Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем вони уклали шлюб 22.11.2007 року, який було зареєстровано виконкомом Нижньоселищенської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №37. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя у них не склалося. Відповідач під час спільного проживання виїздив на заробітки в Чеську республіку, а повертаючись додому зловживав спиртними напоями, ображав позивачку, затівав сварки, в тому числі в присутності їх неповнолітнього сина. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на сімейне життя. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім»ї. В серпні 2017 року позивачка змушена була припинити спільне сімейне проживання з відповідачем та переїхала проживати разом з сином [PERSON] до своїх батьків, які проживають за адресою [ADDRESS]. З цього часу фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено. Їх шлюб існує лише формально. Позивачка самостійно доглядає та утримує сина. Відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає з серпня 2017 року. Відповідач є працездатним чоловіком, інших утриманців не має, виїжджає на сезонні роботи до Чеської Республіки, тому він в змозі надавати кошти на утримання неповнолітньої дитини. Крім цього син [PERSON] хворіє і лікарями йому встановлено клінічний діагноз: мінімальна мозкова дисфункція у вигляді затримки психо-розумового розвитку, енуреза. Хронічний тонзиліт. Хронічний аденоідит, що підтверджується випискою з карти стаціонарного хворого №1225. Син потребує санаторного лікування кожні 6 місяців, що призводить до додаткових матеріальних витрат на придбання ліків, занять з логопедом та консультації у невропатолога, що підтверджується випискою з карти стаціонарного хворого №1225. Також в усній формі позивачці рекомендовано чітко дотримуватися режиму дня та харчування дитини, забезпечувати повноцінне різноманітне здорове харчування дитини та заохочення до успішної навчальної діяльності дитини у вигляді матеріальних винагород. Щотижня позивачка витрачає на це приблизно 150-200 грн. Крім цього син [PERSON] відвідує театральний відділ Хустської ЗОШ №6, де позивачкою затрачаються кошти в розмірі 100 грн. щомісячно на проведення з ним занять. Позивачка просила суд шлюб, укладений з відповідачем розірвати, стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 2000 грн. щомісяця, до досягнення ним повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування сина в розмірі 500 грн. щомісячно до одужання дитини. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на наведені в заяві обставини. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] заперечив обставини наведені позивачкою як підставу для розірвання шлюбу. Відповідач ствердив, що не припиняв матеріально забезпечувати дитину, приймає участь у її вихованні. З дозволу позивачки відповідач забирає дитину до себе, купує їй необхідні речі та надає матеріальну допомогу. Відповідач не погоджується з визначеним позивачкою розміром аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що на даний час ніде не працює, не виїжджає на сезонні роботи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2007 року, який було зареєстровано виконавчим комітетом Нижньоселищенської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №37. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON],[INFO]. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, шлюбні відносини між сторонами припинилися більше року, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, судом вживались всі заходи для збереження шлюбу, наданий сторонам строк на примирення строком три місяці позитивного результату не дав, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Позивачка не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя дитині для підтримання здоров»я та нормального розвитку. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів, може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її здоров'я та гармонійного розвитку, враховуючи те, що обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, беручи до уваги стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який інших утриманців не має, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог і вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1400 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Син сторін [PERSON], [INFO] хворіє і лікарями йому встановлено клінічний діагноз: мінімальна мозкова дисфункція у вигляді затримки психо-розумового розвитку, енуреза, хронічний тонзиліт, хронічний аденоідит, що підтверджується випискою з карти стаціонарного хворого №1225. Дитина потребує санаторного лікування кожні 6 місяців, що призводить до додаткових матеріальних витрат на придбання ліків, занять з логопедом та консультації у невропатолога. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати 250 грн. додаткових витрат щомісячно на лікування дитини до її одужання. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved