Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на злісне ухилення відповідачки від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків. В обґрунтування вимог зазначила, що неповнолітня [PERSON] є її рідною племінницею. Рішенням суду від 08.10.2019 дозволено відповідачці усиновлення неповнолітньої [PERSON] . [INFO] помер рідний батько дитини - [PERSON] . З вересня 2020 року [PERSON] перебуває за межами країни, злісно ухиляється від виконання материнських обов`язків по вихованню, утриманню та догляду за дитиною, протягом тривалого часу не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання - дитині не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з донькою. Вихованням та утриманням дитини займається вона, позивач по справі, забезпечуючи дівчинці гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, вчасне проведення профілактичних щеплень, регулярні амбулаторні огляди, тощо. Тому позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року прийнято до розгляду справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає з підстав, викладених в тексті позовної заяви. Від відповідача [PERSON] надійшло повідомлення, засвідчене 23.04.2021 нотаріусом м. Ченстохова Польщі Міхалом Пілажа, про розгляд справи за її відсутності: не заперечує проти опікунства [PERSON] над [PERSON] , [INFO] , оскільки вона виховує та утримує [PERSON] . Відзиву на позов від відповідача не надійшло. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 11 - копія свідоцтва) та є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 8 - копія свідоцтва), на підставі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2019 року, відповідно до якого дозволено [PERSON] , [INFO] усиновити неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , зобов`язавши органи реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження дитини в частині вказівки матері дитини (а.с. 9-10 - копія рішення). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 17 - копія свідоцтва). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 232 Сімейного кодексу України встановлено правові наслідки усиновлення. Зокрема, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена та усиновлювачем. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Згідно статті 242 Сімейного кодексу України якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу. У разі позбавлення усиновлювача батьківських прав настають наслідки, встановлені статтею 166 цього Кодексу. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо всиновленої нею дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] посилалася зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 Сімейного кодексу України є усталеною. Так, в якості доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається в позовній заяві, нею надано характеристику навчального закладу, відповідно до якої [PERSON] приділяє належну увагу вихованню учениці 4-А класу [PERSON] , [INFO] (а.с. 14 - копія характеристики). Дитина зарахована до навчального закладу за заявою [PERSON] , яка до особової справи надала повний пакет документів (а.с. 15 - копія повідомлення). Наказом служби у справах дітей Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 30.11.2020 № 175-П «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини, [PERSON] в сім`ю [PERSON] », враховуючи смерть рідного батька [PERSON] та ухилення матері дитини, [PERSON] , від виконання батьківських обов`язків по вихованню, утриманню та догляду за дитиною, оскільки з вересня 2020 року [PERSON] перебуває за межами України, вирішено тимчасово влаштувати малолітню [PERSON] , [INFO] в сім`ю [PERSON] (а.с. 16 - копія наказу). Відповідно до акту обстеження умов проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , складеного 17 листопада 2020 року педагогами навчального закладу дитини, за місцем проживання дитини створено належні умови проживання, стосунки в родині [PERSON] доброзичливі та взаємоввічливі (а.с. 20 - копія акту). Відповідно до висновку Довгинцівської районної в місті ради «Щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] », за вих.. № 8/22-2073 від 14.05.2021, на теперішній час [PERSON] перебуває за межами України. В телефонному режимі (viber) повідомила начальнику служби у справах дітей, що не має можливості проживати разом з донькою. Повідомила, що [PERSON] є рідною тіткою малолітньої [PERSON] , [INFO] , негативно впливає на відношення між нею та донькою, намовляє дитину проти неї, однак чіткої відповіді щодо позбавлення її батьківських прав, дати не змогла. Тому виконком Довгинцівської районної в місті ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 39). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оскільки наведені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення відповідачки від належного виховання своєї дитини, свідомої зневаги своїми обов`язками, враховуючи викладене та наявність заяви [PERSON] про визнання вимог, суд вважає встановленим, що відповідач не займається вихованням доньки [PERSON] , не забезпечує її матеріально, не виявляє щодо неї батьківського піклування, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеними заявлені вимоги та вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Частиною третьою статті 166 Сімейного кодексу України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частинами першою-другою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів, починаючи з дати пред`явлення позову згідно вимог частини першої статті 191 СК України. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки вимога про відшкодування судових витрат - сплати судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав (а.с. 1), позивачем не заявлена, вони покладаються на позивача. Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved