Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до Охрімовецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, просить визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS], до складу якого входить сарай та огорожа. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] року померла її тітка [PERSON], яка була власником домоволодіння [ADDRESS] Позивач є спадкоємцем прав померлої за заповітом, яка прийняла частину спадкової маси. Спадщину вона прийняла в силу ст. 1291 ЦК України, подавши заяву в нотаріальну контору. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, державним нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно тітки - домоволодіння. А тому, в позасудовому порядку реалізувати своє право [PERSON] не може. У судове засідання 06.08.2018 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Охрімовецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області також надав до суду письмову заяву, у якій просить прийняти рішення згідно чинного законодавства та розглянути справу без участі представника сільської ради. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України , суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів. Судом встановлено, що 10 жовтня 2006 року померла (свідоцтво про смерть [NUMBER] актовий запис № 23 Охрімовецької сільської ради Віньковецького району) в с. Охрімівці Віньковецького району Хмельницької області [PERSON]. Вона була власником домоволодіння [ADDRESS] що підтверджено довідкою № 605 Охрімовецької сільської ради та довідкою № 315 цієї ж сільської ради, відповідно до яких [PERSON] являлась головою двору в 1986 - 1990 роках згідно виписки з погосподарської книги № 3, особовий рахунок № [NUMBER] с. Охрімівці. Їй 21.11.1988 року видано свідоцтво про право особистої власності на вказане домоволодіння. Позивач є спадкоємцем прав померлої за заповітом складеним 19 грудня 2002 року [PERSON] і судовим рішенням у справі № 2-183 2009 року Віньковецького районного суду від 16.06.2009 року, яким позивачці визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Вона прийняла спадщину у визначеному законом порядку, відповідно до ст. 1269 ЦК України, подавши заяву нотаріусу, який постановою від 19.03.2009 року відмовив їй у видачі свідоцтва на спадщину за відсутності у спадкоємця правовстановлюючого документа на домоволодіння. Позивач є спадкоємцем померлого за заповітом відповідно до ст. 1223 ЦК України та прийняла спадщину у визначеному законом порядку. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи, та зокрема: рішенням Віньковецького районного суду ухваленим 16.06.2009 року, в якому позивачці визначено додатковий строк для прийняття спадщини, довідкою № 315 сільської ради, в якій вказано, що [PERSON] вступила в фактичне володіння майном після смерті спадкодавця, свідоцтвом виданим нотаріусом про прийняття у спадщину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає. Однак, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори Макарової Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2009 року. При вирішенні спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на вказане нерухоме майно, однак не оформила це майно на своє ім'я, у зв'язку з чим виник спір, тому його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати позивачем право власності на спадкове майно.

Outcome: approved