Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . На обґрунтування позову позивач зазначила, що житловий будинок по [ADDRESS] вона придбала 11 листопада 2009 року у [PERSON] за 6500 ( шість тисяч п`ятсот) гривень, про що остання написала розписку про продаж будинку та отримання коштів за нього і передала ключі та документи, при цьому нотаріально договір купівлі-продажу нотаріально не оформляли, оскільки [PERSON] обіцяла оформити дану угоду до кінця 2011 року. З моменту купівлі будинку з 11 листопада 2009 року та по даний час позивач [PERSON] фактично володіє даним будинком, здійснює поточні та капітальні ремонти, сплачує податок за користування земельною ділянкою, безперервно та відкрито володіє та користується ним. Позивач [PERSON] вважає, що добросовісно заволоділа вказаним будинком, володіє ним відкрито і безперервно з 2009 року, посилаючись на ст.344 ЦК України позивач просить, визнати за нею право власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позивач подала до суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку, надіслала до суду заяву в якій визнає заявлені вимоги та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіркою питання наявності законних підстав для задоволення позову та питання того, чи не порушує визнання позову відповідачами вимог закону, прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом встановлено: [PERSON] у відповідності до договору купівлі продажу жилого будинку від 21.03.2002 року належить на праві власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] ( а.с.12). [PERSON] 11.09.2009 року продала [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] за 6500 грн., про що написала власноручно розписку (а.с.20). З моменту купівлі будинку з 11 листопада 2009 року та по даний час позивач [PERSON] фактично володіє даним будинком, здійснює поточні та капітальні ремонти, сплачує податок за користування земельною ділянкою, безперервно та відкрито володіє та користується ним що підтверджується свідченнями свідків [PERSON] ( а.с. 21) та [PERSON] ( а.с.22). Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню такі правові норми: Відповідно до змісту ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до змісту ч.4 вказаної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що будинок, що є предметом спору, був власністю [PERSON] . Позивачка добросовісно заволоділа вказаним будинком, придбавши його 11 листопада 2009 року і з тих під відкрито, безперервно володіє ним протягом періоду більшого, ніж десять років. Тому вона має право на набуття права власності на це майно за набувальною давністю.

Outcome: approved