Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 15.09.2017 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 січня 1986 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 141. Після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін - [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та, просить суд, їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають із шлюбно сімейних правовідносин і на підставі ст. ст. 110 112 Сімейного кодексу України підлягають задоволенню. [PERSON], 08.09.1962 р. н., та [PERSON], 16.03.1966 р. н., одружилися 25.01.1986 р., про що в книзі реєстрації актів про одруження 25.01.1986 р. зроблено запис за № 141. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Місце реєстрації: Дзержинський відділ реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб II-ВЛ № 478480 від 25.01.1986 р. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1986 р., від шлюбу мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved