Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона уклала з відповідачем шлюб, який був зареєстрований 05 листопада 2011 року. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], яка народилась [INFO] року. Основна причина розпаду сім'ї - це різниця характерів, відсутність між нею і відповідачем взаєморозуміння, довіри. Спільне господарство не ведеться ними з липня 2017 року. Фактичні шлюбні відносини припинені також в липні 2017 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. Збереження сім'ї неможливе, і суперечить їхнім інтересам. Вона бажає створити нову сім'ю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Пояснила суду, що більше дев'яти місяців вона не проживає з відповідачем. Спочатку відповідач пішов проживати на деякий час до своєї матері, але виявилося, що це назавжди. Ніяких спроб примирення відповідачем не здійснювалося, він просто пішов та залишив її з дитино. З липня 2017 року він на протязі місяця раз чи два намагався спілкуватися з їхньою дитиною, але спроб примирення не здійснював. Вони зустрічалися за весь цей час разів чотири-п'ять на прогулянках з дитиною. Зазначила, що бажання відповідача поліпшити свій майновий стан та придбати квартиру не змінить її рішення про розірвання шлюбу з ним. У неї існують стосунки з іншим чоловіком, з яким вона винаймає житло та проживає спільно. Дитина також проживає з нею. Також, пояснила суду, що почуттів любові, поваги, довіри та взаємопорозуміння до відповідача вона не відчуває. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові, підтримала позицію позивача. Також, зазначила, що жодних дій з моменту проведення судових засідань у справі відповідач щодо примирення не вчиняв. В судовому засіданні у лютому 2018 році він також повідомляв про своє бажання примиритися, але жодних дій ним здійснено так і не було. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у поданному відзиві на позовну заяву, долученого до матеріалів справи (а.с. 34-35). Пояснив суду, що не проживає з позивачем з липня 2017 року. Весь цей час він намагався налагодити стосунки з позивачем - телефонував їй. Наразі він проходить конкурсний відбір на працевлаштування в інше підприємство, щоб отримувати більше коштів та придбати квартиру для повноцінного розвитку сім'ї. Позивач же не йде йому на зустріч, не відповідає на дзвінки, або коли відповідає, то не надає дитині слухавку, вигадуючи різні відмовки. Він пропонував позивачу допомогу, але вона відмовлялася. Також, позивач не давала змоги бачити дитину, говорячи, щоб він дав коштів та погасив заборгованість по аліментам. Вважає, що позивач не має власної думки, є егоістичною, жадібною людиною по відношенню до нього та дитини. На сьогодні позивач знайшла собі тимчасового чоловіка. Вважає, що їхній з позивач шлюб можливо зберегти для того, щоб їхня дитина росла в нормальній сім'ї, де є і мати, і батько. Спочатку звичайно між ними не буде поваги та довіри, але згодом все налагодиться. Просив суд надати шестимісячний строк на примирення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримала позицію відповідача. Пояснила суду, що пояснення позивача не містять жодної слови правди. Буквально два дні тому вона особисто телефонувала на роботу відповідача та там йому дають лише позитивну характеристику. Відповідач намагався примиритися з позивачем кожного дня, а вона хотіла лише тільки більше грошей. Вона пропонувала сторонам пожити деякий час без реєстрації шлюбу, але позивач бажала тільки державної реєстрації шлюбу. Вона не розповідала в той час про минуле позивача [PERSON], так як вони хотіли дітей, а відповідач постійно працював, не п'є та не палить. Він зробив у квартирі позивача ремонт, а як тільки щось траплялося, вона одразу його виганяла з квартири. На зустрічі відповідача та їх дитини, позивач приходила з іншим чоловіком, який лається нецензурними словами, палить та п'є. Вважає, що це все треба зупинитися, тому що позивач «піде по наклонній». Відносини позивача з іншим чоловіком є тимчасовими, вона не має своєї думки. Вважає, що сторонам необхідно надати час на примирення. Зазначила, що наразі відповідач влаштувався на роботу у фнрацузьку фірму в Чорнобилі, бажає прижбати житло, оскільки саме це являлося підставами для сварок між ним та позивачем. Відповідач кохає позивача, крім неї у нього нікого немає. Зазначила, що всі повідомлені обставини їй відомі від відповідача та матері позивача. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 05 листопада 2011 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 1776 (а.с.4). Сторони від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з липня 2017 року, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться, наразі перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, з яким і проживає. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Крім того, статтею 5 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 22 листопада 1984 року № 7 зі змінами, внесеними Протоколом N 11, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що шлюб виражає вільну форму взаємин між жінкою та чоловіком, характеризується на вільній згоді, як у вступ у шлюбі, так і в питанні розірвання шлюбу, у зв'язку з чим будь-який примус виключається. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Окремо слід звернути увагу на те, що бажання відповідача примиритися з позивачем ґрунтуються виключно на його особистому сприйнятті сім'ї - спільного проживання батьків дитини, заради останньої, навіть за відсутності почутті любові, поваги, довіри між подружжям. В той же час, такі твердженні відповідача не заслуговують за увагу та не є підставою для надання подружжю строку на примирення. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved