Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, на посаді електромеханіка з ліфтів відокремленого підрозділу відповідача, 21.10.2018 року близько о 07.50 год. з вини відповідача, в наслідок нещасного випадку отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням уламків. За ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжкої. Даний факт підтверджується актами форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» та Форми Н-5 «Проведення розслідування нещасного випадку». Відповідно до п. 6 акту Форми Н-1, вид події - падіння потерпілого під час пересування. Таким чином, нещасний випадок обумовлений неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Внаслідок нещасного випадку пов'язаного з виробництвом, вона 13.02.2019 року пройшла МСЕК, де їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65% та встановлено ІІ групу інвалідності. Згідно висновку про умови та характер праці, вона визнана непрацездатною в умовах звичайного виробництва. Тому змушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, МСЕК, відновлювальні процедури лікування. У зв'язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються її нормальні життєві зв'язки, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тому, просить суд стягнути з відповідача на її користь 271245,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою від 12.03.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПрАТ «Виробниче об'єднання» Стальканат-Сілур» адвокат Трофімов С.Ю. подав до суду відзив, в якому зазначив, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов'язаний дбати про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати та виконувати вимоги нормативно правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуваннями. Працівник несе відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до Акту встановлено, що [PERSON] - електромеханік з ліфтів виробничої дільниці №3 Філії «Дніпорліфт» ПрАТ «ВО «Стальканат- Сілур», не подбала про особисту безпеку під час пересування по затвердженому маршруту до об'єкту обслугування, чим порушила п.1.14 інструкції з охорони праці №4 для електромеханіка з ліфтів І розряду. Даний факт порушення п.1.14 інструкції з охорони праці визнала й сама позивач, що вбачається з її пояснювальної записки. Також, зазначив, що відповідачем по справі зроблено все можливе для забезпечення охорони праці на скільки це є обґрунтовано, практично та можливо. Тому, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати, які поніс відповідач на момент подання відзиву на позов в сумі 6000,00 гривень. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на підприємстві відповідача з 01.03.2016 року по 13.02.2019 року (а.с. 25-27). Актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом №2 від 02.11.2018 року встановлено, що нещасний випадок, що стався 21.10.2018 року на відокремленому підрозділу Філія «Дніпроліфт» ПрАТ «Виробниче об'єднання» Стальканат-Сілур» з [PERSON] комісією визнано випадок таким, що пов'язаний з виробництвом. Причини настання нещасного випадку, основна - не виконання вимог інструкції з охорони праці (а.с. 13-17). Згідно з Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 21.10.2018 року о 07 год. 50 хв. травмування [PERSON] сталося під час виконання трудових обов'язків при пересуванні до об'єкта (несправного ліфта) за затвердженим маршрутом. Травму отримала на нерівному газоні, на який перейшла в зв'язку з тим. Що щ потік води на пішохідній доріжці не дав можливості по ній дійти до об'єкта обслуговування (несправного ліфта) не подбавши про про особисту безпеку (а.с. 18-23). Відповідно до довідки МСЕК [PERSON] при первинному огляді 13.02.2019 року встановлено другу групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. Інвалідність встановлена до 01.03.2020 року (а.с. 9-10, 11-12). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд не бере до уваги доводів представника відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок її дій та щодо відсутності у зв'язку з цим правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди, оскільки нещасний випадок із позивачем стався саме під час виконання нею трудових обов'язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, ПрАТ «Виробниче об'єднання» Стальканат-Сілур» в особі відокремленого підрозділу Філія «Дніпроліфт» ПрАТ «Виробниче об'єднання» Стальканат-Сілур» є належним відповідачем по справі. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, пов'язані з ушкодженням здоров'я на ПрАТ «Виробниче об'єднання» Стальканат-Сілур» в особі відокремленого підрозділу Філія «Дніпроліфт» ПрАТ «Виробниче об'єднання» Стальканат-Сілур» позивач оцінює в розмірі 271245,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнала ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, у зв'язку з чим отримала 65% втрати професійної працездатності та встановлено ІІ групу інвалідності. При вказаних обставинах суд вважає, що внаслідок нещасного випадку порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість нещасного випадку, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності у наслідок нещасного випадку. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 70000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 271245,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з ПрАТ «Виробниче об'єднання» Стальканат-Сілур» в особі відокремленого підрозділу Філія «Дніпроліфт» ПрАТ «Виробниче об'єднання» Стальканат-Сілур» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень, та відмовляє у стягненні з позивача судових витрат, які поніс відповідач на момент подання відзиву на позов в сумі 6000,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial