Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області до Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Лесі Українки №77 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 114,7 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м. Огорожа №1, Огорожа №2, Ворота №3. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 05.07.2006 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна. Вказану спадщину прийняла дружина померлого [PERSON], тому, що проживала на час відкриття спадщини із спадкодавцем. 08.03.2010 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Лесі Українки №77 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 114,7 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м. Огорожа №1, Огорожа №2, Ворота №3. Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем першої черги за законом як дочка померлої, спадщину належним чином прийняла, оскільки проживала на час відкриття спадщини із спадкодавцем. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме правовстановлюючі документи на будинковолодіння. [PERSON] в судове засідання не зявилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності. Відповідач - представник Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 05.07.2006 року у віці 81 років в с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №022203, актовий запис №11. Ще за життя померлому належав: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Лесі Українки №77 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 114,7 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м. Огорожа №1, Огорожа №2, Ворота №3, що підтверджується копією з погосподарської книги №7, згідно якої [PERSON] зазначений як голова, довідкою виданою виконкомом Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області №737 від 08.11.2017 року. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів справи вказане майно [PERSON] фактично успадкувала його дружина, як спадкоємець першої черги [PERSON], оскільки проживала на час смерті з померлим, що підтверджується довідкою №615 від 04.09.2017 року. Родинні відносини між померлим [PERSON] та [PERSON] підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00019010873 сформованого 10.11.2017 року згідно якого [PERSON] є дружиною [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В звязку з наведеним та у відповідності до розяснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року щодо питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) суд вважає, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] як дружина спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом. 08.03.2010 року у віці 87 років в с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №094013 виданого 09.03.2010 року, актовий запис №03. Ще за життя померлій, як було встановлено в судовому засіданні, фактично належав: - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Лесі Українки №77 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 114,7 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м. Огорожа №1, Огорожа №2, Ворота №3, що підтверджується встановленими в судовому засіданні обставинами справи щодо спадкових прав [PERSON] на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи вказане майно [PERSON] фактично успадкувала її дочка, як спадкоємець першої черги [PERSON], оскільки проживала без реєстрації на час смерті з померлою, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №738 від 08.11.2017 року. Родинні відносини між померлою [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджуються: - свідоцтвом про народження серії І-УР №848479 від 25.07.1960 року згідно якого [PERSON] є мамою [PERSON]; - свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД №362048 виданого 26.02.1983 року згідно якого позивач [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище «Калинович» на «Дискурська». Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Положеннями ст. 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 08.03.2010 року, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживала на час відкриття спадщини з померлою. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] від 15.11.2017 року №123/02-14, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул.Лесі Українки №77 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1974 році. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже [PERSON] як спадкоємець за законом має право на вказане в позовній заяві спадкове майно, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються житловий будинок з надвірними будівлями. В звязку з наведеним та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на спадкове майно згідно позовних вимог. На підставі викладеного

Outcome: approved