Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що вона [PERSON], [INFO], з 06 серпня 1977 року перебувала у шлюбі з [PERSON], [INFO]. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року (справа №619/847/15-ц) шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу, у 2012 році, ними на спільні сумісні кошти придбано автомобіль марки Mercedes Benz модель G63AMG, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 р. випуску. Власником даного автомобілю відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 349853 є [PERSON]. На даний час її колишній чоловік, [PERSON], користується даним автомобілем. Спільно користуватися та володіти вищезазначеним автомобілем вони з [PERSON] відповідачем у справі не можуть. Середньоринкова вартість автомобіля марки Mercedes Benz модель G63AMG, 2012 року випуску становить 2\~900\~000,00 грн. (відповідно до аналізу вартості подібних транспортних засобів). Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами та в її відсутність, що суд вважає за можливе. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, в поданих до суду поясненнях зазначив, що між сторонами відбувся поділ майна. Позивач [PERSON] у 2015 році сплатила відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі одного мільйона доларів США, претензій один до одного не мали. Чому автомобіль не був врахований при добровільному поділі майна йому не відомо, однак зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, справу по суті просив проводи в його відсутність , без фіксації судового засідання технічними засобами, що суд вважає за можливе. Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час та місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачемвимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст. 61 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач[PERSON], [INFO], з 06 серпня 1977 року перебувала у шлюбі з відповідачем у справі [PERSON], [INFO]. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року (справа №619/847/15-ц) шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу, у 2012 році, сторонами на спільні сумісні кошти придбано автомобіль марки Mercedes Benz модель G63AMG, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 р. випуску. Власником даного автомобілю відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 349853 є відповідач у справі [PERSON] На даний час відповідач у справі- колишній чоловік позивача, [PERSON], користується даним автомобілем. Спільно користуватися та володіти вищезазначеним автомобілем позивач [PERSON] з [PERSON] відповідачем у справі не можуть. Середньоринкова вартість автомобіля марки Mercedes Benz модель G63AMG, 2012 року випуску становить 2\~900\~000,00 грн. (відповідно до аналізу вартості подібних транспортних засобів). Між сторонами позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] поділ спільного майна подружжя відбувся в добровільному порядку, позивач [PERSON] в 2015 році сплатила відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі одного мільйона доларів США, що підтверджується наявними доказами, претензій один до одного не мали, автомобіль не був врахований при добровільному поділі майна. За правилами ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презумується законом. У разі поділу спільного сумісного майна подружжя за ст.70 СК України, частки кожного є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст.69,70,71 ч. 5 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5ст. 71 СК України). В правових позиціях, які викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved