Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.01.2008 року [PERSON] придбала у [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] був зареєстрований у зазначеній квартирі з 25.01.2008 року, а відповідач [PERSON] з 17.09.2010 року. З середини 2012 року відповідачі з вищевказаної квартири виїхали та по теперішній час в ній не проживають. Понад 2,5 роки відповідачі у вказаній квартирі не проживають, але залишаються в ній зареєстрованими. У зв'язку із чим, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що втратили право на користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Представник третьої особи Ізмаїльського РВ ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно договору купівлі - продажу від 17.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу за № 385, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], що також підтверджено довідкою, наданою КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.01.2008 року за № 17449000. Згідно адресної довідки про реєстрацію місця проживання перебування фізичної особи, наданої Ізмаїльський РВ ГУДМС України в Одеській області від 28.01.2015 року, [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно адресної довідки про реєстрацію місця проживання перебування фізичної особи наданої Ізмаїльський РВ ГУДМС України в Одеській області від 28.01.2015 року, [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів будинкової книги на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], в зазначеній квартирі прописані відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки від 27.01.2015 року за № 273, наданої управління житлово - комунального господарства Ізмаїльської міської ради Одеської області, в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS], з липня 2012 року по теперішній час [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не проживають. Частиною 5 ст.9 ЖК України передбачено, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності, зокрема (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких об'єктивних відомостей про те, що позивач [PERSON] вчиняла щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON] неправомірні дії, які б перешкоджали їм у користуванні квартирою, суду не надано. Також, звертає на себе увагу й та обставина, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ніколи не пред'являли вимоги про усунення перешкод та вселення у спірний будинок. На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], з липня 2012 року не проживають, суд вважає що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Ізмаїльський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного,

Outcome: approved