Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на порушення відповідачами зобовязань за укладеним договором позики. В судовому засіданні позивач підтримала предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Відповідачі позов не визнали, посилаючись на те, що під дану розписку гроші не передавались. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1046, частини 2 статті 1047, статті 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що 4 червня 2014 року між сторонами укладено договір позики на суму 5000 доларів США строком на 1 рік, що підтверджується розпискою. Відповідачі порушили умови укладено договору і не повернули суму боргу, що підтверджується поясненнями позивача [PERSON] в судовому засіданні і запереченнями відповідача [PERSON]. Тому, відповідно вимог частини 1 статті 1050 ЦК України є законні підстави для задоволення позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] оспорювала факт укладання договору позики, посилаючись на те, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця за цією розпискою, а дана розписка була переписана на вимогу позивача, яка застосовувала погрози, але ці доводи суд відкидає, враховуючи, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідачі не надали суду письмові докази, які підтверджують факт не отримання грошей, або повернення позики і таким чином не довели заявлене заперечення. Вирішуючи спір в частині визначення суми боргу, судом враховані наступні обставини. Відповідно до частини 1 статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Відповідно до роздруківки банківської установи про встановлення курсу купівлі-продажу іноземної валюти за гривню, станом на 5 травня 2015 року курс долара США до гривні складав: за 1 долар США 23 гривні. Таким чином, розмір заборгованості за договором позики від 4.06.2014 року становить: 5000 доларів США х 23 = 115000 гривень. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідачів.

Outcome: approved