Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на: - 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою вул.Лісова №4 с.Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 117,4 кв.м. під літерою «А», житловою площею 81,1 кв.м., стіни стіни цегла, Стодола «Б» - стіни дошка, Стайня «В» - стіни камінь, Літня кухня «Г» - стіни цегла, Ворота І залізні, Огорожа ІІ залізна сітка, Огорожа ІІІ штахетна. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26.11.2004 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно до якого входить вищевказане майно. Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, фактично спадщину прийняла та вступила в управління спадковим майном. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, але їй було відмовлено оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними будівлями. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник Горішньослобідської сільської ради в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що спадкуванню підлягає 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Лісова №4 с.Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області і який станом на 15.04.1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 11.11.1988 року. До введення в дію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів, проте з 15.04.1991 року двір втратив статус колгоспного двору. 26.11.2004 року в с.Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області, у віці 81 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №183086, виданого 26.11.2004 року, актовий запис №19. Після її смерті залишилось спадкове майно, до якого входить: 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Лісова №4 с.Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 117,4 кв.м. під літерою «А», житловою площею 81,1 кв.м., стіни стіни цегла, Стодола «Б» - стіни дошка, Стайня «В» - стіни камінь, Літня кухня «Г» - стіни цегла, Ворота І залізні, Огорожа ІІ залізна сітка, Огорожа ІІІ штахетна. Згідно складеного 08.12.2000 року [PERSON] в с.Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №84, остання на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право [PERSON]. У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 26.11.2004 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний будинок, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як неподання необхідних належним чином оформлених документів є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] від 10.11.2017 року №120/01-12, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул.Лісова №4 с.Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1957 році. Згідно п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: -документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований обєкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги; -виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються житловий будинок з надвірними будівлями. В звязку з наведеним та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями. На підставі викладеного

Outcome: approved