Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого 11.03.2013 року державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що при складенні спірного заповіту від 11.03.2013 року волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, а було спричинено довготривалим психологічним тиском, що чинився на неї відповідачем. Мати позивача завжди знала, що квартира придбана за власні кошти позивача та після смерті мала належати її дочці [PERSON] одноособово та саме тому і склала заповіт від 12.06.1998 року на дану квартиру одразу після її придбання. Однак, протягом останніх років життя [PERSON] постійно жалілась на відповідача, що він не дає їй спокійно жити, провокує постійні сварки та вимагає, щоб вона склала новий заповіт на нього. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав та мотивів, зазначених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити.\~ Позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали та пояснили, що 11.03.2013 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, відповідно до якого вона діючи добровільно і перебуваючи у здоровому глузді та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій заповіла [PERSON] все її майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, а також майно, яке буде належати їй на день її смерті і на яке за законом матиме право. Враховуючи вищенаведене, просять суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори у судовому засіданні не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі згідно чинного законодавства. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] померла 27.12.2014 року у м. Тернополі, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД № 181358, виданого 29.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби міського управління юстиції. Як слідує із свідоцтва про народження серії 1-ИД № 108507 [PERSON] [INFO], [PERSON] є рідною матірю позивача. Як вбачається з витягу № 00008908103 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 27.08.1983 року [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Франковська». 20.01.1988 року вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення суду. Згідно витягу № 00008907891 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 29.07.1988 року [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Пицишин». 16.06.1993 року вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення суду. Згідно заповіту від 11.03.2013 року, [PERSON] [INFO] заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого воно б не склалося, а також те майно, яке буде належати їй на день смерті і на яке за законом матиме право [PERSON]. Як вбачається з інформації, наданої Першою Тернопільської державною нотаріальною конторою від 30.12.2015 року за № 4881/01-16, 13 березня 2015 року за № 431 до Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON], за якою і було заведено спадкову справу № 181/2015 до майна померлої 27 грудня 2014 року [PERSON]. Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 11 березня 2013 року за реєстровим № 3-377 було посвідчено заповіт від імені [PERSON], на усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось в користь [PERSON]. 13 травня 2015 року за вхідним номером 651/02-14 до Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини після померлої 29.12.2014 р. [PERSON] від [PERSON], справжність підпису на якій засвідчено віце-консулом Посольства України в Португальській Республіці [PERSON] 06 липня 2015 року за вхідним номером 987/02-14 до Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла заява про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від [PERSON], оскільки вона звертатиметься до суду для визнання заповіту недійсним. 08 липня 2015 року до Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла позовна заява про визнання заповіту недійсним, позивачем у даній справі є [PERSON], відповідач - [PERSON], третя особа - Перша тернопільська державна нотаріальна контора. 22 червня 2015 року у справі № 607/7047/15-ц Тернопільським міськрайонним судом було винесено рішення, яким встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт перебування в родинних відносинах, що [PERSON], яка померла 27.12.2014 р. була матір'ю [PERSON], [INFO]. 21 жовтня 2015 року у справі № 607/11926/15-ц Тернопільським міськрайонним судом було винесено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON], третя особа - Перша тернопільська державна нотаріальна контора. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За умовами ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. За умовами п.п. 2,3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно п.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На підставі ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Статтею 1257 ЦК України роз'яснено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] в якості свідка пояснила, що вона передавала матері зароблені нею кошти в сумі 12000 доларів США для придбання їй квартири та вони домовились, що мати оформить документи на квартиру на своє імя та складе заповіт на квартиру на користь [PERSON], оскільки вона перебувала в той час за кордоном. Мати казала, що в [PERSON] є квартира, оскільки вони сплатила кошти за дольову участь. На даний час вона перебуває за кордоном, спілкувалась з матірю по телефону, приїжджала один раз у рік. З 2012 року вона з матірю не спілкувалась, оскільки в них були непорозуміння. Їй відомо проте, що [PERSON] постійно вимагав у матері гроші, чинив на неї тиск. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо про те, що однокімнатну квартиру по вул. Миру, 1, було придбано за кошти позивача та було складено заповіт на позивача. Також пояснила, що померла [PERSON] жалілась на свого сина [PERSON], що він несерйозний, не допомагає їй на дачі, вона змушена постійно йому давати гроші на прожиття, він іноді проживав з матірю. Також зазначила, що їй невідомо, чому померла [PERSON] склала заповіт на сина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його мати [PERSON] була на заробітках в Москві та залишила [PERSON]М гроші для придбання квартири, та [PERSON] придбала однокімнатну квартиру на своє імя, склавши заповіт в користь позивача. Він приїхав з-за кордону у 2013 році та з березня по травень 2013 року жив з бабусею, бабуся казала, що відповідач [PERSON] та його сімя налаштовують бабусю проти нього, оскільки вважають, що він приїхав відібрати в неї квартиру. Також, пояснив, що відносини між його померлою бабцею [PERSON] та відповідачем були нормальні, лише бабця жалілась, що їй важко, та одного разу бабця йому подзвонила та сказала, що [PERSON] їй погрожував та вчинив скандал в її квартирі. Незадовго до смерті бабця йому говорила, що вона повинна йому заповісти квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснила, що квартири, в якій проживала померла [PERSON], була придбана за кошти позивача [PERSON], однак оформила документи на свої ім.я. зазначила, що відносини між [PERSON] та її сином [PERSON] були нормальні, однак померла казала, що він ніколи не має грошей, що вона змушена йому давати гроші, та він не допомагає їй на дачі. Факти тиску з боку [PERSON] на матір ії невідомі. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні засвідчили, що відносини між відповідачем [PERSON] та його матірю були нормальні, вона казала, що хоче квартиру заповісти йому, їм невідомо, за чиї кошти була придбана дана квартира, щодо фактів тиску на [PERSON] з боку відповідача їм невідомо. Проте, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON]Я, [PERSON] не підтверджено факту здійснення тиску зі сторони відповідача на заповідача, тому відкидає пояснення цих свідків як такі, що не є належними. Поряд з тим, суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки дані свідки знаходяться у давніх дружніх відносинах із відповідачем [PERSON] Крім того, покази цих свідків не спростовують інших доказів, здобутих у судовому засіданні. Таким чином, пояснення позивача [PERSON] не підтверджені доказами, поданими нею в судове засідання. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача, а саме щодо складення заповідачем [PERSON] заповіту в користь відповідача [PERSON] проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, в судове засідання подано не було, а судом не здобуто. Отже, з цього випливає, [PERSON], під час вчинення правочину, а саме складення та посвідчення заповіту від 11.03.2013 року, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого воно б не склалося, а також те майно, яке буде належати їй на день смерті і на яке за законом матиме право, заповіла [PERSON], діяла відповідно до її справжньої волі та не у звязку із застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.\~\~\~ Таким чином, позивачем не доведено обґрунтованості своїх вимог щодо визнання судом недійсним спірного заповіту. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, те що заповіт [PERSON] склала більше ніж за пів року до її смерті, а також що в ході судового розгляду доводи позивача щодо вчинення даного правочину внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, не знайшло свого підтвердження, те що спірний заповіт складений з додержанням вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed