Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 16 листопада 1991 року, який був зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Володимир-Волинський Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис №435. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що через різні погляди на сімейне життя, сімейні обов`язки, ведення спільного господарства подружні стосунки погіршилися. Впродовж декількох останніх років разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Шлюб існує формально. Переконана, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, а тому просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позову визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 листопада 1991 року, який був зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Володимир-Волинський Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис №435. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження. З позовної заяви вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, сторони дійшли спільної згоди щодо доцільності розірвання шлюбу. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо його розірвання, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з п.6 ч.1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Outcome: approved