Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати недійсним заповіт складений [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 03 вересня 2013 року секретарем виконкому Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги і просили задовольнити їх, посилаючись на те, що [PERSON] спадкоємець першої черги в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 06 грудня 2014 року. В липні 2015 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і їй стало відомо, що за життя її батько склав заповіт [PERSON] Вважає, що при складанні заповіту батько не в повній мірі усвідомлював свої дії та не міг керувати ними і тому вказаний заповіт має бути визнаний недійсним. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, оскільки заповіт був складений особисто [PERSON] задовго до смерті спадкодавця на користь [PERSON], яка одна з небагатьох на його прохання погодилась здійснювати догляд за одиноким чоловіком. Зміст заповіту відповідає вільному волевиявленню [PERSON] та є його останнім розпорядженням щодо свого майна, оскільки навіть після того, як навесні 2014 року до нього приїхала дочка позивач в справі, яку він не бачив понад десять років, свій заповіт він не змінив. Третя особа: Вовчківська сільська ради Переяслав-Хмельницького району позовні вимоги не визнала, про що сільський голова направив суду заяву. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 06 грудня 2014 року у віці 65 років помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК №326202, виданим виконкомом Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно в тому числі і на житловий будинок по вул. Леніна 84 в с. Вовчків Переяслав-Хмельницького району Київської області, який він придбав 30.08.2002 за договором купівлі-продажу (а.с.11). З матеріалів спадкової справи №25 за 2015, заведеної після смерті [PERSON] встановлено, що 30.01.2015 спадщину прийняла за Законом дочка померлого [PERSON], а 30.04.2015 до нотаріуса поступила заява [PERSON] про прийняття спадщини за Заповітом (а.с.43,52). Факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження, внаслідок чого позивач змінила прізвище «Лисенко» на «Кущенко» (а.с.8,9). З показань свідків-односельців встановлено, що [PERSON] переїхав до села Вовчків Переяслав-Хмельницького на постійне місце проживання приблизно у 2001 році з міста Києва. За весь час проживання в селі він не створив сімї, був одинокою людиною, працював слюсарем до виходу на пенсію та періодично зловживав спиртними напоями, про те, що в нього є дочка від першого шлюбу він нікому не розповідав. З 2011 року [PERSON] почав серйозно хворіти загальними захворюваннями, потребував сторонньої допомоги та догляду, у звязку з чим перебував під соціальним супроводом. З показань свідків також встановлено, що [PERSON] розраховував на допомогу по господарству від свого племінника [PERSON], а тому 18 січня 2011 року він склав заповіт на користь [PERSON], який був посвідчений секретарем виконкому Вовчківської сільської ради [PERSON] (а.с.49). Свідок [PERSON] повідомила суду, що згодом [PERSON] прийшов до сільської ради та повідомив, що не може часто приїздити до дядька в село, аби приділяти йому достатньо уваги та допомагати по господарству, а тому він не буде заперечувати якщо [PERSON] перепише заповіт на будь-кого іншого, хто його догляне до смерті. 03 вересня 2013 року секретарем виконавчого комітету Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області [PERSON] посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №26 інший заповіт складений [PERSON] на користь [PERSON], яку призначено спадкоємцем всього майна, що на день смерті належатиме [PERSON] (а.с.54). З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] після того як племінник заявив, що на спадщину не претендує та перестав його відвідувати, почав шукав людину, яка б здійснювала щоденний догляд за ним, а взамін обіцяв скласти заповіт на її користь. [PERSON] сільської ради допомагала йому в пошуках того хто на таке погодиться, оскільки [PERSON] хворів, жалівся на серце та слабкі ноги, соціальні представники з усім не справлялись, одного разу до нього викликали швидку медичну допомогу. Доглядати за [PERSON] погодилась його сусідка [PERSON], на яку він, як і обіцяв склав вищевказаний заповіт. З показань свідка [PERSON] встановлено, що він, будучи давнім знайомим покійного [PERSON], знав його першу сімю та те, що в нього була дочка. [PERSON] дозволяв собі випити зайвого спиртного, через це до нього ходили такі ж самі товариші. Дізнавшись, що [PERSON] хворіє та не має сил себе обслуговувати, побачивши, що до нього часто ходить сусідка [PERSON], він (свідок) вирішив віднайти дочку [PERSON] та повідомити про обставини, а також те, що скоріш за все будинок батька дістанеться чужій людині. Через кілька місяців на його лист відгукнулась [PERSON], а навесні 2014 року вона приїхала, цікавилась тим, щоб продати хату батька. На той час [PERSON] почувався значно краще і навіть ходив з дочкою у сільську раду писати заяву на приватизацію землі. Він був дуже радий дочці та чекав, що вона забере його до себе. В свою чергу [PERSON] доручила йому (свідку) приглядати за батьком, а сама поїхала додому в м. Білу Церкву. У листопаді 2014 року [PERSON] потрапив до Переяслав-Хмельницької районної лікарні в тяжкому стані і він повідомив про це [PERSON] Вона приїхала, купила необхідні медичні засоби та знову поїхала, так як мала маленьких дітей. Приблизно через тиждень [PERSON] помер у лікарні і позивач -[PERSON] забрала тіло та поховала батька. Проаналізувавши пояснення усіх свідків, дослідивши медичну картку стаціонарного хворого [PERSON], суд не знаходить тих обставин, які б підтверджували доводи позивача, що на момент складання оспорюваного заповіту, а саме: станом на 03.09.2013 [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та що його волевиявлення не було вільним. До предявлення цього позову позивач [PERSON] вже зверталась до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання заповіту недійсним, вважаючи, що його підписав не [PERSON], а інша особа (справа №373/2187/2-936/15ц). Однак, судово-почеркознавча експертиза в тій справі не підтвердила цього факту, а тому позов було залишено без розгляду за заявою представника позивача. Зміст висновку експерта-почеркознавця за №20494/20495/15-32 від 28 січня 2016 року, на який посилається представник позивача, підтримуючи даний позов, в частині того, що наявність у досліджуваних записах діагностичних ознак, ступінь їх прояву, характер та локалізація свідчать про вплив на виконавця цих почергових обєктів якихось збиваючих факторів, ймовірніше за все природного характеру, - не може слугувати доказом того, що [PERSON] в момент складання та підписання заповіту за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Встановлені в суді обставини, дають підстави для висновку, що такими природними факторами, які в певній мірі вплинули на виконавця підпису та рукописного запису в заповіті могли бути тривога, хвороба та вік заповідача. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України. заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.2 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При розгляді даної справи за позовом про визнання недійсним заповіту на підставі ст.225 ЦК України, ч.2 ст.1257 ЦК України, суд у відповідності до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний був би призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчиненого правочину. Проте, клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи позивач та її представник не заявляли, а встановлені в суді обставини є недостатніми аби визнавати недійсним заповіт з вищевказаних в позові підстав. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є одним із доказів у справі, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи, на які посилається позивач) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Сам по собі факт зловживання громадянином спиртними напоями не може бути підставою для визнання заповіту недійсним на підставі ст.255 ЦК України. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в сукупності, враховуючи те, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та(або) керувати ними, суд дійшов висновку про відмову в позові у звязку з недоведеністю позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 225, 1216, 1217, 1218, 1233, 1235, 1254,1257, ЦК України,

Outcome: dismissed