Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 06.02.1993 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було придбано наступне майно: два житлових будинки з належними до них будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також у 2013 році придбано транспортний засіб Fiat Fiorino, д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . Оригінали всіх документів на зазначене майно залишилися у відповідача та поділити майно у позасудовому порядку не виявилося можливим. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду із даним позовом та просить суд розподілити спільне майно подружжя по 1/2 частині спірного майна кожному, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яке складається з двох житлових будинків з належними до них будівлями та спорудами; стягнути з відповідача на користь позивача 70000,00\~гривеньв якості компенсації різниці вартості 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу Fiat Fiorino, д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . Ухвалою суду від 22.06.2018 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. 11.03.2019 року відповідач надав відзив проти позову, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначив, що спірне домоволодіння було придбане відповідачем за рахунок майна, що перебувало у його особистій власності, зокрема квартири [ADDRESS] , яку відповідач успадкував від бабусі, та 26.09.2007 року продав. На час придбання спірний будинок літ. «Б» мав загальну площу 20,7 кв.м, на особисті кошти відповідача, що залишилися від продажу квартири, було проведено добудову. Станом на 03.08.2010 року спірне домоволодіння склалося з житлового будинку літ.«Б» загальною площею 20,7 кв.м, а також житлового будинку літ. «Ж» загальною площею 142,1 кв.м, право власності було зареєстровано за відповідачем. Позивач на момент придбання та проведення добудови будинку не працювала, жодних доходів не мала, тому відповідач не вбачає підстав для поділу будинку [ADDRESS] , оскільки він не належить до спільного майна подружжя. 11.06.2019 року позивач зменшила позовні вимоги в частині вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу та просила дану позовну вимогу викласти в наступній редакції: стягнути з відповідача на користь позивача 60000,00 гривень в якості компенсації різниці вартості 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу Fiat Fiorino, д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . Ухвалою суду від 11.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з урахуванням їх зменшення з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання позивач не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги з урахуванням їх зменшення підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що доказів того, що спірний житловий будинок був придбаний відповідачем за власні кошти не надано, житловий будинок був придбаний за спільні сумісні кошти подружжя. На момент будівництва позивач перебувала у декретній відпустці, всі грошові кошти, які вона отримувала в якості допомоги при народженні дитини були нею направлені на будівництво будинку. Позивач особисто приймала участь у виборі будівельних матеріалів та оздоблення будинку, а також готувала їжу для будівельників. Батьки позивачки за власний кошт влаштували покрівлю будинку, а також надавали кошти на будівництво. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що спірний транспортний засіб є спільним майном подружжя та сторони погодили вартість його 1/2 частини у розмірі 60000,00 гривень, також відповідач не заперечував проти того, щоб транспортний засіб був залишений йому та погодився на виплату позивачу компенсації. Зазначив, що не має доказів того, що будівництво житлового будинку літ.«Ж» були витрачені кошти отримані від продажу квартири, яка належала йому на праві приватної власності. Заслухавши учасників судового розгляду та їх представників, дослідивши матеріали цивільної та інвентарної справ, суд\~ дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06.02.1993 року згідно актового запису про укладення шлюбу №101, зробленого Міським відділом РАГС м.Херсона. З договору купівлі-продажу від 27.09.2007 року вбачається, що на ім`я відповідача [PERSON] придбано житловий будинок, що позначений літ. «Б», загальною площею 20,7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів інвентарної справи №18331 вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради №145 від 09.07.2010 року погоджено [PERSON] прийняття в експлуатацію житлового будинку літ. «Ж» загальною площею 142,1 кв.м, сарай літ. «З» розміром 4,5х4,25м на земельній ділянці на [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно Виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради від 17.08.2010 року [PERSON] є власником двох житлових будинків з належними до них будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Херсонського державного бюро технічної інвентаризації. З листа Управління патрульної поліції в Херсонській області від 15.05.2018 року вбачається, що [PERSON] є власником транспортного засобу Fiat Fiorino, д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , дата реєстрації 30.10.2013 року. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Разом з цим, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує частині 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти, тому суд дійшов висновку про визнання спірного майна: домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з двох житлових будинків з належними до них будівлями та спорудами та транспортного засобу Fiat Fiorino, д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Та обставина, що спірне нерухоме майно було придбано на наступний день після продажу відповідачем квартири [ADDRESS] , яка йому належала на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не спростовує презумпцію спільності майна подружжя, оскільки належних доказів, що гроші від продажу належної відповідачу нерухомості витрачені на придбання спірного нерухомого майна, а їх залишок на здійснення добудови, відповідачем не надано, а сторони заперечували цю обставину. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 року за цивільною справою №487/6195/16-ц зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. В судовому засіданні відповідач не заперечував, що спірний транспортний засіб є спільним майном подружжя та сторони погодили вартість його 1/2 частини у розмірі 60000,00 гривень, також відповідач не заперечував проти того, щоб транспортний засіб був залишений йому та погодився на виплату позивачу компенсації. З урахуванням вищевстановленого, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини транспортного засобу Fiat Fiorino, д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , у розмірі 60000,00 гривень. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1409,60 гривень понесені згідно квитанції №19 від 25.05.2018 року в сумі 704,80 гривень та квитанції №23 від 25.05.2018 року в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved