Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду з позовом до Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її діда [PERSON]. В позовній заяві вказала, що 24 грудня 2014 року помер її дід [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право на землю І-ОД №007494, виданого Кодимською районною державною адміністрацією. Вона (позивач) є спадкоємцем спадщини померлого за законом, у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлого, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю оригіналу державного акту на земельну ділянку який втрачено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2016 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю) позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки позивач внаслідок відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину позбавлена можливості оформити спадщину померлого діда. Представник відповідача Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав (заява №02-16/282 від 14 червня 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2014 року помер дід позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №397220, виданого 30 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], як між онукою та дідом, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії І-ЖД №030317, повторно виданого 08 грудня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, в якому її матірю вказано [PERSON]; копією про народження матері позивача [PERSON] серії І-ЖД №302446, виданого 12 січня 1973 року Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області; копією свідоцтва про укладення шлюбу матірю позивача серії І-ЖД №488856, виданого 05 серпня 1990 року Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області, відповідно до якого мати позивача [PERSON] серпня 1990 року уклала шлюб з [PERSON], змінивши своє дошлюбне прізвище «Жук» на «Гуменна». Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Судом встановлено, що померлий [PERSON] за життя був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.74 га., розташованої на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007494, виданого 20 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією. Належність померлому [PERSON] вказаної земельної ділянки підтверджується і довідкою відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-0.13-1064/2-16 від 02 червня 2016 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту померлий [PERSON] не склав, тому на день відкриття спадщини його спадкоємцем за законом першої черги була його донька [PERSON] (мати позивача). Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що спадкоємець спадщини померлого [PERSON] за законом першої черги [PERSON] жодних із передбачених ст.ст.1268-1270 ЦК України дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини померлого [PERSON], не здійснила, а тому вважається такою, що цю спадщину не прийняла. Окрім цього, 17 травня 2016 року [PERSON] склала нотаріально засвідчену заяву, в якій відмовилась від прийняття спадщини померлого [PERSON] на користь своєї доньки [PERSON] (позивача у справі). Отже, спадкоємцем спадщини померлого [PERSON] наступної черги є позивач [PERSON], яка відповідно до ст.1265 ЦК України є спадкоємцем пятої черги. На день відкриття спадщини позивач [PERSON] разом з померлим дідом не проживала, але впродовж шести місяців з дня смерті діда, зокрема 25 березня 2015 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, таким чином, прийнявши цю спадщину (спадкова справа №81/2015). Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину померлого діда за законом, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема державного акту на земельну ділянку, який втрачено, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» від 04 червня 2016 року №23. Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України, у звязку з чим її позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.ч.1,2 ст.1270 ЦК України вона є такою, що у передбаченому законом порядку прийняла спадщину померлого [PERSON], що у відповідності з п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є підставою набуття нею права власності на спірну земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved