Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що вона, [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який зареєстрований в відділі реєстрації актів громадського стану Ужгородської міської ради 12.11.1994 року, актовий запис № 772. Вказує, що від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] [INFO], який навчається в ДВНЗ «УжНУ» на 3-му курсі та неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Діти на даний час проживають з нею і перебувають на її повному утриманні. Пояснює, що спочатку стосунки між нею та відповідачем були нормальні, але через деякий час відповідач почав випивати. Останній час він входить в запої. Між ними часто виникають сварки. Сварки часті виникають у відповідача з дітьми. Він ображає її і дітей нецензурною лайкою, погрожує їм розправою, але вони тікають. Зазначає, що надалі спільне життя з відповідачем стало неможливим. Вона не може і не хоче з ним далі проживати. Такі стосунки тягнуться вже багато років, вона думала, що ще щось можна змінити, терпіла, але його поведінка, систематичні пянки стали ще гіршими і частішими. Примирення з ним не бажає, так як це позитивного результату не дасть. Зазначає що спільного майна між ними не має. У відповідача немає претензій щодо проживання дітей з нею. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, вона змушена звертатися до суду, клопочучи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму у місяць для дітей відповідного віку, для кожного з дітей окремо, а саме: дочки [PERSON], 15.03.2004 р. н. (неповнолітня) та сина [PERSON], [INFO] Вказує, що згідно з Додатком № 6 Договору про платне навчання, оплата за навчання їхнього сина складає 8458,00 грн. На сьогоднішній день, фактично нею було внесено оплату за навчання, що разом складає 1458,00 грн. На день подання позову фактично зазнані витрати на їхнього сина, [PERSON], складають 1458,00 гривень, передбачуваними витратами на підставі Договору є сума 7000,00 гривень. Разом ця сума складає 8458,00 грн. А отже, вважає, що половину витрат за навчання їхнього сина на контрактній основі зобовязаний взяти на себе відповідач. На підставі викладеного просить суд шлюб, укладений між нею та [PERSON] розірвати, стягувати щомісячно із відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, стягувати щомісячно із відповідача на її користь, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 вересня 2015 року і до завершення ним навчання в університеті, але не довше, ніж досягнення ним сином 23-річного віку, стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на сина і за навчання на контрактній основі - [PERSON], [INFO], у розмірі 4229 гривень, а також стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 487 гривні 20 коп. В судове засідання позивач не зявилася, однак подала через канцелярію суду заяву від 20.01.2016 року про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав через канцелярію суду заяву від 20.01.2016 року, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначає в заяві, що позов визнає в повному обсязі. Враховуючи вказані заяви учасників судового процесу справа розглянута в порядку ст. ст. 158, 169 ЦПК України за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 1994 року між Рождественською (після укладення шлюбу [PERSON]) К.В., [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що 12.11.1994 року в книзі реєстрації актів про укладення зроблено відповідний актовий запис № 772, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12.11.1994 року, серії І-ФМ № 276590. У позивача з відповідачем є спільні діти: донька [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію народження з перекладом від 15 березня 2007 року, серії F183287, виданого 19.03.2004 року відділом охорони здоровя та психічної гігієни м. Нью-Йорк та син [PERSON], який народився [INFO], про що 05.07.1995 року складено відповідний запис за № 722, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 320115, виданого 05.07.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За положеннями ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви та визнання позову відповідачем. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їхніх дітей, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується вищезгаданим свідоцтвом про народження останнього серії І-ФМ № 320115 та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії F183287. Згідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом діти постійно проживають разом з позивачкою [PERSON] та перебувають на повному її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так як [PERSON], [INFO], продовжує навчання, що підтверджується довідки за № 91/15 від 21 вересня 2015 року, виданої ДВНЗ «УжНУ» та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги позивач просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] як повнолітньої дитини, що продовжує навчання у розмірі ? від його заробітку до завершення ним навчання в університеті, але не довше ніж досягнення ним 23-річного віку. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідач в добровільному порядку не допомагає матеріально і не надає коштів на утримання їх спільних з позивачкою дітей: сина [PERSON], [INFO] та неповнолітньої донька [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини його доходу щомісячно, починаючи з 09 листопада 2015 року і до досягнення нею повноліття та сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини його доходу щомісячно, починаючи з 09 листопада 2015 року і до завершення ним навчання в університеті, але не довше ніж досягнення ним 23-річного віку. Окрім того, з довідки за № 91/15 від 21 вересня 2015 року, виданої ДВНЗ «УжНУ» встановлено, що спільний син [PERSON] навчається на 3-му курсі денної форми навчання географічного факультету напрямку «землеустрій та кадастру» на контрактній основі УжНУ. Як вбачається з Додатку № 6 Договору про платне навчання, оплата за навчання спільного сина [PERSON] складає 8458,00 грн. На сьогоднішній день, позивачкою було внесено оплату за навчання, що разом складає 1458,00 грн. Статтею 185 СК України встановлений обов'язок батька брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних розвитком її здібностей в певній сфері. Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення податкових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що половину витрат за навчання на контрактній основі спільного сина позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON], який навчається на 3-му курсі ДВНЗ «УжНУ» зобовязаний взяти на себе відповідач. Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 487,20 грн., а також 487,20 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України та з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за ставкою, яка діяла на момент звернення з позовом. На підставі наведеного та

Outcome: approved