Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила суд, постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] р. до досягнення ним повноліття в розмірі 30 % від доходу, відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що [INFO] р. у неї та відповідача народився син [PERSON], який постійно проживає разом з нею, вказуючи на те, що між нею та відповідачем не досягнуто угоди щодо утримання дитини, в добровільному порядку відповідач не надає в належній кількості кошти на утримання дитини, тому вона вимушена звернутись з вказаним позовом до суду і посилаючись на ст.ст. 180-182 СК України, просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду представника з належним чином оформленими повноваженнями, враховуючи наведене суд вважає можливим розглянути справу в її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечував в частині призначення аліментів саме в вказаному позивачем в позовній заяві розмірі, вважаючи його завеликим, вказував, що має на утриманні двох батьків які є переселенцями з зони АТО, є людьми похилого віку які також хворіють і потребують надання матеріальної допомоги, крім того вказував суду на те, що він на прохання позивачки і з власної ініціативи надає кошти на утримання дитини тому обставини на які посилається позивач в позовній заяві не відповідають дійсності. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і у відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідн ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Будь-яких інших доказів в підтвердження передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України обставин на підтвердження матеріального стану відповідача суду не надано, крім тих, що досліджені в судовому засіданні, не встановлено таких і при розгляді справи. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1 ст. 141 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Вирішуючи питання суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, що дійсно відповідач має на утриманні двох батьків похилого віку, які є переселенцями з зони проведення АТО, та за станом здоров'я потребують надання їм матеріальної допомоги. З урахуванням обставин, які перелічені в ст. 182 СК України, враховуючи обставини, повідомлені сторонами в судовому засіданні, суд вважає за можливе при визначенні розміру аліментів, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто, з 24 травня 2017 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн. В силу ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконанн рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial