Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку в спільному майні подружжя та визнанні права власності на квартиру. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 04 квітня 2001 року згідно позивач набула право власності па однокімнатну квартиру під номером 22, що знаходиться в м. Знам'янка по вул. Радянська, 50. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 26 грудня 2012 року визнано право власності на ? частину квартири за її колишнім чоловіком [PERSON]. Своє право власності на частину квартири він зареєстрував 11 квітня 2013 року в Реєстраційній службі Знам'янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, станом на сьогоднішній день квартира перебуває у спільній частковій власності. Однак, після розлучення між сторонами склались неприязні стосунки, що виключає можливість спільного користування майном. При цьому з врахуванням того, що квартира є однокімнатною, неможливо технічно встановити порядок користування нею. В звязку з чим просить припинити право власності [PERSON] на ? частку спільної квартири, сплативши відповідачеві грошову компенсацію. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви та просять суд задовольнити їх в повному обсязі. Позивач пояснила, що на депозитний рахунок суду перерахувала кошти в сумі 47762,00 грн. та додатково сплатила відповідачеві 500 доларів США за його ? частину квартири відповідно до узгодженої між сторонами та відповідно до експертної оцінки вартості квартири. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечили проти задоволення позовних вимог. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі- продажу від 04 квітня 2001 року, [PERSON] (на той час [PERSON]) О.В. набула право власності па однокімнатну квартиру під номером 22, що знаходиться в м. Знам'янка по вул. Радянська, 50 Кіровоградської області (а.с.7,8). Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 грудня 2012 року визнано право власності на ? частину квартири за [PERSON], як на спільну сумісну власність подружжя. Після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки та виник спір щодо поділу квартири. Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи № 46 від 01.07.2014 року дійсна ринкова вартість спірної квартири становить 95523,00 гривень, вартість 1/2 частки складає 47762,00 гривень. Порівнюючи фактичне обємно-просторове та конструктивне рішення квартири, функціональне використання приміщень, а також вимоги нормативних документів, виділ в натурі 1/2 частки квартири є технічно неможливим (а.с.95-104). 27.08.2014 року позивачка внесла на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області вартість 1/2 частки квартири, що підтверджується довідкою начальника управління від 28.08.2014 (а.с.141). Також, відповідачем отримано від позивача 500 доларів США в рахунок його частини квартири відповідно до домовленості між сторонами, що підтверджується розпискою від 09.09.2015. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосовується положення частин 4, 5 ст.71 СК України. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з положень ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65кв.м. на одну особу. Спірна квартира є однокімнатною, розташована на 3-му поверсі 3-поверхового житлового будинку, загальною площею 28,5 кв.м., житловою площею 15,3 кв.м. (а.с. 97). З урахуванням положень ст. 47 ЖК УРСР, ст. 183 ЦК України спірна квартира є неподільною річчю, оскільки її неможливо поділити без втрати цільового призначення. Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 365 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію із зазначеного питання, а саме те, що із змісту норми ст. 365 ЦК випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі N 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі N 6-81цс11). Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи\~ чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд враховує, що сторони узгодили між собою вартість квартири та відповідач не заперечив проти грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності, отримав від позивача за це гроші у сумі 500 доларів США, про що свідчить розписка, позивачем попередньо внесена вартість 1/2 частки на депозитний рахунок, у вказаній квартирі відповідач не проживає, з його слів має інше житло, тому суд вважає, що припинення права відповідача на ? частину квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам, квартира є однокімнатною та неподільною, тому відповідно до ст.. 365 ЦПК України можливо припинити право власності відповідача на його частку квартири, визнавши право власності на квартиру за позивачем. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», викладеного вище та

Outcome: approved