Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є донькою відповідача [PERSON] На даний час вона навчається в Інституті Реклами на денному відділенні за спеціальністю «Реклама та зв»язки з громадськістю». ЇЇ навчання проходить на контрактній формі, строк навчання згідно контракту становить 4 роки, починаючи з 01.09.2015 року, вартість навчання складає 1000 грн. на місяць. Позивач вказує на те, що після досягнення нею повноліття відповідач перестав сплачувати аліменти на її утримання. На сьогоднішній день вона не має самостійного заробітку, так як навчається на денній формі навчання. Її мати [PERSON], з якою вона проживає, є безробітною, та не в змозі забезпечити її (позивача) в повній мірі. Її повсякденні витрати складаються з плати за навчання, витрат на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Її батько - відповідач [PERSON] не підтримує з нею жодних відносин. Позивач вважає, що відповідач зобов»язаний сплачувати аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі, виходячи з сум щомісячних витрат: 1000,00 грн. - витрати на навчання, 500,00 грн. - витрати на придбання одягу та проїзд, 500,00 грн. - витрати на харчування. Також, позивач зазначила про те, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача. Так, 20.07.2016 року вона звернулась з позовом до Броварського міськрайонного суду Київської області, однак, даний позов їй було повернуто. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь та утримання аліменти в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з 20.07.2017 року і до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, вказуючи на те, що відповідач є безробітним, за станом здоров'я потребує лікування, а також, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки. Також, на думку відповідача та його представника, позовна заява позивача не відповідає її реальному життю. Відповідач та його представник зазначили, що наданий представником позивача договір про навчання позивача викликає сумніви, оскільки відповідачу відомо, що позивач не відвідує навчання, написала заяву про те, що вона працює та просила призначити для неї віддалений режим навчання, надавши довідку з місця працевлаштування. Відповідачу невідомо, де працює позивач, її заробіток, оскільки вона уникає спілкування з ним та його батьками. Третя особа, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилась, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження, відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою (а.с.8). Як вбачається з контракту на навчання в Інституті Реклами, позивач навчається в Інституті Реклами на денному відділенні за спеціальністю «Реклама та зв'язки з громадськістю», строк навчання згідно контракту становить 4 роки, починаючи з 01.09.2015 року, вартість навчання складає 1200 грн. на місяць (а.с.76, 86). Факт навчання позивача у вказаному навчальному закладі підтверджується також довідкою № 24 від 31.05.2016 року, довідкою № 187 від 10.05.2017 року, довідкою № 233 від 07.09.2017 року (а.с.12, 75, 85). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи наявні в справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що відповідач, який є працездатним, мав надати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Заперечення відповідача проти позову про те, що позовна заява позивача не відповідає її реальному життю, суд до уваги не приймає, оскільки ці твердження є необґрунтованими та безпідставними, а надані відповідачем в якості доказів скрін-шоти інтернет-сторінок позивача в соціальних мережах не є належними доказами (а.с.64-65). Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд дійшов до наступного. Як вбачається з довідки Деснянського районного центру зайнятості № 5694 від 09.11.2017 року, відповідач зареєстрований у центрі зайнятості з 05.10.2017 року як безробітний та має дохід за жовтень 2017 року в розмірі 1261,54 грн. (а.с.93). Як вбачається медичної документації, відповідач має хронічну хворобу, в зв'язку з чим потребує лікування (а.с.39, 40, 61-62, 94-95). Враховуючи викладене, з урахуванням майнового стану сторін, розміру їх доходів, стану здоров'я відповідача, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу). При цьому суд не приймає до уваги посилання на те, що на його утриманні знаходяться батьки (а.с.34, 35, 36, 37-38), оскільки з наданих відповідачем доказів не вбачається, що батьки потребують матеріальної допомоги та перебувають на його утриманні, а саме не надано довідки з житлових органів про спільне проживання, довідок про розмір пенсії тощо. Також, відсутні докази, що дружина відповідача є непрацездатною та також перебуває на його утриманні. Що стосується періоду стягнення аліментів, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] вперше звернулась до суду з даним позовом 20.07.2016 року до Броварського міськрайонного суду Київської області. Позов було повернуто позивачу для подання до належного суду відповідно до ухвали від 28.09.2016 року (а.с.56). Також, згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, позивач працювала з 30.07.2016 року по 22.08.2016 року, а також з 29.09.2016 року по 06.12.2016 року, що також підтверджується довідкою з місця роботи і заяву до Інститут реклами щодо порядку навчання (а.с.87, 88, 90). Згідно довідки Деснянського районного центру зайнятості № 5694 від 09.11.2017 року, відповідач зареєстрований у центрі зайнятості з 05.10.2017 року як безробітний та має дохід за жовтень 2017 року в розмірі 1261,54 грн., що дає підстави для висновку, що на даний час відповідач не є платоспроможним (а.с.93). Такими чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з урахуванням майнового стану сторін та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, в період з 20 липня 2016 року по 29 липня 2016 року, включно, та в період з 07 грудня 2016 року по 04 жовтня 2017 року, включно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] судовий збір в розмірі 640,00 грн. на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial