Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментних платежів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що 10 грудня 2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON] , [INFO]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Шлюб між мною та відповідачем не розірваний, але фактично вони як чоловік та жінка не проживають з вересня 2018 року, не ведуть спільного господарства. Добровільно виділяти кошти на утримання дитини [PERSON] відмовляється, інтересами сім`ї не цікавиться. [PERSON] грошових коштів на утримання матері дитини також не надає, яка на даний час не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з [PERSON] , [INFO], на користь позивача [PERSON] , [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на користь позивачки аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. У судове засідання позивач та її представник не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляду справи у відсутності представника позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частки від його заробітку та ј частину його заробітку на утримання дружини, до досягнення дитиною трьохрічного віку, в решті позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Розгляд справи просив проводити за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] . зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 10 грудня 2016 року Святошинським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1518. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 08 лютого 2018 року Святошинським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 347. Згідно довідки № 1671 від 06 серпня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . На своєму утриманні [PERSON] має малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи згідно рішення Богунського районного суду м. Житомир від 27 травня 2013 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду, з 18.03.2013 року і до повноліття дитини. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 1 липня встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на рівні 2118 гривень. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому суд виходить з того, що обов`язок того з батьків, хто проживає окремо, утримувати дитину не залежить від порядку (офіційно/неофіційно) працевлаштування платника аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані докази, а також

Outcome: partial