Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, згідно якого, доповнивши свої вимоги, просить стягнути з [PERSON] борг по розписці в сумі 10825 грн., завдану їй моральну шкоду в сумі 10825 грн., 500 грн. витрат за надання правової допомоги та 487,20 грн. сплаченого за подання позову судового збору, посилаючись на те, що 02 липня 2014 року [PERSON] взяла у неї в борг вказану вище сум коштів, яку зобов'язалася повернути у строк до 07 липня 2014 року. На підтвердження одержання грошей відповідач надала позивачу власноручно написану розписку. Але дотепер борг не виплачений у добровільному порядку, що завдає позивачу моральної шкоди, тому вона вимушена вирішувати це питання через суд. У судовму засіданні [PERSON] і її представник [PERSON] підтримали позов і просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, вказавши, що дійсно вона писана позивачу розписку про отримання грошей, але насправді та їй передавала товар, який реалізувався. Завлена до суду сума богу є завищеною, вважає, що вона повинна віддіти [PERSON] близько 8000грн, розписок на підтвердження передачі-прийняття коштів не було. Крім того додала, що позивачка її змусила написати розписку про зобов'язання повернути кошти в розмірі 10825 грн., але з приводу неправомірних дій [PERSON] до правоохоронних органів вона не зверталася. Суд, вислухавши сторони і представника позивача та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57-60 того ж Кодексу. По матеріалам справи встановлено, що 02 липня 2014 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений договір позики, згідно з умовами якого позивачка передала відповідачці гроші в сумі 10825 грн., а [PERSON] зобов'язалася повернути цю суму коштів у строк до 07 липня 2014 року. Відповідачкою була складена і підписана розписка, яка свідчить про отримання нею грошей. Ця розписка не була нею оспорювана та вона перебувала у позивачки [PERSON], що свідчить про невиконання відповідачкою зобов'язання по поверненню боргу (а.с. 32). Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа - незалежно від сум ( ч.1 ст. 1047 ЦК України). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно із ч.4 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі .., що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, яке проведено належним чином. Як виходить із змісту ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивачка [PERSON] надала до суду оригінал боргового документу ( а.с.32), який підтверджує той факт, що борг [PERSON] не повернула, оскільки при поверненні боргу або його частини про це повинно бути зазначено у цьому документі, або ж цей документ у кредитора повинен бути витребуваний. Наявність у позивача боргового документу підтверджує невиконання свого зобов'язання відповідачкою. У даному випадку, обставини виникнення між сторонами боргового зобов'язання, які наведені позивачкою в обґрунтування своїх вимог, іншою стороною будь-яким чином не спростовані. Будь-яких доказів виконання зобов'язання суду не надано. Правочин, що фактично мав місце між сторонами спору, приводить суд до висновку про наявність між ними спору позикових зобов'язань, тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборговану грошову суму, виходячи із правил, що регулюють правовідносини за договором позики. Що стосується стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмір 10825 грн., суд виходить з наступного. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки вина є підставою для відшкодування, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілої особи, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інше. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи те, що [PERSON] є пенсіонеркою та вдовою, з вини відповідачки внслідок невиплати боргу втратила великі для неї кошти та змушена була докладати зусиль для примусового стягнення грошей у судовому порядку, внаслідок чого позивачка зазнала душевних страждань, тому суд вважає, що діями відповідачки була заподіяна моральна шкода [PERSON], яку оцінює у розмірі 2000 грн., оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки доповнений позов підлягає частковому задоволенню, підтверджені судові витрати, понесені позивачкою, складають 487,20 грн. судового збору (а.с.1,17) та 500 грн. за надання правової допомоги (а.с.5-7), які належить стягнути з відповідачки на користь позивачки пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial