Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Тернопільська районна державна нотаріальна контора Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є спадкоємцем після померлої матері [PERSON] та прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, загальною площею 110,3 кв. м., житловою площею 71,9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подали заяву про розгляд справи без присутності їх представника. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відстрочено позивачу сплату судового збору. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 28.01.1972 Тернопільським райбюро ЗАГС, актовий запис № 2, вбачається, що позивач є дочкою [PERSON] . Після укладення шлюбу 09.05.1981 позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 09.05.1981 Чернелево-Руською сільською Радою Тернопільського району, актовий запис № 8. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 17 серпня 2020 року Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 103. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] За життя [PERSON] склала заповіт від 03.04.2008, який було посвідчено секретарем Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Кузьмяк П.І., зареєстрований у реєстрі за № 21, згідно якого, належну їй часину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться в селі Жовтневе (тепер - с. Соборне) Тернопільського району, заповіла позивачу [PERSON] . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 252/2020, після смерті [PERSON] , за заявою дочки померлої - [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом за № 705 від 07.10.2020. Інших спадкоємців за вищевказаним заповітом немає. 21.06.2018 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок в [ADDRESS] , у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку, загальна площа приміщень становить 110,3 кв. м., житлова - 71,9 кв. м. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 04.07.2018 № 766 вбачається, що станом на 21.06.2018 по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] та [PERSON] . В будинковолодінні самочинних добудов і перепланувань не виявлено. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 285045351 від 16.11.2021 вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2019 справа № 607/5841/19, належить [PERSON] 1/2 частки на праві приватної спільної часткової власності. Згідно довідки Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 28.10.2020 за № 511 вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] та [PERSON] . Даний факт також підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 28.02.1991, виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської районного Ради народних депутатів № 40 від 27.02.1991. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Отже, враховуючи те, що членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] , кожному з них належали частки по 1/2 частки вищевказаного будинковолодіння. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом на 1/2 частку житлового будинку, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок, про що свідчить постанова Тернопільської районної державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.03.2021 № 529/02-31. Згідно інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 1512 від 12.11.2020 вбачається, що за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на даний житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Враховуючи те, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2019 у справі № 607/5841/19, позивачу [PERSON] вже належить 1/2 частки даного житлового будинку на праві приватної спільної часткової власності, беручи до уваги, що мати позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя склала заповіт, яким заповіла належну їй часину житлового будинку позивачу, і остання спадщину прийняла, протягом шестимісячного строку із заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, а тому, вона успадкувала належну померлій 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити свої права та інтереси, зважаючи на відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а тому, слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, загальною площею 110,3 кв. м., житловою площею 71,9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved