Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона в серпні 2007 року придбала донці [PERSON] двохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,21 кв.м., житловою 23,3 кв.м., на ім`я останньої, про що був укладений договір купівлі-продажу. Однак, [PERSON] разом з родиною мешкає в Росії та не мають намір повертатись мешкати до України. Позивач з серпня 2007 року по теперішній час утримує вищевказану квартиру та всі правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у неї. На квартиру ніхто не претендує, тому вона фактично володіє та утримує квартиру. Позивач здійснює поточний ремонт, сплачує кошти за обслуговування квартири, за електроенергію, опалення, водопостачання та водовідведення, тим самим утримує квартиру в належному стані та володіє фактично чужим майном. Відповідач [PERSON] не має наміру приїжджати до України, щоб оформити квартиру на позивача. Позивач 10 років відкрито та безперервно проживає у вказаній квартирі. Просить суд визнати право власності за на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,21 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м. за набувальною давністю. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.09.2017 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.01.2018 року направлено судове доручення до компетентного органу Російської Федерації для допиту відповідачів та вручення пакету документів, провадження по цивільній справі зупинено. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.02.2019 року по справі поновлено провадження по цивільній справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги позивача підтримала, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно договору купівлі-продажу ВКМ № 379647 від 02.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу Донецької області, Куляс Андрій Вікторович продав, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зареєстровано в реєстрі № 1778. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19410159 від 04.07.2008 року, двохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2008 року, на праві приватної власності. З копії технічного паспорту на двохкімнатну квартиру житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що змінено власника квартири на [PERSON] . Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК ). Крім того, при вирішенні питання про право власності в силу набувальної давності, задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Отже, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні зокрема враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. За таких обставин, оскільки в розумінні ст. 344 ЦК України позивач не є добросовісним володільцем спірної квартири, власник спірного домоволодіння відома позивачці, доказів відмови власника від права власності на належне майно не надано, суд приходить до висновку про відсутність передбачених цією статтею правових підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю. Крім того, позивач в обґрунтування позову посилалася на те, що вона фактично володіє та утримує квартиру, здійснює поточний ремонт, сплачує кошти за комунальні послуги. Крім того, позивач зазначала, що 10 років відкрито та безперервно проживає у вказаній квартирі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що позивачем до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вона добросовісно заволоділа спірною квартирою та володіє нею протягом 10 років. За змістом ст. 344 ЦК України для ухвалення рішення суду про набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно довести всі обставини, які мають значення для справи та були зазначені судом вище. Позивач у відповідності до положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України з огляду на вимоги ст. 344 ЦК України не довела обставин, які обґрунтовують заявлені нею позовні вимоги. Крім того, доводи позивача про сплату комунальних платежів і здійснення ремонту спірного житла не мають правого значення для набуття права власності за набувальною давністю за умов відсутності вищенаведених обставин. Таким чином, виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинен довести саме позивач є законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed