Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ЛМКП «Айсберг», в якому просила скасувати наказ №23-к від 14 травня 2015 року, як незаконний, поновити її на роботі в ЛМКП «Айсберг» двірником, стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судом рішення та 5000,00 грн. судового збору. В подальшому позивач неодноразово змінювала позовні вимоги, востаннє 30 травня 2016 року, подавши уточнену позовну заяві, в якій просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за квітень, травень 2016 року в сумі 2583,00 грн. (а.с.68, 78-79). В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вона працювала у ЛМКП «Айсберг» з 1995 року двірником. До своїх функціональних обовязків ставилась добросовісно, порушень трудової дисципліни не допускала, однак відповідно до наказу №23-к від 14 травня 2015 року звільнена з роботи з 14 травня 2015 року за прогул без поважних причин. Згідно наказу відповідача поновлена на роботі з 02 березня 2016 року. На її користь виплачено 8000,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу по 02 березня 2016 рок. Однак, з наказом про поновлення її на роботі ознайомлена лише 04 квітня 2016 року. З 04 квітня 2016 року вона звільнена з роботи за угодою сторін. Таким чином вважає, що роботодавець повинен був виплатити їй заробітну плату по 04 квітня 2016 року включно, тобто з 02 березня 2016 року по 04 квітня 2016 року в сумі 861,00 грн., однак добровільно виплатити відмовляється. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за квітень, травень 2016 року становить: 1722,00 грн.+861=2583,00 грн. До судового засідання позивач подала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності та задоволити уточнену позовну заяву. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 04 травня 2000 року прийнята на роботу до ЛМКП «Айсберг» по переводу з ЖЕК-108 двірником 6-ї дільниці на умовах трудового контракту, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.8 зворот). Наказом від 14 травня 2015 року №23-к [PERSON] було звільнено за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КУпП України (а.с.8 зворот). Згодом, [PERSON] було поновлено на попередній посаді наказом №9-к від 02 березня 2016 року та звільнено за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України наказом №14-к від 04 квітня 2016 року (а.с.83, 88, 90). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, враховуючи положення вищевказаних статей, суд приходить до висновку, що середній заробіток позивача [PERSON] за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за квітень, травень 2016 року становить 2583,00 грн., виходячи із наступного розрахунку: 861,00 х 2 = 1722,00 грн. х 2 = 2583,00 грн. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в підтвердження своїх вимог надано суду вищевказані докази, які суд вважає належними, допустимими та достатніми, а тому, підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що уточнений позов [PERSON] підлягає до задоволення. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, враховуючи що позов [PERSON] задоволено, з відповідача слід стягнути 551,20 грн. судового збору на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved