Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Першої Луцької державної нотаріальної контори Головного територіального управляння юстиції у Волинській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Управління охорони здоров`я Луцької міської ради про визнання недійсним заповіту. Свій позов обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина на 46/200 часток житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] У зв`язку із психічним захворюванням [PERSON] , його опікуном була його мати [PERSON] , а в подальшому згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 28.09.2017 року - [PERSON] , а тому нею, як опікуном подано даний позов в інтересах [PERSON] Зазначає, що [PERSON] вступив в спадщину шляхом постійного проживання в одному будинку із спадкодавцем на день його смерті, а також 22.08.2017 року в його інтересах було подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Кушнір С.Є., якою опікуна було повідомлено про наявність заповіту спадкодавця в користь відповідача [PERSON] Вважає, що заповіт не відповідає волевиявленню [PERSON] , який з молодих років страждав психічним захворюванням та багаторазово лікувався у психіатричній лікарні м. Луцька, а тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення заповіту, хоча за життя і не був визнаний судом недієздатним. Покликаючись на викладені обставини та із врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мудрик Олександрою Євгенівною 26 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 3-1083, номер у Спадковому реєстрі 59552488. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20.12.2017 року до участі у справі як співвідповідачів залучено [PERSON] , Першу Луцьку державну нотаріальну контору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній та уточненій заяві. Просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] проти задоволення позову заперечили. У задоволенні позову просили відмовити за безпідставністю. Вказали, що в момент складення заповіту в державного нотаріуса Нагорнюк А.Ю. розумів значення своїх дій і міг керувати ними. Представники відповідача Першої Луцької держаної нотаріальної контори Кузьміч Н.М. та Мудрик О.Є. , будучи присутніми в судовому засіданні 20.03.2018 року та 08.02.2019 року проти задоволення позову заперечили. Вказали, що [PERSON] свідомо складав заповіт, перебував при здоровому розумі та ясній пам`яті, розумів значення своїх дій та їх правові наслідки, діяв добровільно, будь-які сумніви у його цивільній дієздатності при спілкуванні з ним, не виникали. В подальшому суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника Першої Луцької держаної нотаріальної контори. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Управління охорони здоров`я Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Статтями 1233,1234 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу та підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Судом встановлено, що [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , якому згідно рішення Луцького міського суду від 05.02.1997 року на праві приватної спільної часткової власності належить 46/200 частки будинку [ADDRESS] (а.с.8, 15, 16). Згідно рішення Луцького міського суду від 22.03.2000 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 28.09.2017 року опікуном недієздатного [PERSON] призначена [PERSON] (а.с.12). Згідно заповіту від 26.09.2016 року [PERSON] все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, у тому числі належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , заповів в рівних частках кожному: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з правом довічного проживання у цьому будинку [PERSON] , 1935 р.н., та [PERSON] , 1956 р.н. Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державно нотаріальної контори Мудрик О.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1083, в Спадковому реєстрі - за №59552488 (а.с.66, 71). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №1352 від 07.08.2017 року (а.с.2). Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення відповідача не було вільним і не відповідало його волі. За загальними правилами, встановленими ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Підставами визнання заповіту недійсним позивач вказувала, що волевиявлення спадкодавця на час складення заповіту не було вільним, не відповідало його внутрішній волі та, що [PERSON] на час складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання, в зв`язку з чим у нього спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та пам`яті. Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивач суду пояснила, що [PERSON] був чоловіком її рідної тітки [PERSON] , з яким вона з сином після розірвання шлюбу проживала в різних частинах одного будинку. [PERSON] з молодих років страждав психічним захворюванням та багаторазово лікувався у психіатричній лікарні м. Луцька, через наявне у нього захворювання він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Пояснення позивача підтверджуються показаннями наступних свідків: -[PERSON] про те, що колишній чоловік завжди мав відхилення психіки, вів себе неадекватно, бив її, ґвалтував психічно хворого сина, погрожував порубати їх, останні роки мав по декілька приступів на день, рвав все на собі, часто безпричинно стукав, плакав, падав, трясся, повідомляв, що по ньому лазять блохи та їдять його, в його присутності боялися виходити на вулицю. Повідомила також, що колишній чоловік неодноразово лікувався в психлікарні за її заявами, заявами родичів та соціального працівника, групи інвалідності не мав; -[PERSON] , яка суду показала, що знає сім`ю Нагорнюків із сімдесятих років, живе поряд, спілкується часто. [PERSON] завжди був неадекватний, неврівноважений, скандальний, понурий, відлюдькуватий, всіх обзивав, ні з ким не вітався, не спілкувався, його сторонилися люди, обходили стороною, боялися його. Також нецензурно обзивав дружину, безпідставно ревнував її, погрожуючи ножем, погрожував також сусідським дітям, кидав на них каміння, яке перед тим загортав у папір. Чула його крики, бачила як плакала дружина, яка повідомила одного разу, що випадково стала свідком гвалтування ним сина; - [PERSON] , яка суду повідомила, що як соціальний працівник територіального центру по обслуговуванню одиноких громадян обслуговувала [PERSON] півтора року з часу його останнього стаціонарного лікування. Показала, що [PERSON] був дратівливим, боявся, що його хочуть убити, сам погрожував, міг ходити босим, кликав когось, чухався, повідомляв, що по ньому лазять блохи або гризуть воші, просив її знайти бабку щоб вивела блохи, їв папір, суп замість тарілки наливав у пакет і їв з пакета, кидав каміння, в тому числі через вікно до колишньої дружини, стукав у двері, на будь-які заперечення нервував. Свідок показала також, що за пів року до смерті, він не розумів, що до нього кажуть, робився блідий, не відповідав, мовчав. Тоді боялася його, ходила до [PERSON] з іншої сторони. Колишня дружина та син також боялися його, через що син три роки на вулицю не виходив; - [PERSON] , яка суду показала, що пам`ятає [PERSON] з чотирьох років, оскільки проживала з батьками в різних частинах одного будинку до 2000-го року. Останній знущався з дружини(її тітки) та сина, погрожував постійно, обзивав дітей щенятами, обіцяв закопати, постійно кляв, кричав, сварився, стукав, кидав каміння. Ні з ким не спілкувався, на городі все вирубував, ходив у дворі без нижньої білизни, міг бути взутий у різне взуття. Пригадує, що в дитинстві останній убив замість кроля собаку і знімав з нього шкіру, погрожуючи, що так буде з усіма дітьми. Одного разу сам запросив її зайти до нього і кинув на неї відром. Боялася його, в частину будинку тітки заходила зі сторони своїх батьків. Перед тим стукала до неї, тітка відкривала і після її приходу, все закривала; - [PERSON] , який суду показав, що не міг спокійно прийти до тітки, оскільки [PERSON] нервував, ходив, бурчав, гукав, кидав шапку, заважав говорити, чухався, бо вважав, що щось лазить по ньому. Тітка [PERSON] боялася його, закривалася від нього, підсовувала до дверей диван. З сусідами сварився, на дітей чимось кидав, під столом клав сокиру, завжди був з лопатою або з мотикою, був ненависний, страшний, агресивний, на всіх роботах, де працював скандалив, через що звільняли. Пам`ятає, що був шокований випадком коли замість заколоти кабана прийнятним для цього способом, [PERSON] , не попереджаючи тих, хто прийшов допомогти у цьому, вивів кабана з хліва і убив його одним ударом кувалдою в лоб. Пояснення позивача та показання зазначених свідків об`єктивно підтверджуються висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №324 від 20.12.2018 року та даними відповідних медичних документів. Зокрема, з оглянутої в судовому засіданні медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] №92016, останній з 2002 року перебував під наглядом у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м.Луцька, неодноразово лікувався стаціонарно, діагноз: Органічний маячний розлад на тлі церебрального атеросклерозу, гіпертонічної хвороби, ЧМТ(1958 р.) Згідно висновку комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи №324 від 20.12.2018 року [PERSON] виявляв ознаки органічного маячного розладу змішаного ґенезу (судинного, посттравматичного). Діагностований у підекспертного стійкий хронічний психічний розлад позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період складання заповіту 26.09.2016 року (а.с. 186-192). З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №161/7825/15-ц встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 22.05.2015 року був наданий дозвіл Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м.Луцька на госпіталізацію до психіатричного стаціонару [PERSON] З оглянутих в судовому засіданні матеріалів Луцького МВ УМВС України у Волинській області вбачається, що із заявами щодо поведінки [PERSON] протягом 2013-2015 років до органу внутрішніх справ 6 разів зверталися сусідка, колишня дружина [PERSON] та соціальний працівник. Свідки зі сторони відповідача, а саме [PERSON] , [PERSON] суду показали, що їм відомо про лікування [PERSON] у психіатричній лікарні, причини направлення його на лікування їм невідомі. Свідок [PERSON] вважає, що причин для його лікування не було. Разом з тим повідомив, що з 2016 року [PERSON] не бачив. Свідок [PERSON] суду показав, що бачив [PERSON] 3-4 останніх до його смерті років декілька разів на рік, коли на прохання [PERSON] та разом з ним допомагав [PERSON] по господарству. У його присутності поведінка господаря будь-яких сумнівів у його психічному здоров`ї не викликала. Останній вів себе спокійно, адекватно. Щодо обставин лікування [PERSON] у психіатричній лікарні йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показав, що бачив [PERSON] близько 5 разів. Два роки до смерті останнього не бачив. Допомагав [PERSON] по господарству на прохання [PERSON] При ньому був спокійний, тихий, не скандалив. Щодо обставин лікування [PERSON] у психіатричній лікарні йому нічого не відомо. На думку суду, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] жодним чином не спростовують показання свідків сторони позивача, даних медичної документації та висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №324 від 20.12.2018 року. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що оскільки на час посвідчення заповіту 26 вересня 2016 року [PERSON] не був здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позов слід задовольнити та визнати недійсним вказаний заповіт. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину судом зроблений перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок судово-психіатричної експертизи у справі є лише одним із доказів у справі і йому надана оцінка в сукупності з іншими доказами у справі. Разом з тим суд враховує, що будь-які зовнішні обставини (пояснення сторін, їх представників, показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. У задоволенні позовних вимог до Першої Луцької державної нотаріальної контори Головного територіального управляння юстиції у Волинській області слід відмовити, оскільки жодних позовних вимог до неї позивач не заявляла. На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір по 320,00 грн. з кожного, оскільки при зверненні до суду позивач була звільнена від його сплати. На підставі ст.ст.203, 215, 225, 1233,1234, 1247,1248,1257 ЦК України,

Outcome: partial