Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень позовних вимог, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно - спірну квартиру. Вказана квартира належала померлій [PERSON] та відповідачу [PERSON] /змінила прізвище на [PERSON]/ по Ѕ частини. 04.04.2001 р. остання подарувала свою Ѕ частину вказаної квартири [PERSON], такий договір був посвідчений нотаріально, однак право власності на вказану Ѕ частини [PERSON] не зареєструвала. За даних обставин, позивач не має можливості оформити право на спадщину на Ѕ частину квартири, яку спадкодавець набула внаслідок укладення договору дарування. Відповідач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], відмовився від прийняття спадщини. Просить позов задовольнити. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини у відповідності до права власності на обов'язкову частину у спадщині [PERSON] Зустрічний позов містить недоліки, які [PERSON] не були усунені, а тому такий не прийнятий судом до розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю, просили такі задовольнити. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦК України об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Згідно довідки, виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 30.07.2015 р. квартира [ADDRESS], згідно даних станом на 29.12.2012 р., зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частини /а.с.9/. Судом встановлено, що 04.04.2001р. відповідач [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS], що стверджується копією договору дарування частини квартири від 04.04.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І./а.с.7/. На час укладення договору дарування спірної квартири діяв ЦК України в редакції 1963року, відповідно до вимог ч.2 ст.243 ЦК України договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.227 і цього Кодексу, тобто форма договору. Даний договір нотаріально посвідчений нотаріусом, проте обдарована за життя не зареєструвала у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки з огляду на її поважний вік так і її розуміння того, що вона є власником майна, оскільки на момент складання заповіту вона вважала себе одноосібним власником спірної квартири. Згідно п.8 вказаного Договору право власності на відчужувану частину квартири виникає у Одарованої /[PERSON]/ з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, що виникли до набрання Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Не є перешкодою для визнання права власності в порядку спадкування за позивачем, відсутність у [PERSON] витягу про право власності на майно чи його державної реєстрації, оскільки вимога закону, що право власності виникає з моменту проведення державної реєстрації, була введена лише в 2004 році з набранням чинності діючого Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно вимог ч.1, 3 ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як встановлено судом та таке стверджується поясненнями сторін та їх представників у судових засіданнях, даний договір дарування укладено в 2001 році та станом на 2018 рік його не визнано недійсним, фіктивним, такий ніким із сторін не оспорювався. Крім цього, у спірній квартирі проживали як обдарована [PERSON] до дня своєї смерті, та її донька - позивач [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживала у спірній квартирі, що стверджується довідкою ЛКП «Скнилівок» та не оспорювалось сторонами /а.с.60/. Відтак, позивач разом із своєю мамою брала участь в утриманні квартири. Таким чином, позивач та її мати до дня своєї смерті, реалізовували належні їм права на спірну квартиру. Разом з тим, відповідач [PERSON] /дівоче прізвище [PERSON]/ не користувалася даною квартирою, чим сторони вчинили дії на виконання такого правочину. Відтак, суд приходить до переконання, що договір дарування від 04.04.2001 р. був укладений сторонами добровільно та спрямований на реальне настання передбачених ним правових наслідків. Згідно заповіту від 29.07.1999р. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла належну їй на праві особистої власності квартиру №[ADDRESS] своїй доньці [PERSON] /а.с.6/. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO]/а.с.5/. Із долученої до матеріалів справи копії спадкової справи вбачається, що відповідач [PERSON] 16.07.2015 року відмовився від обов'язкової частки у спадщині після смерті матері [PERSON], нотаріусом йому роз'яснено його права щодо обов'язкової частки на спадщину, наслідки відмови та, що така є безумовною/а.с.66/. Суд не приймає до уваги твердження відповідачів про те, що відмова відповідача [PERSON] від обов'язкової частки у спадщині після смерті матері була вчинена ним за відсутності у нього повної інформації щодо спадщини, оскільки як вбачається із поданої ним заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті матері, [PERSON] було відомо, що на день смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] та нотаріусом йому роз'яснено зміст ст. 1241 ЦК України, згідно якої він, як син померлої і непрацездатний за віком, має право на обов'язкову частку у спадщині. Заява підписана [PERSON] та питання щодо його необізнаності про право на обов'язкову частку у спадщині під час судового розгляду ним не порушувалось. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що договір дарування квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] є реальним, спрямований на реальне настання передбачених ним правових наслідків, а тому є чинним та підтверджує право власності [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS], подаровану їй [PERSON] Відтак, на день смерті [PERSON] їй вцілому на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Як вбачається із копії листа приватного нотаріуса, у зв'язку із відсутністю реєстрації права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою. /а.с.33/. Статтею 1218 ЦК України врегульовано, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] та визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті її матері. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Беручи до уваги, що позов фактично заявлено до [PERSON], яка оспорювала право власності позивача, а тому з останньої слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 6 890,20 гривень /шість тисяч вісімсот дев'яносто гривень двадцять копійок/.

Outcome: approved