Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «ОПТТОРГ-15» про стягнення невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 лютого 2017 року нею була написана та надіслана заява на ім'я директора ТОВ «ОПТТОРГ-15» про прийняття її з 21.02.2017 року на посаду заступника керуючого магазину «Продукти № 21», що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Набережна, 15/1 з окладом згідно штатного розпису. Наказом № 72-к від 20.02.2017 року позивача було прийнято на посаду заступника керуючого магазином з 21.02.2017 року. Наказом ( розпорядженням) № 508-к від 14.06.2017 року, вона була звільнена з посади заступника керуючого магазину на підставі ст.. 38 КЗпП ( за власним бажанням) на підставі заяви. Однак, при звільнені 14.06.2017 року заробітна плата була виплачена не в повному обсязі, а саме виплекано лише 600 грн. Відповідно до виписки з банківського рахунку про нарахування заробітної плати за останні місяці перед звільненням: 14.03.2017 року нараховано 648,02 грн., 21.03.2017 року нараховано 1209,65 грн.; 06.04.2017 року нараховано 1555,25 грн., 20.04.2017 року нараховано 1382,45 грн., 05.05.2017 року нараховано 1555,25 грн., 19.05.2017 року нараховано 1666,35 грн., 07.06.2017 року нараховано 2036,65 грн. ( всього 10053,72 грн.). Позивачем зроблено розрахунок відповідно до якого, 10053,72/на 61 робочий день = 164,81 грн. - середня заробітна плата . Таким чином, при середній заробітній платі 164,81 грн. та 90 днів заробітна плата за час затримки при розрахунку складає ( 164,81 грн. *90 днів) в розмірі 14832,9 грн. Відповідно до вищезазначеного розрахунку, позивач стверджує, що відповідач зобов'язаний виплати середній заробіток за весь час затримки, що складає 14832,90грн. Також зазначає, що незаконними діями відповідач, які полягали невиплаті їй заробітної плати, а також подання позовної заяви до неї щодо відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових відносин на протязі трьох місяців, спричинено останній моральну шкоду, яку зобов'язаний відшкодувати. Суму спричиненої їй моральної шкоди вона визначає в розмірі 5000,00 гривень, це зможе компенсувати її страждання та переживання. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній зазначає, що з позовними вимога не згоден. Просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки 20 лютого 2017 року наказом № 72 -к позивач була прийнята на роботу заступника керуючого магазину Продукти № 21 м. Черкаси. Наказом № 508 -к від 14 червня 2017 року була звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку ( ст. 38 КЗпП України) В день звільнення 14 червня 2017 року позивач була відсутня на робочому місці без поважних причин, про що свідчить Акт про відсутність працівника на роботі від 14 червня 2017 року та з незрозумілих причин не з'явилась до служби кадрового обліку відповідача за трудовою книжкою та отримання нарахованої її заробітної плати. Листом від 14 червня 2017 року за вих. № 319 відповідач повідомив позивача про необхідність отримати трудову книжку, а також можливість переслати відповідний документ поштою за умов отримання письмової згоди позивача. Представник відповідача зазначає, що поштиве відправлення було здійснене за адресою позивача ( [ADDRESS] яке отримано позивачем особисто. Також 14 червня 2017 року відповідачем було отримано кошти в банківській установі для виплати [PERSON] заробітної плати у розмірі 1975,22 грн. проте позивач не з'явилась та не отримала належні їй кошти в банківській установі. У зв'язку з її неявкою, кошти належні їй до виплати було депоновані, про що свідчить відомість про виплату грошей № 2299 від 14 червня 2017 року. Представник відповідача, звертає увагу суд на те, що відповідно до положень п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2014 року № 637. При звільнені працівника, виплата всіх сум що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працює, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Жодних грошових коштів на користь позивача від відповідача 14 червня 2017 року в розмірі 600,00 грн. не надходило. Таким чином відповідач жодним чином не порушив норми трудового законодавства та права позивача і виплатив нараховану заробітну плату у повному обсязі та у строки передбачені законодавством . Тому, просить суд, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] до зали судового засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без участі [PERSON] та представника позивача за наявних в матеріалах справи доказів. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], до зали судового засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У задоволенні позову просив відмовити, з підстав викладених у відзиві. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за таких підстав. Так, 20.02.2017 року [PERSON] звернулась з заявою до директора «ОПТТОРГ-15» про прийняття її з 21.02.2017 року на посаду начальника керуючого магазину Продукти № 21 Черкаси з окладом згідно штатного розкладу (а.с.7) Відповідно до наказу ( розпорядження) № 72-к про прийняття на роботу, [PERSON] прийнято на роботу з 21.07.2017 року заступником керуючого магазином продукти № 21 м. Черкаси, вул. Невська, б. 15/1 (а.с.8) Згідно наказу (розпорядження) № 508-к від 14.06.2017 року про припинення трудового договору ( контракту) [PERSON] була звільнена з посади заступника керуючого магазину на підставі ст.. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Відповідно до акту про відсутність працівника на роботі від 14.06.2017 року , працівник, заступник керуючого магазину «Продукти № 21» вул. Невська, 15/1 ч. Черкаси, [PERSON] була відсутня на роботі 14.06.2017 року. Про причини відсутності не повідомила, будь якої інформації про причини і можливі терміни відсутності на роботі через третіх осіб не надала ( а.с.76). Згідно листа № 319 від 14.06.2017 року [PERSON] була повідомлена, що у зв'язку з її неявкою в службу кадрового обліку за трудовою книжкою в день звільнення 14.06.2017 року, їй необхідно з'явитись в будь який зручний для неї час за трудовою книжкою в ТОВ «Оптторг-15» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, 5Д. Крім того в даному листі зазначено, що якщо позивач не може з'явитися за трудовою книжкою особисто, її можна буде надіслати поштою, однак лише при отриманні письмової згоди [PERSON] (а.с.77) Вищезазначений лист [PERSON] отримала особисто 22.06.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.78) Відповідно до відомості на виплату грошей № 2299 за червень 2017 року14 червня 2017 року Магазином «Продукти № 21», м. Черкаси, вул. Невського, б.15/1 було отримано кошти в банківській установі для виплати [PERSON] заробітної плати у розмірі 1975,22 грн. проте позивач не з'явилась та не отримала належні їй кошти в банківській установі. У зв'язку з її неявкою, кошти належні їй до виплати було депоновані, про що свідчить відомість про виплату грошей № 2299 від 14 червня 2017 року. (а.с.79;80) Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача факту порушення права позивача на отримання заробітної плати після звільнення. Суд критично оцінює твердження позивача що при звільнені їй була виплачена заробітна плата не в повному обсязі, а лише 600 грн. за таких підстав. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється плата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У строк встановлений ст. 116 КЗпП України розрахунок із позивачем проведений не був. Крім того, дана обставина не заперечується представником відповідача. В свої запереченнях представник відповідача вказує, що у відповідача є заборгованість по виплатам по заробітній платі перед позивачем, проте невиплата заборгованості по нарахованій заробітній платі відбулась внаслідок того, що позивач була відсутня в день звільнення на роботі із невідомих причин. На підтвердження зазначеної обставини до матеріалів справи був долучений у якості письмового доказу копія акту про відсутність працівника на роботі від 14.06.2017 року (а.с. 76). В свою чергу, позивач та її представник жодних доказів на спростування зазначеної обставини, а саме відсутності позивача 14.06.2017 року на роботі - не надали. При вирішенні питання про належність та допустимість зазначених письмових доказів, а саме акту про відсутність працівника на роботі від 14.06.2017 року, суд враховує, що позивач та її представник, в тому числі, мали можливість, в разі заперечення даної обставини, поставити перед судом питання про допит у якості свідків осіб, які склали та підписали зазначений докумени. Мали можливість подати будь-які інші докази на спростування зазначеної обставини. Зважаючи на принцип змагальності сторін цивільного процесу, суд прийшов до висновку про підтвердження відповідачем обставини відсутності на роботі позивача в день її звільнення - 14.06.2017 року. Крім того, як вбачається з відзиву та додатків доданих до нього, відповідачем було отримано кошти в банківській установі для виплати [PERSON] заробітної плати в розмірі 1975,22 грн., але в зв'язку з тим, що остання в період з 14.06.2017 року по 16.06.2017 року не з'явилась та не отримала належній їй до виплати кошти, вони були депоновані, про що свідчить відомість про виплату грошей № 2299 (а.с.79) та реєстр депонованої заробітної плати (а.с.80) Видача будь-якої готівки з каси (у т.ч. зарплати) проводиться за видатковими касовими ордерами типової форми № КО-2 (далі - ВКО, /додаток 3 до Положення № 637/) або за Відомостями на виплату грошей (далі - видаткова відомість). Заповнюють їх чорнилом темного кольору чорнильною чи кульковою ручкою, за допомогою друкарських машинок, комп'ютерних засобів або в інший спосіб, які забезпечили б належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів строку. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це вповноважений керівником (п. 3.4 Положення про касові операції). Відомість на виплату грошей оформляють в одному примірнику в бухгалтерії підприємства і потім передають до каси для здійснення відповідних виплат. Касир отримує відомість разом із готівкою для виплати зарплати. Під час виплати грошей касир має звіряти паспортні дані та видавати гроші під підпис про їх одержання. Фізична особа розписується в графі «Підпис про одержання», використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору, підтверджуючи отримання нею зарплати чи іншого належного доходу. Якщо працівник не отримав заробітну плату, то в цій графі касир робить запис або проставляє відбиток штампа «Депоновано». Не пізніше граничного строку на виплату зарплати касир зобов'язаний :- проставити у видатковій відомості проти прізвищ осіб, яким не виплачена зарплата, штамп або зробити напис «Депоновано»; скласти реєстр депонованих сум; - зазначити в кінці видаткової відомості фактично виплачену суму та суму, яка підлягає депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за відомістю й засвідчити напис своїм підписом (п. 3.9 Положення про касові операції). Таким чином, стаття 116 КЗпП передбачає, що якщо працівник не працює в день звільнення, строк обов'язку власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок із таким працівником - не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. До матеріалів справи позивачем та її представником не надано жодного доказу на підтвердження обставини пред'явлення такої вимоги. Суд, також не приймає до уваги в якості доказу, надану позивачем виписку по рахунку(а.с.10-11), так як дана виписка свідчить про рух коштів по рахунку позивача у банку, а відповідно до наданих відповідачем доказів, кошти для виплати [PERSON] заробітної плати отримувались в банку та підлягали виплаті готівкою . Суд зважає на те, що ст.117 КЗпП України встановлено саме відповідальність за невиплату працівникові заробітної плати із вини власника або уповноваженого ним органу. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки станом на дату звернення позивача до суду із позовом обставина звернення до відповідача із вимогою про відповідні виплати - не підтверджена. Також у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення законних прав [PERSON] зі сторони ТОВ «ОПТОРГ-15», які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації життя позивача, як це передбачено ст. 237-1 КЗпП України.

Outcome: dismissed