Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач вже близько п'яти років не спілкується з дитиною, не цікавиться її станом здоров'я, не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини. Вважає, що батько самоусунувся від виховання своєї дочки, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої - [PERSON], [INFO]. Також, позивачка просить збільшити розмір аліментів на утримання її неповнолітньої дочки, визначивши його в сумі 700,00 грн., посилаючись на те, що розмір аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.12.2009 року є незначним, не задовольняє потреб дитини у харчуванні та медичному забезпеченні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та обґрунтовуючи їх пояснила, що відповідач по справі, після розірвання шлюбу між ними, не спілкується з дитиною, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться життям дочки. Розмір аліментів, призначений згідно рішення суду від 22.12.2009 р. в розмірі 300 грн. є мізерний, а з червня 2014 року взагалі не сплачується [PERSON] Крім того, із 2010 року потреби дитини у належному забезпеченні збільшилися. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з»явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідачем суду подано висьмові пояснення відповідно до яких він визнає позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане 18.06.2010 р. Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). У даному шлюбі у них народилася дочка - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER], видане 22.08.2008 відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). Позивачка [PERSON] разом із дочкою [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] що стверджується Довідкою №22 від 03.09.2014 року, виданою ПП. «Сонячне». Як вбачається із характеристики, виданої Тернопільською ЗОШ І-ІІІ ступенів №22, [PERSON] є ученицею 1-Б класу. Дівчинка виховується в неповній сім'ї. [PERSON] приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини…. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивачки та допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON], батько, з часу розірвання шлюбу між сторонами, не виявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не цікавиться станом її здоров»я, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні. Дитина перебуває на повному утриманні матері. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №439 від 20 травня 2015 року, орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] [PERSON] на засідання комісії не з'явився, але письмово повідомив про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття...». Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав, підлягає до задоволення. Тому, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, необхідність умов для її нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача [PERSON], слід позбавити батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2009 року ухвалено стягувати із [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], аліменти в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 300 (триста) гривень щомісячно, починаючи з 26 листопада 2009 року до досягнення нею повноліття. Згідно довідки №120 від 24.06.2015 року, виданої відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, [PERSON] не отримувала аліменти з [PERSON] у період із 01.12.2014 року по 01.06.2015 року згідно з виконавчим листом №2-8853/09 від 24.12.2009 р., який видано Тернопільським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 26.11.2009 р. та до її повноліття. 13 липня 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції у Полтавській області) і після реєстрації шлюбу останньому присвоєно прізвище «[PERSON]». Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, враховуючи те, що, встановлений рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини в сумі 300 грн., на сьогоднішній день є не значним, а тому є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, на підставі ст. 182 СК України, із врахуванням стану здоров»я та матеріального становища платника аліментів, вважає, що з [PERSON] слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. 00 коп. щомісячно, частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині. На підставі наведеного,

Outcome: partial