Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з уточненими позовними вимогами до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.10.2011року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO].н. щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі по 450грн., однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Однак, в даний час рівень життя змінився, їй не вистачає визначеної судом суми аліментів для належного виховання та утримання дитини. У зв'язку з цим просить суд змінити розмір аліментів та встановити розмір аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути аліменти за минулий час, не більше як за три роки, оскільки відповідач ухилявся та ухиляється від сплати аліментів, на неодноразові звернення із проханням щодо сплати аліментів та участі в утриманні та вихованні дитини жодної реакції не було. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1000грн., в решті вимог просить відмовити, вважає що позивачем не обґрунтовано жодним доказом, підстави для збільшення розміру аліментів, як цього вимагає ст.192 СК України, також вважає необґрунтованим стягнення з нього 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно та стягнення аліментів за минулий період. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано 26.10.2011 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду. В шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO] року, що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Чернелево -Руською сільською радою Тернопільського району 26.02.2009 року. Дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] в с. Чернелів - Руський Тернопільського району Тернопільської області. Вище зазначеним рішенням суду було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] , щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з 13 вересня 2011 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. В даному ж випадку, суд вважає не доведеним істостну зміну майнового та сімейного стану позивача у порівнянні із становищем на жовтень 2011року, натомість відповідач [PERSON] у 2012 році одружився, [INFO] у нього народилася донька [PERSON], [INFO] що безперечно свідчить про зміну сімейного та майнового стану відповідача. Проте, суд звертає увагу на те, що у пероід з 2011 по 2018 роки значно зріс рівень споживчих цін та життя в Україні, ця обставина є загальновідомою, й не потребує доказування за правилами ст. 82 ч.3 ЦПК України. Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог ст.180, 182, 184, 192 СК України, приймаючи до уваги, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зміну сімейного та матеріально стану відповідача, часткове визнання позову відповідачем, виходить з рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом зміни розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.10.2011року, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів у частці до заробітку (доходу) відповідача у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є можливим, так як може бути присуджений судом виключно у разі регулярного та достатного заробітку (доходу) платника аліментів. За приписами ч.1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, право на отримання аліментів у зміненому розмірі, позивач має з 22.02.2018року - дати звернення нею до суду з відповідним позовом. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий період, то суд зауважує, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Як встановлено судом, виконавчий лист №2-6724 від 28.10.2011pоку, виданий на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.10.2011року перебував на виконанні в ВДВС Тернопільського районного управління юстиції. 15.04.2013 року [PERSON] подано ВДВС Тернопільського районного управління юстиції заяву про повернення без подальшого виконання виконавчого листа №2-6724 від 28.10.2011року, що виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів, оскільки від сплати аліментів вона відмовляється. На підставі вище вказаної заяви, державним виконавцем ВДВС Тернопільського районного управління юстиції 16.04.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В подальшому, як зазначає позивач в лютому 2018році, вона повторно звернулася у виконавчу службу із заявою про примусове стягнення аліментів, проте не надала суду доказів, в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, про те, що вона вживала всіх заходів щодо одержання аліментів з відповідача (тобто було наявне рішення суду та виконавчий лист, який не пред'явлено до виконання), але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. З огляду на викладене, суд приходить до переконання що позовна вимога про стягнення аліментів за минулий період, але не більше як за три роки, до задоволення не підлягає.

Outcome: partial