Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 16 серпня 1986 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було придбано квартиру [ADDRESS]. 23.04.2012 року рішенням Дільничного суду м. Бюнде Федеративної Республіки Німеччина шлюб між сторонами розірвано. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо поділу вказаної квартири, як спільної сумісної власності подружжя, позивач звернулась до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином за допомогою оголошення у друкованому засобі масової інформації, а саме в газеті «Урядовий кур'єр» від 21.07.2017 року за № 134. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 16.08.1986 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6), який рішенням Дільничного суду м. Бюнде Федеративної Республіки Німеччина від 23.04.2012 року було розірвано. Як вбачається із матеріалів справи, під-час перебування у шлюбі сторонами придбано майно - квартиру [ADDRESS]. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано. Суд дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі Розполіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved