Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить суд визнати за нею право користування житловою квартирою № 68 в будинку № 2 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачки в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - виконком Покровської міської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він мешкає в квартирі [ADDRESS] по сусідству з позивачкою. Сімю [PERSON] знає дуже давно з моменту заселення в квартиру. Позивачка проживала з батьком до його вбивства і на даний час продовжує проживати в даній квартирі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає по вул. Курчатова 2/19 м. Покров. Вона знає мати позивачки [PERSON], яка мешкає в квартирі №21 цього ж будинку. [PERSON]. спочатку проживала з матірю, а потім переїхала до батька по вул. Л.Чайкіної 2/68 м. Покров і постійно там мешкає і на даний час. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що до 1978 року батько позивача [PERSON] - [PERSON] разом зі своєю матір'ю (бабусею позивача) [PERSON] проживали в своєму приватному будинку № 6 по вул. Зонова в с. Богданівка м. Орджонікідзе Дніпропетровської області. Так як Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат планував добуток кар'єрним способом марганцевої руди в місці розташування села, то воно підлягало зносу. Замість власного будинку, бабусі та її сину (батькові позивача) була надана виконкомом Орджонікідзевської міської ради (назва на той час) згідно ордеру двокімнатна квартира [ADDRESS]. Аналогічно і іншим жителям села були надані квартири взамін знесених власних житлових будинків. Фактично для потреб держави забрали приватні будинки, а замість них надали державні квартир. На той час на такий несправедливий обмін житла ніхто уваги не звертав, так як були раді, що взагалі не залишились без житла. Після одруження батьків позивача - [PERSON] та [PERSON], а також народження позивача [PERSON] 29 грудня 1989 року, вони всі постійно, а також разом з бабусею [PERSON] проживали в цій квартирі і для них вона була основним та єдиним місцем проживання. Всі вони були зареєстровані в цій квартирі. В 1991 році мама батька позивача (її бабуся) [PERSON] переїхала від них на інше своє місце проживання, де й зареєструвалась (прописалась) і з цього часу батько [PERSON] став основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], а позивачка з мамою проживали в квартирі, як члени його сім'ї. В 2006 році батьки позивача розірвали шлюб, після чого мама позивача стала проживати окремо від батька в квартирі [ADDRESS], а позивачка залишилась проживати разом з батьком в квартирі [ADDRESS]. В подальшому, щоб батьком не були скасовані аліменти, які стягувались з нього на користь матері позивача на її утримання, незважаючи на те, що вона постійно проживала з батьком, за вказівкою матері та без її згоди позивача зняли з реєстрації з квартири батька та зареєстрували 25.05.2006 року в квартирі матері. Однак, не зважаючи на інше місце реєстрації, позивач постійно проживала з батьком, як член його сім'ї. Він утримував позивачку, виховував та піклувався за нею. Аналогічно і [PERSON] допомагала йому по веденню домашніх справ та утримання квартири. 15.06.2013 року після одруження позивачка змінила своє прізвища з [PERSON] на [PERSON], однак і після цього спільно продовжила проживати з батьком, вела з ним спільне господарство. Весь час батько планував здійснити реєстрацію позивачки в квартирі [ADDRESS] (колишня назва м. Орджонікідзе), однак на це не вистачало часу, так як батько займався фермерською справою в Апостолівському районі і практично весь денний час був на роботі. 06.02.2017 року в с. Грушовка (колишня назва с. Ленінське) Апостолівського району, громадянин Б. здійснив вбивство з корисних мотивів батька позивачки за місцем роботи. [PERSON] здійснила поховання батька, прийняла у спадщину все його рухоме та нерухоме майно і по цей час продовжує постійно проживати в [INFO] та утримувати її. Згідно ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому-приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Будь-якої іншої угоди, як проживання в квартирі як член сієї не було. Згідно п. 15 Постанови ПВС України від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», з урахуванням конституційного положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції (254к/96-ВР), судам слід при вирішенні житлових спорів виходити з неприпустимості виселення в адміністративному порядку за санкцією прокурора осіб, які самоуправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Те, що [PERSON] є дочкою [PERSON], підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.7). Факт того, що позивачка постійно проживала разом з батько під час його життя та постійно проживає в [INFO] і після його смерті, підтверджений актом міського комунального підприємства «ЖЕО» (а.с.10). Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Покровської міської ради «про визнання права користування житловим приміщенням» - задовольнити та визнати за [PERSON] право користування житловою квартирою № 68 в будинку № 2 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області.

Outcome: approved