Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS] згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 05.11.2013, посвідченого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори. Відповідач [PERSON] є її сином, а відповідач [PERSON] - його пасинок. Відповідач [PERSON] з 05.12.2018 року, а відповідач [PERSON] з 26.02.2019 року зареєстровані в будинку позивача, але фактично з часу реєстрації житлом не користувались. Відповідачі виїхали до Російської Федерації. Нині позивач має намір продати належний їй будинок, перешкодою в цьому є реєстрація в ньому [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з цим просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просила задовольнити їх. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства за місцем офіційної реєстрації. Вислухавши пояснення позивача і третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є свідоцтво про право на спадщину від 05 листопада 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори Левізор Н.М. (а.с.15). Згідно довідки Координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград №239/08 від 01.06.2021, в будинку [ADDRESS] зареєстровані, крім власника, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не мешкають за місцем своєї реєстрації. Згідно з актами №240/08 від 01.06.2021, та № 241/08 від 01.06.2021 складеними координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирнограда, [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але [PERSON] з 26.02.2019 року, а [PERSON] з 05.12.2018 року і по теперішній час не проживають за вказаною адресою (а.с. 12-13). Цей факт в судовому засіданні підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON] , які багато років спілкувались і з позивачем, і з відповідачами. Зазначили, що відповідачі виїхали наприкінці 2018 року та на початку 2019 року відповідно до Російської Федерації, проживають там, працюють, намірів повертатись не виявляли. У належному позивачу будинку відповідачі були лише зареєстрованими, але фактично не проживали. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 26.02.2019 року, а відповідач [PERSON] з 05.12.2018 року будинком [ADDRESS] за своїм цільовим призначенням не користуються, їх відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідачі не проживають там, чи домовленостей між ними та власником житла [PERSON] щодо порядку його використання судом не встановлено. Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] в будинку не проживають без поважних причин більше одного року, участі в утриманні житла не приймають, це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved