Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона розірвала шлюб 31 травня 2012 року за рішенням Мукачівського міськрайонного суду. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку по утриманню дітей, чим ставить позивача у важке матеріальне становище, так як на сьогоднішній день її коштів недостатньо для потреб та розвитку дітей, які з віком збільшуються. Позивач також вказує на те, що відповідач має постійний заробіток, так як займається вантажними перевезеннями. Тому, на підставі вищенаведеного, [PERSON] звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ними повноліття, починаючи з дня звернення до суду. В подальшому, позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить, окрім стягнення аліментів, стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на дітей у розмірі 2 185 гривень щомісячно та стягнути аліменти за минулий час у розмірі 63 972 гривні. Заяву мотивує тим, що донька - [PERSON], навчається у дитячій художній школі ім. М.Мункачія, навчання є платним та складає 150 гривень за місяць. Також обоє дітей навчаються у мовному центрі «Лінгва», вартість навчання складає 1 512 гривень за місяць за кожну дитину. Крім цього, діти навчаються у Мукачівській [PERSON] ступенів №1 ім. О.С.Пушкіна та, оскільки проживають разом з позивачем у с.Косино, Мукачівського району, добираються до школи в м.Мукачево на автобусі в обидві сторони. Вартість проїзду однієї дитини до школи і назад складає 26 гривень на день. Таким чином, тільки витрати на дорогу обох дітей до місця навчання і до дому на один місяць складають (26 гривень х 23 робочі дні х 2 дітей) 1\~196 гривень. Отже, відповідач батько дітей, окрім аліментів на утримання дітей зобовязаний нести половину додаткових витрат на дітей. Крім того, з часу розірвання шлюбу відповідач участі в утриманні дітей не брав, коштів не надавав. Таким чином, позивач має право на стягнення аліментів за минулий час, але не більше ніж за останні три роки, що згідно розрахунків позивача становить 63 972 гривні, які вона і просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач - [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 950 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття, а також не заперечив проти стягнення з нього додаткові витрати по -2- 200 грн. на кожну дитину, в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Як вбачається із заперечення на позов, обставини, викладені в позовній заяві щодо невиконання ним обовязку по утриманню дітей не відповідають дійсності, про що свідчать квитанції про перерахування ним на імя позивача щомісячно по 1000-1500 гривень з квітня 2016 року. Вказує також на те, що до цього часу також надавав кошти готівкою та не вимагав за те розписок. Окрім цього, постійно купляв дітям необхідні сезонні речі (взуття, одяг), проводить з ними час, відвідує різні дитячі заклади, тощо. Тобто, його витрати на дітей не обмежуються лише сумами по квитанціях. При цьому, відповідач ніколи не відмовлявся утримувати, виховувати дітей та вирішувати якісь інші, повязані з цим питання. Разом з тим, відповідач вказує на те, що після розірвання шлюбу він створив іншу сімю, в якій має сина [PERSON], [INFO], та який перебуває на його утриманні. На даний час відповідач ніде не працює, живе за рахунок непостійних підробітків. Незважючи на це, готовий нести обовязок по утриманню дітей. Заслухавши думки позивача - [PERSON] та її представника [PERSON], відповідача - [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 02 жовтня 2004 року, про що зроблено актовий запис №12, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження 1-ФМ №077394, виданого виконкомом Обавської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 02 жовтня 2004 року (а.с.9). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії 1-ФМ №005425, виданого виконкомом Обавської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 05 травня 2005 року (а.с.6) та [PERSON], [INFO], згідно копії Свідоцтва про народження Серії 1-ФМ №039731, виданого виконкомом Обавської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 08 серпня 2006 року (а.с.7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2012 року), що підтверджується копією [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00013379213, сформованого 28 січня 2014 року (а.с.10). Згідно Довідки №1349 від 28 вересня 2017 року, виданої виконкомом Обавської сільської ради [PERSON], мешканці с.Косино, вул. Миру, буд.№56 про те, що до складу її сімї входять: донька [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Так, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Згідно частини 1 та 2 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на -3- утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, як вбачається із доданих до заперечення матеріалів, відповідач перераховував на рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти на утримання дітей, щомісячно з квітня 2016 року по жовтень 2017 року (а.с.27-29). Згідно копії Трудової книжки ОД №197473, [PERSON] - 11 лютого 2009 року було звільнено з роботи з посади експедитора відділу логістики Філії ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА» у місті Ужгород (а.с.31). Крім того, у відповідача [PERSON] на утриманні знаходиться ще одна малолітня дитина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №362998, виданого Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 04 жовтня 2016 року (а.с.30). Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункту 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є молодим по віку, працездатним, визнає свій обовязок по утриманню дітей, також враховуючи те, що він офіційно не працевлаштований, має на утриманні ще одну малолітню дитину, перераховував кошти на імя позивача на утримання дітей, про що свідчать квитанції, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення вимоги [PERSON] про стягнення аліментів. Так, з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 300 грн. на кожну дитину, яка виходячи з моральних засад суспільства, є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна. Так, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано та визнано, що діти у будь-якому випадку повинні бути захищені та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні дітей мінімально необхідними благами, що потрібні для їх життя та виховання. Тому, обов'язок відповідача [PERSON], як батька, утримувати та надавати дітям матеріальну допомогу. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей, то суд приходить до наступного висновку. Згідно статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. -4- Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі (Постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17). Як вбачається з Довідки №73/09 від 15 листопада 2017 року, [PERSON] навчається в дитячій художній школі ім.М.Мункачія в 2-Б класі (а.с.39) та сума оплати за навчання в ДХШ за 10-11-12 місяці 2017-2018 навчального року становить 450 гривень (а.с.40). Згідно Довідки №82 від 05 грудня 2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно навчається у мовному центрі «Лінгва» з 29 серпня 2017 року оплата становить 560 грн. за один місяць навчання. Згідно Довідки №83 від 05 грудня 2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно навчається у мовному центрі «Лінгва», з 29 серпня 2017 року оплата станови 560 грн. за один місяць навчання. [PERSON] та [PERSON] навчаються в Мукачівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1 ім.О.С.Пушкіна, що підтверджується Довідками № 191 та 192 від 15 листопада 2017 року (а.с.44-45). Відповідно до Довідки за № 199 виданої директором Мукачівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 ім.О.С.Пушкіна Мукачівської міської ради [PERSON] Від 13 грудня 2017 року, [PERSON], [INFO] - учениця 7-В класу, а [PERSON], [INFO] учень 6-В класу Мукачівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 ім.О.С.Пушкіна. Так, в шкільній їдальні харчуються за готівку, де вартість обіду в середньому становить 12 грн. 13 грудня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення яким вирішено: Стягнути із [PERSON], [INFO], паспорт серії ВО 637194, мешканця [INFO] на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], мешканки [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 09.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути із [PERSON], [INFO], паспорт серії ВО 637194, мешканця [INFO] на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], мешканки [INFO] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, починаючи з 09.11.2017 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Вартість проїзду до місця навчання становить 12,66 гривень в одну сторону, що підтверджується наявними в матеріалах справи чеками (а.с.46). Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. -5- Таким чином, відповідач [PERSON], як батько, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дітей. Проте, зважаючи на те, з нього також будуть стягуватися аліменти на утримання дітей, розмір додаткових витрат, заявлений позивачем, підлягає зменшенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути додаткові витрати на дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей за останні три роки, то суд приходить до наступного висновку. Так, нормами статті 194 Сімейного кодексу України передбачено стягнення аліментів за минулий час та стягнення заборгованості за аліментами. Відповідно до частини 2 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Трирічний строк, протягом якого можливим є стягнення аліментів за минулий час, являється присікальним (преклюзивним). Стягнення аліментів за межами цього строку незалежно від причин їх неотримання є неможливим. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов'язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не додано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, то суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей за останні три роки необхідно відмовити. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved