Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення на її користь 100000 гривень, внесених за договором банківського вкладу, 225374,72 грн.72 коп. процентів за користування банківським вкладом за період з 08.01.2014 року по 08.07.2020 року та пені 449238 грн. за період із 13.11.2020 року по дату прийняття рішення по даній справі. Свою заяву обґрунтовує тим, що 04 січня 2014 року [PERSON] працюючи на посаді керівника відділення - головного спеціаліста по продажу послуг клієнтам, менеджера-начальника відділення Сарненського відділення №1 ПАТ КБ «ПриватБанк», будучи службовою особою, перебуваючи в приміщенні ПАТ КБ «ПриватБанк», що по вул.Суворова м.Сарни для поміщення на належний їй депозитний рахунок, відкритий на її ім`я, на підставі договору № SAMDNWFD0070051796000 вклад «Депозит плюс на 6 міс.» отримав 100000 грн., які привласнив. При цьому, після одержання [PERSON] даних коштів, їй було виданий примірник вищевказаного договору, який був підписаний та скріплений відтиском печатки банку. На сторінці 1 договору та у розділі «Дані по вкладу» роздрукований та оформлений 08.01.2014 року, залишок по вкладу на 08.01.2014 року складає 100000 грн. ці обставини підтверджуються виданим їй примірником договору та обставинами, які встановлені у вироку Рівненського апеляційного суду від 23.12.2019 року та у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року у кримінальному в якій вона перебувала в статусі потерпілої. З моменту отримання службовою особою її коштів реальний договір банківського вкладу (депозиту) є укладеним, а необлікування банком таких коштів у відповідній платіжній системі не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми, оскільки це є обов`язком банку. У даних правовідносинах виникають саме зобов`язальні, а не делікатні правовідносини. Позивач вказує, що вона вправі вимагати повернення вкладу і процентів за його користування, а не відшкодування шкоди, оскільки шкода в таких випадках завдається банку, а вона як споживач є захищеною. Між нею та банком наявні договірні (зобов`язальні) правовідносини, оскільки кошти на вклад одержала службова особа банку, із видачею договору. 05.11.2020 року вона подала у Сарненське відділення банку заяву про дострокове розірвання договору, повернення вкладу та процентів за період із січня 2014 року по 12.11.2020 року. Її вимоги банк по даний час не виконав, чим порушив її майнові права. Крім того,обґрунтованою є вимога про сплату їй пені у розмірі трьох процентів вартості роботи, що передбачено ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області 09 грудня 2020 року відкрите провадження у справі в порядку загального провадження. Від представника відповідача 28 січня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву. В даному відзиві представник відповідача посилається на те, що договір банківського вкладу «Депозит плюс на 6 міс.» № SAMDNWFD0070051796000 від 08.01.2013 року є підроблений, оскільки згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 20.11.2020 року такий договір не укладався, а отже і не відкривався особовий рахунок № [NUMBER] . Також в даній довідці відсутні документальні підтвердження факту внесення позивачем коштів в сумі 100000 грн. Згідно копії договору про банківський вклад, наявний в матеріалах справи, [PERSON] передала кошти ПАТ КБ «ПриватБанк» для розміщення на депозитному вкладі. Однак, з вироків судів, постановлених відносно [PERSON] сліду те, що грошові кошти останньому передавались не позивачкою, а її чоловіком [PERSON] , який мав бути зазначений в договорі як вкладник . Джерело походження коштів, а саме їх належність на праві власності [PERSON] не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Факт підроблення договору банківського вкладу, відсутності правовідносин між банком та позивачем з цього приводу, в тому числі невнесення коштів на депозитний рахунок, унеможливлюють стягнення з банку банківського вкладу, відсотків за користування вкладом та пені. Позивачем не надано оригіналу договору банківського вкладу , а також доказів внесення коштів на депозитний рахунок. Також в копії договору про банківський вклад та додаткової угоди до нього долучених позивачем до матеріалів справи, відсутні підпис особи, яку банк уповноважив підписати договір та печатка банку, в зв`язку з чим їх не можна віднести до офіційних документів і встановити, що саме [PERSON] підписав цей договір та скріпив його відповідною печаткою, як працівник банку. Також відповідач вказує, що розмір пені, яку просить стягнути позивач, і розмір вкладу не є співмірними і може бути зменшеним за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Безпідставними є доводи позивача щодо нарахування процентів. Зокрема, позивач прийшов до висновку про нарахування процентів на проценти із наростаючим підсумком, оскільки умовами договору, копія якого долучена до позовної заяви, такі положення не передбачені. Також в своєму відзиві відповідач посилається на те, що позивачка пропустила строк звернення до суду з позовом, оскільки про свої порушені права вона дізналася у 2014 році, з позовною вимогою про повернення банківського вкладу, вона звернулася лише у 2020 році. Представник відповідача просить застосувати позовну давність, відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись доводи зазначені у відзиві. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.01.2014 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» укладено договір № SAMDNWFD0070051796000 «Депозит плюс на 6 міс.», відповідно до якого вклад «Депозит плюс на 6 міс.» оформлено 08.01.2014 року, сума вкладу 100000 гривень. Вклад оформляється на строк 6 місяців до 08.07.2014 року включно. На суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 17% річних . 08.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» була укладена додаткова угода до договору № SAMDNWFD0070051796000 відповідно до якої банк збільшив процентну ставку ще на 2% річних. Правовідносини між сторонами виникли з приводу грошового вкладу, внесеного позивачем до банківської установи відповідача. Такі правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є АТ КБ «ПриватБанк», то зобов`язання за договором має виконувати саме відповідач як юридична особа. Відповідно до частини 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України). Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України (пункт 2.1 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516). Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Договір № SAMDNWFD0070051796000 «Депозит плюс на 6 міс.», підписаний сторонами по справі, що свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та погоджувались на такі умови, а тому договір, відповідно до ч.1ст.638 ЦК України є укладеним. Окрім того, за змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника) (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 06.04.2016р. у справі № 6-352цс16). Підтвердженням того, що позивач надала банку 100000 грн. для поміщення їх на депозитний рахунок підтверджується договором № SAMDNWFD0070051796000 від 08.01.2014 року, який підписаний уповноваженою особою банку, відповідно до якого в розділі « даних по вкладу» зазначено, залишок на вклад станом на 08 січня 2014 року складає 100000 грн. Банк відкриває особистий рахунок № [NUMBER] на який зараховується вклад. Також на даний рахунок зараховуються відсотки. Вироками Кузнецовського районного суду 17 травня 2018 року, Рівненського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року було встановлено про доведеність винуватості [PERSON] , який будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем заволодів грошовими коштами в сумі 100000 гривень, що були передані йому для внесення на вклад на ім`я [PERSON] та засуджено за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.3 ст.191 КК України. За змістом пункту 6 Договору значиться, що якщо по закінченню строку вкладу сторона не заявила про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один термін, вказаний в розділі «Відомості вкладу». Строк вкладу продовжується багаторазово без явки вкладника в банк. Пунктом 9 Договору передбачена можливість дострокового розірвання договору за ініціативою клієнта. Пунктами 11,12 укладеного Договору передбачено, що за вимогою вкладника, повертається сума вкладу, проценти по кожному повному періоду, а за неповний строк вкладу проценти виплачуються по ставці вкладу «До запитання». Відповідно до ч.2, ч.3 ст.1060 ЦК України - за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Встановивши факт укладення сторонами договору банківського вкладу з внесенням позивачем грошових коштів на депозитний рахунок, та відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо їх повернення, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення суми вкладу. Відмова банку у поверненні грошових коштів із вкладного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та умовам укладеного між сторонами договору. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України). 05 листопада 2020 року позивач висунув банкові письмову вимогу про дострокове розірвання договору № SAMDNWFD0070051796000 «Депозит плюс на 6 міс.», повернення вкладу та процентів. В даній заяві позивач просить з 12 листопада 2020 року розірвати договір банківського вкладу та виплатити їй 100000 грн. разом із всіма належними їй процентами згідно договору за період із січня 2014 року по 12 листопада 2020 року. Дана заява представником банку була отримана 05 листопада 2020 року. Таким чином відсотки за договором вкладу № SAMDNWFD0070051796000 «Депозит плюс на 6 міс.» та додатковою угодою укладених між сторонами по справі 08 січня 2014 року, в розмірі 19% мали бути нараховані по 12.11.2020 року, тобто по день розірвання договору, згідно заяви позивача. Позивачка просить стягнути з відповідача 225374,72 гривень 72 копійок процентів, згідно розрахунку наведеного в позовній заяві. Проте суд з розміром вказаної суми нарахованих відсотків погодитись не може, оскільки його розрахунок не є вірним. Як вбачається з розрахунку викладеного в позовній заяві, позивач нарахував проценти на проценти із наростаючим підсумком, що не передбачено умовами договору. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення відсотків за договором вкладу № SAMDNWFD0070051796000 від 08 січня 2014 року підлягають до задоволення за період часу дії договору, тобто з 08 січня 2014 року по 12.11.2020 року, Що стосується стягнення з відповідача пені за кожен день прострочення, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За п.20 договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070051796000 у випадку порушення сторонами умов договору порушник несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-2128цс16 від 13.03.2017 року закріплено, що аналіз норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь пеню за кожен день прострочення виконання зобов`язань за період з 13.11.2020 року по день прийняття рішення у справі в сумі 449235 грн., що більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Відповідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року (справа № 761/26293/16-ц) зроблено правовий висновок, що суд визначає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. За таких обставин суд приходить висновку про доцільність зменшення розміру пені за прострочене зобов`язання, а саме до 10000 грн. що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Посилання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, в зв`язку з тим, що позивач пропустила строк звернення до суду, не заслуговують на увагу, оскільки п. 2 ч. 1 ст.268 ЦК України, встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Оскільки позивачка заявила вимоги про стягнення суми вкладу, усіх нарахованих відсотків та пені, суд з урахуванням диспозитивності та в межах заявлених позивачкою вимог, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути банківський вклад в розмірі 1000000,00 грн., зобов`язати відповідача АТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити відсотки в розмірі 19% річних за період з 08 січня 2014 року по 12.11.2020 року за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070051796000 вклад «Депозит плюс на 6 міс.», та пеню за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 10000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1099,98 грн. (110000 х 7746:774609=1099,98), від сплати якого позивачка була звільнена згідно частини 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного, ст.ст. 526, 1058, 1060 ЦК України,

Outcome: partial