Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що 09 жовтня 2004 р. вона одружилась з відповідачем - [PERSON] Шлюб зареєстровано виконкомом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що 09.10.2004 р. зроблено відповідний актовий запис № 13 про укладення шлюбу та видано Свідоцтво про шлюб від 09.10.2004 р., серія І-ФМ № 079230. Вказує, що у шлюбі з відповідачем у них народилося два сина: [PERSON], [INFO], народження якого зареєстроване виконкомом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації народжень 01.04.2005 р. зроблено відповідний актовий запис за № 4 та видано Свідоцтво про народження серії 1-ФМ № 005872 та [PERSON], [INFO], народження якого зареєстроване виконкомом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації народжень 25.01.2008 р. зроблено відповідний актовий запис за № 4 та видано Свідоцтво про народження серії І-ФМ № 085363. Зазначає, що протягом останніх шести місяців сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач не приділяє уваги сім'ї, вчинює бійки, у них склалися неприязні стосунки. Матеріально він їй та синам допомагає періодично. Стверджує, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають їхні діти, що негативно впливає на їх психологічний стан і кожен раз спричиняє їй фізичні, а їм душевні страждання. Крім того, відповідач з приводу необґрунтованих ревнощів вчинює сварки та бійки, наносить їй тілесні ушкодження, у звязку із чим вона неодноразово зверталася до органів правопорядку і в медичні установи. Це також негативно впливає на їх відносини. Відповідач [PERSON] не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їх сім'ї, у неї та можуть виникнути у майбутньому у дітей. Він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Зазначає, що вона та відповідач фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. На сьогоднішній день вона разом з дітьми змушена проживати у їхньому спільному будинку, де проживає і відповідач, але у звязку із неодноразовим застосуванням до неї відповідачем грубої фізичної сили та морального тиску, змушена була переїжджати проживати до своїх батьків, або жила у подруг. Тож між ними припинено сумісне проживання, внаслідок чого, у атмосфері насильства та дискомфорту подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхніх синів [PERSON] та [PERSON]. На сьогоднішній день їх спільні з відповідачем малолітні діти - сини [PERSON] та [PERSON] перебувають на її утриманні та вихованні. Після розірвання шлюбу вона має намір продовжувати самостійно утримувати та виховувати синів, оскільки теперішній її матеріальний стан дозволяє їй забезпечити їх усім необхідним, а у подальшому утримання дітей бажає ділити з батьком синів (відповідачем) порівну за рахунок сплачуваних ним аліментів. Зазначає також, що протягом останніх місяців вона намагалась всіма силами зберегти сім'ю, але переконалась, що вони з відповідачем є діаметрально протилежними людьми і тому в їх інтересах і в інтересах їхніх малолітніх дітей вирішила розірвати шлюб. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на її користь та стягувати в подальшому до досягнення ними повноліття, у розмірі 1000,00 (одної тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить суд стягнути з відповідача всі судові витрати, та витрати за послуги представника. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому, та просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково та не заперечує проти розірвання шлюбу, проте, заперечив проти суми позову в частині стягнення аліментів на дитину, згоден сплачувати на кожну дитину по 500 грн. з урахуванням його матеріального стану. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 09.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Сторожницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, про що 09.10.2004 р. в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 13 про укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 09.10.2004р. серії І-ФМ № 079230, виданим виконавчим комітетом сільської ради. У позивача з відповідачем є спільні діти: син [PERSON], [INFO], народження якого зареєстроване Сторожницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації народжень 01.04.2005 р. зроблено відповідний актовий запис за № 4, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження від 01 квітня 2005 року, серії 1-ФМ № 005872, виданого виконавчим комітетом сільської ради та син [PERSON], [INFO], народження якого зареєстроване Сторожницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації народжень 25.01.2008 р. зроблено відповідний актовий запис за № 4, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серія І-ФМ № 085363, виданого виконавчим комітетом сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За положеннями ч. 1 ст. 110 СМ України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Водночас, відповідач позов в частині вимог про розірвання шлюбу визнав, тому в силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України та на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. В судовому засіданні також встановлено, що сторони у даній справі, у тому числі відповідач [PERSON], є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується вищезгаданими свідоцтвами про їх народження. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Станом на день розгляду справи у відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» в редакції Закону України від 17.09.2015 № 704-VIII з 1 вересня прожитковий мінімум на одну особу - дитину віком від 6 до 18 років - в розрахунку на місяць установлено в розмірі 1455 гривень. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON], 14.08.1974 року, є працездатною особою, відтак, спроможний забезпечити своє працевлаштування, відповідно отримання доходів та сплату аліментів на утримання синів. До заперечення на позов в частині розміру аліментів відповідачем долучено копію довідки Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області від 03 вересня 2015 року №1401/П/07-14-11-12, за даними якої сума доходів, отриманих [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) у звітному податковому періоді 2014 році 0 грн. Однак, доказів наявності чи відсутності доходів у 2015 році останнім не надано. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач за твердженням позивача в добровільному порядку допомагає матеріально лише періодично і не надає коштів на утримання їх синів регулярно, разом з тим бажає сплачувати 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, беручи до уваги в першу чергу інтереси дітей, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання їх малолітніх синів в розмірі 730,00 гривень щомісячно на кожну дитину до повноліття дітей, тобто в межах прожиткового мінімуму на одну особу. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів у сумі 1000,00 грн. на кожну дитину підлягають задоволенню частково, а в решті позовних вимог належить відмовити. Зокрема, вимога щодо додаткового встановлення судом мінімального розміру стягуваних аліментів у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не підлягає до задоволення, виходячи з контекстного аналізу ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу, які визначені ст. 84 ЦПК України. Розподіл судових витрат між сторонами визначений ст. 88 ЦПК України, частиною першою якої передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до приписів ЦПК України та роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 243,60 грн., а також 243,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України та з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, у звязку з відсутністю доказів на підтвердження витрат на правову допомогу у задоволенні вимоги щодо відшкодування таких витрат належить відмовити. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 25 вересня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2015 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved