Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, вимоги якого було уточнено. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2013 року, якій було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2017 року. Від спільного життя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.Відповідач працює, має задовільний стан здоров»я, але кошти на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, в зв»язку з чим позивач вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00грн. щомісячно, оскільки на теперішній час відповідач згодний з такою сумою, на підставі досягнутої між ними домовленості. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені у позовній заяві,а також зазначила, що вона на даний час працює та її дохід складається із заробітної плати у розмірі 8500,00грн. на місяць, інших доходів вона не має. До складу її сім'ї входять вона, дитина від шлюбу з відповідачем та її старша дитина від іншого шлюбу. Нерухомого майна у сина [PERSON] немає, стан здоров»я дитини задовільний. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 3000,00грн. щомісяця, оскільки він має можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Його дохід складається із заробітної плати, інших доходів він не має, але має у власності нерухоме майно у виді квартири. Стан його здоров?я є задовільним, особою з інвалідністю він не визнаний, інших дітей та утриманців у нього немає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.7,8,9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.3 вище вказаної Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER](а.с.7), який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2017 року, яке набрало законної сили 15.09.2017 року(а.с.9). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER]встановлено, що сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON], матір'ю зазначена позивач [PERSON].(а.с.5). У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття також закріплений у статті 180 Сімейного кодексу України. Отже, діючим законодавством передбачений саме обов'язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обов'язок стосується обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час сторони разом не проживають та малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON], що відповідачем не оспорювалось. Відповідно до ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Положеннями ч.1 ст. 184 СК України також передбачена можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, і ця можливість пов'язується з наявністю про це заяви одержувача аліментів. У даному випадку позивач в уточненій позовній заяві просила визначити розмір аліментів саме у твердій грошовій сумі і це не суперечить вимогам ч. 1 ст. 184 СК України, оскільки на час розгляду справи діюче законодавство при визначені способу стягнення аліментів у частці від доходу або у твердій грошовій сумі не пов»язує це із фактом наявності у платника аліментів регулярного та стабільного доходу або нерегулярного та мінливого доходу. Право обрання способу стягнення аліментів належить позивачу, як майбутньому одержувачу аліментів без визначення будь-яких додаткових умов або обмежень. Положеннями ч. 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме - дітей віком до 6 роківз 1 липня - 1559 гривень, а з 1 грудня - 1626 гривень. Судом встановлено, що відповідач, окрім малолітнього сина [PERSON], інших утриманців не має, є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров'я та має у власності нерухоме майно, що ним також було підтверджено в судовому засіданні. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності зі ст. 182 СК України враховує його матеріальне становище і стан здоров'я, а також матеріальне становище і стан здоров'я дитини, відсутність у відповідача інших утриманців, наявність стабільного достатнього заробітку(доходу), а також враховує інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, суд враховує визнання позову відповідачем і його ствердження, що він має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині саме у такому розмірі про який просить позивач, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обов'язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, суд вважає, що визначення аліментів у розмірі 3000,00 гривень призведе до відповідності їх засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначених ч.9 ст. 7 СК України. Суд також приходить до переконання, що визначення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 3000,00 гривень на місяць суттєво не погіршить матеріальне становище відповідача, так як він погодився саме з такою сумою аліментних платежів. Разом з тим, суд вважає, що такий розмір аліментів надасть можливість забезпечити дитині належний рівень утримання та забезпечення її розвитку та виховання. Згідно ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 704,80грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved