Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.08.2003 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області 10.08.2003 року, актовий запис №307 та пояснила, що шлюбно-сімейні стосунки між ними розпалися з причин відсутності взаєморозуміння, різних інтересів, втрати почуття любові одне до одного. Спільне проживання та ведення господарства сторони зупинили в травні 2014 року. Наміру поновити шлюбні відносини позивач не має, а збереження шлюбу з відповідачем суперечить їх інтересам. Спір про розподіл сумісно нажитого майна відсутній. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, як і на даний час, дитина буде проживати з матірю. Питання про її утримання вирішено у судовому порядку, шляхом винесення судового наказу від 10.03.015 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином сповіщеним, у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності не надіслав. За письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.08.2003 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області 10.08.2003 року, актовий запис №307 (а.с.4). З травня 2014 року сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер, шлюбно-сімейні стосунки між ними розпалися з причин відсутності взаєморозуміння, різних інтересів, втрати почуття любові одне до одного. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №202559, видане 26.05.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського управління юстиції Одеської області, актовий запис №344 (а.с.3). Спір про розподіл сумісно нажитого майна відсутній. Наміру поновити шлюбні відносини позивач не має, вважає примирення неможливим. Приймаючи до уваги, що сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки \~наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved