Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду з позовними вимогами до відповідача Київської міської психоневрологічної лікарні №2 про зобов'язання надати таку інформацію в наступному обсязі: -за якими симптомами вона може розпізнати у себе появу гострого поліморфного психотичного розладу, який лікарі виявили у неї у 2008 році; -чому консультативний нагляд розпочато майже через півтора року (30.11.2009 року) після отримання епікризу №4247 (надіслане 07.07.2008 року) з ТМО «Психіатрія» у м. Києві? -на яких підставах консультативний нагляд продовжувався 05.12.2011 року після спливу трьох років після звернення за психіатричною допомогою? -за якими симптомами вона може розпізнати у себе появу змішаного розладу особистості, яке лікарі виявили у неї у 2012-2014 роках; -чи є змішаний розлад особистості тяжким психічним розладом та чи може загострення його привести до втрати нею можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? -чи знаходиться вонна на теперішній час під наглядом лікарів - психіатрів, якщо так, то яким саме диспансерним чи консультативним, та на яких підставах? -яке підтримуюче лікування їй належить приймати, щоб уникнути загострення виявлених у неї психічних розладів та не допустити появи нових психічних розладів? Як стверджує позивач, на її заяви до Київської міської психоневрологічної лікарні щодо надання відповідей на вказані запитання жодної інформації відповідачем не надано, а листи у відповідь на заяви жодної запитуваної інформації не місять. Це порушує права та інтереси позивача, чинить перешкоди у її працевлаштуванні, у зв'язку з чим нею було подано відповідний позов до суду, в якому вона просила зобов'язати відповідача надати вищевказану інформацію їй у примусовому порядку. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву в повному обсязі та просила її задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що позивач по справі звернулась до Київської міської психоневрологічної лікарні №2 із заявами про отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров'я під час лікування її в психоневрологічній лікарні, а саме 22.09.2015 року, 17.10.2016 року, 17.11.2016 року, 23.11.2016 року (а.с.65-68) Отримання відповідачем цих заяв підтверджено відповідними штампами з зазначенням вхідних номерів. На всі заяви позивача їй було надано відповіді про те, що їй необхідно прийти на прийом до дільничного лікаря - психіатра для вирішення питання про обстеження та лікування в даному медичному закладі, а також про те, що для отримання відповідей на поставлені нею в запитах питаннях, їй необхідно звернутися в зручний для неї час до завідувача диспансерним відділенням, попередньо домовившись про зустріч. В матеріалах справи наявна виписка з історії хвороби позивача [PERSON] №5455 (а.с. 71-72) з якої вбачається, що вона перебувала на примусовому лікуванні з 29.08.14 року в ТМО «Психіатрія» у м. Києві на підставі постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.14 року про призначення примусових заходів медичного характеру в вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Зазначене рішення прийняте відповідно до ч.2 ст. 377 КК України. На момент судово-психіатричної експертизи позивач страждала на психічний розлад у виді змішаного розладу особистості, стан декомпенсації та за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом на момент проведення експертизи, потребувала застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. На підставі Акта додаткової судово-психіатричної експертизи № 793 від 21.08.12 року Дніпровським районним судом м. Києва встановлено, що позивач вчинила злочин у стані обмеженої осудності після чого захворіла на психічну хворобу, яка виключає щодо неї покарання та 22.05.14 року постановив застосувати до неї примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Представники відповідача заперечуючи проти вимог позову в судовому засіданні зазначали про те, що з 2009 року позивач була взята під консультативний нагляд лікаря - психіатра згідно п. 5.2 ст. 5 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при надання амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом МОЗ України від 22.01.2007 року. Відповідно до Акту додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 21.08.12р. позивач [PERSON] на момент її проведення страждала змішаним розладом особистості, стан декомпенсації, за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Після виписки з ТМО «Психіатрія» позивач до дільничного психіатра не з»являлася, на свої письмові звернення до КМПНЛ №2 щодо отримання інформації про стан здоров»я, неодноразово запрошувалася на прийом до лікаря, проте так і не з»явилась та обстеження не проходила. Спір, що виник між сторонами регулюється нормами цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Ст. 34 Конституції України передбачає, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ч. 3 Європейська Хартія Прав Пацієнтів кожна особа має право на отримання повного обсягу інформації стосовно стану здоров'я, медичної допомоги, в тому числі медичного втручання, можливостей і умов використання результатів медичної допомоги та усіх доступних сучасних технологій. Відповідно до ч. 1 ст. 285 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров'я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров'я. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Ст. 11 вказаного Закону передбачає, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Разом з тим ст. 8 вказаного Закону передбачає, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення. Суд, вивчивши всі докази, подані сторонами, вважає за необхідне встановити наступне. Згідно вимог позовної заяви, позивач просить суд зобов'язати відповідача надати відповіді на конкретні питання щодо обставин її лікування та стану її здоров'я. Суд вважає за необхідне наголосити, що в матеріалах справи наявні в копіях заяви позивача до відповідача, а саме заяви про отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров'я з наступними запитаннями: -за якими симптомами вона може розпізнати у себе появу гострого поліморфного психотичного розладу, який лікарі виявили у неї у 2008 році; -чому консультативний нагляд розпочато майже через півтора року (30.11.2009 року) після отримання епікризу №4247 (надіслане 07.07.2008 року) з ТМО «Психіатрія» у м. Києві? -на яких підставах консультативний нагляд продовжувався 05.12.2011 року після спливу трьох років після звернення за психіатричною допомогою? -за якими симптомами вона може розпізнати у себе появу змішаного розладу особистості, яке лікарі виявили у неї у 2012-2014 роках; -чи знаходиться вона на теперішній час під наглядом лікарів - психіатрів, якщо так, то яким саме диспансерним чи консультативним, та на яких підставах? -яке підтримуюче лікування належить їй приймати, щоб уникнути загострення виявлених у неї психічних розладів та не допустити появи нових психічних розладів? Про наявність будь-яких інших заяв-звернень позивача до відповідача з приводу надання інформації про її стан здоров»я в матеріалах справи доказів не міститься. Відтак, суд, при ухваленні рішення спирається на обсяг запитуваної інформації, що містяться у заявах позивача від 22.09.2015 року, 17.10.2016 року, 17.11.2016 року, 23.11.2016 року та на обсяг інформації, наданої КМПЛ №2 у відповідь на них. Беручи до уваги зазначені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме зобов'язання надати відповіді на запитання, з якими позивач зверталась до відповідача, проте відповіді не отримала. У зв'язку з цим, вважаю також за необхідне стягнути з відповідача в Державний бюджет України судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial