Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем уклала шлюб 09.10.2009 року. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Приблизно з 2010 року стосунки між позивачем та відповідачем стали погіршуватись, відповідач зловживає спиртними напоями, зчиняє скандали та застосовує до неї фізичну силу. У зв'язку з чим вважає, що подальше спільне життя є не можливим. В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримала, повідомила, що у них з відповідачем шлюб існує формально і він вважає подальше сумісне життя є неможливим. Зазначив, що з відповідачем не проживає спільно. Строку на примирення просила не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с. 24). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 09 жовтня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1376, Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.10.2009 (а.с. 5). В шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 липня 2010 року (а.с. 6), та донька - [PERSON], [INFO], , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-[NUMBER] від 26 лютого 2014 року (а.с. 7). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті права. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн. - на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved