Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргуза договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10 серпня 2020 року вона позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 900 (дев`ятсот) доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути в термін до 01 вересня 2020 року, що підтверджується виданою ним розпискою. Разом з тим, відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання, а саме до даного часу не повернув позику навіть частково. Добровільно відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, на телефонні дзвінки не реагує, тому просить суд позов задовольнити у повному обсязі з урахуванням трьох відсотків річних у сумі 7,40 доларів та стягнути всі судові витрати. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 06 січня 2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні не щ з`явились, проте подали заяву, якою позовні вимоги підтримали, просили розглянути справу у їх відсутності, позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечують, долучили до матеріалів справи оригінал розписки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовим повістками та про поважні причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. Тому суд вважає що по справі слід винести заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 05.11.2020р. у справі №531/251/19 наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (частини перша та друга статті 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми (постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13). Відповідно до положень частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] склалися позикові відносини (боргові зобов`язання), що підтверджується розпискою, які в силу вимог частини другої статті 1047 ЦК України підтверджують як факт отримання коштів за договорами позики, так і зобов`язання повернути ці кошти згідно з борговою розпискою на суму 900 (дев`ятсот) доларів США до 01 вересня 2020 року. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних від простроченої суми позики становлять: 900 доларів США (сума боргу за договором позики) х 3% (річних) х 100 днів (кількість днів затримки повернення боргу відповідачем з 02.09.2020 по 10.12.2020): 365 днів = 7,40 доларів США. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16.01.2019р. у справі №373/2054/16-ц суд мас право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду па положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Так само при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Станом на день винесення рішення 05.03.2021 року офіційний курс долара США до національної валюти України становив 27,7564 грн., а відтак сума боргу в гривневому еквіваленті становить 24975 грн. (900 доларів США х 27,7564 = 24975 грн.). Оскільки у визначений строк кошти позивачу відповідачем повернуті не були, тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню, зі стягненням з відповідача, згідно положень статті 141 ЦПК України, понесених позивачем судових витрат по оплаті судового збору 840,80 грн. На підставі ст.ст.202, 207, 526, 527, 530, 533, 1046-1049 ЦК України та

Outcome: approved