Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] [INFO], відповідача [PERSON] [INFO], третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Чернівецької міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Мотивує заявлені вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] з 20.11.1991 року. В даному будинку крім неї зареєстрована та проживала її внучка [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до червня 2014 року, після чого переїхала проживати тимчасово на [ADDRESS], однак, з місця реєстрації не виписалася з дітьми; на її неодноразові прохання знятися з реєстрації добровільно відповідач [PERSON] відмовилась. Вказує, що під час проживання [PERSON] та її дітей в належній їй квартирі, остання часто вживала спиртні напої, влаштовувала застілля для своїх друзів та закривала будинок не впускаючи її всередину, закривала її в підвалі, внаслідок чого вона зверталася до правоохоронних органів; також вона зверталася по медичну допомогу, через побиття її донькою, а в 2011 році вона поставила питання про те, щоб відповідач забрала свою сім'ю та покинула її житло, якщо вона не змінить свою поведінку. З 17.08.2014 року вона більше не бачила свою онуку та її дітей та зазначає, що останні на даний час не проживають в належному їй будинку [ADDRESS], а наявна реєстрація в помешканні як [PERSON], так і її дітей [PERSON], [PERSON] створює їй незручності, що полягають у неможливості розпорядитися належним їй майном на власний розсуд, відчужити чи укласти договір довічного утримання. Просить, позбавити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], права користування належним їй житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON], яка була повідомленою про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України в судове засідання повторно не з»явилася, захист своїх інтересів доручила представляти за довіреністю представнику [PERSON], яка в судовому засіданні, заявлені вимоги її довірительки [PERSON] підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити, у наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що іншого житла, крім того де вона зареєстрована із дітьми у неї немає, заявленими вимогами позивача на її думку порушуються права дітей. Просить відмовити [PERSON] в позові. Представник відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] - [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнала, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що вимогами ст. 116 ЖК України на яку посилається позивач не передбачено позбавлення права на користування житловим приміщення. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Крім цього, не заперечуючи, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків вказує, що власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб. А, оскільки на її думку позивачем не правильно обраний спосіб захисту (ст. 16 ЦК України) посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, просить в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - служби у справах дітей Чернівецької міської ради Никитенко І.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить в інтересах неповнолітніх дітей відмовити в задоволенні позовних вимог. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON], відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], доповнення в їх інтересах представника [PERSON], представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача служби у справах дітей Чернівецької міської ради - Никитенко І.Л., всебічно, повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, заперечення проти позову, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом, належними і допустимими доказами по справі встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.1991 року (а.с.12, 96, 97) та земельна ділянка, площею 0,0800 га по [ADDRESS], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.13); за вказаною адресою позивач зареєстрована (а.с.8). Згідно довідки КЖРЕП - 6 №5151 від 11.09.2014 року, за адресою [ADDRESS] проживають і значаться зареєстрованими крім власника - [PERSON], члени її сім»ї - онука [PERSON], правнучка [PERSON] [INFO], правнук [PERSON], [INFO] (а.с.9, 11, 45, 49). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] року, тобто є неповнолітньою особою; її матір'ю записано [PERSON] батьком [PERSON] (а.с.10). А, як вбачається з позовною заяви, позивачем саме [PERSON] [INFO] визнано відповідачем по справі, тобто неповнолітню особу, яка в силу вимог ст. 29 ЦПК України не набула цивільної процесуальної дієздатності, а саме як вбачається з ч. 1 цієї норми Закону, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов»язки в суді мають фізичні особи , які досягли повноліття, а також юридичні особи. В засідання, до початку розгляду справи по суті з з»ясуванням обставин і перевірки їх доказами ні позивачем, а ні в її інтересах представником письмового клопотання про заміну відповідача не надходило. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім наведеного, судом встановлено, і дане вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.77) [PERSON] народився [INFO] року, його матір'ю записано [PERSON]. Судом, також досліджені і докази відносно обґрунтування позивачем вимог з посиланням на ст. 116 ЖК України використання відповідачем [PERSON], її неповнолітніми дітьми належного їй житла за власним розсудом. Так, відповідно до повідомлення Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області №ц-31/14 вих-14 від 08.09.2014 року, громадянка [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] зверталася до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області з приводу конфліктів як з своєю донькою - [PERSON], так і онукою [PERSON] (а.с.27). Відповідно даний досліджений доказ не узгоджується з іншими доказами по справі, зокрема як вбачається з характеристики ТОВ «Ресурскорсет», [PERSON] зарекомендувала себе як фахівець своєї справи, проявляє чуйність і розуміння до прохань співробітників, ввічлива в колективі, відповідальна, працьовита, пунктуальна (а.с.99); відповідно до характеристики на [PERSON], [INFO], вона навчається в Чернівецькому професійному машинобудівному ліцеї з 1 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року за спеціальністю «Оператор комп'ютерного набору; електромеханік з обслуговування та ремонту ЛОМ» з отриманням повної загальної середньої освіти. Термін навчання 3 роки. За час навчання зарекомендувала себе дисциплінованою ученицею. Опанувала достатній рівень знань. Проявляє інтерес до вивчення предметів, пов'язаних з комп'ютерними технологіями. Комунікабельна, доброзичлива, старанна учениця, має добрий загальний розвиток, в колективі дружелюбна, користується повагою серед товаришів, скромна, врівноважена, морально стійка дівчина. На зауваження адміністрації, викладачів та майстрів виробничого навчання реагує адекватно. У вживанні спиртних напоїв та наркотичних речовин не помічена (а.с. 98) та з характеристики [PERSON], [INFO] учня 5-б класу Чернівецької ЗОШ №8 І-ІІІ ступенів вбачається, що він зарекомендував себе як товариський, працелюбний учень, має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня, має зорову пам'ять, добре запам'ятовує навчальний матеріал, виявляє логічне, творче мислення, має здібності до вивчення таких предметів як математика, інформатика, природознавство, трудове навчання, виконує домашнє завдання, має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться дбайливо, був обраний заступником старости класу, бере активну участь у роботі учнівського самоврядування, у культмасових заходах, веселий, самостійний, має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями, батьки приділяють увагу вихованню сина (а.с. 89). Крім наведеного в цій частині доводи позивача, в її інтересах представника відносно неналежної поведінки [PERSON], [PERSON], [PERSON] спростовуються і показами наданими в суді свідком [PERSON], яка пояснила, що часті конфлікти зі [PERSON] виникали в останньої з її донькою [PERSON], через те, що тьотя [PERSON] виписала доньку з будинку; жодного разу вона не бачила щоби [PERSON], її донька перебували в стані сп»яніння, чи били [PERSON] Відповідно досліджених актів КЖРЕП-6 м. Чернівці від 16.09.2014 року та 31.10.2014 року наданих позивачем, встановлено, що за адресою м. Чернівці проживають - власник будинку [PERSON], [INFO], та онука [PERSON], правнука [PERSON], правнук [PERSON], однак станом на 1909. 2014р., відповідо 31.10. 2014р. останні з червня місяця 2014 року не проживають фактично, залишаються лише зареєстрованими в будинку (а.с.45, 49). Отже, доводи позивача, в її інтересах представника в частині того, що відповідач [PERSON] з неповнолітніми дітьми не проживає в будинку [PERSON] більше ніж 6 місяців, їх речей в будинку не має спростовуються як дослідженим вище доказам, так і доводами [PERSON], з яких видно, що як її речі, так і речі дітей є наявними в будинку [ADDRESS]. Наведеним доказом в сукупності з іншими дослідженими доказами по справі також спростовуються доводи представника позивача в частині того, що ні [PERSON], а ні неповнолітні діти останньої не являються родичами [PERSON] Дане спростовується і показами свідка [PERSON] Суд у визначеному ст.ст. 57, 58 ЦПКУкраїни не приймає як належний і допустимий доказ - відомості КЖРЕП-5 м. Чернівці про те, що громадяни (мешканці) [PERSON], [PERSON], [PERSON] в базі даних КЖРЕП- 5 не числяться, встановити їх місце проживання, перебування чи реєстрації не є можливим (а.с.74), оскільки останнє не узгоджується з іншими доказами по справі, в тому числі і дослідженими актами вищенаведеними житлово- ремонтним експлуатаційним підприємством. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб'єкта [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні (а.с.75). Даний досліджений доказ повністю узгоджується з доводами відповідача в частині того, що ні вона, ні її неповнолітні діти іншого належного для проживання майна, в якому вони б були зареєстровані не мають та відповідно спростовують доводи позивача відносно того, що [PERSON] з дітьми має на праві власності інше майно. Крім цього, дані доводи позивача спростовуються і показами свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] тимчасово переїхала проживати до свого чоловіка [PERSON] з дітьми, оскільки в будинку [ADDRESS] вона вже на протязі 3 - 4 х місяців бачить інших людей, молоду сім»ю, яка проживає в будинку і якій, зі слів сусідів їй відомо [PERSON] бажає переписати будинок по договору довічного утримання. Саме з цього ж питання зверталася [PERSON] і до служби у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на зняття з реєстрації за місцем проживання неповнолітніх [PERSON], [PERSON] (а.с. 93 - 95). Крім наведеного, судом установлено, що в період перебування [PERSON] за кордоном в Італії, її неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживали і перебували під піклуванням [PERSON], остання здійснювала контроль за дітьми, за місцем їх проживання в будинку належного на праві власності [PERSON] - [ADDRESS]. Мати дітей щомісячно висилала грошові перекази в різних сумах від 50 до 400 Євро на ім.»я [PERSON] Дане не заперечувалося в судовому засіданні представником позивача і стверджується дослідженими квитанціями відправлених переказів (а.с. 100 -112), а також узгоджується з показами свідка [PERSON] в судовому засіданні, яка також підтвердила той факт. Що в період перебування [PERSON] за кордоном в Італії, діти останньої проживали в будинку [PERSON], і остання ними опікувалася до приїзду [PERSON], яка щомісячно висилала грошові кошти. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з сукупності досліджених судом доказів по справі, при їх оцінки, доводів сторін, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходить з наступних правовідносин. Відповідно до ст.10 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду, позивач просить ухвалити рішення про позбавлення права користування відповідача [PERSON], неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] жилим приміщенням, будинком [ADDRESS], обгрунтовуючи вимоги тим, що відповідачка [PERSON], її донька [PERSON] ведуть аморальний спосіб життя, постійно руйнують та псують жиле приміщення, у зв»язку із чим співмешкання є неможливим, посилаючись на вимоги ст.116 ЖК України. Окрім того, вказує на факт не проживання відповідача із неповнолітніми дітьми з червня 2014 року у спірному жилому приміщенні, що фактично є підставою для визнання такої особи втратившою право користування жилим приміщенням на підставі ст.72 ЖК України. Стаття 116 ЖК України визначає підстави виселення без надання іншого жилого приміщення, якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі. Ст.72 ЖК України визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Проте, а ні ст.72 ЖК України, а ні ст.116 ЖК України не є підставою для припинення права користування відповідно до правовідносин сторін, що склалися. Окрім того, позивач посилаючись на порушення її прав як власника житлового приміщення, не заявляє вимог про усунення відповідних перешкод у визначений законом спосіб. Так, відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних порушень, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція міститься і у Постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року (справа №6-57цс11). Проте, звертаючись до суду, позивач не визначає способом захисту порушеного права усунення перешкод в користуванні власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку з одночасним позбавленням права користування жилим приміщенням. Відтак, заявлені вимоги не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону і є обгрунтованими, а отже, суд вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки звертаючись до суду з вимогами [PERSON] не визначає обраний нею спосіб захисту порушеного права. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення права відповідача, її неповнолітніх дітей права користування житловим приміщення не грунтується на законі, в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 129 Конституції України

Outcome: dismissed