Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Черкаського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку, крім позивача по справі, яка там постійно проживає, зареєстровані: її сини, - [PERSON] , [PERSON] та її колишній чоловік - [PERSON] , який є відповідачем по справі. Понад один рік відповідач не проживає у вказаному домоволодінні, не веде господарство та не сплачує комунальні послуги. Особистих речей відповідача в домоволодінні немає. З реєстраційного обліку за вказаною адресою до теперішнього часу не знявся. Місцезнаходження відповідача не відомо. [PERSON] , вимушена сплачувати за відповідача житлово-комунальні послуги, не може оформити субсидію по сплаті житлово-комунальних послуг. А тому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Черкаського районного суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду, а також шляхом розміщення оголошення про дату та місце судового розгляду цивільної справи на офіційному сайті «Судова влада». Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзивів на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ознайомившисьз матеріалами цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до копії заочного рішення Черкаського районного суду від 04.02.2019 року шлюб, укладений 30.04.1988 року між [PERSON] та [PERSON] у Софіївській сільській раді Черкаського району Черкаської області, актовий запис №6 було розірвано.(а.с.11) Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності № 15 , виданого на підставі розпорядження голови Черкаської держадміністрації від 01.04.1997 року №133, належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] .(а.с.8) Згідно довідки Софіївської сільської ради від 19.02.2020 року №140 в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , окрім [PERSON] , зареєстровані її сини - [PERSON] 1991 року народження, [PERSON] 1994 року народження та її колишній чоловік - [PERSON] 1962 року народження, який зареєстрований, проте не проживає у вказаному домоволодінні.(а.с12) Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, [PERSON] не проживає в домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] з січня 2019 року. (а.с. 13-14) Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС) в редакції, чинній на момент набуття житлового будинку у власність встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Після розірвання шлюбу між сторонами 04.02.2019 року розподіл спільного майна подружжя не було проведено. Відповідно до ст.319 УК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійснені своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише яквиняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню так як вказане у позові домоволодіння було придбане ними під час шлюбу, отже у відповідності до ст. 22 чинного на той час КпШС України була набута подружжям у спільну сумісну власність, ч. 2 ст. 405 ЦК України не передбачає можливості позбавлення права користування житловим будинком особи, яка є його співвласником, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про припинення права власності відповідача на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: dismissed