Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до територіальної громади м. Канева в особі Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку набувальної давності на 1/2 частину домоволодіння 68 по вул. Михайла Максимовича в м. Каневі Черкаської області. Позовні вимоги мотивує тим, що їй належить на праві приватної власності 1/2 частина домоволодіння № 68 по вул. Кірова в м. Каневі в м. Каневі, на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2006. Інша 1/2 частина спірного будинку належала [PERSON], яка померла в Звенигородському психоневрологічному інтернаті 26.06.1996. Внаслідок смерті [PERSON] припинилося її право власності на 1/2 частину будинку № 68 по вул. Кірова в м. Каневі, дана частина будинку не була передана у комунальну власність та ніхто її не прийняв у спадок. З 2006 року вона фактично проживає в даному будинку. Рішенням виконкому за № 555 від 17.12.2008 її було призначено охоронцем безхазяйного майна у вигляді 1/2 частини житлового будинку № 68 по вул. Кірова в м. Каневі, тобто починаючи з 2006 року вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується чужим майном, а саме 1/2 частиною будинку, яка належала [PERSON] , за свій рахунок проводить поточні ремонти, обробляє присадибну ділянку. Технічний паспорт на будинок виготовлено на її замовлення. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача, Територіальної громади м. Канева в особі Канівської міської ради за дорученням [PERSON] , в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд розташованого в м. Каневі Черкаської області по вул. Кірова, буд. 68 , що підтверджується договором купівлі продажу від 17 жовтня 2006 року ( а.с.6) та витягом з Державного реєстру правочинів ( а.с.7,8). Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул. Кірова, 68, в м. Каневі складеного станом на 07.11.2005 ( а.с. 9) вбачається, що власником іншої 1/2 частини житлового будинку розташованого в м. Каневі Черкаської області по вул. Кірова, буд. 68 є [PERSON]. Згідно актового запису про смерть № 14 від 26.06.1996, складеного виконавчим комітетом Будищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області ( а.с.30), [PERSON] померла 26.06.1996. Згідно довідки Виконавчого комітету Канівської міської ради № 01.06.2017 № 8020 (а.с. 41) вбачається, що позивач [PERSON], фактично проживає за адресою [INFO] з 2006 року. Рішенням виконкому за № 555 від 17.12.2008 позивача [PERSON] було призначено охоронцем безхазяйного майна у вигляді 1/2 частину житлового будинку № 68 по вул. Кірова в м. Каневі ( а.с. 18) . Згідно довідки від 16.05.2017 № 134 виданої Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради вбачається, що обєкт нерухомого майна - житловий будинок розташований за адресою: м. Канів, вул. Михайла Максимовича, 68 , стара адреса вул. Кірова, 68, адреса змінена відповідно до рішення Канівської міської ради від 25.02.2016 № 2-99 ( а.с. 32). Згідно технічного паспорту Черкаського обєднаного бюро технічної інвентаризації (а.с.14-16) вбачається, що замовником технічного паспорту на житловий будинок № 68 по вул. Михайла Максимовича в м. Каневі Черкаської області є позивач [PERSON], паспорт виготовлено станом на 20.02.2017. Згідно листа Канівської державної нотаріальної контори за вих.. № 1025 від 24.05.2017 вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 26 червня 1996 року заяви про прийняття спадщини в нотконтору не надходили. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п.13 Постанови відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує добросовісно, відкрито, безперервно володіти 1/2 частиною будинку за адресою вул. Михайла Максимовича, 68 в м. Каневі Черкаської області, який належав [PERSON], суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved