Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт від 27.12.1996 року за реєстром №1507, посвідчений Троїцькою державною нотаріальною конторою, згідно якого [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON], а також просила визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: вул.Леніна, б.38, смт Троїцьке, Троїцький район, Луганська область. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04.09.2005 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул. Леніна, б.38, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області, який остання заповіла їй, [PERSON]Ф, відповідно до заповіту, зареєстрованого 20.05.1993 року в реєстрі за №1032. З жовтня 1996 року вона мешкала разом з бабусею, доглядала її, однак остання у жовтні після сварки з нею пішла жити до [PERSON], де померла 04.09.2005 року. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17.02.1997 року, ухваленим на підставі висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, яке набрало законної сили, [PERSON] була визнана судом недієздатною. 14.10.2005 року вона звернулась до Троїцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 20.05.1993 року. Однак при зверненні із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину у листопаді 2008 року їй стало відомо, що 24.05.2001 року на підставі розпорядження голови Троїцької районної державної адміністрації «Про дачу згоди на продаж будинку від імені [PERSON]С.» [PERSON] продала вищезазначений будинок [PERSON] Рішенням суду від 17.04.2008 року було скасовано договір купівлі-продажу, у звязку з чим зазначений спадковий будинок належить спадкодавцю [PERSON] Однак під час повторного звернення до Троїцької державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини їй було надано відмову вчинити нотаріальну дію у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину повинно видаватись за заповітом, посвідченим Троїцькою державною нотаріальною конторою 27.12.1996 року, згідно якого спадкове майно після смерті [PERSON] має належати [PERSON] Позивач зазначає, що на час звернення до суду в листопаді 1996 року її бабуся [PERSON] вже страждала хронічним психічним захворюванням, не могла віддавати звіт своїм діям та керувати ними, а тому заповіт від 27.12.1996 року є нікчемним. У разі визнання зазначеного заповіту недійсним вона, [PERSON], є останнім спадкоємцем за заповітом від 20.05.1993 року, проте у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок вона не може оформити спадщину у нотаріальному порядку, у звязку з чим змушена звернутись до суду із позовом про визнання недійсним заповіту від 27.12.1996 року, а також просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Леніна, б.38, смт Троїцьке, Троїцького району, Луганської області. Позивач в судове засідання 05 травня 2017 року не зявилась, її представник підтримав в повному обсязі позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні 05 травня 2017 року представник відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори пояснила, що 04 листопада 2005 року за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа №243. Згодом вона зверталась із заявою про отримання свідоцтва про право власності на спадковий будинок, однак у 2009 році їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки виявилось, що згідно витягу зі спадкового реєстру від 04 жовтня 2007 року від імені померлої [PERSON] Троїцькою державною нотаріальною конторою було посвідчено заповіт 27.12.1996 року за №1507. Надати оригінали документів неможливо, оскільки вони були передані до державного архіву, і на даний час перебувають на тимчасово окупованій території у м.Луганськ. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Троїцького району Луганської області в судовому засіданні 24 травня 2017 року позовні вимоги визнав повністю, зазначив, що на момент оформлення заповіту померла [PERSON] вже могла була недієздатною, оскільки в цей час судом розглядалась заява про визнання її недієздатною. В судове засідання, призначене на 14 вересня 2017 року, сторони не зявились. Про дату та час судового засідання повідомлялись завчасно, належним чином. Від Троїцької державної нотаріальної контори надійшло клопотання, згідно якого в.о. завідувача просив справу розглядати без участі їх представника. Причина неявки позивача, представників Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» та відповідача [PERSON] суду невідома. Викликаний для допиту в судове засідання 15.08.2017 року та 05.09.2017 року експерт не зявився з поважних причин. Особа, яка звернулась з позовом чи її довірена особа в наступному не подавала клопотань про повторний виклик експерта, тому суд вважає, що позивач втратив інтерес до цього питання. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Згідно копії заповіту від 20.05.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Троїцької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належний їй будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул.Леніна, б.38, у смт Троїцьке заповіла [PERSON] (а.с.10). Згідно копії витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) №11252731 від 04.10.2007 року, [PERSON] також склала заповіт, посвідчений 27.12.1996 року Троїцькою державною нотаріальною конторою (а.с.134). Як вбачається з копії заповіту від 27.12.1996 року серії ААА №954977, посвідченого державним нотаріусом Троїцької державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №1507, [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] (а.с.21). На підставі Розпорядження Голови районної державної адміністрації від 24.05.2001 року №195 «Про дачу згоди на продаж будинку від імені [PERSON]» та договору купівлі-продажу від 24.05.2001 року, [PERSON], яка діє як опікун від імені недієздатної [PERSON], житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: вул.Леніна, б.38 у смт Троїцьке Луганської області, продала [PERSON] (а.с.11-12). Відповідно до інформації, наданої Троїцьким КП «Бюро технічної інвентаризації» від 29.05.2014 року №708, право власності на нерухоме майно, розташоване по вулиці Леніна, б.38 у смт Троїцьке, Троїцького району, Луганської області, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2001 року (а.с.14). Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17.02.1997 року [PERSON] була визнана недієздатною (а.с.18). 04.09.2005 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.09.2005 року серії 1-ЕД №035481, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Троїцького райуправління юстиції Луганської області (а.с.31). На підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області від 17.04.2008 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та Троїцької державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на домоволодіння в порядку наслідування за заповітом були задоволені частково, договір купівлі-продажу АЕА №322008 від 24.05.2001 року, посвідчений державним нотаріусом Троїцької державної нотаріальної контори [PERSON], згідно якого громадянка [PERSON] купила житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: вул.Леніна, б.38, смт Троїцьке, Троїцького району Луганської області, з реєстраційним №673 визнаний недійсним (а.с.19-20). Відомості про набрання рішенням законної сили в матеріалах справи відсутні. Згідно заяви [PERSON] від 14.10.2005 року, адресованої Троїцькій державній нотаріальній конторі, вона прийняла спадкове майно після смерті [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого Троїцькою державною нотаріальною конторою 20.05.1993 року за реєстром №1031 та №1032 (а.с.26). Згідно відомостей, наданих 15.05.2017 року Троїцькою державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №243/2005 від 04.11.2005 року на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON], свідоцтво про право на спадщину на зазначений час нікому видане не було (а.с.131) Відповідно до заяви [PERSON] від 31.01.2009 року, вона звернулась до Троїцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок (а.с.27). Як вбачається з копії постанови про відмову вчинити нотаріальну дію від 31.01.2009 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом, посвідченим 20.05.1993 року Троїцькою державною нотаріальною конторою за реєстром №1032 на житловий будинок, розташований за адресою: вул.Леніна, б.38, смт Троїцьке Троїцького району, Луганської області, після смерті 04.09.2005 року [PERSON], у звязку з тим, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17.02.1997 року [PERSON] була визнана недієздатною з 17.02.1997 року, а свідоцтво про право на спадщину має видаватись за заповітом від 27.12.1996 року за №1507, згідно якого все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с.22). Згідно ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Ст. 225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Під час розгляду справи за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 24.05.2017 року було призначено посмертну експертизу, яку доручено провести експертам-лікарям Сватівської обласної психіатричної лікарні, а на вирішення експертів поставлене питання з приводу того, чи могла [PERSON] усвідомлювати в повній мірі значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 27.12.1996 року. Представником позивача під час заявленого клопотання, поряд з цим, не заявлялись клопотання про надання чи витребування додаткових документів про стан здоровя спадкодавця на момент складання оскаржуваного заповіту. Експертизу призначено на підставі наявних в матеріалах справи документів. З висновку судово-психіатричної експертизи №93 від 14.07.2017 року, складеної судовим психіатром-експертом Сватівської обласної психіатричної лікарні [PERSON] вбачається, що [PERSON], [INFO], на диспансерному обліку у лікаря психіатра за життя не перебувала, 12.02.1997 року була оглянута комісією лікарів-психіатрів Сватівської обласної психіатричної лікарні під час проведення відносно неї амбулаторної судово-психіатричної експертизи на предмет оцінки її дієздатності. Будь-які вихідні матеріали, які містять відомості про психічний стан [PERSON] на період складання заповіту 27 грудня 1996 року, в матеріалах справи відсутні. У звязку з цим неможливо надати висновок щодо психічного стану [PERSON] на вищевказаний період часу (а.с.162-165). Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Разом з тим, підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатись висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Зазначена позиція також висловлена Верховним Судом України у справі за №6-1231цс16 від 28.09.2016 року, згідно якого для визнання правочину недійсним на підставі ч.1 ст.225 ЦК України суду слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність доказів у справі. Таким чином, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача, так як заповіт, який просить скасувати [PERSON]Ф, був складений [PERSON] 27.12.1996 року, а рішення про визнання останньої судом недієздатною ухвалене лише 17.02.1997 року. У суду немає підстав вважати, що на момент складення заповіту спадкодавець [PERSON] перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій, у звязку з чим заповіт від 27.12.1996 року може бути визнаний судом недійсним. У звязку з вищевикладеним позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул.Леніна, б.38, смт Троїцьке, Троїцького району, Луганської області задоволенню також не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed