Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачки [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Ольшанців 215. По сусідству з ним, проживає відповідачка, яка є власницею житлового будинку та земельної ділянки по вул. Ольшанців 217. Позивач вказує, що відповідачка порушила межу між вказаними земельними ділянками, захопила частину його земельної ділянки та створює йому різні перешкоди, зокрема, привязала свою собаку біля будинку позивача, через що він позбавлений можливості доглядати за боковою частиною свого будинку. Крім цього, відповідачка вирила яму під водопровід на відстані 0,5 м. від його будинку, куди тривалий час стікали стічні дощові води та виникла небезпека руйнування частини будинку позивача. Через те, що в позасудовому порядку відповідачка відмовляється усунути вказані порушення, позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просив зобов'язати відповідачку усунути йому перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою та зобов'язати її відновити межу між земельними ділянками № 215 та № 217 по вул. Ольшанців у м. Миколаєві, встановити межові знаки відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.04.1981 р. У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову через його безпідставність. Відповідачка суду пояснила, що житловий будинок по вул. Ольшанців 217 будував ще її батько, а в 2011 році вона почала готувати документи на приватизацію земельної ділянки, і на вимогу позивача, з метою збереження добросусідських відносин, за власною ініціативою, вона відступила 1 метр земельної ділянки вздовж стіни житлового будинку позивача. Відповідачка вказала, що претензії позивача є безпідставними через те, що вона жодних перешкод йому не створює та не порушує межі між зазначеними земельними ділянками. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власником житлового будинку № 215 по вул. Ольшанців в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.03.1960 р., рішення Корабельного суду м. Миколаєва від 17.03.1980 р., договору дарування від 05.10.1979 р., та договору дарування від 05.08.1996 р. Земельна ділянка за цією адресою неприватизована та знаходиться у користуванні позивача на підставі рішення Виконкому Миколаївської міськради № 106 від 25.03.1988 р. Згідно цього рішення позивачу [PERSON] та його братові [PERSON] була надана у користування земельна ділянка, площею 1\~518 кв.м., із яких 600 кв.м. у тимчасове користування. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.04.1981 р. (справа № 2-28/1981) був проведений поділ домоволодіння в натурі та визначено порядок користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою між тодішніми співвласниками [PERSON] та [PERSON], зокрема, у користування [PERSON] була надана земельна ділянка з лівої сторони будинку, площею 350 кв.м., у тому числі під забудовами 35 кв.м., і під садом 152 кв.м., а [PERSON] була надана земельна ділянка з правої сторони будинку, площею 1 081 кв.м., у тому числі під забудовами 126 кв.м., і під садом 782 кв.м. Земельна ділянка під двором, площею 346 кв.м. була виділена у спільне користування [PERSON] та [PERSON] Із матеріалів справи також вбачається, що відповідачка є власницею житлового будинку № 217 по вул. Ольшанців у м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право власності від 01.11.2010 р., виданого Виконкомом Миколаївської міськради. Також позивачці належить земельна ділянка, площею 0,0755 га за цією ж адресою, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 845347. Відповідно до ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснений шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав та застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст. 152 ЗК України). За ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.12.2014 р. по даній справі була проведена судова земельно-технічна експертиза. Із висновку судової земельно-технічної експертизи № 125-050 від 22.06.2015 р., яка була проведена експертом Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області [PERSON] (а.с. 103-122), вбачається, що земельна ділянка по вул. Ольшанців 215, яка перебуває у користуванні позивача на підставі рішення Виконкому Миколаївської міськради № 106 від 25.03.1988 р., має такі фактичні розміри: -по фасадній межі зі сторони вул. Ольшанців по прямій 17,99 м., -по задній торцевій частині по прямій 22,74 м., -по правій боковій межі зі сторони домоволодіння № 217 по прямій довжиною 71,08 м., -по лівій боковій межі зі сторони домоволодіння по ламаній із прямих довжиною 72,12 м., При цьому фактична площа цієї земельної ділянки становить 1\~505 кв.м., що на 13 кв.м. менше, ніж площа 1\~518 кв.м., яка була виділена рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 106 від 25.03.1988 р. (пункти 3 та 6 висновку експертизи). У п. 4 експертизи експерт вказав, що по фасадній частині площа земельної ділянки № 215 має розходження в більшу сторону на 1,17 м. за рахунок межі суміжного землекористувача по вул. Ольшанців № 217, і це розходження виникло при приватизації цієї земельної ділянки з відступленням 1 метр вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку № 215, що відповідає вимогам ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських населених поселень» п. 3.25. Експертом також вказано, що у рішенні Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.04.1981 р. (справа № 2-28/1981) були допущені неточності у розмірах земельних ділянок, які виділялись у користуванні [PERSON] та [PERSON] Доказів, які б спростовували викладене, позивач суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку, що зібрані по справі докази жодним чином не доводять доводів позивача щодо порушення відповідачкою межі між земельними ділянками № 215 та № 217 та створення нею будь-яких перешкод позивачу щодо належного користування земельною ділянкою. Тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову. На підставі ст. 88 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу понесені ним судові витрати через те, що у задоволенні його позову було відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed