Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаного житлового будинку, у якому зареєстровано шестеро осіб: позивач, її син [PERSON] , дочка [PERSON] , брат [PERSON] , онука [PERSON] та син [PERSON] . Проте з 2015 року син позивача - відповідач [PERSON] виїхав на інше, невідоме [PERSON] , постійне місце проживання та не залишив засобів зв`язку з ним. Відтоді він не проживає у будинку за вказаною вище адресою, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за цією адресою, його особистих речей в будинку немає. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, так як проживає у [ADDRESS] , часто приходить до позивача в гості. Син позивача, відповідач [PERSON] більше року не проживає у будинку позивача, його майна свідок там не бачила. Зі сторони позивача не чиняться перешкоди для проживання відповідача у будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, так як проживає у [ADDRESS] . Відповідача по справі [PERSON] свідок знає, він є сином позивача, однак більше року вона його не бачила, хоча вдома у [PERSON] буває кожного дня, так як набирає з її криниці воду. Чи є особисті речі відповідача у будинку позивача свідку невідомо. Зі сторони позивача не чиняться перешкоди для проживання відповідача у будинку. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14 серпня 2015 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 1169 (1/2 частка), та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17 березня 1994 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою за реєстром № 395 (1/2 частки). Право позивача на нерухоме майно за вищевказаною адресою оформлено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 серпня 2015 року, індексний номер 42279144, який надано нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., та реєстраційним посвідченням від 23 березня 1994 року, виданим Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) Білецької сільської ради № 1060 від 18 червня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - брат, [PERSON] - онука, [PERSON] - син, який зареєстрований, але не проживає, згідно акту № 49 від 14 червня 2019 року. Про факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] свідчить також запис у будинковій книзі для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] . Як слідує з акту № 49 від 14 червня 2019 року, складеного комісією у складі представників Білецької сільської ради, затвердженого Білецьким сільським головою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає по [ADDRESS] з 2015 року. Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , оскільки останній не проживав у вказаному будинку більше року.

Outcome: approved