відповідача у будинку немає, оплати комунальних послуг він не здійснює. У звязку з реєстрацією відповідача в належному їй будинку, вона повинна сплачувати за нього комунальні послуги, не має можливості отримати субсидію, і це складає додаткові матеріальні витрати та порушує її право володіння та розпорядження власністю. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. В судові засідання 29.11.2016 р, 19.12.2016 р. зявилась представник позивача [PERSON], яка позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В подальшому участі у розгляді справи не брала, у заяві від 05.01.2017 р. просила справу розглянути без її участі та участі позивача. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. У звязку з наведеним, суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як видно з копії свідоцтва про укладенню шлюбу серії ІІ-ЖС № 361662 від 13.10.1989 р., [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) знаходяться у шлюбі, зареєстрованому Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, запис № 21. Згідно копії договору дарування від 26.09.1986 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], який міститься в матеріалах справи, остання отримала у дар житловий будинок в с. Лежине Запорізького району Запорізької області. Згідно довідки виконавчого комітету Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 2299 від 05.12.2016 р. зазначений будинок належав [PERSON] та у 1986 році був подарований онуці [PERSON], про що зроблено запис в книзі реєстрації за № 96. На підставі вказаного договору та рішення виконавчого Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 147 від 06.10.2011 р., позивачу було належним чином оформлено право власності, про що свідчить свідоцтво про право власності, серія САЕ №268291, видане 26.10.2011 р. Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області. Згідно даного свідоцтва позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 59 по вул. Центральній в с. Лежине Запорізького району Запорізької області. При цьому, право власності на будинок [PERSON] зареєстровано в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить копія витягу № 32121076 від 21.11.2011 р. Зазначені докази у сукупності вказують на те, що житловий будинок є особистою власністю [PERSON], оскільки вона отримала його у дар. Згідно відповіді начальника адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області [PERSON] дійсно зареєстрований з 2011 року за адресою: с. Лежине Запорізького району Запорізької області, вул. Центральна, 59. З довідки № 1623 від 10.08.16 р., виданої Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області року, вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований але не проживає за адресою: [INFO], з серпня 2015 року по теперішній час. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона проживає в с.\~Лежине вже 21 рік, знає позивача та відповідача. Вони товаришували сімями, ходили один до одного додому. Останні раз відповідача бачила у липні 2015 року. У серпні дізналась, що [PERSON] 05.08.2015 р. добровільно пішов з будинку та не повернувся, чому він пішов не знає. Позивач ніколи не перешкоджала відповідачу у проживанні в будинку. З того часу у будинку проживає лише [PERSON] Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що знає сторони у справі, вона товаришує з [PERSON] Її чоловік, [PERSON], у серпні 2015 року пішов з будинку, після цього вона його не бачила. 05.08.2015 р., коли вона заходила до будинку, то [PERSON] вже пішов з будинку. В будинку буває часто, речей [PERSON] у будинку не бачила. Позивач ніколи не перешкоджала відповідачу у проживанні в будинку. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів відсутності обєктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, поважних причин для відсутності у спірному житловому приміщенні більше 1 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також суд враховує, що факт відсутності відповідача більше одного року підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Їх показання узгоджують між собою, з іншими доказами у справі, підстав сумніватись у їх достовірності немає. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved