Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути на її користь з [PERSON] аліменти для утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу), але не нижче 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON], 08 червня 2011 року шлюб було розірвано Краснокутським районним судом Харківської області. Під час перебування в шлюбі з відповідачем у них народилася дитина - донька [PERSON], [INFO]. Після народження дитини відповідач не проявляв бажання виховувати та забезпечувати всім необхідним свою дитину. З відповідачем вони проживали разом, але відносини в них були дуже напружені, вони часто сварилися. Відповідач після народження дитини не виявляв щодо дитини батьківського піклування та до теперішнього часу також не проявляє. Відповідач добровільно аліменти для утримання дитини їй не сплачує, хоч є цілком здоровою і працездатною людиною. На своєму утриманні нікого не має, аліменти по іншим виконавчим листам не виплачує. Взагалі відповідач не надає їй ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. На теперішній час всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні та забезпеченні. Вона прикладає всі зусилля та можливості для розвитку дитини. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки. Він ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на ї фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. На теперішній час вона перебуває в офіційному шлюбі разом з [PERSON], який було зареєстровано 19 грудня 2013 року. Від даного чоловіка в неї є дитина - син [PERSON], [INFO]. Донька дуже добре ставиться до її шлюбу, любить молодшого брата, з теперішнім чоловіком в неї склалися гарні стосунки і вона дуже бажає щоб вони жили однією сім'єю. Крім того, вони вирішили з чоловіком зробити усиновлення доньки [PERSON]. Її теперішній чоловік гарно ставиться до доньки і до сина, займається їх вихованням, проводить з дітьми вільний час, забезпечує матеріально, сприяє розвитку дітей. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Пояснила суду, що з 2005 року по 2011 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем. З 2010 року вони спільно не проживають. Перші пів року після їх розтавання вона возила дитину до батька для їх спілкування, проте коли вона перестала це робити, відповідач не виявляв бажання у спілкуванні з дитиною, лише міг раз на пів року зателефонувати дитині. Відповідач не виявляє жодного бажання у спілкуванні з дитиною, а коли дізнався про те, що вона бажає позбавити його батьківських прав та подала відповідний позов, взагалі перестав телефонувати. Зазначила, що коли дитину треба було зареєструвати за іншим місцем проживання або здійснити виїзд за кордон, відповідач вимагав від неї матеріальної винагороди. Пояснила суду, що наразі дитина проживає з нею, її новим чоловіком та їх вже спільною дитиною. Між ними склалися теплі, сімейні стосунки та її чоловіка вона називає батьком. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Уповноважений представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Прокурор прокуратури Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника прокуратури району та винести рішення з урахуванням якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, представника третьої особи, прокурора та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2005 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Рішенням Краснокутським районним судом Харківської області від 08 червня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В подальшому, 19 грудня 2013 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10). Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно характеристики, виданої середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 258 м. Києва, [PERSON] навчається у вказаній школі з 01 вересня 2012 року. Спостерігаючи за дитиною на протязі трьох років, виявлено, що дівчинка здібна, шкільні предмети даються легко, вчиться з задоволенням. Читає правильно і швидко, легко переказу, дає змістовні відповіді на запитання. Письмові вправи виконує старанно і охайно. Гарно розвинута увага і логічне мислення. [PERSON] має чудову пам'ять, спостережлива. Сформовані обчислювальні навички та навички грамотного і каліграфічного письма. Добре розвинена пізнавальна активність. На уроках спокійна, урівноважена і зосереджена. Дівчинка впевнена в собі. Роботи з праці і образотворчого мистецтва виконує з душею. Дитина емоційна, життєрадісна, рухлива. Має різносторонні інтереси, бере активну участь в житті класу. Має багато друзів, з дітьми не конфліктує, чемна, завжди знаходить спільну мову. [PERSON] займаються її мати [PERSON] та її вітчим [PERSON] Дитина завжди ходить до школи, чисто вдягнена, має необхідне шкільне приладдя. Мати та вітчим слідкують за навчанням [PERSON], готують разом з нею домашні завдання, турбуються за знання, поведінку. Завжди відвідують батьківські збори, допомагають в шкільному житті, уважно слідкують за станом здоров'я дочки. Під час канікул намагаються оздоровити дитину. Батько [PERSON] з дитиною не живе. В школі він не з'являвся жодного разу. Життям дитини не цікавиться, вихованням не займається (а.с.12). Відповідно до акту обстеження умов проживання № 21 від 20 квітня 2015 року, складеного завідуючою соціально-правового сектору служби у справах дітей Дніпровської РДА Ісаєвою І.М., на підставі заяви [PERSON] було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання створені задовільні. Житло розташоване на другому поверсі п'ятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, загальна площа квартири 45 кв.м., житлова площа 29 кв.м. В квартирі чисто, охайно, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окрему кімнату (ліжко, стіл для навчання, шафа для одягу, шафа для книжок, особисті речі, іграшки, книжки). За цією адресою проживають також: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що являється чоловіком позивача. Знає позивача дуже давно з 1998-1999 років, так як навчалися разом. З березня 2012 року вони стали проживати однією сім'єю, а 19 грудня 2013 року одружилися. З малолітньою [PERSON] у нього склалися дуже добрі стосунки, вона називає його батьком. Він приймає активну участь у вихованні дитини, робить з нею уроки, відвозить на різноманітні гуртки. З березня 2012 року відповідач не приїздить до дитини, інколи телефонує їй та обіцяє що приїде, але не приїздить, у зв'язку з чим дитина засмучується. Матеріальної допомоги відповідач також не надає, роки два назад лише подарував дитині велосипед. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії № 11 від 08 червня 2015 року) від 17 червня 2015 року, комісією було встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в червні 2011 року. [PERSON] проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS], яка займається її вихованням та утриманням. В квартирі створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дитини. Батько дитини, [PERSON], з донькою не проживає, протягом чотирьох років вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріально не допомагає. [PERSON] [PERSON], 2006 року народження, навчається в СЗШ № 258 Дніпровського району м. Києва з 01 вересня 2012 року. За час перебування дитини в школі, батько жодного разу не з'являвся, життям дитини не цікавився, вихованням її не займається, що підтверджується характеристикою, наданою директором СЗШ № 258 [PERSON]. На засіданні Комісії [PERSON] двічі не з'явився, хоча був повідомлений належним чином. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання малолітньої [PERSON], суд з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача, перебування дитини на утриманні позивача, та враховуючи, що заперечень щодо спростування вимог позивача відповідачем надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів для утримання неповнолітньої дитини. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовними вимогами про стягнення аліментів, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved