Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником зазначеної квартири, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2002, також зазначила, що назву вулиці перейменовано з «[ADDRESS]» на «[ADDRESS]». Крім неї в квартирі на цей час зареєстрована її донька [PERSON] та син доньки [PERSON], [INFO], які у 2014 році виїхали за кордон, та вже чотири роки не мешкають у квартирі позивача. В звязку з тривалою відсутністю донька позивача не сплачує кошти за комунальні платежі ані за себе, ані за свого сина. Весь тягар з оплати житла та інших комунальних послуг несе позивач. Оскільки відповідач з сином в добровільному порядку не вирішує питання зняття з реєстраційного обліку після влаштування в іншій місцевості, а на них нараховуються комунальні платежі, участі у сплаті яких вони не приймають, це погіршує матеріальний стан позивача та її права як власниці житла. Позивач вказує, що можливість вирішити питання зняття відповідача з реєстрації в позасудовому порядку відсутня, оскільки вони не мають наміру повертатися в Україну, тому і просить суд на підставі ст.405 ЦК України визнати відповідачів такими, що втратили право користування належною їй на праві власності квартирою. Відповідач повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, в судове засідання не зявилася, відзив на позов не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, в судове засідання не зявився, будь яких пояснень щодо позовних вимог не надав. Від представника третьої особи - Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування, надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Під час ухвалення рішення покладається на розсуд суду /а.с.32/. Позивач наполягає на розгляді справи за відсутності відповідача та представників третіх осіб, не заперечує проти винесення заочного рішення. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити за обставин, викладених в позовній заяві. Крім того додала, що вона є єдиною власницею квартири за адресою: [ADDRESS]. Донька з онуком в належній їй квартирі проживали з 2001 по 2014 роки, а потім, коли відносини з чоловіком погіршилися, вона забрала дитину та поїхала за кордон. Ніяких домовленостей з донькою стосовно користування квартирою у них не було. На пропозицію в телефонному режимі приїхати та знятися з реєстрації, донька відповідає, що вона боїться зустрічі з чоловіком, а тому приїхати не обіцяє. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є приятелькою позивача, їхні онуки ходили в один клас, їй відомо, що чоловік відповідачки [PERSON] почав зловживати алкоголем, бити дружину, тому вона прийняла рішення залишити місто, та разом з сином уїхала. Позивач є пенсіонеркою, а тому бажає оформити субсидію, але реєстрація у житлі доньки та онука не дозволяє це зробити. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наданих позивачем та витребуваних судом доказів встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2002 належить квартира № [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Пятой криворізької державної нотаріальної контори Убієнних Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 2-736. Державна реєстрація права власності здійснена в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 27.05.2002 в реєстровій книзі № 135П, сторінка № 148, реєстровий запис № 148, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 12, 52, 54, 56/. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, [PERSON], [INFO], є сином відповідача [PERSON] /а.с.11/. Ця обставина підтверджується також поясненнями свідка в судовому засіданні. Згідно з довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Інгулецької районної у місті ради за адресою: [ADDRESS] мають реєстрацію місця проживання три особи, позивач по справі - [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.13а/. В Акті, складеному ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» від 15.05.2018, [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2014 року /а.с.13/. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі з 2014 року, тобто чотири роки відсутні на спірній житловій площі, в належній позивачу квартирі не мешкають. При цьому позивач [PERSON] постійно проживає у спірному житловому приміщенні, утримує житло, ніяких перешкод у користуванні квартирою відповідачу та її сину не створювала. В звязку з реєстрацією відповідачів на спірній житловій площі на нихо нараховуються комунальні платежі, які змушена сплачувати позивач, а тому реєстрація відповідачів у належному позивачу житлі негативно впливає на матеріальний стан позивача, порушує її права, як власника житла. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності, а також, які регулюють порядок користування житлом та втрати цього права членом сімї власника житла. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. За приписами ст.2 та ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом, а також передбачено, що громадяни зобовязані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що квартира, де має реєстрацію місця проживання відповідач, яка також є законним представником неповнолітнього сина, належить позивачу на праві приватної власності, позивач несе витрати по утриманню житла, а відповідачі від його утримання самоусунулися, чим порушують права позивача, тому суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Вирішуючи спір стосовно другого відповідача - [PERSON], [INFO], суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідач у справі [PERSON] є неповнолітньою особою, але на час розгляду справи досяг віку 16 років, тому зняття його з реєстраційного обліку в спірній квартирі жодним чином не порушить права останнього, оскільки він фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими правами особи. Відповідач-2, будучи зареєстрованим в спірній квартирі, не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно нерухомого майна, і відповідно, будучи знятим з реєстрації в даній квартирі, ніяких майнових прав не втрачає. На підставі вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір розподіляється пропорційно задоволеним вимогам, але враховуючи категорію справи, а також те, позивач не просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Outcome: approved