Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], та просить ухвалити рішення, на підставі якого встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], померлого [INFO], відносно [PERSON], яка народилася [INFO] в м. Харкові; визнати [PERSON] спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO] в м. Харкові. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що у вересні 1999 року вона познайомилась з [PERSON], сином відповідачки. Вони почали зустрічатися, а згодом проживати разом без реєстрації шлюбу. Два роки вони проживали у орендованій квартирі, а в 2001 році переїхали до квартири його батьків за адресою [ADDRESS]. В 2004 році [PERSON] завагітніла. [INFO] у 5-му пологовому будинку м. Харкова народилась донька. До пологового будинку позивача привіз [PERSON], який і зустрічав її разом з дитиною та відвіз до місця їх проживання за адресою, що зазначена вище. По [ADDRESS] позивач разом з дитиною та [PERSON] проживали чотири роки. Дитина знаходилась на обліку у 19-й дитячій поліклініки за місцем проживання. 24.12.2004 року було зареєстровано народження їх доньки [PERSON], однак прізвище ім'я по батькові батька дівчини було зазначено на підставі вимог ч.1 ст. 135 СК України, зі слів матері. За своє життя [PERSON] завжди визнавав [PERSON] своєю донькою, виховував її, доглядав, коли позивач працювала та утримував. Він неодноразово піднімав питання щодо визнання його батьківства. Але, батьки позивача, які проживали в Іспанії, були проти того, щоб позивач уклала шлюб з [PERSON] та були проти визнання його батьком дівчини по релігійним мотивам. У 2009 році [PERSON] розірвала стосунки з [PERSON] та разом з донькою, [PERSON], виїхала до Іспанії, де проживає і по тепер. Увесь час вона продовжувала спілкуватися з [PERSON] та його матір'ю, які завжди цікавилася успіхами [PERSON], станом її здоров'я. [INFO] [PERSON] помер. Про його смерть позивач дізналася від друзів. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Заповіту він не залишив. Позивач вважає, що [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON], яка у відповідності до вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняла, оскільки на день смерті батька була неповнолітньою. Відповідач у справі, мати померлого, також є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], яка у встановлений законом строк подала до 5-тої ХДНК заяву про прийняття спадщини після смерті сина. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.02.2017 року, надала суду письмові заперечення, в яких просила у задоволені позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що у період з 1997 року до 2001 року її син [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з жінкою на ім'я [PERSON], яка мала сина, і саме цією сім'єю він опікувався. [PERSON] дуже любив дітей, однак своїх він мати не міг, оскільки був безплідний. З позивачкою [PERSON] проживав з 2001 року до початку 2005 року по [ADDRESS]. Після народження [PERSON], [PERSON] хоч і сумнівався, однак дійсно прийняв народження доньки. Пізніше [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що [PERSON] не його донька, склала речі та виїхала з квартири, де вони проживала разом. Той факт, що [PERSON] підтримував стосунки з [PERSON], та інколи бачився з нею та її донькою, не є підтвердженням його батьківства. [PERSON] та [PERSON] ніколи не були у зареєстрованому шлюбі, за життя останній не визнавав свого батьківства відносно [PERSON], а позивач під час життя [PERSON] не зверталася ні до нього, ні до суду з такими вимогами. 04.04.2017 року представником позивача [PERSON] були заявлені клопотання про залучення до матеріалів справи письмових доказів, світлин, дисків з відеозаписами, про витребування доказів та про допит свідків, які ухвалами суду, які постановлені без видалення до нарадчої кімнати, були задоволені. 28.04.2018 року представником відповідача [PERSON] були заявлені клопотання про витребування доказів, про допит свідків, які ухвалою суду від 28.04.2017 року були задоволені. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 18.01.2017 року, заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які викладенні у рішенні вище. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.02.2017 року, в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, просила у його задоволенні відмовити, з підстав, які викладені у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], матір'ю якої є [PERSON]. Дані про батька дівчини, [PERSON], в актовому запису про народження №4786 та в свідоцтві про народження дитини [PERSON] внесені у відповідності до вимог ч.1 ст. 135 СК України вказані зі слів матері. ( а.с. 7, 9, 92, 121) Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частиною 3 ст. 128 СК України визначено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], отже вона має право на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1ст. 135 СК України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. При цьому враховується дата народження дитини: якщо помер батько дитини, яка народжена після 1 січня 2004 р., факт його батьківства може бути встановлений на підставі різних доказів. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 даної постанови зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.3-5 п.7постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зазначила, що у вересні 1999 року [PERSON] познайомилась з [PERSON] Вони почали зустрічатися, а згодом проживати разом без реєстрації шлюбу. Два роки вони проживали у орендованій квартирі, а в 2001 році переїхали до квартири його батьків за адресою [ADDRESS]. В 2004 році [PERSON] завагітніла. Вона разом з [PERSON] зверталися до Міжобласного генетичного центру в м. Харкові щодо можливою спадкової патології у майбутній дитини, оскільки [PERSON] мав хронічні захворювання, які можуть бути успадковані дітьми. Посилання в судовому засіданні представника відповідача на те, що [PERSON] хворів на венеричні захворювання, які були перешкодою для зачаття дитини, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. [INFO] у 5-му пологовому будинку м. Харкова народилась [PERSON]. До пологового будинку позивача привіз [PERSON], який був присутній при пологах, перший взяв на руки дитину. Також [PERSON] забирав [PERSON] разом з дитиною з пологового будинку та вони разом проживали в квартирі його батьків за адресою [ADDRESS]. За даною адресою дитина знаходилась на обліку у 19-й дитячій поліклініки за місцем проживання. Дані ствердження представника позивача об'єктивно підтверджуються довідкою КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №19» від 06.02.2017 року за № 01-08/23, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], мешкала за адресою [ADDRESS]. Дівчина знаходилась під наглядом фахівців ХМДКЛ №19 з 07.11.2004 року по 22.12.2009 року. Потім дитина вибула в Іспанію м. Барселона. Медичний догляд за дитиною здійснювався за адресою [ADDRESS], де дитина мешкала з батьком і матір'ю під час обслуговування з 07.11.2004 року по 22.12.2009 року. Даних стосовно батьків на даний час немає. ( а.с. 8, 91, 133) Крім того, з генетичної карти № 2365, вбачається що 22.04.2004 року [PERSON] звернулась до Харківського міжобласного центру клінічної генетики та пренатальної діагностики, при цьому адресою її проживання зазначено: [ADDRESS]. Родинні відносини щодо пробанду зазначені: мати - [PERSON], [INFO], м. Харків, батько - [PERSON], [INFO], м. Харків. (а.с. 12-15) З відповіді КЗОЗ «Харківський обласний клінічний перинатальний центр» від 13.02.2017 року, №117 вбачається, що в карті розвитку новородженого №2653 [PERSON] вказано: чоловік - [PERSON] (зі слів); сімейний стан - шлюб не зареєстровано; місце проживання - [ADDRESS]. ( а.с. 90) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає біля 28 років, вона є її подругою. На початку вересня 2000 року [PERSON] познайомилась з [PERSON], вони довго зустрічалися, а приблизно з грудня-січня 2001 року стали проживати разом в орендованій квартирі. Потім вони переїхали до квартири [PERSON] на Холодну Гору, де проживали разом, а після народження доньки [PERSON] і разом з нею. Це була довгоочікувана дитина. [PERSON] вважав [PERSON] своєю донькою, виховував її. Коли [PERSON] була вагітна, [PERSON] разом з нею ходив на УЗІ, здавав необхідні аналізи, був присутній при пологах, зустрічав з родильного будинку. Згодом родина переїхала проживати до смт. Пересічне, до будинку бабусі [PERSON]. Разом вони прожили приблизно вісім років, а потім розсталися, однак продовжували спілкуватися. Також свідок зазначила, що [PERSON] дуже схожа на [PERSON], сумнівів до того, що вона його донька ні у кого не було. Аналогічні пояснення дав в судовому засіданні і свідок [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] вона знає з 1996 року, разом навчалися у медичному інституті. [PERSON] знає з 2001 року. Їй достовірно відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали на орендованих квартирах по вул. Танкопія, в районі станції метро «Київська», а потім переїхали до квартири батьків [PERSON] в район Холодної Гори, а після народження доньки [PERSON] приблизно з травня 2005 року стали проживати в будинку бабусі в смт. Пересічне. Також свідок пояснила, що з моменту зачаття, [PERSON] визнавав своє батьківства щодо [PERSON]. Він разом з [PERSON] їздили до генетичного центру, де складали генетичне дерево, здавав потрібні аналізи. Разом вони їздили на УЗІ. Коли [PERSON] перебувала у пологовому будинку, він робив флюорографію. Забирав її разом з дитиною з пологового будинку. [PERSON] та його мама няньчили [PERSON]. [PERSON] займався вихованням дитини. Коли [PERSON] біло біля трьох років, то [PERSON] та [PERSON] розсталися, але останній продовжував спілкуватися з дитиною. Не завчаючи на те, що [PERSON] не був записаний батьком [PERSON], він ніколи не ставив під сумнів своє батьківство відносно дівчини. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони були сусідами, коли з 2005 році [PERSON] разом з [PERSON] та їх донькою проживали в будинку бабусі в смт. Пересічне. Даних осіб вони сприймали як родину. [PERSON] називав [PERSON] донькою, грав з нею, купляв іграшки. Сумнівів щодо батьківства [PERSON] відносно [PERSON] не виникало, оскільки дівчина на нього схожа. Судом була допитані в якості свідка [PERSON], бабуся позивача [PERSON], яка пояснила суду, що приблизно у 1999 році її онука познайомилася з [PERSON], вони с початку зустрічалися, а потім стали проживати разом у орендованій квартирі по вул. Матюшенко, потім в квартирі [PERSON] по вул. Полтавський Шлях. Коли у [PERSON] народилася донька, то [PERSON] зустрічав їх з пологового будинку, привіз проживати у свою квартиру на Холодній горі. Згодом [PERSON], [PERSON] та їх донька [PERSON] переїхали проживати в будинок бабусі в смт. Пересічне. Крім того, свідок зазначила, що дитина дуже схожа на свого батька [PERSON]. Останній до неї ставився з турботою, любов'ю, купував їй іграшки. З наданих Управлінням праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області документів вбачається, що [PERSON] зверталася до них з заявами про призначення усіх видів соціальної допомоги як одинокій матері у період 2006-2008 року, в яких зазначала, що у шлюбі не перебуває, з особою, від якої має дитину, не проживає. ( а.с. 155-177) За клопотання представника відповідача в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою [PERSON] Їй відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] посилилася до даної квартири як співмешканка [PERSON], і проживала там біля одного року до вагітності, під час вагітності та після народження доньки [PERSON]. Свідок вважала, що [PERSON] це донька [PERSON]. Однак, мати [PERSON], [PERSON], повідомила, що під час сварки [PERSON] заявила, що [PERSON] не його дитина. [PERSON] разом з дитиною виїхали з вищевказаної квартири коли дівчині було приблизно півтора місця. Свідок [PERSON] підтвердила суду факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в квартирі його батьків по [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали в одній кімнаті. На при кінці 2004 року [PERSON] разом з дитиною виїхала з квартири. Зі слів свого сина свідку відомо, що [PERSON] не донька [PERSON], про це заявила [PERSON] під час сварки. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони були друзями [PERSON]. Їм відомо, що [PERSON] та [PERSON] зустрічалися, жили разом в квартирі його батьків у період 2002-2004 років. Щодо народження дитини [PERSON] їм нічого не відомо. На підтвердження спільного проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства до зачаття дитини та після її народження, спільне виховання дитини, позивачем були надані світлини, які були досліджені в судовому засіданні. На даних світлинах зображені [PERSON] разом зі [PERSON] у домашній обстановці, на відпочинку, під час виписки з пологового будинку, а також [PERSON] з дитиною. ( а.с. 26-54, 64-88) Крім того в судовому засіданні був відтворений диск з відеозаписом, на якому зображені моменти повсякденного життя позивача та її дитини [PERSON] разом з [PERSON] у різні часи життя, починаючи з знаходження дитини у пологовому будинку та під час її дорослішання. ( а.с. 62) Отже, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство до зачаття дитини, а після народження [PERSON] спільно її виховували, крім того матеріали справи містять докази, які з вірогідністю підтверджують визнання [PERSON] батьківства відносно дівчини. Щодо позиції представника відповідача відносно не проведення по вказаній цивільній справі генетичної експертизи, то суд зазначає наступне. Так, експертиза є одним із видів доказів, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. Враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено, та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами факт визнання за життя [PERSON] батьківства відносно дитини, то суд приходить до висновку, що проведення експертизи не є обов'язковим по вказаній цивільній справі, окрім того вказане клопотання не було заявлене представниками сторін. Оскільки за життя померлий [PERSON] визнавав своє батьківство щодо доньки [PERSON] , суд вважає за необхідне встановити факт батьківства. Таким чином, судом отримані достатні докази, які достовірно підтверджують факт походження доньки [PERSON] від [PERSON], що також підтверджено наявними у матеріалах справи документами. Разом з тим, суд не приймає як доказ наданий представником позивача скріншот переписки між [PERSON] та рідної сестри [PERSON], [PERSON], оскільки на думку суду даний доказ є неналежним. ( а.с. 97-113) Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Як зазначає позивач встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадкових прав неповнолітньої доньки після смерті її батька [PERSON], у зв'язку з чим і просить визнати [PERSON] спадкоємицею першої черги за законом після батька, [PERSON], померлого [INFO] в м. Харкові. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. (ст. 1220 ЦК України) Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки даним судовим рішенням встановлено батьківство [PERSON] відносно його доньки [PERSON], то у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України вона має право на спадкування за законом у першу чергу після смерті свого батька. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право малолітньої [PERSON] щодо визнання її спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька визнано законом, ніким не оспорюється, а отже не потребує судового захисту. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial