Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ФОП [PERSON] , третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення заборгованості за виконані проботи та упущену вигоду. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що в період часу з 10 лютого 2014 року по 10 травня 2019 року працювала ріелтором в ФОП [PERSON] , свідоцтво про державну реєстрацію №2103000000007390, адреса: [ADDRESS] . ФОП [PERSON] 01.02.2013 року була взята на облік та знята з обліку 03.02.2017року та знову взята на облік 06.06.2018 року та існує по теперішній час про що їй та іншим працівникам стало відомо лише 10.05.2019 року з безкоштовного запиту Міністерства юстиції України на [PERSON] та [PERSON] по двом запитам. В лютому 2018 року ріелтор [PERSON] надала їй інформацію, що в [ADDRESS] продається кімната за 2000 доларів США., з яких 1900 у.о. доларів США сплата власнику цієї кімнати (200 доларів США завдаток для продавця кімнати, 1700 у.о. доларів США кінцевий розрахунок з продавцем кімнати, 100 у.о. доларів США для ріелтора [PERSON] за надану інформацію по кімнаті). Попередньо оглянувши цю кімнату поспілкувавшись з власником (продавцем) цієї кімнати [PERSON] , який прописаний: [ADDRESS] , іпн [NUMBER] вона прийшла з останнім згоди про купівлю - продаж цієї кімнати у нього. Після цього вона разом з [PERSON] привели власника цієї кімнати продавця [PERSON] до ФОП [PERSON] за адресою офісу а саме: [ADDRESS] де був укладений договір завдатку та оформлений договір купівлі-продажу цієї кімнати що нею в присутності з ФОП [PERSON] та продавця, власника цієї кімнати бкло зроблено. При цьому вона особисто в присутності ФОП [PERSON] та [PERSON] заплатила власнику кімнати (продавцю) свої особисті кошти в розмірі 200 у.о. доларів США. Зі слів [PERSON] їй особисто ФОП [PERSON] заплатила свої кошти в розмірі 100 у.о. доларів США за надану інформацію про продаж цієї кімнати. До сплати завдатку продавцю цієї кімнати [PERSON] , вона уклала з ФОП [PERSON] усний договір, про те що вона знаходить клієнта продавця цієї нерухомості, надає свої кошти на завдаток, робить за свої кошти та кошти ФОП [PERSON] ремонт в кімнаті та кухні, ремонтує електрику та вмикач на кухні, ремонтує газову колонку, закуповує будівельні матеріали, сплачує будівельникам кошти за ремонт. Згідно цієї усної домовленості, в оплаті на 50% приймає участь [PERSON] . Крім цього, після ремонту та ймовірного продажу кімнати за 4000 доларів США, вони з ФОП [PERSON] домовились про розподіл прибутку між собою. На будівельні матеріали та оплату труда будівельників та спеціалістів нею було витрачено 7105,00 грн. Після того як вона закінчила всі ремонтні роботи, ключі від кімнати віддала ФОП [PERSON] , яка шахрайським шляхом обману та зловживанням довірою до неї взяла з продавця нотаріальну довіреність з метою продажу цієї кімнати. При цьому, ФОП [PERSON] не повертає їй витрати, а саме кошти за будівельні матеріали, кошти сплачені будівельникам, кошти сплачені на ремонт електрики, газової колонки та купівлю матеріалів та оговореної частки прибутку від продажу. Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України передбачено що правочин може вчинятися усно або в письмовій ( електронній ) формі. В даному випадку правочин був вчинений в усній формі. Відповідач на цей час взагалі не виконав взяті на себе зобов`язання, а саме не сплатив їй та стороні за договором жодних коштів за виконані будівельні роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають зокрема з договору. Зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких умов та вимог - до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться . Згідно договору, укладеного між нею та відповідачем, передбачена відповідальність (у вигляді пені) за неналежне виконання грошових зобов`язань в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З урахуванням викладеного, загальна сума боргу відповідача по справі, сторони по договору, становить 29084,57г рн., яка складається з таких сум: 28416,59 грн. - сума основного боргу, 51,38 грн. - 3% річних від простроченої суми; 616,6 грн. - пеня; 0,00 грн - індекс інфляції за весь час прострочення на 31.05.2019 року. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода завдана їй відповідачем полягає у душевних стражданнях, стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв`язку з тим, що вона була ображена та принижена в присутності інших людей яких я зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та членів сім`ї, близьких родичів. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з ФОП [PERSON] на її користь заборгованість згідно договору та упущену вигоду в розмірі 29084 (двадцять дев`ять тисяч вісімдесят чотири ) гривні 57 копійок, яка складається з суми основного боргу у розмірі 28416 гривень 59 копійок; 3% річних за період з 10.05.2019 по 31.05.2019 у розмірі 51 гривні 38 копійок; пені за кожен день прострочки за період з 10.05.2019 по 31.05.2019 несплаченої суми боргу в розмірі 616 гривень 60 копійок. Крім того просить суд стягнути з ФОП [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 10000( десять тисяч) гривень 00 коп. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомлення мсторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 31.10.2020 року на 13 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 28.04.2020 року на 15 год. 00 хв. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала, що [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження наведених фактів та обставин. Третьою особою [PERSON] була надана суду заява про розгляд справи за його відсутності. Проти позову [PERSON] заперечує в повному обсязі. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В позові [PERSON] наполягає на тому, що вона перебувала в трудових відносинах з ФОП [PERSON] , а саме з 10 лютого 2014 року по 10 травня 2019 року працювала ріелтором. В судовому засідання позивачка уточнила, що працювала ріелтером у ФОП [PERSON] неофіційно, але цей факт можуть підтвердити свідки. Згідно з ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вимогу про встановлення факту трудових відносин до ФОП [PERSON] не пред`являла, тому в даному провадженні суд не може встановити або спростувати вказаний факт. Відповідно до ч.-ч. 1, 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В позовній заяві [PERSON] вказує на те, що вона особисто в присутності ФОП [PERSON] та [PERSON] заплатила власнику кімнати (продавцю) свої особисті кошти в розмірі 200 доларів США. Аналогічні пояснення [PERSON] надала в судовому засіданні, уточнивши, що завдаток вона надала [PERSON] в лютому 2018 року. Відповідно до ст. ст. 570, 571 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. [PERSON] , стверджуючи про надання завдатку [PERSON] , а ні оригінал, а ні копію розписки суду не надала. Судом встановлено, що 12.02.2018 р. [PERSON] склав та підписав розписку згідно з якою він отримав 2000 (дві тисячі) доларів США від [PERSON] за продані ним 13/20 часток квартирі [ADDRESS] . Цього ж дня 12.02.2018 р. [PERSON] надав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність в якій, зокрема, уповноважив [PERSON] бути його представником в будь-яких органах з питань: -підготовки документів для відчуження всіх належних йому 13/20 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , які складаються з: кімнати 1-4 площею 18,20 кв.м. -продати всю належну йому частину квартири, розташовану за вищенаведеною адресою, за ціну та умовах за власним розсудом; -зняти його та будь-кого з реєстрації місця проживання за вищенаведеною адресою; 05 серпня 2019 року, згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , продала [PERSON] 13/20 часток квартирі [ADDRESS] . Вказані факти та обставини, підтверджуються вивченими та оголошеним в судовому засіданні письмовими доказами: розпискою від 12.02.18 р., довіреністю № 214 від 12.02.18 р., посвідченою приватним нотаріусом Нарохою О.В., договором № 3474 купівлі - продажу від 05.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачка [PERSON] у вказаних документах не вказана а ні як кредитор, а ні як особа уповноважена вчиняти певні дії за довіреністю. Згідно з ч.-ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двосторонніми чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона була стороною у правочинах з приводу відчуження квартири [ADDRESS] позивачка [PERSON] суду не надала, тому її твердження про те, що ФОП [PERSON] , при укладанні договору купівлі-продажу від 05.09.19 р., порушила її права суд розцінює як голослівне. Частинами 2, 4 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Додані до позовної заяви позивачкою письмові докази - товарні чеки, витяг з реєстру Міністерства юстиції, витяг з медичної карти стаціонарного хворого № 7796, копія свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.07.2015 р. не стосуються предмета доказування, а тому не приймаються до уваги судом. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази як окремо, так і у їх взаємному зв`язку, враховуючи, що покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мали загальний характер і, фактично, нічого не доводили з приводу обставини, які мають значення для справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed