Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її син [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки [PERSON] , що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі на 51/100 частки будинку [ADDRESS] частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за цією ж адресою. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив, а тому спадкування здійснюється за законом в порядку черговості. Вказує, що вона, як матір [PERSON] , відноситься до першої черги спадкування після його смерті. Також до першої черги спадкування відноситься син спадкодавця - відповідач [PERSON] , який був зареєстрований за адресою проживання спадкодавця. Разом з тим впродовж останніх 10 років відповідач проживає разом з матір`ю за межами України. У 2018 році вона звернулась до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадкоємцями майна померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] в розмірі по Ѕ частки спадщини. Позивач вважає, що відповідач має бути усунений від права спадкування, оскільки він зовсім не піклувався про свого батька, майже не спілкувався з ним. Спадкодавець [PERSON] був розлучений та в останні роки свого життя не працював, пенсію не отримував, не мав жодних джерел доходів та фактично перебував на її утриманні. Зазначає, що [PERSON] вів антисоціальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, внаслідок чого його стан здоров`я в останні роки життя погіршився. Вона здійснювала догляд за спадкодавцем, несла витрати на його лікування, а також підтримувала в належному стані його будинок, господарство. Натомість відповідач, знаючи про серйозні проблеми зі здоров`ям батька, нехтуючи своїми обов`язками по відношенню до непрацездатного батька, жодного разу його не навідував, матеріальної допомоги на лікування не надавав, навіть не приїхав на похорон. На підставі наведеного позивач просить усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті [INFO] його батька [PERSON] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, заявою від 03 серпня 2019 року представник позивача адвокат Сохацький А.В. просить розгляд справи здійснювати без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12 квітня 2011 року. Оскільки відповідач за зареєстрованим місцем проживання судових повісток не отримував, суд здійснював повідомлення [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи в порядку п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням викладеного та за згодою позивача суд ухвалив здійснювати заочний розгляд справи за відсутності сторін в справі та у відповідності до ч. 2 ст. 247, ст.ст. 280, 281 ЦПК України . Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,заслухавши показання свідка у судовому засіданні 29.07.2019 року, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 вересня 2016 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.17). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив, а тому в даному випадку спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив,та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги щодо майна померлого [PERSON] є його матір [PERSON] та син [PERSON] . Суд встановив, що позивач 14 березня 2018 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку в спадщині, до складу якої увійшла 51/100 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с.19). Згідно з частиною п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту указаної норми права та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З відповіді КП «Луцька міська клінічна лікарня» на адвокатський запит №47/12.8.19 від 08 січня 2019 року суд встановив, що [PERSON] перебував на лікуванні в Луцькій міській клінічній лікарні з 25 червня 2016 року по 27 червня 2016 року у відділенні інтенсивної терапії екстракорпоральних методів детоксикації з хронічним гемодіалізом. На адвокатський запит представника позивача КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» повідомив, що в 2016 році до [PERSON] було здійснено два виклики бригад екстреної медичної допомоги: 21 червня 2016 року та 23 червня 2016 року з приводу раптового погіршення стану за адресою: [ADDRESS] . КП «Луцький центр первинної медичної допомоги №3» на адвокатський запит представника позивача повідомило, що [PERSON] звертався до лікарів закладу 04 березня 2015 року, 29 квітня 2015 року, а також 05 травня 2015 року до лікаря-хірурга, діагноз: доброякісне новоутворення жирової тканини. Згідно з довідкою Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 28 грудня 2018 року [PERSON] на обліку в департаменті соціальної політики, як одержувач державних соціальних допомог, не перебував (а.с.20). Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач понад десять років тому виїхав зі своєю матір`ю за кордон та зовсім не цікавився життям батька, усунувся від утримання, піклування про свого батька, не відвідував його, не спілкувалася з ним та не приймав участі в його похованні. В останні роки життя [PERSON] не працював, не мав жодних доходів, зловживав алкоголем, мав серйозні проблеми зі здоров`ям, однак не хотів лікуватись. Через свій спосіб життя та проблеми зі здоров`ям [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Позивач самостійно утримувала [PERSON] , несла витрати на його лікування та слідкувала за його домогосподарством. Після смерті [PERSON] його поховання було повністю влаштоване за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що спадкодавець [PERSON] дійсно потребував допомоги, оскільки неодноразово звертався до установ, які надають медичні послуги, якими зафіксовано його скарги на здоров`я та відповідні діагнози. Безпорадність стану [PERSON] була зумовлена тим, що він в силу свого стану здоров`я, способу життя та відсутності будь-яких доходів не міг самостійно забезпечити умови свого побуту, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідач свідомо ухилявся від виконання обов`язку забезпечувати підтримку та допомогу батькові. Відповідачем не спростовано доводи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та не надано заперечень проти позову, хоча обов`язок по доведенню обставин, в силу положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, покладено на сторони. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved