Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з вказаною позовною заявою до суду, в якій зазначила, що 20 грудня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON]. В період шлюбу, а саме 25 березня 2004 року останній придбав квартиру № 63 в будинку № 44 Військове містечко 35 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Оскільки вищезазначена квартира була набута в період шлюбу, тому позивач вважає, що вказане нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.11.2011 року шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний. 09 липня 2013 року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому за життя частку квартири № 63 в будинку № 44 Військове містечко 35 в м. Кривому Розі. За життя [PERSON], їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності наших часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому позивач вважає, що частки кожного із них, як співвласників квартири є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності належить по 1/2 частці нерухомого майна. Спадкоємцями першої черги за законом є: діти померлого [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. При зверненні позивача як законного представника неповнолітніх дітей до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, у звязку з тим, що не визнано право власності в спільному майні подружжя. В звязку з чим, позивач звернулася до суду та просила визнати, що їй належить, а [PERSON], померлому 09 липня 2013 року за життя належало, кожному окремо, по 1/2 частині квартири, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Військове містечко 35[ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м.; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за вищевказаною адресою та становить 1/2 частину подружньої частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визначити, що [PERSON]А, померлому 09 липня 2013 року на день смерті належало право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Військове містечко 35[ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., що становить 1/2 частину подружньої частки у праві спільної сумісної власності подружжя. В судове засідання позивач та її представник не зявились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності, при цьому наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача по справі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи є її письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, при винесені рішення по справі покладаються на розсуд суду. Представник малолітніх дітей [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, справу просила розглянути за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 грудня 2003 року між позивачем по справі та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 795 (а.с. 8). Від вказаного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], про що свідчить копії свідоцтв про їх народження, серії 1-КИ № 261623 та відповідно серії 1-КИ № 184666 (а.с.11-12). В період шлюбу, а саме 25 березня 2004 року [PERSON] придбав квартиру № 63 в будинку № 44 Військове містечко 35 в м. Кривому Розі, що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу квартири серії ВВВ № 820860 від 25.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 705 (а.с. 13). Право власності на вказану квартиру зареєстровано у КП ДОР «Криворізьке БТІ» за [PERSON] на праві приватної власності, згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 3248802 від 02.04.2004 року та технічного паспорту на квартиру (а.с. 14-16). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квартира № 63 в будинку № 44 Військове містечко 35 в м. Кривому Розі була набута в період їхнього шлюбу, тому вказане нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.11.2011 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу позивач не зверталась до суду з питанням поділу майна подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зі свідоцтва про шлюб серії І-ФП № 083974 вбачається, що 20.10.2012 року позивач уклала новий шлюб з [PERSON], актовий запис № 3, внаслідок чого прізвище позивача було змінено на «Маляренко» (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. 09 липня 2013 року помер [PERSON] (а.с. 17), про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, серії І-БП № 199278, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за час життя майно. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за час життя заповіту не складав, відсутність заповіту від його імені підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповітів/ спадкових договорів) (а.с. 39). На момент відкриття спадщини [PERSON] був зареєстрований разом з позивачкою [PERSON] та їхніми дітьми сином [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою: м. Кривий Ріг, Військове містечко -35[ADDRESS] , про що свідчить довідка № 8/38-167 від 17.01.2017 року видана виконавчим комітетом Центрально Міської районної у місті Ради (а.с. 34). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], згідно свідоцтв про їх народження (а.с. 11-12), інших спадкоємців немає, що також вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про права на спадщину) (а. с. 38). Позивач будучи законним представником малолітніх дітей, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що спадкове майно було придбано померлим [PERSON] за час шлюбу з позивачем без юридичного оформлення на неї 1/2 частки квартири № 63 будинку № 44 у Військовому містечку -35 у м. Кривому Розі (а.с. 18). Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ч. 2 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Вказана норма відображена також в Постанові №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування. Як вказувала в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, що за життя [PERSON] договором або в інший спосіб частки виділені не були, тому на думку суду частка кожного співвласника в спільній сумісній власності квартири є рівною. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки в спільному майні. Тому приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про визначення частки померлого в спільному майні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне визначити, що позивачу належить, а [PERSON], померлому 09.07.2013 року за його життя належало, кожному окремо, по 1\\2 частині квартири, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Військове містечко 35[ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. Щодо позовних вимог позивача в частині визначення, що [PERSON], померлому 09 липня 2013 року на день смерті належало право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Військове містечко 35[ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., що становить 1/2 частину подружньої частки у праві спільної сумісної власності подружжя, то суд вважає їх безпідставні та зайво заявлені, оскільки згідно ст. 25 ЦК України цивільні права та обовязки фізичної особи припиняються у момент її смерті, тому в задоволенні вимог в цій частині позивачу слід відмовити. На підставі ст. ст. 25, 368, 370, 372, 1220, 1261, 1217 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial