Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договорів недійсними, посилаючись на те, що 08 серпня 2007 року між ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк» та нею був укладений кредитний договір № K3R0GK15006505, відповідно до умов якого мав бути наданий кредит у сумі 170 328,80 дол. США на купівлю квартири, тобто кредит є споживчим. Позивач вважає вищезазначений кредитний договір таким, що не відповідає законодавству, а тому підлягає визнанню недійсним виходячи з наступного. Відповідачем було порушено законодавство щодо обов'язку належного повідомлення позичальника про всі умови кредитування та щодо несправедливих умов у кредитному договорі, при підписанні спірного договору позивача не було належним чином проінформовано про сукупну вартість кредиту, не надано інформацію щодо вартості супутніх послуг, чим порушено право позичальника відносно обізнаності щодо всіх істотних умов кредитних договорів. Також позивачка зазначає, що її не було повідомлено про валютні ризики та зміну істотних умов кредитного договору. Зокрема, на дату отримання кредиту офіційний курс долара США встановлений НБУ складав 5,05 гривень за 1 долар США, станом на 10.07.2015р. було встановлено курс 21,84 гривень за 1 долар США, тобто вартість кредиту зросла більше ніж в 4 рази, що свідчить про істотну зміну вартості самої угоди. В зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на ст.ст. 203, 215, 216, 227, 230 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів» просить визнати недійсним кредитний договір № K3R0GK15006505 від 08 серпня 2007 року, укладений між позивачем та ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк». Також просить визнати недійсним договір іпотеки від 02 серпня 2007 року, укладений між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1531. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за обставинами, викладеними в позовній заяві, просив суд про їх задоволення. Зазначив, що Банком порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема щодо обов'язку надання споживачу необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, не доведено до позивача інформацію про всі істотні умови кредитного договору, не ознайомлено із графіком погашення кредиту. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Відута О.В. в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 08 серпня 2007 року між ПриватБанк та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №K3R0GK15006505, згідно умов якого Банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 08 серпня 2007р. по 08 серпня 2037р. включно, у вигляді не поновлювана лінія (далі - кредит) у розмірі 131 000 доларів США на наступні цілі: Купівля квартири, а також у розмірі 39 328,80 доларів США на сплату страхованих платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 08 по 12 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 432,97 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту. Також згідно застереження на кредитному договорі зазначено, що [PERSON] дає згоду на укладення позичальником кредитного договору №K3R0GK15006505 від 08.08.2007р., одержання позичальником кредитним коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання ним у заставу/іпотеку ПриватБанку будь-якого майна, що належить йому на праві спільної власності з позичальником, (у тому числі: жила нерухомість, місцезнаходження: [ADDRESS], з метою забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору. Під вказаним застереженням вказано прізвище [PERSON] та його підпис. 02 серпня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1532, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS], яка складається з двох жилих кімнат загальною площею 80,90 кв.м., житлова площа - 37,40 кв.м. 15 травня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору №K3R0GK15006505 від 08.08.2007р., відповідно до п.1 визначено суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 121,99 дол. США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 дол. США, комісія у розмірі 0,00 дол. США, пеня у розмірі 121,99 дол. США. Пункт 7.1 договору викладено в наступній редакції: Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 08.08.2007 року до 08.08.2037 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії (далі - кредит) у розмірі 131000 дол. США на наступні цілі: на купівлю квартири, а також 42111,67 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати кредиту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Згідно п.6 додаткової угоди погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється згідно Графіку погашення кредиту (Додатку 1 до додаткової угоди). Дана додаткова угода разом графіком погашення кредиту підписані позивачем, на кожному аркуші зазначено проте, що «один з оригіналів даного договору отримано особисто [PERSON]» та стоїть її підпис. Таким чином, позивачка була належним чином ознайомлена із умовами даної угоди та її додатком у виді графіку платежів по кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі, який він не оспорює, є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Крім того, в застереженні на кредитного договорі чоловік позивача - [PERSON] дав згоду на укладення позичальником кредитного договору №K3R0GK15006505 від 08.08.2007р., одержання позичальником кредитним коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання ним у заставу/іпотеку ПриватБанку будь-якого майна, що належить йому на праві спільної власності з позичальником, (у тому числі: жила нерухомість, місцезнаходження: [ADDRESS], з метою забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору. Зазначене підтверджується його підписом на застереженні. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 1055 встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. У даному випадку відсутні підстави вважати, що умови кредитного договору, укладеного між сторонами, містять несправедливі умови до позивача та обмежують її права, оскільки при підписанні договору [PERSON] мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилася на його укладання шляхом підписання договору. Враховуючи наведене в суду відсутні підстави вважати, що положення умов кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що обов'язок є жорстким у відношенні до споживача. Відповідач - ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ комерційний банк «ПриватБанк») свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а [PERSON] отримала те, на що розраховувала - кошти в іноземній валюті на потреби. На момент укладення кредитного договору не існувало заборони [PERSON] взяти кредитні кошти в іншій валюті, в гривні. Грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані та в кількості, що відповідає умовам кредитного договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під час укладання кредитного договору, сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але [PERSON] обрала валютою кредитування саме долари США та взяла на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті. Тому твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України, неповідомлення її про валютні ризики, є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України. Відповідно до ст. 203 ч. 3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками, підпис позичальника міститься на останньому аркуші кредитного договору, що свідчить про її ознайомлення з умовами договору. Посилання представника позивача на те, що кредитний договір є несправедливим, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилаються у своїй позовній заяві. Як вбачається з матеріалів справи, вказані обставини стороною позивача не доведені у встановленому законом порядку. Покази допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який є чоловіком позивачки, суд оцінює критично, враховуючи що при підписанні спірного кредитного договору, останній не заперечував щодо його укладення позивачем та передання нею в іпотеку квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується застереженням зробленому в тексті кредитного договору. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання недійсним кредитного договору, суд також відмовляє у задоволенні інших позовних вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки від 02 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1531. В процесі судового розгляду представником відповідача була надана заява про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності. Позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. По кредитному зобов'язанню, договору іпотеки діє загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним з пропуском строку позовної давності, а саме в липні 2015 року. З часу підписання сторонами вказаних в позовній заяві договорів пройшло 7 (сім) років. За ч. 3 ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник відповідача подав таку заяву до винесення судом рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зв'язку з тим, що суд відмовляє позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог по суті, суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed