Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок №8 по вул. Інженера Веденеєва (стара назва вул.. Подвойського) в місті Запоріжжя відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 28 грудня 2016 року між мною та [PERSON], посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28.12.2016 року. Відповідно до п. 12 зазначеного договору «Продавець зобовязується передати житловий будинок Покупцю для вільного користування і безперешкодного володіння у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень та зняти всіх зареєстрованих осіб до пятнадцятого січня дві тисячі сімнадцятого року...». Згідно з довідкою Департаменту реєстраційних послуг № 04-07/н/6022 від 31.03.2017 року за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою м. Запоріжжя вул.. Інженера Веденеєва, буд. 8 зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначені особи фактично в будинку не проживають з моменту укладення договору купівлі-продажу, оскільки виїхали з нього разом із своїми речами, місце їх перебування наразі невідоме. В добровільному порядку з реєстраційного обліку по зазначеній адресі не знялися, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Фактичне місце проживання відповідачів позивачеві не відоме. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не зверталися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, листи надсилались за їх місцем реєстрації. Відповідно до ст..74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст..321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок №8 по вул. Інженера Веденеєва (стара назва вул. Подвойського) в місті Запоріжжя, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 28 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №2900, та витягом №77330706 від 28.12.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.6-8) За відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою м. Запоріжжя, вул. Інженера Веденеєва, буд. 8 зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Реєстрація відповідачів у зазначеній квартирі чинить позивачці перешкоди в користуванні її власністю, вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як розяснено у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється попереднім власником квартири, а відповідач [PERSON], є членом сімї попереднього власника квартири. Відповідач [PERSON] втратив право власності, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України його право власності припинилося у звязку з відчуженням власником свого майна. Втративши право власності житлового приміщення, відповідачі втратили і його складову відповідно до ст..317 ЦК України - право користування житловим приміщенням. В ухвалі Верховного суду України від 13.07.2011 року по справі №6-55662св10 зазначено, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника. Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Таким чином, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial