Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона 01 березня 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину -\~ [PERSON], [INFO], на даний час дитина знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Також спільне життя з відповідачем не склалось, таким чином сімейно шлюбні відносини припинились та шлюб розпався остаточно вони не проживають один з одним з серпня 2017 року. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 20 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття; судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає, судові витрати розподіли порівну. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі з 01 березня 2014 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 75 (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 706 (а.с.8). Судом встановлено, що сторони по справі разом не проживають та не ведуть спільного господарства з серпня 2017 року. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 150, 157, 164 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні, у випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що на даний час дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивача [PERSON], а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має змогу надати допомогу, тому суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Оскільки, при подачі позовної заяви в частини стягнення аліментів позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. У звязку із задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 320,00 грн. з відповідача, та на підставі ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved