Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподіл. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що з 31.03.1992 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, а саме 20.04.2001 року вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що квартира придбана під час шлюбу, просить суд визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, визначити частки у праві спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Гутовського, будинок 43, буд. 34. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень проти вимог позивача не надав. Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України.\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.11.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 366 (а.с. 9 копія свідоцтва про розірвання шлюбу). Згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2001 року, в період шлюбу відповідач [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.33 копія договору купівлі-продажу). Відповідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно частини 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1ст. 71 СК України). Пунктом 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11Пленум Верховного Суду України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки спірна квартира придбана в період шлюбу сторін, то суд вважає відповідно обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя, та її поділу, як спільного майна подружжя та визнання за сторонами права власності по 1/2 частини квартири за кожним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 826,80 гривень, виходячи з вартості 1/2 частини спірного майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved