Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири в [ADDRESS] ). Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача, зареєстрована в квартирі з 01.02.2018 року, але з моменту реєстрації в ній не мешкає. Позивачу фактичне місце мешкання відповідача невідоме. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована за вказаною адресою, але жодного разу не виявила бажання проживати за місцем своєї реєстрації, позивач одна несе всі витрати зі сплати комунальних послуг. Просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, просила задовольнити їх, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідача до суду не надходило. Враховуючи позицію позивача, той факт, що відповідач двічі належним чином повідомлений про час та місце розгляду стосовно неї цивільної справи, суд вважає необхідним дану справу розглянути заочно. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу 10.12.2004 року за реєстровим номером 7090 (а.с. 3, 4, 5) Згідно з довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 7884 від 12.08.2020, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно з актом від 11.08.2020, складеним представником комітету самоорганізації населення м. Мирноград Сорочинською О.Г., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 2018 року і по теперішній час не проживає за вказаною адресою (а.с. 7). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що коли загинув її брат, позивачка продала квартиру в м.Покровську та купила будинок в [ADDRESS] . Позивачка дозволила проживати сину та невістці в цій квартирі, де вони певний час і проживали сім`єю. Після їх розлучення, син позивача все спільне майно залишив дружині, а вона виписалася з будинку і не проживала в ньому. А потім колишня невістка попросила позивача прописати її в будинку, щоб отримувати вугілля. Позивач її прописала, а тепер хоче продати будинок та поїхати до дітей, але не може цього зробити, оскільки відповідач прописана у будинку. Речей відповідача у будинку немає, вона забрала звідти і свої речі і чужі. З моменту реєстрації відповідача у 2018 році вона там жодного дня не проживала, реєстрація їй була потрібна для виписки вугілля. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що відповідач це колишня дружина її двоюрідного брата, мешкала у будинку коли була у шлюбі з ним. Прописалась у будинок щоб отримувати вугілля. Адресу будинку не пам`ятає, знає, що будинок десь в районі 5/6. Будинок належить її тітці. Відповідач після розлученням з сином позивача продала всі речі: і свої і чужі і поїхала. Мешкає десь у м.Покровськ, де конкретно - не знає. Десь 1,5 місяці тому вона була в гостях у тітки - речей відповідача у будинку не було. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Судом встановлено, що принаймні з 2018 року квартира [ADDRESS] за своїм цільовим призначенням відповідачем [PERSON] не використовується, її відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідач не проживає там, чи домовленостей між нею та власником житла [PERSON] щодо порядку його використання судом не встановлено. Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, участі в утриманні житла не приймає, це є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved