Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 12 600,00 гривень та судовий збір в розмірі 704,80 гривень, що в загальному розмірі становить 13 304,80 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 січня 2018 року о 18 годині 30 хвилин на вулиці А. Головка сталася ДТП між автомобілем «БМВ», держномер [NUMBER], під її керуванням та автомобілем «Ауді», держномер [NUMBER], який рухався на буксирі у автомобіля «Рено», держномер [NUMBER]. Страховою компанією була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 86 926,37 гривень. В свою чергу, позивачем було додатково сплачено 25 515,00 гривень, з яких сплачено франшизу в розмірі 12 600,00 гривень. 19 вересня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем копію ухвали суду про відкриття провадження було отримано 05 листопада 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач не скористався правом подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачем додаткових пояснень до суду подано не було. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 16 січня 2018 року о 18 годині 30 хвилин по вул. Головка, буд. 6 в м. Києві, за участю автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], при буксируванні автомобіля «Ауді», д.н.з. [NUMBER], в якому знаходився [PERSON], під час виїзду з прилеглої території не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення автомобіля «Ауді», д.н.з. [NUMBER] з автомобілем «БМВ», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3018017552853681, виданої Управлінням патрульної поліції у м. Києві, автомобіль «БМВ», д.н.з. [NUMBER] внаслідок вказаної ДТП отримав наступні механічні пошкодження: бокова права частина. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року на [PERSON] було накладено стягнення за вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Станом на день розгляду справи постанова Солом'янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року є такою, що набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «БМВ», д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 011092/4605/0000013 від 07 грудня 2017 року, зі строком дії договору з урахуванням розділу 3 договору з 08 грудня 2017 року по 07 грудня 2018 року. Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. На підставі страхового акту № 00248248 від 19 лютого 2018 року, наказу № 00248248 від 19 лютого 2018 року, позивачу з боку страховика ПрАТ «СК «УНІКА» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 86 926,37 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 008477 від 21 лютого 2018 року, № 00248248 від 21 лютого 2018 року. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Таким чином, франшиза являється однією з форм участі страхувальників власними засобами в покритті збитків. Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 011092/4605/0000013 від 07 грудня 2017 року, франшиза складає 2% (але не менше 6000 гривень). Згідно страхового акту № 00248248 від 19 лютого 2018 року, страховиком ПрАТ «СК «УНІКА» було розраховано суму франшизи за вказаним договором у розмірі 12 600,00 гривень. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, в даному випадку, майнова шкода - зменшення майнової сфери особи (учасника правовідносин, потерпілого) внаслідок пошкодження чи знищення її майна або внаслідок порушень її особистих немайнових прав. При цьому, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, оцінюючи вказані факти в їх сукупності, беручи до уваги презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), враховуючи, що страхове відшкодування не покриває суми франшизи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 12 600,00 гривень матеріальної шкоди. Щодо обставин викладених у позовній заяві про обґрунтований розрахунок сум що стягуються, а саме в частині моральної шкоди в сумі 5000 гривень, та попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат: вартість складання позовної заяви та подання позовної заяви та додаткових документів в сумі 5000 гривень, орієнтовну кількість судових засідань за позовом вартістю 2000 гривень/засідання - 3 засідання (6000 гривень), то суд не надає таким обґрунтуванням висновки та не наводить їх у рішенні, оскільки позивачем вимог про стягнення таких сум з відповідача не заявлено. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми франшизи. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок, оскільки позивачем до матеріалів позовної заяви не було додано доказів сплати судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved