Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що [INFO] у віці 78 років померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 січня 2020 року, серія [NUMBER] , виданого Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). За життя [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Ролів Дрогобицького району Львівської області, проживаюча в [ADDRESS] , склала заповіт, посвідчений Москалик Л.П., державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори 15 червня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №888, з якого вбачається, що остання на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження наступного змісту: «…все моє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і все те, що мені буде належати на день моєї смерті і на що я за законом матиму права, заповіла - [PERSON] , [INFO] …». Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину земельної ділянки площею 0,0414 га в [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 4610600000:01:055:0075. Вказана земельна ділянка площею 0,0414 га (414 кв.м.) в [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2009 року справа №2-2369/09, ухвала №23 сесії Дрогобицької міської ради від 20 червня 2002 року. Вказане підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25962063 від 23.08.2014 року; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4613594252020 від 10.07.2020 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4601341672014 від 25.06.2014 року. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копію паспорта громадянина України серія та номер паспорта [NUMBER] , виданий 29.07.2008, видавник: Дрогобицький МВ ГУ МВС України у Львівській області та копією заповіту [PERSON] від 15 червня 2010 року. У вересні 2020 року вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до Дрогобицької Державної нотаріальної контори, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спдакодавця у спільному майні. У звязку з цим неможливо встановити склад спадкового майна, а тому виникла необхідність звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримує повністю, просить їх задоволити в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідачі в судове засідання не з`явився, однак від них поступило клопотання, в якому вони просять проводити розгляд справи у їх відсутності, відносно задоволення заявлених позовних вимог не заперечують, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідачів на підставі наявних доказів по справі. Відповідно до ст. 197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 4 ст.86 ЗК України визначено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п.г ч.1 ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. При цьому, відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, при визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Як вбачається із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2020р., [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років, про що зроблено відповідний запис за №09. Як вбачається із копії Заповіту від 15.06.2010р., [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Ролів, Дрогобицького району, Львівської області, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження : все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.07.2009р., у користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,0244 га. та 0, 0170 га в [ADDRESS] ; у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,0414 га. в [ADDRESS] ; у спільне користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,0064га. в [ADDRESS] . Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2014р., земельна ділянка [NUMBER] , кадастровий номер : 4610600000:01:055:0075, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної сумісної приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. «г» ч.1ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст.370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила Ѕ ». Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, ч.ч.1, 2 ст. 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] . Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч.1 ст.16 ЦК Ураїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналізуючи всі зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до переконання, що є всі підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved