Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд розірвати договір довічного утримання від 19.11.2009 року за №7-2123 із урахуванням договору про заміну набувача від 26.01.2012 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.01.2012 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про заміну набувача за договором довічного утримання, відповідно до вимог якого Відповідач взяв на себе зобов'язання в довічному утриманні позивача, за що отримує у власність квартиру [ADDRESS]. За умовами вказаного договору позивачка отримує лише 700 грн. щомісячно та відповідач оплачує за неї комунальні послуги. Між тим, станом на даний час значно зросли витрати позивача на лікування та посилене харчування у зв»язку з перенесеними нею хворобами, тому вона зверталась до відповідача із листами про необхідність збільшення розміру допомоги до 1400 грн., але на ці листи ніякої реакції не було. Вважає, що оскільки відповідач не погоджується на її умови про збільшення грошового утримання, тому вказаний договір підлягає розірванню. В судовому засіданні позивач та її представник вказані вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з викладених у ньому підстав, надавши суд листи-звернення до відповідачів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки позивачем не було доведено в судовому засіданні невиконання або порушення умов договору довічного утримання, а відтак підстав для його розірвання немає. Також, зазначив, що відповідач 1 в повному обсязі виконує умови укладеного договору, що виключає задолення позову у відповідності до вимог ст.ст.651,652,755 ЦК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За умовами ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 19.11.2009 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до вимог якого остання взяла на себе зобов'язання в довічному утриманні позивача, за що отримує у власність квартиру [ADDRESS]. Договором від 04.06.2010 року про зміну набувача в договорі довічного утримання від 19.11.2009 року, було обумовлено внесення змін та заміну [PERSON] на [PERSON], який на раніше укладених умовах забезпечується утримувати позивачку, за що отримує у власність вищевказану квартиру. 26.01.2012 року між позивачкою, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про заміну набувача за договором довічного утримання, відповідно до вимог якого Відповідач взяла на себе зобов'язання замість [PERSON] в довічному утриманні позивача, за що отримує у власність квартиру [ADDRESS]. За умовами п.п.7-9 вказаного договору відповідач зобов»язується довічно утримувати позивача, тобто забезпечувати його грошовими ресурсами для задоволення його потреб і створення умов для нормальної життєдіяльності у розмірі, що має грошовий еквівалент - 700 грн. на місяць. Також, встановлено зобов»язання відповідача сплачувати щомісячні комунальні платежі за квартиру у відповідні терміни. У випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення його іншими видами матеріальних благ чи догляду, відчужував самостійно несе витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором. Одноразове грошове утримання визначено сторонами в розмірі - 52 000 грн. відповідач передав [PERSON] Згідно ч.1 ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За умовами ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини або на вимогу набувача. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила про те, що отримувані нею від відповідача грошові кошти в сумі - 700 грн. є занадто малою на даний час сумою коштів, за які неможливо повноцінно харчуватись та здійснювати лікування. При цьому, відповідач не дає згоди на розірвання вказаного договору та порушує його умови, а саме не надає на його прохання доплати до щомісячних витрат у зв»язку з подорожченням вартості продуктів та лікування. Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Одже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно. Між тим, позивачем не було наведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна давала б суду можливість прийняття рішення про розірвання договору. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачем не було надано жодних доказів тому, що відповідач не виконує або не належно виконує свої обов'язки за договором про зміну набувача від 26.01.2012 року за договором довічного утримання, що підтверджено огляд унти в судовому засіданні квитанціями про виконання покладених на неї цим договором обов»язків (а.с.69-175), а також не зазначено підстав для розірвання договору за ч.2 ст.652 ЦК України, що одночасно б мали місце у п.п.1-4 вказаної частини статті. Зважаючи на те, що протягом судового розгляду позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факт порушення відповідачем умов договору довічного утримання та не зазначено одночасно визначених законодавством підстав для його розірвання, тому його вимоги про розірвання вказаного договору задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed