Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заборгованості із заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги таким. З 09.02.2000 по 18.12.2014 вона працювала молодшою медсестрою відособленого підрозділу санаторію-профілакторію «Синянка» ДП «Красноармійськвугілля», при звільненні за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію в день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок по заробітній платі. 12.10.2016 вона звернулася із заявою до відповідача про виплату всіх належних їй сум заробітної плати за період простою санаторію з кінця серпня 2014 року по 18.12.2014, а також грошової допомоги у звязку із звільненням та виходом на пенсію в розмірі її трьохмісячної заробітної плати. Також вона просила надати довідку про розмір заборгованості з її розрахунком та довідку про розмір нарахованої грошової допомоги, але відповідь та довідки так і не отримала. Листом ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля» від 17.11.2016 № 163 їй повідомлено про реорганізацію наказом № 16 від 29.01.2015 ВП санаторію-профілакторію «Синянка» у ВП «Оздоровчий центр» та про відсутність на балансі ВП «Оздоровчий центр» заборгованості перед нею. Натомість, грошові кошти відповідачем їй не сплачені. В 2014 році її заробітна плата дорівнювала мінімальній та становила 1218 гривень на місяць. Простій на підприємстві розпочався 29.08.2014 не з її вини і тривав до її звільнення 18.12.2014. Розмір оплати за весь час складає 4453,39 гривень, в тому числі: серпень 58 гривень (1218 гривень/21 роб.день*1 роб.день = 58 гривень); вересень 1218 гривень; жовтень 1218 гривень; листопад 1218 гривень; грудень 741,39 гривень (1218 гривень/23 роб.день*14 роб.днів = 741,39 гривень). Просить стягнути на її користь з відповідача заборгованість із заробітної плати 4453,39 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, обґрунтувавши їх викладеними у позовній заяві відомостями. Пояснила, що отримувала заробітну плату на карту «ПриватБанка», за вказаний нею період гроші їй не надходили, відповіді від ДП «Красноармійськвугілля» вона так і не дочекалася. Крім того, нарахування заробітної плати, яке здійснював відповідач за період простою в розмірі 2/3 посадового окладу, є невірним, оскільки Галузевою угодою передбачена оплата періоду простою в розмірі не нижче посадового окладу. Просила задовольнити позовні вимоги повністю. Представник ДП «Красноармійськвугілля» за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що заборгованості перед позивачем у підприємства немає, заробітна плата за період простою була нарахована [PERSON] в розмірі 2/3 тарифної ставки, а саме: за жовтень 746,95 гривень, за листопад 904,20 гривень і за грудень 550,38 гривень. Ці кошти були сплачені позивачеві шляхом перерахування на картковий рахунок «ПриватБанку», але підтвердження цього перерахування немає, оскільки відповідна документація не збереглася. Так, у 2014 році у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей до санаторію заїхали військові, які до цього часу там базуються, де знаходиться документація санаторію, невідомо. Однак за даними підприємства заборгованості перед [PERSON] немає. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Донецького обласного відділення [PERSON] соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що договір на часткове фінансування санаторію-профілакторію промислових підприємств за рахунок коштів [PERSON] вважається втраченим Донецьким обласним відділенням [PERSON] у звязку із переміщенням з м. Донецька. Предметом цього договору є часткове фінансування санаторію-профілакторію «Синянка», який є відокремленим підрозділом ДП «Красноармійськвугілля». Згідно зі звітом 16 ФСС з ТВП за 2014 рік, наданим відповідачем [PERSON], фактичне завершення періоду функціонування санаторію-профілакторію відбулося 30.09.2014, видатки за відповідний період щодо оплати праці працівників, які утримуються за рахунок коштів [PERSON], перераховані у повному обсязі. Фінансування здійснювалося за період фактичної роботи, тобто до 30.09.2014. Періоди, коли санаторій-профілакторій не працює з будь-яких підстав, не підлягає фінансуванню за рахунок коштів [PERSON]. Обов'язок по сплаті часу простою не з вини працівника покладається на роботодавця ДП «Красноармійськвугілля». Просить врахувати пояснення при розгляді справи і розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Вислухавши учасників процесу, вивчивши докази у справі окремо і в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Так, [PERSON] 09.02.2000 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посадах санітарки та молодшої медичної сестри ВП санаторію-профілакторію «Синянка», була звільнена 18.12.2014 за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно з наказом № 24-к від 18.12.2014, що встановлено на підставі записів в трудовій книжці позивача (а.с. 3-8). Положеннями\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з вимогами\~статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116 КЗпП України. \~\~ Відповідно до\~статті 116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.\~\~ Як зазначає позивач [PERSON], при звільненні і до цього часу заборгованість по заробітній платі відповідачем їй виплачена не була. 12.10.2016 вона звернулась із заявою до ДП «Красноармійськвугілля», 17.11.2016 листом в.о. директора ВП «Оздоровчий центр» № 163 їй було повідомлено про реорганізацію наказом № 16 від 29.01.2015 ВП санаторію-профілакторію «Синянка» у ВП «Оздоровчий центр» та про відсутність на балансі ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля» заборгованості по заробітній платі та грошової допомоги (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до даних про нарахування заробітної плати, у вересні 2014 року [PERSON] заробітна плата не нараховувалась, у жовтні нарахована в сумі 746,95 гривень (до сплати 701,38 гривень), у листопаді 904,20 гривень (до сплати 809,65 гривень), у грудні 504,80 гривень (до сплати 474,01 гривень) (а.с. 49, 52, 53, 54). Така ж сама інформація про нарахування заробітної плати [PERSON] міститься і в інформації про нараховану зарплату по працівникові [PERSON], наданій суду ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля» 20.02.2017 за вих. № 25 (а.с. 109). В той самий час, згідно з цією довідкою, є відсутніми дані про перерахування цих коштів на рахунок [PERSON], оскільки при закритті ВП «Синянка» до ВП «Оздоровчий центр» не були передані необхідні документи. Як вбачається з відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» № 20 від 09.03.2017 на ухвалу суду про витребування доказів, [PERSON] є власником банківської карти 5168 **** 0081, саме на цю карту отримувала заробітну плату від санаторію-профілакторію, останній раз заробітна плата була перерахована на картковий рахунок 02.10.2014 в сумі 1218 гривень (а.с. 127, 128). Таким чином, суд вбачає, що [PERSON] не були фактично виплачена заробітна плата за спірний період, оскільки доказів цього відповідачем суду не надано, в той час як витребувана судом інформація банківської установи вказує на відсутність зарахування коштів, облікованих як заробітна плата, на картковий рахунок позивача після 02.10.2014. Отже, суд дійшов висновку про порушення права позивача на оплату праці в строк, визначений Законом. Що стосується розміру заборгованості із заробітної плати ДП «Красноармійськвугілля» перед [PERSON], суд зазначає таке. Як вбачається з наказів в.о. генерального директора ДП «Красноармійськвугілля» № 150/1 від 15.09.2014, № 170 від 16.10.2014, № 193 від 17.11.2014 наказів головного лікаря ВП санаторію-профілакторію «Синянка» ДП «Красноармійськвугілля» № 10 від 15.09.2014, № 11 від 06.10.2014, № 12 від 16.10.2014, № 13 від 17.11.2014, актів ВП санаторію-профілакторію «Синянка» ДП «Красноармійськвугілля» № 2 від 14.10.2014 та № 3 від 14.11.2014, з 16.09.2014 по 18.12.2014 був встановлений строк простою ВП СП «Синянка», у звязку з припиненням бюджетного фінансування за рахунок коштів [PERSON] соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відсутністю коштів на придбання ліків, харчування, медичне обстеження та оплату праці медичним працівникам. При цьому вказаними наказами визначено забезпечити виконання вимог ст. 113 КЗпП України щодо оплати робітникам, не задіяним у забезпеченні життєдіяльності підрозділу, на період простою на рівні не нижче двох третин тарифної ставки (а.с. 28-37, 39-42). За п.п. 8.1, 8.2 Положення «Про відокремлений підрозділ санаторій-профілакторій «Синянка» ДП «Красноармійськвугілля», трудова діяльність у підрозділі здійснюється особами, що працюють за наймом, з якими укладається трудовий договір. Трудові відносини цих осіб регулюються законодавством України про працю, Генеральною та Галузевою угодами, колективними договорами, Правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 43). Відповідно до пункту 9.10 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.01 (із доповненнями і змінами від 15.02.2002, від 20.09.2002, від 10.12.2002, від 01.07.2003, від 29.12.2003, від 21.04.2004, від 15.09.2004, від 06.07.2005, від 21.05.2007, від 15.07.2008, від 24.03.2009 та від 04.04.2012), за вимушені простої, що виникли не з вини працівника (через відсутність обсягів робіт, постачання матеріальних ресурсів тощо), нарахована заробітна плата для працівників не може бути нижче встановленої ставки (окладу) за відпрацьований час з віднесенням витрат на основну діяльність Підприємства. Отже, оскільки простій на ВП СП «Синянка» відбувся не з вини позивача [PERSON], а у звязку з припиненням бюджетного фінансування, нарахована заробітна плата [PERSON] не може бути нижчою встановленої ставки (окладу) за відпрацьований час з віднесенням витрат на основну діяльність відповідача ДП «Красноармійськвугілля». Згідно з довідкою ВП «Оздоровчий центр» ДП «Красноармійськвугілля» № 34 від 13.03.2017, оклад [PERSON] за штатним розписом з жовтня по грудень 2014 року складав 1356,30 гривень (а.с. 120). В той самий час, згідно з позовними вимогами, позивач вказує, що її оклад дорівнював 1218 гривень, під час судового розгляду позивачем вимоги в цій частині не уточнювалися. Суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, дійшов висновку, що позивачеві дійсно не сплачена відповідачем заробітна плата виходячи з розміру 1218 гривень на місяць. Враховуючи, що за відомостями банку останнє надходження заробітної плати на картку [PERSON] відбулося в сумі 1218 гривень 02.10.2014, за відсутності будь-яких пояснень і підтверджень відповідача з цього приводу внаслідок відсутності первинних документів на підприємстві, суд виходить з того, що 02.10.2014 позивачеві була сплачена заробітна плата за вересень в сумі 1218 гривень як і зазначено нею у позовній заяві. Таким чином, оскільки після 02.10.2014 жодних сум з кодуванням «заробітна плата» не надходило на картковий рахунок, суд вважає, що с [PERSON] відповідачем не проведений розрахунок за жовтень, листопад і грудень 2014 року, що складає: жовтень 1218 гривень; листопад 1218 гривень; грудень 741,39 гривень (1218 гривень/23 роб.день*14 роб.днів = 741,39 гривень), а всього 3235 гривень 39 копійок. Саме така сума має бути стягнена на користь позивача з відповідача як заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених судом вимог в сумі 464,96 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 116 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці», пункту 9.10 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості,

Outcome: partial