Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 29.09.2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 489 , з одночасним визначенням місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з їх матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що 29 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, що зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис 489, свідоцтво про шлюб від 29.09.2007 серія [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 07.12.2010 Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області, запис № 35, [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 18.12.2007 Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області, запис № 35. Подружні відносини з відповідачем припинені , спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та суперечать інтересам сторін. Позивач зазначає, що подружжя втратило почуття поваги та любові один до одного, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних стосунків, примирення не можливе. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась надіслала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився , проти позовних вимог [PERSON] не заперечув, просив слухати справу без його участі . Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 29.09.2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 489, вбачається, що 29.09.2007 року сторони уклали шлюб . Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , відповідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 07.12.2010 Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області, запис № 35 та [PERSON] , [INFO] , відповідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 18.12.2007 Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області, запис № 35. Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Як вбачається із договору між батьками про проживання , виховання дитини та сплату аліментів на дитину , посвідченого 13.08.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., реєстровий № 943 сторонами визначене місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Мати та батько дитини після припинення шлюбних відносин проживають окремо, та дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти , тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved