Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 22.06.2016 уклала шлюб із відповідачем [PERSON] . На даний час вони проживають окремо, відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити придбане майно. За час спільного проживання ними було придбано меблі в будинок, комп`ютерна, побутова та садова техніка, посуд, постіль та інші речі, необхідні в побуті, на загальну суму 105600 грн. Просить ухвалити рішення, яким майно, набуте нею з відповідачем, поділити, виділивши їй речі (перераховані у прохальній частині позову) на загальну суму 70000 грн., відповідачу речі (перераховані у позові) всього на суму 35600 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати будинок [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., його особистою приватною власністю; визнати земельну ділянку площею 0,1095 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану на [ADDRESS] , його особистою приватною власністю, а також відповідні речі (перераховані у прохальній частині зустрічного позову) визнати його особистою приватною власністю. Зустрічний позов мотивує тим, що між ним та [PERSON] укладено 22.06.2016 шлюб, який виявився невдалим та, як наслідок, рішенням суду від 14.05.2018 такий розірвано. Згодом він зрозумів, що метою [PERSON] було не створення міцної сім`ї, а отримання у власність частини будинку та земельної ділянки на [ADDRESS] . Однак, він вважає, що вказані об`єкти нерухомого майна є його особистою приватною власністю, посилаючись на наступні підстави. Він є учасником бойових дій, який безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується відповідною довідкою. Рішенням Вороблевицької сільської ради за №16 від 04.08.2016 його зараховано на квартирний облік у виконкомі Вороблевицької сільської ради, як військовослужбовця, інваліда ІІ групи, учасника бойових дій, який з 29.03.2015 по 24.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції. Розпорядженням голови Дрогобицької районної державної адміністрації №364 від 05.12.2016 вирішено придбати йому житло, як учаснику АТО інваліду ІІ групи. На виконання вказаного розпорядження 05.12.2016 між [PERSON] та Дрогобицькою районною державною адміністрацією було укладено договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за вищезгаданою адресою. Згідно акту приймання-передачі житла від 21.12.2016 безоплатно передано у комунальну власність територіальної громади села Вороблевичі земельну ділянку та будинок на [ADDRESS] . Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 26.12.2016 визнано Дрогобицьку районну державну адміністрацію розпорядником коштів третього рівня загального фонду державного бюджету в сумі 440475,00 грн. для закупівлі житла учаснику АТО мешканцю с.Вороблевичі [PERSON] 05.04.2017 між ним та Вороблевицькою сільською радою укладено договір житлового найму житлового приміщення на [ADDRESS] . Протоколом №1 засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Вороблевицької сільської ради від 09.11.2017 затверджено розпорядження на квартири згідно з додатком за заявою [PERSON] , а згодом передано йому та [PERSON] вищезазначений будинок і земельну ділянку у приватну власність, про що видано правовстановлюючі документи. Тому вважає, що вказане нерухоме майно повинно належати йому на праві особистої власності. Щодо інших речей, які є предметом позову, зазначає, що 12.05.2016 на його картковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», було виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 275000,00 грн. згідно з Постановою №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». 25.05.2016 з даного рахунку ним було перераховано грошові кошти в сумі 240000,00 грн. на рахунок в АТ «Ощадбанк», який належить [PERSON] старшому сину відповідачки за зустрічним позовом. Згодом останній вказані кошти зняв з рахунку та повернув йому. 20.06.2016 між ним та [PERSON] було укладено договір позики (розписку), у відповідності до якого він позичив їй кошти в сумі 7000 доларів США. Ці кошти йому повернуто 20.11.2016, що підтверджується також відповідною розпискою. Таким чином, за вказані кошти, які вважає особистими, він придбав зазначені у зустрічному позові речі, а тому просить визнати такі особистою приватною власністю. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та заперечила щодо задоволення зустрічних позовних вимог. Пояснила суду, що з [PERSON] познайомились через інтернет, довший час спілкувались, після чого він приїхав на [PERSON] та наполягав на укладенні шлюбу. Вона дізналася про те, що він, як учасник АТО, може отримати житло, після чого вони звернулись із таким клопотанням у відповідні органи. Вона на час їхнього шлюбу працювала на заводі «Леоні» та отримувала хорошу заробітну плату. Відповідач зловживав спритним, тому, як правило, її заробіток витрачався на сім`ю. Вони знайшли у с.Вороблевичі житло, яке згодом орендували. У спірному будинку, коли вони туди заселились, нічого практично не було. Довелось купляти меблі та інші побутові речі. Деякі меблі надали волонтери. Відповідач часто витрачав гроші на власні потреби, а не для сім`ї. Вона змушена була поїхати в Польщу на заробітки. Не мала наміру його використовувати. Навпаки, відповідач фактично залишив її без житла, оскільки змінив замки та не дав змоги забрати навіть особисті речі. У поліцію вона не зверталась. Також не зверталась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом. До шлюбу у неї був непогашений кредит, однак, у 2017 році вона знову уклала кредитний договір для потреб сім`ї, заборгованість за яким сплачувала самостійно. Оскільки вона не в змозі була все вчасно сплатити, вони з [PERSON] звертались до банку з проханням про реструктуризацію боргу і він підписувався в договорі як довірена особа. Не заперечила, що у договір про реструктуризацію боргу включено заборгованість за кредитом від 2015 року. Їй невідомо на що відповідач потратив кошти, які йому були виплачені як допомога учаснику АТО. Однак, не заперечила, що можливо деякі речі за ці кошти були придбані і для їхнього будинку. Також погодилась з тим, що батареї і бойлер на час їхнього заселення уже були; одну картину подарували особисто відповідачу. Пригадує, що волонтери подарували стінку і диван (куток). У магазині «Комп`ютерний всесвіт» вони купляли комп`ютерну техніку та інші речі, а також в Епіцентрі багато речей, але за спільні кошти. У житло вона не може потрапити з 25.03.2018. Тому не може надати письмових доказів (чеків та інших документів) на підтвердження позовних вимог. У позовній заяві просить виділити їй речі на більшу суму, так як вона вкладала свою заробітну плату у придбання цих речей, а відповідач «пропивав» гроші. Представник [PERSON] адвокат Попів-Кішко Р.Й. підтримала позовні вимоги за первісним позов та викладене у відзиві на зустрічний позов, у задоволенні якого просить відмовити. [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, викладених у відзиві на позов, та підтримав зустрічні позовні вимоги у повному обсязі і просить такі задоволити. Пояснив, що дійсно вони познайомились в мережі інтернету, після чого уклали шлюб, оскільки у нього були почуття до [PERSON] . У січні 2016 року він дізнався про можливість отримати житло як учасник бойових дій. Також у травні 2016 року він отримав від держави допомогу в розмірі 275000 грн. У червні цього ж року він перерахував 240000 грн. на рахунок її старшого сина [PERSON] . Після того, як він сюди приїхав, [PERSON] зняв кошти в банку, а [PERSON] обміняла їх на долари з метою подальшої купівлі житла для них. Він став на облік, як інвалід війни для отримання житла, після чого вони припинили пошуки такого і проживали в найманому житлі на [ADDRESS] , яке спершу належало [PERSON] . Остання згодом позичила у нього 7000 доларів США, але кошти ще залишилися з отриманої допомоги. Зазначив, що їх він не «пропивав». Деякі меблі до будинку (в тому числі ті, що зазначені у первісному позові) були подаровані йому волонтерами, які допомагають учасникам АТО. Батареї і бойлер були відразу вмонтовані у будинку на час їхнього заселення. Йому невідомо для чого [PERSON] брала кредитні кошти. У договір реструктуризації останньою були включені кредитні кошти, отримані нею до шлюбу. Кредитні кошти в інтересах сім`ї не витрачалися. Основна маса речей, які є предметом первісного позову, придбані за кошти, отримані ним в рахунок допомоги. Багато речей придбано за ці кошти в Епіцентрі та Комп`ютерному всесвіті. Частина речей придбана після того, як [PERSON] повернула йому борг. Доповнив, що [PERSON] безпідставно наговорює на нього щодо зловживання алкоголем, оскільки його працевлаштували секретарем у Вороблевицьку школу, що не дозволяло такої поведінки. Він не заперечує, щоб [PERSON] забрала з будинку свої особисті речі, а серцевину у замку змінив лише у вересні жовтні 2018 року. Представник [PERSON] адвокат Микуш Д.М. доповнив, що позивачем на підтвердження первісного позову не подано жодних належних та допустимих доказів. Зазначив, що позивач подала ксерокопію лише першої та другої сторінок кредитного договору, який фактично складається з п`яти сторінок, та не представила його оригіналу, а тому такий не може вважатись допустимим доказом. Позивач вказувала, що не мала змоги подати письмові докази через те, що відповідач не впускав її до будинку. Однак, остання не зверталася із заявою про витребування таких. Жодних доказів не подано на підтвердження того, що кредитні кошти були використані в інтересах сім`ї. Основна частина майна придбана в період грудня 2016 - січня 2017 років, що свідчить про його купівлю за особисті кошти відповідача за первісним позовом. Зазначає також, що первісні позовні вимоги, на його думку, є необґрунтованими, не підтверджуються жодними належними доказами, а також сформульовані таким чином, що в подальшому унеможливлює виконання рішення суду у разі їх задоволення, оскільки відсутні, зокрема, відповідні ознаки речей та посилання на визначення розміру їх вартості. Відтак залишається незрозумілим, чому позивач просить виділити їй майно на суму 70000 грн., а відповідачу 35600 грн. Просить відмовити у задоволенні первісного позову та у повному обсязі задоволити зустрічні позовні вимоги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є керівником волонтерської групи «Дрогобич-захід» з допомоги пораненим воїнам АТО. З [PERSON] знайома близько 4-ох років, а згодом познайомилась і з його дружиною [PERSON] . Їй відомо, що для нього, як учасника бойових дій, Львівоблдержадміністрацією придбано житло. Вони з волонтерами надали [PERSON] деякі меблі (сервант темно-коричневого кольору, диван куток), всі ті речі, які він зазначає у позові як такі, що надані волонтерами. Доповнила, що [PERSON] неодноразово телефонував їй і розповідав про те, що вони з дружиною придбали багато речей для дому та побуту, але їй відомо також, що попередньо він отримав кошти в якості державної допомоги. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його матір`ю. Остання, не маючи карткового рахунку, попросила скористатися його рахунком, після чого на такий було перераховано кошти в розмірі 240000 грн. Свою банківську картку із вказаними коштами він передав матері, яка мала змогу зі своїм чоловіком користуватись нею. Згодом, вона попросила замовити в банку готівку для зняття цих коштів. Він погодився і, отримавши орієнтовно 200 000 грн., віддав їх мамі з [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, беручи до уваги покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. З оглянутого рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 14.05.2018 вбачається, що шлюб, укладений між сторонами 22.06.2016, розірвано і прізвище позивачки [PERSON] після розірвання шлюбу залишено без змін. Зі свідоцтва про право власності від 09.11.2017 вбачається, що таке видане Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Вороблевицької сільської ради та посвідчено, що будинок на [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] . Будинок приватизований згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з протоколом від 09.11.2017 №1. Як вбачається з Протоколу №1 засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Вороблевицької сільської ради від 09.11.2017, вирішено задовольнити прохання наймачів житла та затвердити розпорядження комісії на квартири згідно з додатком. Поряд з\~тим,\~матеріалами справи\~встановлено,\~що рішенням\~виконавчого комітету\~Вороблевицької сільської\~ради за\~№16\~від 04.08.2016 на квартирний\~облік у\~виконкомі Вороблевицької\~сільської ради\~зараховано [PERSON] , військовослужбовця, інваліда ІІ групи, учасника бойових дій, який з 29.03.2015 по 24.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції. Розпорядженням голови Дрогобицької районної державної адміністрації №364 від 05.12.2016 вирішено придбати учаснику АТО інваліду війни, жителю с.Вороблевичі [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . З договору купівлі-продажу від 05.12.2016 вбачається, що такий укладено між [PERSON] та Дрогобицькою районною державною адміністрацією, предметом договору є будинок та земельна ділянка ( кадастровий номер 4621281800:01:002:0271, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вищезгаданою адресою. Згідно акту приймання-передачі житла від 21.12.2016 безоплатно передано у комунальну власність територіальної громади села Вороблевичі земельну ділянку та будинок на [ADDRESS] . Як вбачається з договору найму житлового приміщення від 05.04.2017, спірний будинок надано сторонам [PERSON] та [PERSON] для постійного проживання. Таким чином,\~судом встановлено,\~що нерухоме\~майно -\~житловий будинок\~та земельна\~ділянка,\~розташовані на\~ [ADDRESS] ,\~набуте позивачем\~за зустрічним\~позовом за\~час шлюбу\~внаслідок його\~приватизації відповідно\~до Закону\~України Про\~приватизацію державного\~житлового фонду\~та статті\~120\~Земельного кодексу\~України.\~Слід зазначити,\~що свідоцтво\~про право\~власності на\~будинок видане\~саме Комісією\~з питань\~приватизації житла\~при виконкомі\~Вороблевицької сільської\~ради,\~і таким\~посвідчено,\~що будинок\~на [ADDRESS] \~дійсно належить\~ [PERSON] та\~членам його\~сім`ї [PERSON] ,\~оскільки на\~час приватизації\~житла,\~остання мала\~право користування\~таким згідно\~з договором\~найму житлового\~приміщення.\~ [PERSON] ,\~у свою\~чергу,\~отримав дане\~нерухоме майно,\~будучи зарахованим на квартирний облік у виконкомі Вороблевицької сільської ради як військовослужбовець, інвалід ІІ групи, учасник бойових дій. Довідкою, виданою командиром військової частини за №700, стверджується, що [PERSON] в період з 29.03.2015 по 13.05.2015, з 14.05.2015 по 22.05.2015, з 19.06.2015 по 24.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. З посвідчення серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Стаття 57 Сімейного кодексу України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду. Отже, зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання особистою приватною власністю будинку та земельної ділянки, призначеної для обслуговування такого, підлягають до задоволення. Даючи оцінку зібраним і дослідженим у судовому засіданні доказам, що стосуються рухомого майна, набутого під час шлюбу, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] і зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено і сторонами не оспорюється факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2016 до 14.05.2018, а також факт придбання спірного рухомого майна в період шлюбу, зокрема: столик журнальний скляний, вартістю 1000 грн; постіль (два комлепкти двоспальної та один півториспальної) вартістю 2000 грн; м`ясорубка ручна, вартістю 200 грн; крісло м`яке, світло-коричневого кольору, 2 шт., вартістю 4000 грн; комп`ютерне крісло чорно-коричневого кольору, вартістю 2800 грн; годинники 4 шт, вартістю 800 грн; електрочайник металевий, вартістю 700 грн.; подушки 6 шт, вартістю 900 грн; покривала 3 шт (салатового, вишнево-оранжевого, світло-коричневого кольорів), вартістю 1200 грн; бензокоса марки ALKO, вартістю 5000 грн; стиплер будівельний металічного кольору, вартістю 400 грн; болгарка марки DWT зеленого кольору, вартістю 3800 грн; зварювальний апарат марки «Дніпро» оранжевого кольору, вартістю 3000 грн; бетономішалка оранжевого кольору, вартістю 4000 грн.; на загальну суму 26800 грн. Вартість та кількість, як і ідентифікуючі ознаки вказаного майна, також сторонами не оспорюються. Не зважаючи на те, що [PERSON] просив визнати вказані речі його особистою власністю, суд дійшов переконання, що дане майно належить на праві спільної сумісної власності подружжя, а тому в даній частині позовні вимоги [PERSON] слід задоволити та поділити таке між сторонами. Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (Постанова ВС від 07.02.2018 у справі №654/5243/14-ц). З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] не наведено достатньо належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача [PERSON] щодо спільності права власності на зазначене майно, а відтак зустрічні позовні вимоги в частині визнання таких речей особистою власністю не можуть підлягати задоволенню. Слід зазначити\~наступне,\~з приводу\~речей,\~придбаних у\~період шлюбу,\~які є\~предметом зустрічного\~позову і\~частково предметом\~первісного:\~мийка кухонна\~з нержавіючої\~сталі 6080\~L,\~вартістю 726,75\~грн;\~змішувач д/кухні\~Dekor\~90015-7А,\~вартістю 627,20\~грн.;\~комод «5»\~вільха 803х891х390,\~вартістю 886,05\~грн.;\~кухня Епіка\~Дуб Скельний\~2м/фасад\~ДСП,\~вартістю 1880,01\~грн.;\~передпокій «Візит»\~1100х2200х400\~ясен/горіх\~французький,\~вартістю 2023,33\~грн.;\~світильник на\~сонячній батареї\~ELWF-SPL-S111\~0,07\~Вт,\~вартістю 199,86\~грн.;\~стельовик НПБ02-2х60-018\~«А0799/2Н»,\~вартістю 475,26\~грн.;\~стельовик НПБ02-2х40-048\~«КІ621/2»,\~вартістю 371,51\~грн.;\~смартфон Huawei\~Y5ll\~Black,\~вартістю 2999,00\~грн.;\~навушники Panasonik\~RP\~ HJE118GU-A,\~вартістю 229,00\~грн.;\~міксер Gorenje\~MRP\~330\~EA,\~вартістю 755,00\~грн.;\~м`ясорубка Zelmer\~887.54,\~вартістю 1639,00\~грн;\~аксесуари ДПТ\~Liberty\~Форма МС-901,\~905,\~930,\~950,\~вартістю 290,00\~грн;\~мультиварка Liberty\~МС-950G,\~вартістю 2190,00\~грн.;\~бойлер Thermex\~Н-10\~U,\~вартістю 2070,00\~грн.;\~пилосос Samsung\~VCC4181V34/XEV,\~вартістю 2518,00\~грн.;\~пральна машина\~Атлант СМА\~70С1010,\~вартістю 7182,00\~грн.;\~LED\~телевізор LG\~32LH500D,\~вартістю 6199,00\~грн.;\~LED\~телевізор 32LH510В,\~вартістю 6199,00\~грн.;\~витяжка Hansa\~OSC611WH,\~вартістю 950\~грн.;\~холодильник Атлант\~МХМ-6025-100,\~вартістю 9550,00\~грн.;\~плойка Vitek\~VT-2311,\~вартістю 420,00\~грн.;\~карта пам`яті\~Transcend\~microSDHC\~16Gb\~Class\~UHS-I\~Premium,\~вартістю 169,00\~грн.;\~аксесуари ДПТ\~Zelmer\~ZMMA00W\~(2\~шт.),\~вартістю 95,00\~грн.;\~мікрохвильова піч\~Samsung\~ME83KRW-1/BW,\~вартістю 1645,00\~грн.;\~посуд Simax\~Simax\~6026/6036-2л,\~вартістю 136,00\~грн;\~кавомолка Saturn\~СМ0176\~red,\~вартістю 266,00\~грн;\~посуд ConBrio\~термос СВ318\~R,\~вартістю 112,00\~грн.;\~перехідник живлення\~USA,\~вартістю 39,00\~грн.;\~комп`ютер А4-5300х2\~3.4\~GHZ/socked\~FM2/409668,\~вартістю 6999,00\~грн.;\~планшет Lenovo\~TAB\~2\~А10\~30\~36\~166В,\~вартістю 5499,00\~грн.;\~акустична система\~2.1\~МІ GLOBAL\~М-100U,\~вартістю 699,00\~грн.;\~картка пам`яті\~Memory\~Card\~Sekure\~Digit,\~вартістю 329,00\~грн.; плитка газова марки Gorenje, білого кольору, вартістю 3000 грн. Як встановлено\~судом,\~ [PERSON] у період з 29.03.2015 по 24.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. З довідки №248 від 21.06.2018, виданої керуючим ТВБВ 10013/0242 Філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», вбачається, що 12.05.2016 на банківський рахунок, який належить [PERSON] , було виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 275000,00 грн. згідно з Постановою №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». 25.05.2016 з рахунку, який належить [PERSON] , було перераховано грошові кошти в сумі 240000 грн. на банківський рахунок, який належить [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав на те, що банківську картку із даними коштами він передав своїй матері [PERSON] для користування з її чоловіком, а згодом, ці кошти в сумі близько 200000 грн він зняв зі свого рахунку і також віддав останнім. Вказане не заперечувалось сторонами у справі. Поряд з тим, у судовому засіданні встановлено, що частину грошей (7000 доларів США) [PERSON] 20.06.2016 позичив [PERSON] , яка повернула їх 20.11.2016, що стверджується відповідними розписками у матеріалах справи. На підставі наведеного суд дійшов до переконання, що вищевказані речі придбані за особисті кошти [PERSON] , отримані ним в якості грошової допомоги, як інвалідом війни. І придбання таких у вказаний період стверджується платіжними документами та іншими письмовими доказами, наданими останнім. Таким чином, зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині визнання особистою приватною власністю перелічених вище речей підлягають до задоволення. Відповідно, частина таких, що є предметом первісного позову, не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, вказане спростовано, на думку суду, відповідачем за первісним позовом. Відтак, у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити. Положеннями статті 57 СК України також визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Водночас, суд вважає, що особистою приватною власністю [PERSON] слід визнати стінку темно-коричневого кольору, вартістю 8000 грн; диван темно-синього кольору, розкладний, вартістю 8200 грн; диван синього кольору, розкладний, вартістю 4000 грн; куток м`який світло-коричневого кольору, вартістю 4000 грн; батареї в кількості 6 шт. та бойлер марки ARISTON, 80-літровий, задоволивши у вказаній частині зустрічні позовні вимоги. Судом встановлено, що волонтерами з допомоги пораненим воїнам АТО подаровано [PERSON] (як учаснику АТО) вказані меблі. Дане підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] , чого не заперечила позивач за первісним позовом. Що ж стосується батарей та бойлера, то, як зазначалось вище, такі були вмонтовані у будинку на час заселення подружжя, що не заперечила й сама [PERSON] . Судом визнано даний будинок особистою власністю [PERSON] , який придбано в порядку приватизації державного житлового фонду, і вказані речі (батареї та бойлер) входили в його комплектацію. Отже, оскільки вищезазначені меблі були подаровані відповідачу [PERSON] , а бойлер і батареї придбані у комплектації будинку під час його приватизації, то такі не можуть бути визнані спільною власністю подружжя, а відтак позовні вимоги [PERSON] щодо частини вказаних речей не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині речей, не вказаних вище (відсутніх у переліку майна у резолютивній частині рішення), але які є предметом первісного позову та які є предметом зустрічного позову, то слід зазначити наступне. [PERSON] і [PERSON] , мотивуючи решту позовних вимог, зазначають різну ціну одних і тих самих речей, не надавши суду на підтвердження такої відповідних письмових доказів, зокрема, експертної оцінки, що унеможливлює встановити їх дійсну вартість. Водночас, деякі речі у позові [PERSON] неможливо ідентифікувати за відсутності у позовних вимогах їх ознак. Різниця ж у їх вартості та за відсутності належної інформації про річ, (як наприклад, комп`ютерний стіл: за первісним позовом 2016 р., 2000 грн.; за зустрічним позовом світло-коричневого кольору, 2800 грн.), а також відсутність належних та допустимих письмових доказів, свідчить, на переконання суду, про недоведеність позовних вимог. Так, позивач [PERSON] просить виділити їй картини у кількості 6 штук, вартістю 300 грн, однак, у судовому засіданні погодилась із запереченнями відповідача, що одна з таких була подарована йому особисто. Проте, сторони не надали будь-яких ідентифікуючих даних цих картин, в тому числі, тієї, що була подарована [PERSON] . Таким чином, у задоволенні решти позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити, у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed