Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в якій просить суд: - розірвати шлюбу між нею, [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27 квітня 2018 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актова запис №16. Після розірвання шлюбу залишити позивачу [PERSON] прізвище набуте в зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] »; - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 4 частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на її утримання в розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 23 листопада 2020 року і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку; Судові витрати по сплаті судового збору позивача просить покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що 27 квітня 2018 року сторони зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу подружжя мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина постійно проживає разом з матір`ю (позивачем по справі) за адресою: [ADDRESS] . На час звернення з даним позовом позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а тому не працює. Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати малолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. На протязі останніх років сімейне життя між подружжям не склалося, поступово погіршилися взаємовідносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення. Всупереч вимогам закону, відповідач, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, оскільки матеріально своїй дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька дитини. У той час, як позивач постійно витрачає кошти на харчування, одяг, лікування дитини та інше, тому її коштів не вистачає для забезпечення належного рівня життя дитини. На підставі викладеного, позивач звернулась з даним позовом до суду. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явились, про день час та місце якого повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте в зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] », судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечує, та які визнає у повному обсязі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27 квітня 2018 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актова запис №16, що підтверджується оригіналам свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 27 квітня 2018 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. В зв`язку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу подружжя мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , повторно видане 17 жовтня 2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину головного територіального управління юстиції у Харківській області). У відповідності до акту депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Губського М.І. від 03.12.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , а її донька [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю за вказаною адресою без реєстрації. Щодо розірвання шлюбу. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Положеннями частини другої статті 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, сімейно - шлюбні відносини між сторонами припинені, сім`я існує формально, спору щодо місця проживання дитини та спільно набутого майна не вбачається. На підставі зазначеного, а також приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, визнання відповідача позовних вимог в частині розірвання шлюбу, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем набутим в зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] » є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо аліментів на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою молодого віку, не позбавлений можливості працювати, доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Відповідно до статей 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини подана до суду 26 листопада 2020 року. Отже, виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для найкращого забезпечення інтересів дітей щодо їх розвитку, освіти та навчання, враховуючи обов`язок батьків, щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття та визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 4 частки усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Щодо аліментів на утримання дружини до досягнення дитину трьох років. Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами частини 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, для призначення судом утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення нею 3 років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем. Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення нею 3 років. Крім того, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, що не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання дружини подана до суду 26 листопада 2020 року. Таким чином, визнаючи розмір аліментів на утримання дружини [PERSON] , суд виходить з тих обставин, що відповідач є особою молодого віку, має можливість працювати, доказів щодо обмежень з цього приводу (інвалідність тощо) до суду не надано, а також визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, що не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, тому суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на користь дружини задовольнити, стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дружини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 26 листопада 2020 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, а також судовий збір в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 840 ( вісімсот сорок) гривень 80 копійок та судовий збір в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 840 ( вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: approved