Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фастівського міськрайонного суду з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про припинення дії, яка порушує право, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . При зверненні позивача до нотаріальної контори стосовно відчуження її частки квартири, їй стало відомо, що на всю квартиру накладено арешт, при цьому вказано, що власником всієї квартири є лише позивач. Арешт на майно накладений постановою б/н державного виконавця від 16.09.2003. При зверненні до відділу ДВС, позивачеві надано відповідь, що на виконанні у відділі ДВС не перебувають будь-які виконавчі провадження, де стороною є позивач. Ухвалою судді від 25 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Ничик А.В. в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена судом належним чином, до канцелярії суду подала письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, уточнила позовні вимоги тобто просила скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] , накладений постановою №б/н Фастівського відділу ДВС від 16.09.2003 та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Фастівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Микитин К.О. в судове засідання не з`явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутності та вирішити питання на розгляд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], однокімнатна квартира [ADDRESS] на праві приватної спальної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці кожному (а.с.9). Згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою Фастівської ДВС №б/н від 16.09.2003, накладено арешт на невизначене майно, все майно власника [PERSON] (а.с.8). При зверненні позивача [PERSON] до Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області з питання зняття арешту з нерухомого майна, листом від 01.11.2019 за №15.28-41/4521 надано відповідь, що згідно даних АСВП станом на 01.11.2019 на виконанні у відділі не перебувають будь-які виконавчі провадження де стороною є [PERSON] (а.с.7). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved