Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з відповідача аліменти на її користь на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі до досягнення дитиною трьох років. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що 12.10.23015 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в виконкомі Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 17. [INFO] в них народилася донька [PERSON] , якав даний час проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Крім того, позивачка вказує, що в даний час знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною та потребує матеріальної допомоги. Відповідач участі у матеріальному забезпеченні їх доньки не приймає, хоча в даний час працевлаштований та отримує заробітну плату в розмірі 16000 грн.. Дані обставини і стали підставою для звернення її до суду з даним позовом. Дана позовна заява надійшла до суду 04.02.2020 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. 05.02.2020 року було направлено запит на уточнення місця реєстрації відповідача, відповідь на який надійшла до суду 24.02.2020 року. Ухвалою від 24.02.2020 року відкрито спрощено позовне провадження та призначено судове засідання, яке в подальшому через неявку осіб було відкладено. Позивач, [PERSON] , надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала частково, а саме: в частині стягнення з відповідача аліментів на її утримання просила замість 4000 грн. стягувати 2027 грн., в частині стягнення аліментів на дитину позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Крім того, справу просила слухати у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач, [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 12.10.2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12.10.2015 року. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом М`якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області, яка згідно довідки №42 від 27.01.2020 року проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. В позовній заяві [PERSON] стверджує, що відповідач добровільно коштів на утримання їх дитини не надає, хоча є здоровим та працевлаштований. Крім того, як встановлено з матеріалів справи, позивачка не працює, так як перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, що підтверджено довідкою №46 від 30.01.2020 року.. Відповідач неодноразово викликався в суд для з`ясування вказаних обставин, проте в призначені судові засідання не являвся та про причини своєї неявки суд не повідомляв. Згідно із ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч. 3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача, тобто за вибором позивача, з якою проживає дитина, в силу вимог ч. 3 ст.181 СК України. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивачку, що ставить сторони у нерівні умови, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання їх доньки, слід задовольнити та визначити їх в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 04.02.2020 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 4 ст.75 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст. 77СК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить також до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку в твердій грошовій сумі щомісячно, виходячи із вимог ст. 84 СК України, беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо отримання позивачкою стабільного доходу та неможливості відповідачем сплачувати аліменти на утримання дружини. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати як малолітню дитину до досягнення нею повноліття, так і дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку. Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки вона звільнена від його сплати відповідно до п. 3. ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1681,6 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved