Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовнихвимог(а.с.129-130), просить суд визнати за нею право власності на будівельні матеріали, шо складають житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м., розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] На мотивування позовних вимог позивач вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] Відповідач по справі є матір'ю її померлого чоловіка. Починаючи з 1999 р. відповідач неодноразово пропонувала їй та чоловіку продати свою квартиру в м. Луцьк, в якій вони мешкали, та переїхати до м. Києва, збудувавши для себе житло на земельній ділянці, що їй належала, розташованій за адресою: [ADDRESS]. На цій ділянці було розташовано невеликий старий будинок разом з господарськими спорудами, які було збудовано ще в 1970-ті роки. Право власності Відповідача на земельну ділянку посвідчено Державним актом, копія якого додається. В 2003році вони з чоловіком погодилися на такий переїзд та спільними зусиллями, за рахунок власних заощаджень, коштів, отриманих від продажу житла в м. Луцьк, збудували на вказаній земельній ділянці житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навііс площею 41,4 кв. м. Будівельна (інвентаризаційна) вартість цих об'єктів склала:житлова прибудова - 650 536,00 грн., погріб-22336 грн.,навіс - 22667 грн., всього - 695 539,00 грн. Відповідач не брала участі у будівництві ні матеріально, ні трудовою участю, всі параметри зазначених споруд перед початком їх будівництва було погоджено з нею, що підтверджується відсутністю будь-яких скарг від неї до контролюючих органів. Підтвердженням придбання нею та її померлим чоловіком відповідних будівельних матеріалів є фінансові документи. Під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми, що підтверджується відсутністю будь-яких претензій з боку контролюючих органів.З початку будівництва будь-яких заяв, претензій та скарг щодо збудованих об'єктів не надходило, що свідчить про те, що в процесі будівництва не були порушені права інших осіб будівництвом зазначених об'єктів.За згодою відповідача вона з чоловіком вселилися в новозбудовану прибудову та зареєстрували своє постійне місце проживання за вказаною адресою, що підтверджується відміткою у паспорті. В квітні 2011 року її чоловік звернувся до управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища із заявою про введення в експлуатацію новозбудованих прибудов до будинку, отримавши у відповідь Листа від 19.05.11р., копія якого додається, яким було повідомлено про можливість прийняття їх в експлуатацію за спрощеною процедурою. Проте, невдовзі 14.11.2011 року її чоловік раптово та скоротечно помер, відносини з відповідачкою після смерті її чоловіка(сина відповідачки) погіршилися, відповідач відмовилась подавати відповідні документи, необхідні для прийняття в експлуатацію, відмовляється це робити і до цього часу погрожуючи її виселити без будь-якої компенсації витрат. Склалася ситуація, за якої вона спільно з чоловіком збудували за власний кошт та за згодою відповідача зазначені об'єкти, будівництво закінчено, об'єкти фактично експлуатуються за своїм функціональним призначенням протягом декількох років, але не приймається до експлуатації, і право власності на них не оформлюється з вини відповідача, а вона позбавлена можливості здійснити такі дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на отримання у власність відповідного майна.Всі спроби врегулювати спір мирним шляхом, спільно ввівши споруди в експлуатацію та зареєструвавши право власності на відповідні частини, виявилися марними, що змушує її звернутися до суду з цим позовом. На обгрунтування правової позиції позивач посилається на роз'яснення Верховного Суду України у постанові від 16.12.2015 року, за яким новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу жилого будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві власності. Також позивач вказує, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved