Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до суду і просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11.01.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (актовий запис № 2). Посилається на те, що 11.01.2014 вони уклали шлюб. Подружжя має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, разом не проживають з січня 2016 року, ведуть нарізно бюджети, спільне господарство не ведуть. Згоди про місце проживання дитини між ними досягнуто. На підтвердження позову подала до суду оригінал свідоцтва про шлюб ( а.с 4), свідоцтво про народження дитини ( а.с. 6) та довідку про склад сім»ї ( а.с. 5). До суду позивач [PERSON] не з'явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] двічі до суду не з'явився, повідомлений належним чином, відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не направив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог абз. 3 п.3 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Як слідує із ст.ст. 3, 24 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 3 статі 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У відповідності із ст.ст. 104, 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи чітку позицію позивача щодо необхідності розірвання шлюбу, відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved