Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 01.03.1986 року у відділі запису актів громадянського стану Вінницької міської Ради народних депутатів сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 01.03.1986 року зроблено запис за №562. Від шлюбу у сторін є повнолітні діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому позивач вирішила звернутись до суду з даним позовом. Сторони до підготовчого засідання не зявились, однак від останніх надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, а відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 01.03.1986 року у відділі запису актів громадянського стану Вінницької міської Ради народних депутатів сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 01.03.1986 року зроблено запис за №562, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ №310594, виданого відділом запису актів громадянського стану Вінницької міської Ради народних депутатів 01.03.1986 року (а.с.4). Від шлюбу у сторін є повнолітні діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують подружніх відносин. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання останнього. А тому, суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище, яким вона користувалась після реєстрації цього шлюбу «Кожухар». Також, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн., понесений позивачем згідно квитанцій №38 від 11.10.2018 року (а.с.1) у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved