Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. 23.07.2009 року, у вказаному будинку, вона зареєструвала свого тодішнього чоловіка(відповідача по справі). Проте, останній впродовж останніх років не проживає за вказаною адресою. В даному будинку відсутнє його майно та особисті речі. Реєстрація відповідача у належному їй житлі перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг. Вона не може отримати пільги зі сплати комунальних послуг передбачені чинним законодавством, а тому вимушена звертатись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. З долученої до матеріалів справи копій витягів про державну реєстрацію прав, встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]/арк. справи 6-7/. Дослідженими судом матеріалами вправи встановлено, що відповідач у справі - колишній чоловік позивачки, шлюб з яким розірвано. Окрім того, встановлено, що позивач 18 листопада 2014 року зареєструвала шлюб із і [PERSON], [INFO], про що свідчить відповідний запис в належному їй паспорті громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи /арк. справи 10-11/. Також судом встановлено, що з 23.07.2009 року у спірному будинку [PERSON] (колишній чоловік позивача) зареєстрував своє місце проживання. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, також підтверджується відповідями на запит суду в порядку ст.187 ЦПК України з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області та копіями долученої до матеріалів справи будинкової книги /арк. справи 8-9, 24/. Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житлі з січня 2015 року. Це підтверджується відомостями, які містяться в Актах обстеження житлово-побутових умов, виданому виконкомом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 28 листопада 2016 року, 28 вересня 2016 року та 19 квітня 2016 року, які складені комісією, згідно яких, [PERSON] в [ADDRESS], зареєстрований, але фактично не проживає /арк. справи 3-5/. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були пов'язані із позбавленням володіння. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач у справі [PERSON] з 23.07.2009 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] як член сім'ї власника - її чоловік. На даний час, шлюб між сторонами розірвано, а відповідач з січня 2015 року житлом не користується, а відтак втратив право на користування житловим приміщенням. Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачем на право користування житловим будинком, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідач втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке, шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляє, тому, суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом.

Outcome: approved