Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона з квітня 2011 року по теперішній час співмешкає з [PERSON], від співжиття вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховання. В даний час дитина постійно проживає з нею в зоні проведення антитерористичної операції за адресою - [ADDRESS], але зараз виникла необхідність тимчасово виїжджати дитині за межі зони проведення АТО до її родичів, які проживають у [ADDRESS], з метою оздоровлення та відпочинку дитини для покращення її фізичного та психологічного стану, оскільки дитина за останній час неодноразово хворіла на різні захворювання, що підтверджується записами лікарів у медичній документації дитини. Крім того, дитина потребує відпочинку в нормальних умовах після постійного перебування на неконтрольованій державою території в зоні проведення антитерористичної операції. Відповідач згоду дитині на такі виїзди за межі зони АТО не надає. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить, крім того, що не бажає виїжджати до нотаріуса на контрольовану державою територію для нотаріального оформлення своєї згоди, що явно суперечить закону. Відповідач згоди на виїзди дитини за межі зони АТО не надає. Просить суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], уродженці м. Київ, на перетинання лінії розмежування для багаторазових тимчасових виїздів з тимчасово непідконтрольної території Луганської області з місця проживання у [ADDRESS] до [ADDRESS] та повернення до місця проживання у [ADDRESS] у супроводі її матері [PERSON], [INFO], уродженки міста Краснодон (після перейменування - місто Сорокине) Луганської області або уповноваженої нею особи без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], уродженця міста Київ, строком на 3 (три) роки від дня набрання рішенням суду законної сили. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 3). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», заяв про розгляд справи без його участі до суду не надійшло. Представник третьої особи - служба у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області у судове засідання не прибув, просили прийняти рішення на розсуд суду та без їх представника. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в судовому засіданні надані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебувають, але мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданого 17 січня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, в свідоцтві батьком записаний [PERSON], матір'ю [PERSON] (а.с. 8). За станом здоров'я [PERSON], [INFO], потребує оздоровлення, оскільки часто хворіє, що підтверджено медичною документацією (а.с. 9-13). Як зазначила позивач у своєму позові, відповідач ухиляється від надання нотаріальної згоди на перетин їхньою спільною дитиною лінії зіткнення без його супроводу. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст. 31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом , поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, якими, зокрема п.п. 2 п. 4, передбачено, що підставою для виїзду з України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно пункту 5.1.1 в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-рiчного вiку, здiйснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Мiнiстрiв України вiд 27 сiчня 1995 року № 57. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, за кордон України, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд малолітньої дитини з та на тимчасово окуповану територію України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та вважає можливим надати дозвіл на перетинання лінії розмежування в зоні проведення антитерористичної операції в межах Луганської та Донецької областей України малолітньої [PERSON], [INFO], для багаторазових тимчасових виїздів з місця проживання у [ADDRESS] до [ADDRESS] та повернення до місця проживання у супроводі її матері без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], уродженця міста Київ, строком на 3 (три) роки від дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved