Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за нею право власності на 3/5 частини житлового будинку з прибудовою і терасою (А), житловою площею 77,1 кв. м., загальною площею 114,4 кв. м., літньої кухні з прибудовами (Б), хліва (В), вбиральні (Г), хліва (Д), господарської будівлі з підвалами (Е), навіс (Є), гаража (Ж), навіс (и), гноєвої ями (Л), криниці (Кр.), септика (С), септика (С1), огорожі (1-5), вимощення (І), що знаходяться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO]. [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті [INFO]. [PERSON], відкрилася спадщина на вищевказане майно і вона є спадкоємицею за заповітом після її смерті, яка прийняла спадщину в строк, встановлений чинним законодавством. Однак, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. У судове засідання позивач не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявитиклопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON], що стверджується свідоцтво про смерть серії [NUMBER], виданого 14.08.1995 р. Настасівською сільською Радою Тернопільського р/в ЗАГСу, актовий запис № 29. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно - частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої Настасівською сільською радою № 1914 від 01.12.2016 р., вбачається, що на день смерті [PERSON] із спадкодавцем проживали дружина [PERSON] та донька [PERSON], які вступили в управління та володіння спадковим майном у рівних частках. Син померлого [PERSON] в управління та володіння спадковим майном після смерті батька не вступив та не подав заяву про прийняття спадщини, тому спадщину не прийняв. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом з господарськими будівлями та спорудами належав до суспільної групи господарств - колгоспного двору, головою якого був [PERSON], а членами - [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] (внучка), що підтверджується довідкою №1786 від 02.11.2016, виданою Настасівською сільською радою Тернопільського району. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно з ч.1 ст.120 Цивільного кодексу України (в ред. 1963 року, чинного на той час) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). А також відповідно до ч. 2 ст. 123 Цивільного кодексу України (в ред. 1963 року, чинного на той час) частки членів колгоспного двору визначаються рівними. Оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в період до 15.04.1991, тобто до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору після введення в дію вищезазначеного Закону. Таким чином, кожному члену колгоспного двору належить на праві власності відповідно по 1/5 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна, виданою Тернопільським районним ГБТІ 02.11.2016 р. № 749. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно його спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] у порядку спадкування за законом у рівних частках належить по 1/10 частці даного будинку (1/5 / 2). [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 24.06.2014 р. Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 18. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме, 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належну їй як члену колгоспного двору та 1/10 частку вказаного будинку, успадковану нею після смерті чоловіка [PERSON], , що разом складає 3/10(1/5 (2/10) = 1/10). За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08.05.2014 р. посадовою особою Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 11, яким заповіла доньці [PERSON] належну їй частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] і усе належне їй майно, окрім земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва площею 2,41 га, яку вона заповіла сину [PERSON]. На час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем, що підтверджується довідкою, виданою Настасівською сільською радою № 464 від. 12.05.2015 р., а тому прийняла спадщину (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємці, які мали б право на обов'язкову частку спадкового майна відповідно до статі 1241 ЦК України, відсутні. Таким чином, [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкувала 3/10 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. З метою одержання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. Однак, приватним нотаріусом 05.12.2016 р. за № 310/02-31 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на 3/5 частини житлового будинку з прибудовою і терасою (А), житловою площею 77,1 кв. м., загальною площею 114,4 кв. м., літньої кухні з прибудовами (Б), хліва (В), вбиральні (Г), хліва (Д), господарської будівлі з підвалами (Е), навіс (Є), гаража (Ж), навіс (и), гноєвої ями (Л), криниці (Кр.), септика (С), септика (С1), огорожі (1-5), вимощення (І), що знаходяться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO]. [PERSON]

Outcome: approved