Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 22 жовтня 2013 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на утримання їх спільних з відповідачем неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] було стягнуто на її користь аліменти у сумі по 500 грн. щомісячно на утримання кожної дитини. Разом з тим, позивач зазначає, що станом на час її звернення з даним позовом до суду вищенаведений розмір аліментів є недостатнім для утримання дітей та забезпечення їх потреб на належному рівні, адже в силу віку діти потребують додаткових занять з викладачами, відвідування спортивних та інтелектуальних секцій тощо, що потребує значних грошових коштів. Крім того, з часу ухвалення вищезазначеного рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей вартість і рівень життя зросли, в зв`язку з чим, і розмір відповідних витрат на дітей збільшився. До того ж, з 2016 року відбулись зміни в сімейному законодавстві, відповідно до яких розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що значно перевищує розмір аліментів, визначений даним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. За таких обставин, враховуючи, що відповідач, який не є інвалідом й не має на утриманні ані інших дітей, ані будь-яких непрацездатних осіб, у добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі більшому, ніж визначено відповідним рішенням суду, позивач просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити шляхом збільшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2013 року, з розміру 500 грн. на кожну дитину на розмір 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2019 року, тобто з дня звернення позивача з цим позовом до суду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Овчаренко О.О., що діє на підставі ордеру серії ДН № 070858 від 30 травня 2019 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте надали суду заяви, у яких просили справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, проте надав суду відзив, у якому позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 грудня 2001 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 липня 2004 року, слідує, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 180 СК України закріплено правило, за яким батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухваленим 22 жовтня 2013 року у справі № 243/9313/13-ц, провадження № 2/243/3479/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яке набуло законної сили 01 листопада 2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти на утримання кожної дитини у розмірі по 500 гривень щомісячно, починаючи з 27 вересня 2013 року й до досягнення кожною з них повноліття. Разом з тим, статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З приписів п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року слідує, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Тобто підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів є саме зміна матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені СК України. В той же час, у пункті 17 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Таким чином, у будь-якому разі з боржника на утримання дітей аліменти стягуються у розмірі, не меншому, ніж їх мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним кодексом України. За таких обставин, суд приходить до переконання, що наведене позивачем у своєму позові збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів на утримання дитини після ухвалення Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 22 жовтня 2013 року відповідного рішення про стягнення аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, в зв`язку з чим у цій частині доводи позивача суд сприймає критично. Вказана правова позиція наведена і в Постанові Верховного Суду, ухваленій 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17. Поряд з цим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 СК України закріплено правило, за яким батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З вимог частини другої статті 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже враховуючи вік дітей, що обумовлює їх потреби у додаткових заняттях з викладачами, відвідуванні спортивних та інтелектуальних секції, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, заявлених [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача та збільшення розміру аліментів, які необхідно стягувати з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з розміру 500 грн. на кожну дитину на розмір 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується позовної вимоги [PERSON] щодо початкової дати стягнення аліментів, то суд звертає увагу позивача, що від дня пред`явлення позову до суду, як того вимагає позивач, до стягнення присуджуються аліменти, визначені рішенням саме про стягнення аліментів, а не про зміну їх розміру, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 191 СК України. В зв`язку з чим, стягнення збільшеного розміру аліментів починається з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили. Крім того, приймаючи до уваги приписи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на корить держави судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial