Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та матір дитини. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 липня 2014 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в даний час не проживає з сім`єю, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча здоровий, працездатний, інших утриманців не має, отримує неофіційний мінливий дохід та зобов`язаний сплачувати на утримання дитини аліменти. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, посилаючись на те, що на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та не працює, її щомісячні комунальні платежі становлять біля 4 000 грн., майновий стан відповідача задовільний, на підставі ст.84 СК України просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково. Заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини вважає завищеним. Посилаючись на те, що на даний час відповідач офіційно не працевлаштований, постійного доходу немає, позивачем необґрунтовано необхідність стягнення аліментів на дитину в розмірі 4 000 грн., вважає за можливе сплачувати відповідачем аліменти в межах, встановлених законом. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини заперечила, посилаючись на те, що долучені до справи докази не свідчать про можливість надання відповідачем такої допомоги. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 776 (а.с. 3). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.3-зворот). Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дитиною, матеріальну допомогу на її утримання не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд їх задовольняє. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач є здоровою працездатною особою, однак на даний час має нерегулярний дохід, інших утриманців немає. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дитини, матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Cуд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи пріоритетність інтересів дитини на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є працездатним та спроможним отримувати доходи, позовні вимоги визнав частково, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 500,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Частиною другою статті 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно частини четвертої статті 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище відповідача та розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних доказів отримання відповідачем достатньої суми доходів для можливості надавати матеріальну допомогу дружині позивачем надано не було, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині у зв`язку з необґрунтованістю позовної вимоги. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768, 40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial