Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Звернення з позовом мотивує тим, що 02 липня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Зняцівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №13 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 02.07.2011 року) Вказує, що від даного шлюбу [INFO] року у них народилася дочка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.11.2011 року. Зазначає, що спільне подружнє життя не складається, у подружжя виникають сварки, оскільки вони є людьми різни характерів і поглядів на життя. Стверджує, що на примирення у позивача відсутня згода та вказує на відсутність майнового спору, та проживання окремо один від одного більше шести місяців. Відтак, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, змінити її прізвище на дошлюбне та визначити місце проживання дочки разом з матір'ю. В судовому засіданні позивач подала письмове клопотання про залишення без розгляду позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини у цивільній справі, яке судом було задоволено та ухвалою суду від 10.08.2016 року вказану частину позовних вимог залишено без розгляду. Крім того позивач та її представник позов підтримали в частині розірвання шлюбу та залишення дошлюбного прізвища, просили суд його задовольнити. Відповідач в судовому засідання визнав позов у частині розірвання шлюбу та залишення дошлюбного прізвища. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом роз'яснено сторонам приписи ст. 111 Сімейного кодексу України щодо вжиття заходів до примирення, однак сторони заперечили застосування таких заходів. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 02.07.2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 02 липня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 13, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Зняцівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, (прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]). У позивача з відповідачем є спільна дитина: дочка [PERSON], яка народилася [INFO] року, про що 14 листопада 2011 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 43, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.11.2011 року виконкомом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. За ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням визнання сторонами обставин у справі та приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України, судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, що визнається обома сторонами. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їх малолітніх дітей, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Щодо вимоги позивача про зміну прізвища на дошлюбне суд констатує наступне. За правилами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідач не заперечив проти вказаної позовної вимоги, а вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, суд вважає позовну вимогу про відновлення позивачу прізвища [PERSON] підставною та такою, що підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1102,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved