Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача - ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про відшкодування моральної шкоди та просить суд визнати незаконними дії [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна та стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працювала в ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» з 1953 року по 2001 рік, що підтверджується копією трудової книжки. До приватизації підприємства все йшло добре, люди отримували заробітню плату. Після приватизації даного підприємства, яке відбулось у 1994 році, працівники стали акціонерами простих іменних акцій. Позивач є власником сертифіката серії [NUMBER], дата видачі 25.12.2003 року на 59 штук цінних паперів, на придбання яких вона витратила всі свої заощадження. Ці акції підприємства були в неї єдиною надією на забезпечену старість. Акціонерам повинні були виплачуватись дивіденди, але вони виплачувались лише два рази. Припинення виплат дивідендів по акціях означало фактичну втрату всіх заощаджень, накопичених за роки важкої праці, що завдало їй важкий моральний удар. Позивач зазначає, що у зв'язку з вчиненням незаконних дій з боку генерального директора АТЗТ «Полярна зірка» [PERSON], пов'язаних з неотриманням та не внесенням грошових коштів на розрахунковий рахунок чи в касу ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка», а також пов'язаних з банкрутством підприємства, позивачеві було завдано моральної шкоди. Крім того, у зв'язку з банкрутуванням підприємства, позивачка втратила можливість постійно отримувати девіденти та забезпечити себе гідну старість після довгих років чесної праці. З метою відновлення свого порушеного права, позивач звернулась з вказаним позовом до суду. Відповідач проти задоволення позовної заяви заперечував в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтував тим, що будь - яких правових відносин між двома фізичними особами [PERSON] та [PERSON] - не існувало та не існує. Позивач працювала на підприємстві, директором якого був відповідач, який також був найманим працівником. Отже між ними існували лише відносини як між робітником та керівником підприємства, яке не знаходилося у приватній власності [PERSON], а було акціонерним товариством. Отже позивач, як акціонер юридичної особи ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка», також мала право, та навіть брала участь в управлінні підприємством. Відповідач зазначає, що [PERSON] брала участь у загальних зборах ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» від 07 травня 2004 року, яким і проводилось відчуження майна юридичної особи на користь підприємства ТОВ «Анастасія - 2000» та ПП «Галина». Відповідач заперечує проти факту заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки не має, на його думку, доказів підтвердження причинно - наслідкового зв'язку між ліквідацією ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка», будь - якими діями [PERSON] та моральною шкодою, щодо заподіяння якої звернувся позивач до суду. Представник третьої особи ГО «Комітет захисту міноритарних прав акціонерів ЗАТ «Полярна Зірка» позовну заяву підтримав, просив суд задовольнити позов. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач працювала на підприємстві з 1953 року по 2001 рік, спочатку в Одеському міському холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка», що підтверджується копією трудової книжки. У 1994 році відбулася приватизація даного підприємства. Працівники стали акціонерами простих іменних акцій, позивачем було придбано 59 одиниць іменних акцій ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка», відповідно сертифікату серії [NUMBER], дати видачі 25.12.2003 рік. Судом встановлено, що постановою Господарського суду Одеської області по справі № 7/441-06-13712 від 02.07.2007 року АТЗТ «Полярна зірка» було визнано банкрутом у зв'язку з наявністю заборгованості щодо сплати податків до державного бюджету та відсутності майна та грошових коштів у підприємства для погашення такої заборгованості. Ухвалою Господарського суду Одеської області про ліквідацію банкрута та припинення провадження у праві від 20 вересня 2007 року по справі № 7/441-06-13712 було припинено діяльність АТЗТ «Полярна зірка». Судом встановлено, що Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси зверталась до Господарського суду Одеської області із заявою, в якій просила визнати банкрутом АТЗТ «Полярна Зірка», у зв'язку з неспроможністю сплатити заборгованість перед бюджетом після настання встановленого строку в сумі 232 494 ,28 грн. Судом було встановлено, що по обставинам ліквідації ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» відсутній обвинувальний вирок в рамках кримінальної справи, відповідач [PERSON] не притягувався до кримінальної відповідальності на скоєння кримінального правопорушення. Суд не має можливості в рамках розглядаємої цивільної справи визнати дії [PERSON] незаконними щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, оскільки таким чином нівелюється зміст кримінального процесу. Між тим, судом були досліджені судові рішення, які набрали законної сили та рішення прокурора про відмову у порушенні кримінальної справи, яке не скасовано, якими підтверджується, що у діях [PERSON] відсутні будь які ознаки кримінального правопорушення - зловживання службовим становищем, або перевищення своїх службових повноважень. З матеріалів справи, які надані позивачем та відповідачем вбачається відсутність підстав вважати потерпілою - позивача [PERSON], а відповідача [PERSON] - заподіювачем шкоди, оскільки будь-яких договірних відносин між цими двома фізичними особами не існувало, а доказів заподіяння моральної шкоди з делікту - до суду не надано. Суд вважає, що обставини, які викладені у позовній заяві, докази які надані до суду - не підтверджують заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди, з наданих до суду доказів не вбачається вини у діях [PERSON], як фізичної особи, або як генерального директора ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка». Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до абзацу 2 п. 5 вказаної вище Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, заявляючи позов, позивачка повинна була надати докази того, що саме діями (бездіяльністю) відповідача вона зазнала немайнових втрат внаслідок моральних або фізичних страждань, та в чому вони виражались, їх розмір та глибину моральних страждань, наявність причинно - наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними наслідками, що настали для позивачки. Оскільки таких доказів надано не було, суд вважає, що підстав для задоволення позовної заяви не має. Дослідивши обставини справи, суд встановив, що факт заподіяння моральної шкоди позивач пов'язує з ліквідацією юридичної особи ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка». Так, ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» було визнано банкрутом Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02 липня 2007 року. Ухвалою від 20 вересня 2007 року Господарським судом Одеської області ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» було ліквідовано, припинено діяльність цієї юридичної особи. Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, трирічний строк звернення до суду сплив 20 вересня 2010 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До суду не надано належних доказів, щодо обґрунтування та підтвердження порушених прав позивача [PERSON] - заявленим відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed