Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] РДА Одеської області, [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 липня 2013 року, помер її батько [PERSON], якому за життя згідно сертифікату № 0535799 від 28 січня 1998 року, належало право на земельну частку (пай) розміром 7,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), з земель, переданих у колективну власність колишнього ВАТ «Ударний» в смт. Тарутине, які складалися з ріллі, багаторічних насаджень та пасовищ, розташованих на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області. Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2014 року серія НАВ №540071, виданого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], отримала у власність земельну ділянку загальною площею 5,95 га, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області та належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №846262. Відповідно до протоколу загальних зборів членів ВАТ «Ударний» №2-1198 року, Указу Президента України від 08.08.1995 р.№720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємством та організаціями», акту робочої комісії по визначенню земельного пая та списком-громадян членів ВАТ «Ударний» Тарутинського району Одеської області серії ОД-23 за №25, [PERSON] належали земельні ділянки багаторічних насаджень та пасовищ з земель, переданих у колективну власність колишнього ВАТ «Ударний». За життя він не встиг оформити правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки. При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, позивачу було розяснено про необхідність надання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оскільки позивач не надала документ, що підтверджує право власності на спадкове майно, а саме на вищевказані земельні ділянки: багаторічні насадження - 0,55 га, пасовищ - 0,15 га. При зверненні до [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області з заявою про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,55 га багаторічних насаджень та 0,15 пасовищ, всього 0,70 га, позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до акту робочої комісії про визначення земельного паю ВАТ «Ударний» від 15.01.1998 року розмір земельного паю на кожного члена ВАТ «Ударний» в умовах кадастрових гектарах складає 7,31 га. На момент виготовлення державних актів на право власності на ріллі багаторічні насадження та пасовища не подрібнювались на окремі ділянки у звязку з тим, що земельні ділянки під багаторічними насадженнями повинні використовуватись сумісно до їх розкорчовування. На теперішній час багаторічні насадження списані та розкорчовані. Тому, тільки після проведення робіт з розкорчовування виникла необхідність розпаювання цих земельних ділянок між членами ВАТ «Ударний», а саме багаторічних насаджень по 0,55 га та пасовища по 0,15 га та отримання вищевказаних земельних ділянок в натурі. Враховуючи вищевикладене позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) без визначення меж в натурі у вигляді багаторічних насаджень площею 0,55 га та пасовища площею 0,15 га, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. На позові наполягає. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень по справі не має. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 28 січня 1998 року [PERSON] отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) 0535799 виданий на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації від 12 січня 1998 року №03/98 на право на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Ударний» розміром 7,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї часки в натурі (на місцевості). 15 липня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №346476. Відповідно до п.6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 (станом на червень 2001 року) у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) був дійсний до виділення земельної ділянки в натурі та видачі на його підставі відповідного державного акту. [PERSON] є спадкоємицею майна померлого [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2014 року серії НАВ №540071 за спадковою справою №02/2014, виданого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,95 га, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області. Відповідно до протоколу №2 загальних зборів членів ВАТ «Ударний» від 1998 року, вирішено провести паювання земель колективної власності визначення розміру і вартості земельної частки (паю) без виділення земельної ділянки в натурі. Згідно акту робочої комісії по визначенню розміру земельного паю від 15.01.1998 року розмір земельного паю в умовах кадастрових гектарах склав 7,31 га, та кількість членів відповідно до державного акту на право колективної власності на землю складає 315 осіб, загальна площа сільськогосподарських угідь в колективної власності -2304 га, з них рілля - 2078 га, багаторічних насаджень -179 га, пасовища - 47 га. Відповідно до списку громадян членів ВАТ «Ударний» Тарутинського району Одеської області до державного акту ОД-23 №25- [PERSON] отримав право на земельну частку (пай). Згідно, листа від 02.02.2018 року №100/0/210-18 відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Одеської області була надана інформація, щодо надання грошової оцінки земельних ділянок площею 0,55 га багаторічні насадження, пасовищ-0,15 га, (сертифіката на право на земельну частку (пай) серія №0535799, виданий члену ВАТ «Ударний» [PERSON], розташовані на території [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області (за межами населеного пункту), з урахуванням її коефіцієнтів індексації, станом на 01.01.2018 року становить 0,55 га - багаторічних насаджень 9820,53 грн., 0,15 - пасовища 724,08 грн. При зверненні до [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області з заявою про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,55 га багаторічних насаджень та 0,15 пасовищ, всього 0,70 га, позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) №0535799 від 28 січня 1998 року видано на імя [PERSON], який за життя не встиг розробити технічну документацію на ці земельні частки. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1225 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Пункт 23 Постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає про обов'язкову необхідність отримання позивачем відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину до звернення до суду. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач не отримала у нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, постанова нотаріусом не виносилась. Крім того, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1 ст.13 Конституції України та ст.20 ЗК України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Це означає, що лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7, зокрема про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК (в редакції на день смерті спадкодавця) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст.126 ЗК України в редакції на день смерті спадкодавця). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (статті 12, 13 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, необхідно відмовити повністю у звязку з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed