Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №266 від 16.09.2004 року «Про затвердження актів Державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом обєктів садибної забудови до експлуатації» в частині затвердження Акту Державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом обєктів садибної забудови до експлуатації відносно громадян [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно на 31/50, 14/50 та 5/50 ідеальних частин будинковолодіння за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, вул. 22 Січня, 143 та оформлення свідоцтв про право власності на даний житловий будинок, а також про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА№112068, виданого 11.10.2004 року Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради на її імя. В обґрунтування позовних вимог посилається на факт порушення її прав у формі зменшення частки в нерухомому майні шляхом збільшення частки іншого співвласника [PERSON] внаслідок проведення добудов та перебудов до житлового будинку, що суперечить нормам матеріального права, а зокрема, ст.ст. 356, 357 та 358 ЦК України, оскільки такі дії відбулись без її згоди на проведення будь-яких покращень, які б могли спричинити збільшення частки одного із співвласників, а крім цього нею не отримувалось жодних матеріальних компенсацій за зменшення її частки у спільній частковій власності на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засіданні не зявився, подав до суду письмове заперечення на позов, просить відмовити у задоволенні позову та провести розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, її представник позовні вимоги підтримав та не заперечив проти задоволення. Третя особа [PERSON] та його представник в дане судове засідання не зявилися. Від них в черговий раз надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст. 157 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Із аналізу дій третьої особи [PERSON] та його представника [PERSON] можна зробити висновок про ненадання пріоритету участі в даній цивільній справі, оскільки дати судового засідання погоджувалися з ними. Таке їхнє ставлення до виконання своїх зобов'язань, які покладені на них чинним процесуальним законодавством України, може бути наслідком безпідставного затягування розгляду справи судом, вищевказане свідчить про перешкоджання з боку третьої особи вчиненню правосуддя. Заслухавши думку сторін, оглянувши матеріали справи, беручи до уваги письмове заперечення: відповідача, третьої особи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно дост. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, вул. 22 Січня, 143, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 02.04.1999 року, реєстраційний номер 1-1137, належав на праві власності в рівних частинах по 1/3 ідеальній частині [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 02.04.1999 року, реєстраційний номер 1-1137. В подальшому на підставі спірного рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №266 від 16.09.2004 року «Про затвердження актів Державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом обєктів садибної забудови до експлуатації» в частині щодо затвердження Акту Державної технічної комісії від 13.09.2004 року, частки у праві власності на будинковолодіння за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 143, були змінені та визначені, зокрема, за [PERSON] 31/50 ідеальних частин будинковолодіння, за [PERSON] 14/50 ідеальних частин будинковолодіння та за [PERSON] 5/50 ідеальних частин будинковолодіння. Відповідно до ст. 356 ЦК України (в редакції на момент виникнення правовідносин), власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 3 ст. 357 ЦК України визначається, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Також ч. 4 ст. 357 ЦК України встановлено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Як на підставу заперечення позову, відповідач та третя особа [PERSON] вказують на наявність спільної Заяви від 09.07.2004 року, скерованої співвласниками житлового будинку на імя керівника Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки щодо підрахунку розміру нових часток співвласників у будинковолодінні, а також факт реєстрації права власності на нові частки за кожним із співвласників. Однак, як зясовано судом, Висновком за №2917 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів, складеного 17.08.2016 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON], встановлено, що підпис від імені [PERSON] розташований в Заяві від 09.07.2004 року, скерованої на адресу начальника Дрогобицького МБТІ та ЕО, виконаний не [PERSON], а іншою особою з намаганням його виконавця ретельно наслідувати справжні підписи позивачки. Також судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, відсутність будь-яких документів, в тому числі заяв від співвласників, які б слугували підставою для відповідача на прийняття спірного рішення, оскільки як вбачається із преамбули останнього, воно приймалось на підставі, зокрема, відповідних заяв громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначається, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Матеріалами справи підтверджується відсутність будь-якої згоди позивачки на проведення добудов чи прибудов до житлового будинку, співвласницею якого вона являється, а також будь-яких заяв щодо погодження зміни розміру часток співвласників будинковолодіння та доказів отримання нею матеріальних компенсацій за зменшення своєї частки у спільній частковій власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивачки щодо скасування рішення виконавчого органу місцевого самоврядування в частині, що стосується перерозподілу часток у будинковолодінні за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, вул. 22 Січня, 143, а також визнання недійсним Свідоцтва про право власності виданого на імя позивачки як похідного документа, який виданий на підставі неправомірного рішення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1280 грн. 00 коп\~\~

Outcome: approved