Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та неповнолітньої на момент звернення до суду доньки [PERSON] з позовом про визнання права на користування майном та усунення перешкод у його користуванні. Просила визнати за нею та її дітьми право на проживання та користування будинком №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники та не чинити перешкод у користуванні ним. В подальшому [PERSON] від свого імені як вже повнолітня особа підтримала позовні вимоги. Крім того, позивач [PERSON] подала до суду позов про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на майно та визнання майна спільним майном подружжя, просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: будинок №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники, видане на прізвище [PERSON] від 18.11.2008 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2008 року за №20962726, виданий на прізвище [PERSON]; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 32/100 частки будинковолодіння по вул.Дружби Народів, 15 у м.Львів-Винники у вигляді коридору площею 2,8 кв.м. (2-1); коридору площею 2,7 кв.м. (2-2); кухні площею 12,6 кв.м. (2-3); ванної кімнати площею 4,1 кв.м. (2-4); житлової кімнати площею 26,5 кв.м. (2-5); коридору площею 5,5 кв.м. (2-6); житлової кімнати площею 15,4 кв.м. (2-7); гардеробної площею 3,1 кв.м. (2-8); душової площею 3,5 кв.м. (2-9); житлової кімнати площею 12,8 кв.м. (2-10); житлової кімнати площею 10,7 кв.м. (2-11), визнавши за кожним з подружжя право власності на ? ідеальної частини вказаних приміщень. Позов мотивує тим, що з 24 квітня 1999 року по 06 вересня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу з яким має двох дітей: сина [PERSON] та доньку [PERSON] Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06.09.2011 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Разом з чоловіком після одруження не мали власного житла та змушені були проживати на орендованих квартирах, збирали кошти на купівлю власного житла. У звязку з придбанням свекром [PERSON], батьком колишнього чоловіка, земельної ділянки, ним було висловлено пропозицію щодо будівництва спільного будинку із вкладенням спільних коштів. Будівництво спірного будинку №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники здійснювалось трьома сімями: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], доньки [PERSON], із вкладенням спільних коштів, у звязку з чим планування будинку здійснено теж на три сімї з трьома входами. Після завершення в 2008 році будівництва позивач разом зі сімєю заселилась у будинок, однак ні вона, ні її діти, незважаючи на обіцянки відповідача [PERSON] в будинку зареєстровані так і не були. Будинок був повністю оформлений на відповідача [PERSON] Після розірвання шлюбу з [PERSON] в 2011 році, позивач разом з дітьми продовжила проживати у будинку та користуватись ним нарівні з іншими членами будинковолодіння, однак відповідач [PERSON] почав чинити їй перешкоди у користуванні житлом несанкціоновано змінював замки у вхідних дверях, перевязував дротом вхідні ворота, провокував конфлікті ситуації, часто відключав воду, газ та електроенергію та принижував іншим чином. Зазначений будинок є єдиним для позивача та її дітей місцем проживання. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, просив виселити [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] з будинку №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники без надання іншого жилого приміщення. Позов мотивує тим, що є власником будинку №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники, який збудовано ним особисто за власні кошти. Позивачка [PERSON] та її діти жодного відношення до будинку не мають. В 2011 році розірвано шлюб між [PERSON] та його сином [PERSON] У звязку з тим, що позивач та її діти не є членами його сімї чи прирівняними до них особами в розумінні ст.ст.64,156 ЖК України, тому підлягають виселенню відповідно до ст.ст.116,157 ЖК України у звязку із систематичним порушенням правил співжиття, про що свідчить неодноразові звернення відповідача до правоохоронних органів, документи про що долучено до матеріалів справи. Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про усунення перешкод у користуванні майном підтримала в повному обсязі з підстав передбачених в позовах. Додатково пояснила, що оскільки вона разом зі своїм колишнім чоловіком та батьками брала активну матеріальну участь в будівництві спірного будинку, зокрема було вкладено їх спільні з чоловіком заощадження в розмірі 15\~000 доларів США, заощадження від продажу чоловіком квартири по вул.Полуботка, а також кошти батьків, крім того, її брат здійснював в будинку проведення електрики, то незважаючи на реєстрацію права власності на будинок за відповідачем [PERSON], вона має право на частку в будинку, як спільне майно подружжя. У звязку з тим, що стосунки зі свекром та свекрухою спочатку були приязними, тому жодних претензій на будинок не заявляла. Однак після розірвання шлюбу з [PERSON] відносини та стосунки погіршились, дізналась, що прав на будинок немає, крім того, відповідач [PERSON] вимагав звільнити зайняту частину будинку. Проти позову відповідача [PERSON] про виселення заперечила. Позивач [PERSON] заявлені матірю, позивачем [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти позову відповідача [PERSON] про виселення заперечила з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Додатково пояснила, що зі слів матері їй відомо, що спірний будинок будувався спільно за кошти батьків, діда [PERSON] та сімї тітки [PERSON] Будівництво будинку розпочалось в 2006 році, а в 2008 році разом з батьками поселилась в ньому. Представник відповідача [PERSON] та одночасно третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] про виселення підтримав з підстав, передбачених в ньому, проти позовних вимог [PERSON] заперечив. Відповідач [PERSON] в попередніх судових засіданнях пояснив, що будівництво спірного будинку розпочав в 2006 році на особисто придбаній земельній ділянці. Усі витрати по будівництву здійснював особисто, ні син [PERSON], ні донька [PERSON], матеріальної участі в будівництві не брали, тому він є одноосібним власником будинку. Додав, що ані невістка [PERSON], ані її сімя витрат на будівництво не здійснювали та жодної участі у будівництві не брали. Невістка та онуки ніколи не були зареєстровані в будинку, в 2008 році вселились на проживання. Зважаючи на те, що невістка жодної участі у будівництві не брала, то прав на будинок немає, а оскільки разом з дітьми зареєстрована за іншою адресою, то повинна там і проживати. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. В попередніх засіданнях пояснив, що власником спірного будинку №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники не є, грошей на його будівництво не надавав, разом з колишньою дружиною [PERSON] робили в ньому ремонт. На власність в будинку не претендує, в ньому не прописаний. Представник третьої особи органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні, відстоюючи інтереси неповнолітніх дітей, проти задоволення позову про виселення дітей заперечила, пояснила, що таке грубо порушуватиме їх права. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. В попередніх судових засіданнях пояснила, що участі, в тому числі матеріальної, як і її брат [PERSON], у будівництві будинку не брала, єдиним власником є батьком [PERSON] Представник третьої особи по зустрічному позову органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації в судове засідання не зявився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який доводиться позивачці [PERSON] братом, пояснив, що будівництвом будинку займалась його сестра разом з чоловіком, кошти на будівництво, зокрема на цеглу, браму, ворота, надавали також його батьки, будинок будували на три сімї. Він також брав безпосередню участь у будівництві, так як здійснював електромонтажні роботи. Сестра в будівництво будинку вклала 15\~000 доларів США. Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що є сусідом сімї [PERSON], зазначив що будинок будувався на три входи, щодо конкретних розмірів матеріальної участі кожного у будівництві інформації надати не може. У звязку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, судом у даній справі поновлено судове слідство. Згідно матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи учасниками справи було заявлено різного роду клопотання: про відкладення розгляду справи, про оголошення перерви, витребування доказів, долучення доказів, допит свідків, які було розглянуто та вирішено судом у встановленому законодавством порядку. Зважаючи на те, що у справі зібрано увесь обсяг доказів, необхідний для вирішення спору, суд вважає за можливе прийняти рішення у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України від 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові [PERSON], яка діє також в інтересах [PERSON], [PERSON], до [PERSON], третіх осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права на користування майном та усунення перешкод у його користуванні та позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третіх осіб: [PERSON], Органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на майно та визнання майна спільним майном подружжя слід відмовити, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], яка діє також в інтересах [PERSON], [PERSON], третіх осіб: [PERSON], [PERSON], Органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації про виселення слід задоволити частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис за №410. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06.09.2011 року шлюб між ними розірвано (т.1, а.с.9). Згідно долучених до матеріалів справи копій свідоцтв про народження серії 1-СГ №276505 та 1-СГ №074167 (т.1, а.с.8) вбачається, що за період перебування в зареєстрованому шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народились син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. З заявлених сторонами позовних вимог вбачається, що такі стосуються будинку №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники. Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів, зокрема витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20962726 від 18.11.2008 року (т.2, а.с.36,37) будинок №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники належить на праві особистої приватної власності [PERSON], відповідачу по справі, на підставі свідоцтва про право власності від 18.11.2008 року. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці 0,0600 га., що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2006 року, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на імя [PERSON] (т.1, а.с.112). Статтею 60 СК України закріплено презумпцію спільності майна подружжя. У відповідності до положень вказаної статті, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 07.12.2016 року у справі №6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти \~або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Оцінюючи обставини справи на предмет відповідності вищевказаним положенням законодавства, суд виходить з наступного. Заявляючи майнові претензії на будинок №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники позивач [PERSON] обґрунтовує це тим, що частка в спірному будинку в розмірі 32/100 є її та її колишнього чоловіка [PERSON], третьої особи по справі, спільною сумісною власністю, як подружжя. Вказане на її думку підтверджується тим, що протягом періоду 2006-2008 років, коли здійснювалась будівництво, вона з чоловіком та її батьки брали активну матеріальну участі у здійсненні будівництва шляхом вкладення власних заощаджень та заощаджень батьків, проведення ремонту. Оцінюючи покликання позивача [PERSON] про те, що частка в спірному майні є спільною сумісною власністю, оскільки збудоване за спільні кошти подружжя, на предмет обґрунтованості та підтвердження відповідними доказами суд враховує наступне. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, закріплено обовязок доказування, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Законодавством закріплено чотири обовязкових властивостей доказу, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності яких в сукупності, останній може бути врахований судом на підтвердження або спростування тих чи інших обставин справи. Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи не долучено жодних документів на підтвердження факту особистої з колишнім чоловіком майнової участі у будівництві майна. З цих же причин суд критично оцінює покази свідка [PERSON] брата позивача, про те, що батьки дали позивачці на будівництво 15\~000 доларів США. Також жодними письмовими документами не підтверджена участь у інших будівельних роботах. Покликання позивача на наявність в будинку трьох входів як підтвердження того, що він будувався за рахунок коштів трьох сімей: позивачки, відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON], та призначений для їх проживання, суд вважає хибними, оскільки конструктивні особливості будинку не можуть бути доказом того, за чий кошт здійснювалось таке будівництво. А тому в позові про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ суд відмовляє. Згідно ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено в судовому засіданні членами сімї [PERSON] в розумінні ст.64 ЖК України міг бути його син [PERSON], який будучи в шлюбі з позивачем зі згоди [PERSON] вселився в спірний будинок, однак тривалий час в будинку не проживає та не прописаний, будучи в розірваному шлюбі з позивачкою, така перестала бути членом його сімї, при вселенні в будинок позивачка була лише членом сімї сина власника, а не самого власника. Тому відповідно до ст.156 ЖК України не набула прав та обовязків як член сімї власника житлового будинку, а відтак вимоги позивачки про усунення перешкод у користуванні будинком є безпідставними, а вимога про виселення є обґрунтованою. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що позивачка [PERSON] відноситься до осіб, які прирівнюються до членів сімї, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Натомість відповідачем [PERSON] надано докази на підтвердження того, що між ним та колишньою невісткою склалися неприязні стосунки, спільне життя неможливе, а саме: відповіді Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області на звернення [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] (т.1, а.с.108-110). Крім того, суд враховує пояснення [PERSON] про те, що сплачує за комунальні послуги в будинку (т.1, а.с.66-107). Квитанції представлені позивачем [PERSON] свідчать про те, що здійснює оплату за ті послуги в будинку, які сама споживає. Будь-якої плати власнику за користування житлом не здійснювала. Тому суд визначає статус позивачів [PERSON] та [PERSON] як тимчасових мешканців. А відтак як тимчасові мешканці в порядку ч.3 ст.98 ЖК України на вимогу власника мають звільнити житлове приміщення без надання їм іншого жилого приміщення. У звязку з чим суд вважає покликання відповідача [PERSON] на положення ст.157 ЖК України як на підставу своїх вимог помилковими, оскільки в своїх поясненнях, даних в судовому засіданні, зазначає про те, що позивачка вселилась не як член сімї, а була лише дружиною сина. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивачка [PERSON] жодних прав на будинок №15 по вул.Дружби Народів у м.Львів-Винники немає, членом сімї власника будинку не є, а відтак немає права вимагати усунення перешкод у користуванні майном, яке їй не належить. У звязку з чим суд вважає обґрунтованими вимоги відповідача про виселення позивачів та задовольняє такий позов, однак частково. Задовольняючи позов про виселення частково суд виходить з того, що позивач [PERSON] в даний час є неповнолітнім, був вселений зі згоди власника [PERSON], як син члена сімї власника, тобто онук власника. На даний момент, будучи неповнолітнім, не може забезпечити собі належні умови для проживання, а відтак примусово в судовому порядку виселений бути не може. Вказана позиція суду ґрунтується \~на тому, що основним законом, який регулює охорону дитинства в нашій державі, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції «Про права дитини», схваленої\~ резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991, в якій встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Outcome: dismissed