Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 20 в житловому будинку № 1-а по вул. Черемшини у м. Львові, а також зобовязати Личаківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти його з реєстраційного обліку у вказаному приміщенні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Окрім неї в квартирі зареєстрований відповідач, який є її братом. Протягом трьох років [PERSON] не проживає у вказаній квартирі, місце його постійного проживання невідоме. Будь-яких перешкод в користуванні квартирою відповідачу не створювали, що підтверджує його добровільну відмову від користування квартирою. Разом з тим, його реєстрація за вказаною адресою обмежує права позивача як власника, оскільки відповідач не оплачує комунальні послуги, не приймає участі в інших витратах по утриманню житла. Тому просить суд визнати його таким, що втратив право на користування квартирою та зобовязати Личаківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти його з реєстраційного обліку в житловому приміщенні. В судове засідання позивач не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, скерувала до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у її відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через засоби масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та витягом про державну реєстрацію прав від 19.12.12р. виданого на імя [PERSON], яка на даний час змінила прізвище на «Лагунова» (а.с.9,10). Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 26.03.2015р. за № 12 (а.с.5), крім позивача в квартирі зареєстровані інші члени її сімї, а також брат відповідач в справі [PERSON]. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому,\~відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З долучених до матеріалів справи заяв (актів) ОСББ «Черемшина біла» від 14.01.2014р., 03.07.2014р., 25.02.2015р. (а.с.6-8) вбачається, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає більше трьох років, що підтверджують своїми підписами сусіди. Відповідно, участі в утриманні цієї квартири не приймає. Беручи до уваги наведені вище обставини, оскільки протилежного в судовому засіданні не встановлено, суд приходить до висновку, що вимога про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ґрунтується на законі та підлягає до задоволення, оскільки обовязкові для цього підстави, які визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сімї власника без поважних причин понад один рік встановлені та доведені зібраними в справі доказами. При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації. З наведених вище підстав, суд приходить до висновку що позов є підставним та підлягає до задоволення про що ухвалює рішення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує позивачеві понесені нею судові витрати з відповідача (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved