Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 23.06.2017 року вчинено виконавчий напис за реєстровим № 6025, щодо стягнення заборгованості, несплаченої в строк за Кредитим договором № PLXRRX13050070 від 03.09.2007 року. Вона вважає даний напис такий, що не підлягає виконанню з огляду на наступне. 03.09.2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Кредитний договір № PLXRRX13050070, відповідно до якого банк надав їй кредитні кошти на придбання мобільного телефону в сумі 3441,60 гривень, під певну суму відсотків річних за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення до вересня 2008 року. У строк до серпня 2008 року вона сплатила отримані в кредит кошти. У кінці грудня 2017 року вона дізналась, що постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 05.10.2017 року відкрито виконавче провадження № 54830715 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6025 від 23.06.2017 року про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором PLXRRX13050070 в розмірі 142 039,95 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 194,16 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 53 342,38 грн.; заборгованість з комісії у розмірі 843,20 грн.; заборгованість з пені у розмірі 75 705,93 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6 654,28 грн.; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1 800 грн. Постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 13.12.2017 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 54830715, вона вважає, що виконавчий напис за реєстровим № 6025 від 23 червня 2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості за Кредитним договором, оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру. При вчиненні напису нотаріус не отримував від неї, ні від Банку первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тобто у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними і розрахунок боргу, наданий Банком щодо наявності грошового зобовязання по тілу кредиту, процентах, пені та штрафних санкцій, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Також вона стверджує, що будь-яких повідомлень про існування заборгованості по Кредитному договору № PLXRRX13050070 із вересня 2008 року від банку не отримувала. Крім цього, вона вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням строків, а саме після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Позивачка [PERSON] прохає суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 6025, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 23 червня 2017 року щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за Кредитним договором PLXRRX13050070 в розмірі 142 039,95 грн. та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», а також третя особа приватний нотаріус [PERSON] та представник третьої особи Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи, відзиву та своїх пояснень на позов до суду не надали. 07.02.2018 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, оскільки вважає, що маються підстави для проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 23.06.2017 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим №6025 (а.с.5), відповідно до якого з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором PLXRRX13050070 в розмірі 142 039,95 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 194,16 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 53 342,38 грн.; заборгованість з комісії у розмірі 843,20 грн.; заборгованість з пені у розмірі 75 705,93 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6 654,28 грн. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом складає 1 800 гривень. На підставі вищевказаного виконавчого напису у Лубенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 13.12.2017 року відкрито виконавче провадження і постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с.7). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Підстави та порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису регулюється ст.ст. 87 - 89 Закону України « Про нотаріат», ст. 20 Закону України « Про заставу», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р. № 1172, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України « Про нотаріат» № 3425-XІІ від 02.09.1993 р. нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством Юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (надалі Перелік документів), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, подаються : а) оригінал кредитного договору б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тобто, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Разом з тим, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус [PERSON] не отримував від сторін первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON], а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. В матеріалах справи мається розрахунок заборгованості по Кредитному договору, який проведено ПАТ КБ «Приватбанк» одноособово без урахування думки та позиції боржника щодо наявності грошового зобовязання [PERSON] по тілу кредиту, процентах, пені та штрафних санкцій, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 розяснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен був упевнитися в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Проте, будь-яких повідомлень про існування заборгованості по Кредитному договору № PLXRRX13050070 із вересня 2008 року Позивач від Відповідача взагалі не отримував. Викладене свідчить про те, що приватний нотаріус не встановивши безспірність вимог Відповідача до Позивача, вчинив виконавчий напис з порушенням закону. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений Кредитному договорі. Як видно з розрахунку заборгованості, наданому Відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису, останній платіж Відповідачем здійснений по Кредитному договору у серпні 2008 року а, отже, саме з вересня 2008 року у Відповідача виникло право предявлення вимоги про стягнення заборгованість за Кредитним договором. Із заявою про вчинення виконавчого напису по Кредитному договору Відповідач звернувся лише у червні 2017 року, іншими словами через девять років, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, суд вважає, що виконавчий напис приватним нотаріусом вчинено з порушенням встановлених законом строків. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що виконавчий напис від 23.06.2017 року, за реєстровим №6025, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позов слід задовольнити. Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім достовірності документів, наданих стягувачем нотаріусу, ПАТ КБ «ПриватБанк» є належними відповідачем по справі. Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок (а.с.1). Дані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved