Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. У шлюбі народився син [PERSON] [INFO]. Спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. Крім того, просила стягнути з відповідача [PERSON], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] розмірі ? частки, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від заробітку відповідача щомісячно. починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4). Сторонам надавався строк на примирення, проте примирення не відбулось. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги уточнила в частину зменшення, зазначивши, що просить суд розглянути тільки питання про розірвання шлюбу. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 04.01.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.01.2008 року (а.с.9). Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.10.2011 (а.с.10). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права, наявні законні підстави для прийняття заяви відповідача про визнання позову. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640, 00 грн - на користь позивача.

Outcome: approved