Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в період з 04 вересня 2002 року по 02 жовтня 2017 року вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах. 27 червня 2017 року вона була попереджена про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату і 02 жовтня 2017 року наказом № 59-к від 02.10.2017 року звільнена з роботи. Позивач зазначила, що вважає її звільнення незаконним, тому, що вона є одинокою матірю і самостійно виховує сина, [INFO]; вона проживає з дитиною, в її сімї відсутні інші працівники з самостійним заробітком, що залишило її та дитину без засобів до існування. Позивач вказала, що в установі працює протягом 15 років, за час роботи не мала жодного дисциплінарного стягнення, має вищу освіту та більш високу кваліфікацію. Позивач стверджує, що відповідач не взяв до уваги рекомендації профспілкового комітету щодо можливості залишити її на роботі з наданням іншого навантаження у вигляді гурткової роботи та класного керівництва, звільнивши її з роботи. Позивач вимагає поновити її на роботі майстра виробничого навчання з 02 жовтня 2017 року. 26 жовтня 2017 року позивач збільшила позовні вимоги, наполягаючи на скасуванні наказу № 59-к від 2 жовтня 2017 року та стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 4511 гривень 75 копійок, а у разі тривалого розгляду справи за весь час вимушеного прогулу по день постановлення рішення суду. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Представник відповідача не визнав предявлений позов, посилаючись на те, що у звязку з відсутністю регіонального замовлення на професійну підготовку робітничих кадрів з професії «Оператор компютерного набору» було виведено із штатного розпису училища штатну одиницю майстра виробничого навчання по відповідній групі та внесено зміни до штатного розпису на 1 липня 2017 року, скоротивши зазначену посаду. Позивача та інших працівників було попереджено про майбутнє звільнення; рішення про скорочення працівників було узгоджено із профспілкою та Управлінням освіти, науки, молоді та спорту Кіровоградської обласної державної адміністрації. Позивачеві було запропоновано інші вакантні посади, від яких вона відмовилась. Тому, відповідним наказом позивача було звільнено з роботи. Представник відповідача вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм Кодексу законів про працю України. Заслухавши пояснення учасників справи на дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Судом встановлено, що 04 вересня 2002 року позивач [PERSON] прийнята на роботу в Маловисківське ПТУ № 16 (надалі ПТУ № 16) викладачем по бухгалтерському обліку; 01 вересня 2005 року наказом № 20-к від 01.09.2005 року переведена майстром виробничого навчання (а.с. 4, 203). Права і обовязки майстра виробничого навчання [PERSON] визначені посадовою інструкцією (а.с. 34-35, 201-202). Позивач [PERSON] має повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» та здобула кваліфікацію економіста, підвищила кваліфікацію шляхом проходження окремого навчання (а.с. 11-15). Позивач [PERSON] є одинокою матерю, яка має дитину віком до чотирнадцяти років (а.с. 8-10, 133). Професійно-технічне училище № 16 м. Мала Виска (скорочена назва ПТУ № 16) є державною установою, що має статус юридичної особи (а.с. 19-22, 34-71, 198-200). В ПТУ № 16 діє незалежна профспілка (а.с. 40-53). 01 вересня 2015 року наказом № 141 директора ПТУ № 16 закріплено майстрів виробничого навчання за навчальними групами; працівників [PERSON] і [PERSON] закріплено за групою № 43, код 4112 Оператор компютерного набору (а.с. 204-205). 13 червня 2017 року рішенням № 2 регіональної ради професійної освіти , затвердженого головою Кіровоградської обласної державної адміністрації, для професійно-технічних навчальних закладів області встановлено показники регіонального замовлення у 2017 році (а.с. 85-88). 27 червня 2017 року наказом № 20-к директора ПТУ № 16 в звязку із зменшенням чисельності учнів у 2017-2018 навчальному році та з необхідністю приведення у відповідність чисельності працівників училища згідно затверджених норм Міністерства освіти і науки, передбачених ПТНЗ, позивача [PERSON] та інших працівників училища попереджено про майбутнє звільнення (а.с. 89-92). 27 червня 2017 року наказом № 15-к директора ПТУ № 16, у звязку з відсутністю регіонального замовлення на професійну підготовку робітничих кадрів на 2017 рік з професії «Оператор компютерного набору», внесено зміни до штатного розпису ПТУ № 16 та виведено із штатного розпису одиницю майстра виробничого навчання по групі операторів компютерного набору (а.с. 93-96). 28 серпня 2017 року майстру виробничого навчання [PERSON]., яка попереджена про майбутнє вивільнення штату, запропоновані посади заступника директора з навчальної роботи відокремленого структурного підрозділу ПТУ № 16 смт. Олександрівка, лаборанта відокремленого структурного підрозділу ПТУ № 16 смт. Олександрівка та прибиральниці службових приміщень ПТУ № 16 м. Мала Виска (а.с. 215). 30 серпня 2017 року директор ПТУ № 16 вніс в профспілкову організацію подання про надання згоди на звільнення працівника [PERSON] за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку з відмовою працівника на переведення на іншу роботу (а.с. 6, 216). 31 серпня 2017 року профспілковий комітет постановив по можливості врахувати рішення, у разі, якщо в рішенні не має обгрунтованої відмови в наданні згоди на скорочення [PERSON], директор ПТУ № 16 м. Мала Виска [PERSON] має право звільнити працівника без згоди профкому профспілкової організації (а.с. 5, 217). 02 жовтня 2017 року наказом директора Професійно-технічного училища № 16 м. Мала Виска позивач [PERSON] звільнена з роботи майстра виробничого навчання по скороченню штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 3, 218). Встановлені судом факти вказують на те, що відповідач як роботодавець порушив трудові права позивача, звільнивши її з роботи без врахування положень частини 3 статті 184 КЗпП України, яка не допускає звільнення жінок одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Заперечення відповідача грунтуються на таких обставинах: на 2017 рік відсутнє регіональне замовлення на професійну підготовку робочих кадрів з професії «Оператор компютерного набору»; в училищі не залишилось посади майстра виробничого навчання за спеціальністю, яку має позивач; позивач попереджена належним чином про майбутнє вивільнення; позивач відмовилась від переведення на іншу роботу; профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача з роботи. Між тим, судження відповідача суд оцінює як такими, що є помилковими, оскільки судом не встановлено факту повної ліквідації ПТУ № 16. Закон не допускає звільнення працівників даної категорії без обовязкового працевлаштування. Тому, порушене право позивача на працю підлягає судовому захисту шляхом скасування наказу директора Професійно-технічного училища № 16 м. Мала Виска від 02 жовтня 2017 року № 59-к про звільнення [PERSON] з посади майстра виробничого навчання по скороченню штату працівників та поновлення позивача на роботі. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 02 жовтня 2017 року, суд дійшов висновку про те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за серпень і вересень 2017 року. Довідкою підтверджується, що середня заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складає 4511 гривень 75 копійок (а.с. 74). Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Саме про таке застосування положень частини другої статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку зазначено у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2011 року (справа № 6-87цс11), 16 грудня 2015 року (справа № 6-648цс15). Таким чином, на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до розрахунку: середньоденна заробітна плата 4511,75 грн. : ((22+21):2) =209,85 грн. Середньомісячне число робочих днів за січень-лютий 2018 року складає: (21+20):2=21,5. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за 5 місяців складає: (20,5 х 209,85) х 5 = 21509,63 грн. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача, оскільки відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved