Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення з житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує що позивач є власником домоволодіння по [ADDRESS]. Восени 2013 р. позивач вирішила продати дане домоволодіння та звернулвсь до посередника - приватного підприємця [PERSON]. Невдовзі було знайдено клієнта - [PERSON], а 29.10.2013 р. булла підписана трьохстороння угода між позивачем, [PERSON] та [PERSON] про передачу завдатку. Відповідно до умов угоди відповідач по справі мав заключити договір купівлі-продажу до 01.03.2014 року, не проводити ремонтних робіт в будинку, а позивач натомість наддала дозвіл для того щоб відповідач міг проживати в данному домоволодінні. Відповідач почав проживати в будинку та всупереч домовленостям почав проводити там ремонтні роботи, та до цього часу не заключив договіру купівлі-продажу. На вимоги позивача до відповідача про його розрахунок, відповіді вона так і не отримала. Тому позивач булла вимушена звернутися до суду та просила суд виселити [PERSON] з її домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] до судового засідання подав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, згідно чинного законодавства, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно ст.224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вивчивши матеріали справи встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач, згідно ухвали Черкаського районного суду про затвердження мирової угоди від 17.07.1997 року являється власником будинку за адресою [ADDRESS]. Згідно довідки від 20.11.2013 р. право власності на будинок за адресою [ADDRESS], зареєстровано в КП ЧООБТІ, за [PERSON]. Згідно ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки у відповідача відсутні будь-які правові підстави на проживання в будинку що належить позивачу, чим порушене право власності [PERSON], щодо користування та розпорядження житловим будинком що знаходиться по [ADDRESS], та підлягає судовому захисту, шляхом виселення відповідача [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved