Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області, з урахуванням уточнень від 12.04.2016, - про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, у період часу з 25.05.2016 по 25.07.2016 включно, у супроводі матері без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька. Обгрунтовує тим, що з 11.11.2011 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20.04.2015 розірвали. У шлюбі мають спільну малолітню доньку, [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER], яка матеріально утримується нею. Разом з малолітньою донькою мають статус осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України, на даний час проживають в м. Шполі, що підтверджується довідками Управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області від 27.03.2015, №7125000329, та голови вуличного комітету від 25.12.2015. Відповідач проживає в Автономній Республіці Крим, разом зі своєю матір»ю та сестрами, понад 2 роки не бачив доньку, матеріально не утримував, 26.09.2014 оформив дозвіл для виїзду з України та в'їзду до України дитини, [PERSON], строком з 26.04.2014 по 01.10.2015, але відповідно законодавства Російської Федерації, який виявився недійсним. Починаючи з жовтня 2015, має бажання тимчасово в»їхати до Криму з метою відвідування родичів, у тому числі побачення дитини з батьком. Відповідач не може прибути до материкової частини України для оформлення нотаріальної посвідченої згоди на виїзд спільної дитини, посилаючись на відсутність часу, коштів тощо, на лист від 28.12.2015, направлений електронною поштою, відповів, що не заперечує проти виїзду з України його доньки у супроводі матері на будь-який строк, просив вирішити це питання у судовому порядку. Позивач просила позов задовольнити. У судове засідання представник позивача на підставі довіреності, [PERSON], не з»явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з наведених підстав, просить задовольнити. Відповідач, [PERSON], повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Подільського районного суду м. Києва для громадян, які проживають на тимчасово окупованій території. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області, з позовом ознайомлений, не заперечує, просить розглянути справу за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третьої особи, на підставі наявних у ній даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частиною 1 статті 10 цього Закону передбачено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Суд установив, що з 11.11.2011 сторони перебували у шлюбі, оформленому реєстрацією Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономною Республіки Крим, який згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20.04.2015 розірвали ( а. с. 7, 9). Сторони мають спільну малолітню доньку, [PERSON], [INFO], яка після їх розлучення проживає разом з позивачем у м. Шполі Черкаської області, та матеріально забезпечується нею, вони мають статус осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України, що підтверджується довідками Управління соціального захисту населення Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області від 27.03.2015, №7125000329, та голови вуличного комітету від 25.12.2015 ( а. с. 8,10, 11). Відповідно норм ст. ст. 7, 141 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов»язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім»ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Рівність прав та обов»язків батьків щодо своїх дітей визначено ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства». При цьому предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідач проживає в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим, разом зі своєю матір»ю та сестрами, понад 2 роки не бачив доньку, матеріальної допомоги на її утримання не надає, 26.09.2014 оформив дозвіл для виїзду з України та в'їзду в Україну строком з 26.04.2014 по 01.10.2015, але відповідно законодавства Російської Федерації, який виявився недійсним. Починаючи з жовтня 2015, позивач має бажання тимчасово в»їхати до Криму з метою відвідування родичів, у тому числі побачення дитини з батьком. Відповідно норм ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Пунктом 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015, № 367, визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995, N 57 . Відтак, здійснити в»їзд на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим з малолітньою дитиною з метою відвідування родичів і побачення з батьком, враховуючи пропускний режим, без його нотаріально посвідченої згоди неможливо. Відповідач на лист позивача від 28.12.2015, направлений електронною поштою, повідомив, що не має можливості прибути до м. Києва для оформлення нотаріально посвідченої згоди на виїзд спільної доньки з України у супроводі матері, не заперечує проти такого виїзду на будь-який термін, просив вирішити це питання у судовому порядку ( а. с. 13, 14). Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995, № 57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, підписаною Україною 21.02.1990, та ратифікованою 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов»язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 визначено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Чинним законодавством не встановлено будь-яких обмежень щодо тимчасового виїзду малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, лише визначений певний порядок виїзду за нотаріально посвідченою згодою батьків у супроводі одного з батьків та за відсутності такої згоди другого з батьків, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені, відповідають інтересам малолітньої дитини сторін, і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача у дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.. На підставі наведеного, ст. 33 Конституції України, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, Принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959, ст. ст. 25, 313 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 7, 141, 150, 151, 154, 157 СК України,

Outcome: approved