Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2013 року відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно. Однак, станом на теперішній час, обставини, що зумовили стягнення аліментів, у визначеному, згідно даного судового рішення, розмірі, перестали існувати. Прожитковий мінімум на дитину відповідного віку неодноразово збільшувався, а тому сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання дитини. [PERSON] вважає, що вона вправі ставити питання про зміну розміру аліментів і просить суд змінити розмір аліментів, визначений рішенням суду від 01 серпня 2013 року, визначивши його в твердій грошовій сумі в розмірі 713 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду письмові заперечення, згідно яких, позовні вимоги визнає частково, погоджується сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 713 грн., щодо позовних вимог про надання дозволу на оформлення проїзного документа на право виїзду дитини за кордон заперечує мотивуючи це тим, що позивачка має намір виїхати разом дитиною в республіку Італія на постійне місце проживання. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. У даному шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії І-ВВ №163971, видане 23 листопада 2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області). Згідно Свідоцтва про зміну імені серії І-БВ №007736, виданого 18.01.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає із матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. 01 серпня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи із 10 червня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON], на підставі рішення суду, сплачує на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно. Розмір аліментів є не значним та не задовольняє мінімальних потреб дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, враховуючи те, що, встановлений рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 400 грн. щомісячно, на даний час є не значним, а тому є підставою для зміни розміру аліментів. Суд, на підставі ст. 182 СК України, із врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини та платника аліментів, того, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, який з 01.01.2018 року становить 1\~860 грн., вважає, що із [PERSON], слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 713 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивачка звернулася до [PERSON] з метою отримання від нього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення проїзного документа на право виїзду їх дітей за кордон, однак відповідач відмовився надати таку згоду. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], знаходиться на повному утриманні матері. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківського обовязку щодо утримання та виховання сина, перешкоджає можливості його належному оздоровленню, розвитку та відпочинку. Згідно інформації Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні №749 від 14.08.2017 р., неповнолітній [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в поліклінічному відділенні №5 поліклініки ТМДКЛ із 10 серпня 2016 року з діагнозом: аденоїди ІІ ступеня, гіперметропія високого ступеня обох очей, карієс зубів. Дитині рекомендовано лікування і диспансерне спостереження в окуліста та ЛОР-лікаря. Доцільне оздоровлення на березі моря. Позивач зазначила, що бажає оздоровити малолітнього сина [PERSON] на Середземному морі, а тому запланувала туристичну поїздку в республіку Італія з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також, в ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що не надання відповідачем [PERSON] згоди на оформлення проїзного документа суперечить інтересам дитини, не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку, а також її оздоровленню. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини 2-4 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представництво інтересів та правову допомогу позивачу у даній цивільній справі здійснював адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правових послуг від 02 серпня 2017 року, відповідно до якого гонорар адвоката за обсяг виконаної ним роботи, визначений в 2\~240 грн. по 640 грн. за кожну годину роботи. Позивачем надано суду квитанцію до прибуткового касового ордера №22 від 02.08.2017 року, за якою [PERSON] оплачено кошти на правничу допомогу в сумі 2 400 грн. При визначенні витрат на правову допомогу, які слід стягнути із відповідача, суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, врахувавши зазначені норми закону, суд визначає такі витрати, які підлягають стягнення із відповідача у розмірі 640 грн., виходячи із засад розумності та справедливості, часу затраченого представником позивача на участь у судових засіданнях та підготовку позовної заяви. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до часткового задоволення, на суму 640 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial