Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання до відповідача [PERSON] , мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та після його смерті позивач прийняла у спадок спадкове майно, що складалося з 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та складається з двох житлових кімнат загальною площею 54,60 кв.м., у тому числі житловою 29,30 кв.м. Таким чином після смерті чоловіка позивачці на праві власності стала належати вся квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Оскільки після смерті чоловіка вона залишилась одна, то дозволила відповідачці, яка є племінницею позивачки, проживати в неї, оскільки вона була студенткою та жила в позивачки. В 2009 році відповідачка прописалась у позивачки та вони зробили ремонт в квартирі. Посилається на те, що у зв`язку з незадовільним станом здоров`я позивачки та браком коштів на ліки, на комунальні платежі, одяг та на продукти харчування і так як вона залишилася одна після смерті чоловіка, відповідач запропонувала укласти договір довічного утримання, на що позивачка погодилася. Таким чином, 30 січня 2012 року позивачка уклала договір довічного утримання з своєю племінницею [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №2441 приватним нотаріусом Чернівецького міського округу Кривцовою К.Т. У відповідності до п.9 Договору довічного утримання, за згодою сторін обов`язки Набувача (відповідача) майна по наданню позивачці довічного забезпечення визначаються у вигляді: забезпечення щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, в тому числі медичної, надання побутових послуг. Згідно п.10 даного договору вартість матеріального забезпечення на місяць складає 800,00 (вісімсот) гривень. Вказує, що після підписання договору через тиждень відповідачка разом з чоловіком переїхали жити до неї в дану квартиру, де прожили всю зиму, оскільки в гуртожитку було холодно, вони прожили в позивача до літа 2012 року, після чого відповідачка разом з чоловіком переїхали на іншу квартиру. Стверджує, що протягом першого року після укладання договору довічного утримання відповідачка виконувала умови договору, купувала їжу, допомагала по господарству, однак в кінці 2012 року відповідачка завагітніла і починаючи з лютого-березня 2013 року фактично перестала надавати допомогу позивачці, а після того як в травні 2013 року народила дитину взагалі перестала надавати будь-яку допомогу, однак позивач ввійшла в її положення і розуміла що вона витрачає свої кошти на дитину, а тому не піднімала це питання. Вказує, що в подальшому протягом 2013-2018 років відповідачка епізодично приходила до неї, коли їй потрібно було залишити свою дитину. В той час коли відповідачка приходила до позивачки і залишала свою дитину, вона періодично приносила невеликий пакунок з продуктами харчування, однак в основному ці продукти були дитячого харчування. Позивач стверджує, що відповідач починаючи з 2013 року фактично не виконувала умови договору, не забезпечувала її щоденним харчуванням, всю свою їжу позивач придбавала самостійно, що підтверджується квитанціями про придбання харчових продуктів, окрім цього відповідачка не купувала будь-який одяг. Також, посилається на те, що декілька разів просила відповідачку купити ліки, однак відповідачка відмовилась, таким чином позивач забезпечувала себе ліками виключно сама. Будь-яких побутових послуг відповідачка позивачці також не надавала, всі комунальні послуги по квартирі позивачка оплачувала самостійно, оформила субсидію, що підтверджується відповідними довідками. Також, відповідач не приходила до позивачки прибирати, не допомагала по господарству, останній раз відповідачка навідувала її у липні 2018 року та після цього відповідач протягом півтори року не приходила до позивачки взагалі, у зв`язку з чим позивачка вважала, що договір довічного утримання між сторонами розірваний. Однак, нотаріус повідомив позивачку, що для розірвання договору необхідна згода обох сторін. Однак відповідач відмовляється розривати договір добровільно, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду. Таким чином, позивачка посилається на те, що відповідачка в порушення умов договору, починаючи з 2013 року не виконує покладені на неї обов`язки, а саме не забезпечує позивача щоденним харчуванням, одягом та взуттям, не здійснює догляд та не надає їй допомогу, в тому числі медичну та побутову, а тому вона змушена звернутись до суду та просити суд розірвати укладений між сторонами договір та повернути їй у власність її квартиру. На основі викладеного, позивач просить суд розірвати договір довічного утримання укладений між нею [PERSON] та [PERSON] , що укладений 30 січня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського округу Кривцовою К.Т. та зареєстрований в реєстрі за №2441 та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та її представник в судове засідання, призначене на 30.09.2020 року, не з`явились, хоча повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи, спрямувавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. При цьому, позивачка [PERSON] будучи допитаною в судовому засіданні в ході розгляду справи в якості свідка дала пояснення з приводу того, що набувач за договором довічного утримання категорично відмовилася виконувати умови договору довічного утримання та припинила виконання взятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання, починаючи з липня 2018 року. А саме, вона не надає щомісячно у визначеному у п.10 договору довічного утримання кошти у визначеній сумі 800 (вісімсот) гривень, не забезпечує щоденним харчуванням, не забезпечує одягом та взуттям, не здійснює догляду та не надає необхідної допомоги з надання побутових послуг, а також медичної допомоги. Взагалі не навідується до Відчужувача та жодним чином не забезпечує та не утримує позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , 1939 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS] ., яка являється сусідкою позивача, надала в суді покази, аналогічні показам [PERSON] , наданих нею в якості свідка. Зазначила, що відповідачка не виконує взяті на зобов`язання згідно договору довічного утримання. [PERSON] самостійно себе забезпечує харчуванням і продуктами, одягом та взуттям, оплачує комунальні платежі, купує ліки, сама себе обслуговує у побуті та до великих християнських свят наймає клінінгову компанію для прибирання квартири. [PERSON] уже більше двох років навіть не навідується до [PERSON] і жодним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання. Свідок [PERSON] , 1951 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомила суду, що є близькою знайомою позивачки, і скільки б не приходила у гості до позивача, жодного разу не бачила, щоб [PERSON] позивачу допомагала у побуті, чи приносила якісь продукти харчування, одяг та взуття. Крім того повідомила суд, що під час перебування позивача у лікарні, [PERSON] жодного разу не приходила і не приносила та не купувала ліки чи продукти харчування, не забезпечувала матеріально позивача. [PERSON] самостійно оплачувала всі комунальні рахунки за квартиру та забезпечувала себе продуктами харчування, їжею, одягом та взуттям. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу на праві власності належить двохкімнатна квартира, загальною площею 54,60 кв.м. у тому числі житловою 29,30 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 2006 року, зареєстрованого у реєстрі за №1-1352 та Витягом про реєстрацію прва власності від 26.05.2006 року (а.с.6-7). 30 січня 2012 року, оскільки позивач є особою похилого віку та потребувала допомоги, між позивачем та відповідачем, було укладено договір довічного утримання, який зареєстрованого в реєстрі за № 2441 від 30 січня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського округу Кривцовою К.Т. (а.с.8-9). Згідно п.9 договору довічного утримання, зазначено, що за згодою сторін обов`язки Набувача (відповідача) майна по наданню відчужувачу (позивачу) довічного забезпечення визначаються у вигляді: забезпечення щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, в тому числі медичної, надання побутових послуг. В той же час в тексті договору довічного утримання п. 10 даного договору зазначено, що вартість матеріального забезпечення на місяць складає 800,00 (вісімсот) гривень. Згідно досліджених у судовому засіданні копій медичної картки амбулаторного хворого позивача вбачається, що стан здоров`я позивача з кожним роком починаючи з 2016 року погіршується, що підтверджується виписками з історії хвороб та заключень лікарів (а.с.14-39). Також, позивачем на підтвердження факту лікування, придбання продуктів харчування, оплати комунальних послуг надані оригінали квитанцій від імені [PERSON] про здійснені нею оплати послуг, продуктів харчування та медикаментів (а.с.44-67). Згідно договору про надання послуг № 001/19 від 25 квітня 2019 року та квитанції про оплату наданих послуг і Акта виконаних робіт від 25 квітня 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Клінінгова компанія «Фреш», про прибирання квартири, [ADDRESS] вбачається що позивач самостійно здійснює догляд в побуті (а.с.40-43). Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно приписів ст.746 Цивільного кодексу України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зобов`язанням (неналежне виконання). Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання. Основна підстава для розірвання договору пов`язана з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором довічного утримання незалежно від його вини. Оскільки підставою для розірвання договору довічного утримання закон визначає невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов`язків за договором, доведення (або спростування) зазначених обставин має вирішальне значення для вирішення спору. Отже, в судовому засіданні встановлено та підтверджується свідченнями свідків, що набувач всупереч взятих на себе зобов`язань згідно п.9 договору довічного утримання не виконує умови договору довічного утримання і не забезпечує надання щоденного харчування, придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, в тому числі медичної, надання побутових послуг, а також не здійснює відповідно до квитанцій, які були досліджені судом оплату комунальних послуг та оплату ліків, які необхідні для покращення здоров`я відчужувача. Так, згідно висновку ВС у справі №668/1510/15-ц, суд установивши, що відповідач, тривалий час перебуваючи за межами країни, належним чином не виконував своїх зобов`язань за договором довічного утримання, а саме: щодо забезпечення харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, а тому суди вірно дійшли висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання (постанова ВС від 25.06.2018). Що стосується оцінки судом належного виконання обов`язків за договором довічного утримання, а також доведення такого виконання, слід звернути увагу на постанову ВС від 25.06.2018 у справі № 357/18084/15-ц, у якій суд зазначив, що факт надсилання грошових коштів відповідачем не може свідчити про те, що вона належним чином виконувала умови договору довічного утримання. Правові наслідки розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків набувачем визначено статтею 756 ЦК України. Так, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Стосовно стягнення з відповідача судового збору на користь позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України зазначено, що розподіл судових витрат між сторонами у разі задоволення позову покладається на відповідача. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Таким чином, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, безпосередньо досліджені під час судового розгляду, застосувавши норми, що регулюють спірні правовідносини, з мотивів наведених вище, суд приходить висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання. Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved