Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який неодноразово уточнювала та доповнювала 15.09.2017 та 18.06.2018, та остаточно просить поділити спільне з відповідачем майно, виділивши їй в натурі 2 дивана-канапе дитячих, дитячу меблеву стінку, холодильник «Атлант», телевізор «Samsung», комп`ютер, монітор LG, мультіварку, загальною вартістю 18500 грн: відповідачу виділити в натурі майно - шафу-купе, диван кутовий, пилосос «Samsung», акустичну систему, міксер, мікрохвильову піч l G, загальною вартістю 10100 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь 46505 грн - вартість Ѕ частини автомобілю ВАЗ-21112, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та визнати за відповідачем право власності на автомобіль, при цьому право власності позивача на Ѕ частину зазначеного автомобілю припинити з дня отримання нею грошової компенсації від [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що під час знаходження зі [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004, вони за спільні сімейні кошти набули побутове майно та автомобіль, які є їх спільним майном; що після розлучення 21.03.2016 все майно залишилось у користуванні відповідача та підлягає судовому поділу між ними. [PERSON] звернувся до суду 22.11.2018 із зустрічною позовною заявою та просить стягнути зі [PERSON] на його користь 33250 грн - вартість Ѕ частини автомобілю ВАЗ-21112, державний номер [NUMBER] , визнавши за нею право власності на автомобіль; при цьому право власності [PERSON] на Ѕ частину зазначеного автомобілю просить припинити з дня отримання ним грошової компенсації від [PERSON] . Проти первісних позовних вимог [PERSON] заперечує. Свої заперечення проти позову [PERSON] та свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що позивачем безпідставно завищена вартість спірного автомобілю, бо його незалежна оцінка, проведена фахівцем товарознавцем без огляду автомобілю, є недостовірною; що оцінка спірного автомобілю, зроблена фахівцем за заявою [PERSON] , є більше придатною та достовірною, бо проводилась з оглядом автомобілю та відповідає терміну його експлуатації; перелічене позивачкою побутове майно та меблі, на які вона претендує, не є спільним майном подружжя, набувались його батьками та знаходяться у їхньому користуванні у належному їм будинку. 16 березня 2020 року сторони [PERSON] та [PERSON] подали до суду спільну заяву, у якій просили прийняти до розгляду укладену ними мирову угоду, та на її підставі ухвалити рішення щодо їхнього спору. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] до судового засідання не з`явилась, у своїй заяві до суду просила слухати справу у її відсутності, підтвердила укладену з відповідачем мирову угоду та просила ухвалити рішення за справою на підставі поданої мирової угоди. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] до судового засідання не з`явився, у своїй заяві до суду просив слухати справу у його відсутності, підтвердив укладену зі [PERSON] мирову угоду та просив ухвалити рішення за справою на підставі поданої мирової угоди. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Сторони за справою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходились у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.03.2016 шлюб розірваний. Сторони не дійшли добровільного розподілу спільного майна, що з`явилось підставою для звернення до суду з відповідними позовами. У своїй мировій угоді від 16 березня 2020 року, сторони до початку судового розгляду справи по суті, змінили свої позовні вимоги. Позивач за первісним позовом [PERSON] відмовилась від своїх позовних вимог (первісних та уточнених) щодо поділу між нею та [PERSON] побутового майна, з виділом у користування кожного відповідної частки. Суд вважає, що відмова позивача [PERSON] від частини позовних вимог не суперечить її правам та інтересам інших осіб, тому приймає зазначену відмову. Судом встановлено, що сторони в період шлюбу, у 2007 році придбали автомобіль ВАЗ 21112, державний номер [NUMBER] , оформлений та зареєстрований на ім`я [PERSON] . Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у користуванні [PERSON] . Останній за договором купівлі-продажу №6342/8/317 від 01.04.2016 продав зазначений автомобіль матері [PERSON] . Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24.10.2016 задоволений позов [PERSON] та договір купівлі-продажу автомобілю, визнаний недійсним, а за [PERSON] визнане право власності на його Ѕ частину. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19.06.2017 рішення районного суду в частині визнання договору недійсним та визнання права власності на Ѕ частину автомобілю, залишено без змін. Сторони у своїх заявах до суду та мировій угоді від 16.03.2020, на підставі взаємних поступок,частково визнаючи позовні вимоги один одного, просили суд набутий ними у зареєстрованому шлюбі автомобіль ВАЗ 21112, державний номер [NUMBER] , який вони вважають спільною власністю подружжя та частки кожного зі сторін у цій власності рівними, в порядку його поділу, передати в натурі у володіння та користування [PERSON] , з виплатою [PERSON] грошової компенсації за належну їй Ѕ частину. Сторони, за взаємною згодою встановили вартість автомобілю, яка складає 40000 грн. За таким порядком поділу спільного майна - автомобіля, сторони просять суд визнати право власності на автомобіль ВАЗ 21112, державний номер [NUMBER] , в цілому за [PERSON] , при цьому [PERSON] , від права власності на Ѕ частину автомобілю, присуджену їй рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24.10.2016, справа за №646/6549/16-ц, - відмовляється на користь [PERSON] . Судові надана копія розписки [PERSON] про отримання вартості Ѕ частини спірного автомобілю у розмірі 20000 грн. Від взаємних претензій за іншим порядком розподілу спірного майна та стягнення з кожного з них інших компенсацій, сторони відмовились, про що письмово підтвердили у підписаній ними мировій угоді. Суд приймає до уваги, що зміст досягнутої сторонами мирової угоди, підтвердженої ними письмово, відповідає дійсному волевиявленню сторін та угода підписана сторонами при ясному розумі, у здоровому стані, при повному обсязі цивільної дієздатності, без стороннього тиску, із розумінням правових наслідків вчинених правових дій. Судом встановлено, що спірний автомобіль ВАЗ 21112 державний номер [NUMBER] набутий у період шлюбу сторін. Факт спільної належності автомобілю визначений Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24.10.2016, справа за №646/6549/16-ц та не вимагає додаткових доказів. Відповідно до ч.1 статті 70 Сімейного Кодексу України, «У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.». За приписами статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 367 ЦК України зазначено: «Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється». На підставі статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. За встановленими обставинами суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги сторін за справою. На підставі викладеного,

Outcome: partial