Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач стверджує, що з 20 лютого 1990 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей, син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а тому їх шлюб існує формально. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей. Просить суд, розірвати шлюб та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. до досягнення старшою дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20 лютого 1990 року (а.с. 4). У сторін [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] народилася донька [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5). Крім того, судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а тому їх шлюб існує формально, між сторонами припинили існувати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам неповнолітніх дітей, а тому шлюб слід розірвати. Водночас, неповнолітні діти сторін постійно проживають із матір'ю, позивачкою по справі. Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на їх утримання не досягнуто. Позивач вважає, що на утримання дітей відповідач спроможний сплачувати щомісячно 2000 грн. Однак судом встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи, офіційно не працевлаштований, його дохід є мінливий. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров'я дітей, крім того суд враховує матеріальне становище сторін, а також те, що утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Законом про державний бюджет на 2014 рік закладені наступні розміри прожиткового мінімуму в Україні: діти віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Суд вважає, що відповідач спроможний надавати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі ? частини від прожиткового мінімуму дитини. Таким чином суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати 1286 грн. щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Outcome: partial