Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва 07.03.2018 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею відповідно до договору між батьками про проживання та виховання дітей від 14.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Фесік С.В. № 2504. В подальшому, між нею та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, згідно п.2 якого встановлено обов`язок відповідача сплачувати аліменти в розмірі 930,00 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даним договором також визначено, що розмір аліментів може бути збільшено у визначеному законом порядку. Позивач вказує на те, що матеріальної допомоги на утримання дітей, яку надає відповідач згідно вказаного договору, наразі не вистачає. Крім того, відповідач ніякої участі в житті, вихованні та розвитку дітей не приймає, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище. На її вимоги про збільшення розміру аліментів шляхом укладення додаткової угоди до вищевказаного договору відповідач не реагує, достеменно знаючи, що нею витрачаються великі кошти на навчання та розвиток дітей, а їх син є інвалідом з дитинства, що потребує додаткових витрат на лікування. Крім того, вона несе витрати на оздоровлення та відпочинок дітей, сплачує за навчання дітей плаванню, купує ліки, продукти харчування, предмети гігієни тощо, що потребує значних коштів, оскільки ціни на все постійно зростають. Наразі відповідач працевлаштований, працює у Республіці Польща, має стабільний та високий заробіток, а тому має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж визначено договором. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та збільшити розмір аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання дітей до 5000,00 грн. на кожну дитину щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.03.2019 року відкрито провадження по даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.05.2019 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про особу - громадянина України [PERSON] про те, чи перетинав, коли та на який період часу державний кордон України (в тому числі лінії розмежування із тимчасово окупованими територіями), у період часу за останні 5 років; витребувано у Голованівському управлінні Головного управління ДФС У Кіровоградській області інформацію про доходи [PERSON] , у тому числі отримані доходи за кордоном за період часу з лютого 2018 року та по поточний період. 13.09.2019 року до суду надійшла заява відповідача, в якій він позовні вимоги не визнає та зазначає, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 1200,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.12, 13). Діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні відповідно до договору між батьками про проживання та виховання дітей від 14.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Фесік С.В. (а.с.16-17). 06.02.2018 року між сторонами укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мелещенко О.М., відповідно до п.2 якого, за домовленістю батьків даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання сина [PERSON] аліменти, які на момент укладання договору становлять суму в розмірі 930,00 грн. щомісяця, на утримання дитини [PERSON] 930,00 грн. щомісяця, але не можуть становити суму менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України (а.с.18-19). Пунктом 8 даного договору встановлено, що розмір аліментів, визначений у даному договорі, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Позивач просить задовольнити її вимоги та збільшити розмір аліментів з 930,00 грн. до 5000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, вказуючи на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дітей, а відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки є офіційно працевлаштованим в Республіці Польща. Відповідач проти вказаних тверджень заперечував та вважав їх безпідставними, вказавши, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 1200,00 грн., оскільки його заробіток є невеликим. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє часткове підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено підстави для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач з лютого 2019 року офіційно працевлаштований у Республіці Польща. Його твердження про те, що його робота має тимчасовий характер, судом не приймаються, оскільки відповідач не надав доказів того, що вказаний трудовий договір є розірваним чи припиненим (а.с.121, 122). Надані докази свідчать про те, що майнове становище відповідача з лютого 2019 року покращилось в зв`язку з його працевлаштуванням, а тому він спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж визначено договором про сплату аліментів на утримання дитини. Що ж стосується посилання позивача у позові в якості підстави вимог на те, що вона несе витрати на відпочинок, лікування, навчання дітей, сплачує за навчання плаванню, а також несе витрати, пов`язані з потребами сина-інваліда з дитинства на лікування, суд до уваги не приймає, оскільки питання щодо витрат, пов`язаних з особливостями розвитку, навчання, стану здоров`я, тощо, виходять за межі предмету доказування, встановлених ст.192 СК України. Інші доводи позивача також не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів. Таким чином, оскільки наявні докази зміни матеріального стану відповідача в бік покращення, суд вважає, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів, визначені ст.192 СК України. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд приходить до висновку про можливість їх збільшення до розміру 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, оскільки вважає розмір у 5000,00 грн. завищеним та необґрунтованим. При цьому, суд враховує пояснення відповідача, який визнав позов в розмірі 1200,00 грн. на кожну дитину, а також і те, що відповідач є працездатним, працює, інших утриманців не має, а тому спроможний сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину, що не є надмірним, відповідає принципам розумності та справедливості, а також є покращенням для матеріального задоволення потреб дітей, що відповідає їх інтересам. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial