Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 7/50 частки житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що 24.05.2005 року рішенням третейського суду було визнано дійсним договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, який 20.05.2005 року був укладений сторонами та визнано право власності на це майно за позивачем. 06.06.2005 року ОКП «Кіровоградське ООБТІ» на підставі цього рішення провело державну реєстрацію права власності. Маючи намір подарувати вказане майно своєму сину позивач звернулася до нотаріуса, однак вона пояснила, що дане рішення не є правовстановлюючим документом, а державна реєстрація права власності проведена з порушенням вимог ч. 3 ст. 55 Закону України «Про третейські суди», тобто без виконавчого документа, виданого компетентним судом, а тому нотаріус не може прийняти даний документ для посвідчення цивільно-правової угоди про відчуження нерухомого майна. Оскільки нотаріусом фактично не визнається право власності позивача на вказане нерухоме майно, строк для звернення до компетентного суду про видачу виконавчого документу пройшов, просить визнати за нею право власності на 7/50 частки житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.08.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 09.04.2019 року представник позивача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суддя Ярошенко В.І.) від 24.05.2005 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 20.05.2005 року 7/50 частин будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнано право власності на 7/50 частин будинку [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 4-5). Як вбачається з Витягу ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 06.06.2005 року № 7435100 на підставі рішення Третейського суду м. Кіровограда від 24.05.2005 року за [PERSON] 31.05.2005 року було зареєстровано право власності на 7/50 частин будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2019 року № 192427640 за [PERSON] зареєстровано право власності на 7/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення - рішення Третейського суду м. Кіровограда від 24.05.2005 року, дата внесення запису - 31.05.2005 року, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 17.08.2009 року (а.с. 43-44). Тобто, на час звернення до суду та розгляду справи в суді право власності на спірне майно зареєстровано за позивачем. 25.09.2019 року державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Сибірцева О.В. своєю постановою № 2397/02-31 відмовила [PERSON] посвідчити договір купівлі-продажу 7/50 частин будинку [ADDRESS] , оскільки рішення третейського суду від 24.05.2005 року було зареєстровано ОКП «Кіровоградське ООБТІ» з порушенням вимог ч. 3 ст. 55 Закону України «Про третейські суди» без виконавчого документу, виданого компетентним органом, а тому таке рішення не може бути прийнято нотаріусом в якості правовстановлювального документу для посвідчення цивільно-правової угоди про відчуження нерухомого майна (а.с. 33). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою та якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності як його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду ухвалене раніше. При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції на час спірних правовідносин) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, зокрема, право власності на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, в редакції на час спірних правовідносин, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи, що право власності на спірне майно зареєстровано (визнано та підтверджено державою) за позивачем та ніким не оспорюється, беручи до уваги, що рішення Третейського суду м. Кіровограда від 24.05.2005 року, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності не скасовано, суд приходить до висновку про відсутність необхідності у повторному визнанні права власності [PERSON] на 7/50 частки житлового будинку [ADDRESS] . Доводи позивача про те, що нею пропущено трирічний строк для звернення до компетентного суду із заявою про видачу виконавчого документа на виконання рішення третейського суду від 24.05.2005 року, передбачений ст. 56 Закону України «Про третейські суди», суд до уваги не бере, оскільки позивач не надала доказів того, що вона зверталася до компетентного суду із заявою про видачу такого виконавчого документа і їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку для звернення за видачею виконавчого документа. Більш того, як вбачається з п.п. 1.2 п. 2 глави 7 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у разі коли державну реєстрацію права власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, право власності підтверджується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Крім того, підпункт 1.2 пункту 2 глави 7 Розділу І Порядку містить перелік документів, якими може підтверджуватися право власності на житловий будинок, який не є вичерпним. Суд відзначає, що відмова нотаріуса в оформленні цивільно-правової угоди у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа не є підставою для повторного визнання права власності, оскільки право власності у позивача на спірне нерухоме майно вже виникло в момент його державної реєстрації у відповідності до ст. 334 ЦК України, а відтак, незгода з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій є підставою для її оскарження у порядку, передбаченому ст. 50 Закону України «Про нотаріат». Таким чином судом не встановлено порушень прав позивача, які б вимагали захисту шляхом визнання права власності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed