Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до Богданівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позов мотивує тим, що [INFO] померла її мачуха - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, розміром - 4,07 га., що розташована на території Богданівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, яка за життя належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25.02.2005р. Все своє майно [PERSON] заповіла позивачці, що підтверджується заповітом, посвідченим 03.08.2006 року секретарем виконкому Богданівської сільської ради Семенівського району Полтавської області. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі до приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Чернівецької області Лакусти В.І. відповідної письмової заяви. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивачу було відмовлено, в зв'язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи, а також на зазначеному заповіті відсутній поствідчувальний напис. Оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25.02.2005р. було втрачено. В зв'язку із зміною в законодавстві отримання дублікату втраченого державного акту неможливе. Позивач вважає, що недотримання форми посвідчувального напису на заповіті не свідчить про його нікчемність, оскільки при його складанні були дотриманні всі діючі вимоги законодавства. Позивач прохала суд визнати, що їй в порядку спадкування, після смерті [PERSON], померлої [INFO] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,07 га., що розташована на території Богданівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, та за життя належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25.02.2005р.. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], що діє на підставі угоди про представництво інтересів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, показав суду, що позивач не може належним чином оформити право власності на успадковану земельну ділянку в зв'язку із втратою оригіналу державного акту, а його дублікат отримати неможливо. Вважає, що недотримання форми посвідчувального напису на заповіті не свідчить про його нікчемність, оскільки заповіт складений спадкодавцем, який мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідав його волевиявленню, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Прохав позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на зазначену земельну ділянку. У судовому засіданні представник відповідача - Богданівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Костяний В. М., що діє на підставі доручення, проти задоволення позову не заперечував, позовні вимоги визнав в повному обсязі, вказав що при посвідченні заповіту було допущено технічну помилку, котра не впливає на зміст та значення заповіту. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом роз'яснено відповідачу наслідки визнання позову згідно ст.174 ЦПК України. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх в своїй сукупності, встановлено наступні обставини. Судом по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка була мачухою [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, розміром - 4,07 га., що розташована на території Богданівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, яка за життя належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25.02.2005р. Відповідно до копії заповіту посвідченого 03.08.2006 року секретарем виконкому Богданівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право за законом заповіла [PERSON]. Судом встановлено, що вказаний заповіт не містить посвідчувального напису, передбаченого «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України» затвердженої наказом Мінюсту України № 22/5 від 25.08.1994р. Відповідно до ст. 1257 Цивільного Кодексу України, 1. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. 2. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом також встановлено, що заповіт від 03.08.2006 року складений спадкодавцем - [PERSON], яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, заповіт відповідав волевиявленню [PERSON], був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зазначене в судовому засіданні також підтверджено представником відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного Кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Встановлено, що заповіт, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем, має підпис секретаря виконавчого комітету Богданівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, що свідчить про його посвідчення відповідною посадовою особою, заповіт зареєстрований в реєстрі за № 64, тому суд приходить до висновку про те, що зазначений заповіт відповідає вимогам ст.ст. 1247, 1251 Цивільного Кодексу України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вчинення правочину - складання заповіту від 03.08.2006р. [PERSON] є дійсним. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі до приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Чернівецької області Лакусти В.І. відповідної письмової заяви. У видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивачу було відмовлено, в зв'язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи, а також на зазначеному заповіті відсутній поствідчувальний напис. Оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25.02.2005р. було втрачено. В зв'язку із зміною в законодавстві отримання дублікату втраченого державного акту неможливе. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Незаконність набуття права власності судом не встановлена. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати слід покласти на позивача згідно заяви.

Outcome: approved