Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (далі - Шепетівський МРВ ДВС) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , про зняття арешту з майна. В позовній заяві зазначила, що в грудні 2020 року нею було виявлено, що вона не може оформити спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у відповідному реєстрі обтяжень наявна заборона на відчуження належного матері житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Підставою виникнення обтяження стала постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 27.05.2002 року, без номера, винесена Шепетівським відділом державної виконавчої служби міського управління юстиції. Житловий будинок по [ADDRESS] належить її матері [PERSON] на підставі Договору про надання в безкоштовне використання земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 29 грудня 1970 року, який зареєстрований в Шепетівському БТІ за №155 від 14 грудня 1973 року. При перевірці підстав наявності такої заборони, за результатами звернення до Шепетівського МРВ ДВС, було виявлено, що арешт на належне її матері майно було накладено на підставі постанови АА № 205413 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Шепетівського міського відділу виконавчої служби від 27.05.2002 року, боржниками були [PERSON] та [PERSON] , які не були і не є власниками вищезазначеного житлового будинку. При цьому, звернувшись до Шепетівського МРВ ДВС (структуру ДВС з 2006 року було декілька разів реорганізовано та на даний час відповідач є правонаступником Шепетівського міського відділу виконавчої служби), нею було отримано роз`яснення, що зняти обтяження, внесені в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 5142558 та 5142725, які зареєстровані 15.06.2007 року неможливо, оскільки виконавчі провадження, боржниками за якими виступають [PERSON] та [PERSON] знищені за строком давності. Оскільки її права порушуються, так як вона не має можливості належним чином оформити спадщину після смерті матері, через наявність арешту на спадкове майно, за відсутності підстав для арешту, тому вимушена звернутись до суду з цим позовом для захисту своїх прав шляхом зняття арешту з майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Шепетівського МРВ ДВС в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника ДВС. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в м.Шепетівка померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.12.2018 року. Позивач - [PERSON] являється дочкою померлої [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54943344 від 31 січня 2019 року позивач звернулася до Шепетівської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Згідно постанови АА № 205413 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Шепетівським міським відділом державної виконавчої служби від 27 травня 2002 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] з забороною відчуження. Відомості про арешт нерухомого майна, згідно зазначеної постанови Шепетівського ВВС міського управління юстиції, було внесено до Єдиного реєстру заборон вiдчуження об`єктів нерухомого майна 15.06.2007 року за № 5142558 та 5142725. Звернувшись із заявою для зняття арешту з належного її матері майна до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Кулеша Л.М. отримала відмову у знятті арешту, у зв`язку з тим, що на виконанні в Шепетівському МРВ ДВС виконавчі провадження відносно [PERSON] та [PERSON] відсутні, що вбачається з відповіді на заяву № 48370 від 22.12.2020 року. Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач, яка прийняла спадщину, має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, безпідставно накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі, на отримання свідоцтва про спадщину. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Шепетівським МРВ ДВС відмовлено Кулеші Л.М. у знятті арешту в зв`язку із відсутню на виконанні у відділі державної виконавчої служби виконавчого провадження відносно [PERSON] та [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved