Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просить суд визнати відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] посилаючись на такі обставини. Позивач зареєстрована у [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності. За вищезазначеною адресою зареєстрований також онук позивача - [PERSON]. Відносини з онуком [PERSON] останні декілька років були поганими через його спосіб життя: зловживання алкогольними напоями, небажання працювати. У 2014 році він познайомився з дівчиною і вирішив разом із нею поїхати до Італії. Близько півроку рідня про нього нічого не знала, потім влітку 2015 року він з'явився і пояснив, що нібито був в Італії на заробітках, але чомусь як завжди брав гроші у матері чи бабусі на цигарки. Відповідач міг не приходити додому тижнями, а міг не виходити з дому тижнями, так як ніде не працював. Крім того, постійно провокував конфлікти, ображав нецензурними словами свою рідну бабусю - позивача, цинічно висловлювався та бажав їй скорішої смерті. На початку грудня 2015 року [PERSON] забрав свої речі та сказав, що переїжджає до нової співмешканки, яка проживає у власному будинку в смт. Таїрове. Більше про нього нічого не відомо. Оскільки позивач сплачує всі видатки по житловому приміщенню та комунальні платежі, в яких відповідач участі не бере, факт реєстрації відповідача в її приміщенні створює позивачу перешкоди в користуванні, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів. [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-6535. Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) від 22 грудня 2016 року за №1, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] (домовласник) - позивач по справі, [PERSON] (дочка), [PERSON] (онука), [PERSON] (зять), [PERSON] (онук) - відповідач по справі. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачем порушені права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушує права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні розпорядження цією житловою квартирою. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, тому він має бути визнаний особою, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим, та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved