Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути пеню за порушення строків сплати аліментів та змінити спосіб стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 23.10.2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, який 01.10.2014 року було розірвано. Від шлюбу [INFO] народилась дитина - [PERSON] . 01.10.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення суду, яким з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час рішення про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні. У зв`язку з тим, що її матеріальне становище погіршилось, утримання дитини потребує значних витрат, просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2014 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , шляхом зміни способу їх присудження з 450 грн. щомісячно, на 1/4 частину від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили. [PERSON] сплачував аліменти нерегулярно та не у повному обсязі, тому згідно розрахунку Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя виникла заборгованість у сумі 18 317 грн. 15 коп. станом на 01.11.2019 року. На підставі цих обставин, крім зміни способу стягнення аліментів, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 23.05.2014 року по 31.10.2019 року, яка становить 193 456 грн. 99 коп. Ухвалою суду від 26.12.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 07.05.2020 року до суду позивач подала заяву, в якій [PERSON] відмовилася від частини позовних вимог, а саме: у стягненні пені за прострочення сплати аліментів у період з травня 2014 року по 28.02.2018 року, тому просить суд стягнути з [PERSON] пеню за період з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року у сумі 58 598 грн. 24 коп. При цьому, позивач надала відповідний розрахунок. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано, з останнього на підставі рішення суду стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження у твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте, даної суми не вистачає на утримання дитини, так як дана сума навіть менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що передбачена законодавством. Відповідач аліменти сплачував нерегулярно, тому має заборгованість. За період з 2014 року по 2017 рік частково погасив наявну заборгованість, але станом на 13.02.2020 року вона становить 15 161 грн. 15 коп. Вона працює продавцем меблів, отримує заробітну плату близька 4700 грн., на період запровадження карантину не працює взагалі, утримувати дитину допомагають лише її батьки. Син [PERSON] навчається у 2 класі ЗОШ № 107, також відвідує гурток, тому на його утримання витрачає не менше 2000 грн. щомісячно. У зв`язку з викладеними обставинами, просить суд змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду від 01.10.2014 року з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] аліменти з 450 грн. на 1/4 частину від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та стягнути пеню за прострочку відповідачем сплати аліментів за період з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року в сумі 58 598 грн. 24 коп. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти зміни розміру аліментів з 450 грн. на ј частину від усіх видів його заробітку на утримання сина [PERSON] , до досягнення останнім повноліття. Щодо стягнення пені по аліментам, то зазначив, що дійсно має заборгованість по сплаті аліментів, але не сплачував їх через тяжке матеріальне становище. У період з 2014 року по 2017 рік частково здійснив погашення заборгованості близько 15 000 грн. Додатково зазначив, що він з 2018 року по 2019 рік знаходився на обліку як безробітний в Центрі зайнятості, про що надавав відповідну довідку у травні 2019 року до виконавчої служби. Крім того, має хронічне захворювання, тому знаходився декілька разів на стаціонарному лікуванні, яке потребує також матеріальних затрат. На даний час працює в Концерні «Міські теплові мережі», отримує заробітну плату приблизно 9 000 грн. на місяць. Вважає, що сума боргу, нарахована державним виконавцем завищена, так як за рішенням суду від 01.10.2014 року з нього було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 450 грн. щомісяця, а по розрахункам державного виконавця фактично він повинен був сплачувати більшу суму. По його розрахункам за період з лютого 2018 року по жовтень 2019 року підлягало стягненню лише 7650 грн. Пеня за прострочення аліментів стягується лише за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти. Тому, враховуючи, що заборгованість виникла не через його вину, так як він намагався постійно шукати роботу, у нього було проведено дві операції, тому підстави стягувати пеню, відсутні. Крім того, [PERSON] просить стягнути пеню у розмірі 58 598 грн. 24 коп., хоча відповідно до вимог ч.1 ст.196 СК України пеня за прострочення аліментів не може перевищувати 100% заборгованості. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.05.2014 року (а.с. 21-24). Мотиви суду стосовно позовної вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів. Нормами статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сторони до суду надали відомості щодо отримання ними доходів. Так, відповідно до даних довідки №95 від 03.03.2020 року [PERSON] з вересня 2019 року працює у Концерні «Міські теплові мережі» та на цей час отримує заробітну плату близько 7 626 грн. щомісячно (з урахуванням обов`язкових виплат - податку з доходів фізичних осіб та військового збору), (а.с. 136). Згідно даних довідки, наданої позивачем, [PERSON] працює продавцем-консультантом в ФОП « [PERSON] », заробітна плата за період грудня 2019 року - лютого 2020 року щомісячно складає близько 3 700 грн. (з урахуванням обов`язкових утримань), (а.с. 137). Згідно інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області, наданої на запит суду доходи відповідача значно збільшилися у 3 та 4 кварталах 2019 року, після того як він був прийнятий на роботу до Концерну «МТМ». Так, якщо за 1 та 2 квартал [PERSON] отримав дохід у розмірі 3 500 грн., то у 3 та 4 кварталі - 44 793 грн. 40 коп. (а.с. 46). Тобто, з цих даних суд встановив, що фактично з 3 кварталу 2019 року матеріальний стан відповідача значно покращився і він на цей час продовжує працювати на вказаному підприємстві. На думку суду сума у розмірі 450 грн. на утримання [PERSON] є надзвичайно низькою та не дає змоги матері - позивачу належним чином забезпечувати матеріальні потреби дитини. Рішення суду має бути справедливим, а тому дитина не може залишатися без матеріального забезпечення, яке їм зобов`язані надавати батьки. Відповідач до суду не надав доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати мінімальний розмір аліментів, передбачений чинним законодавством на одну дитину, тому вимога позивача про зміну розміру аліментів з 450 грн. на 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача не суперечить нормам ст. 183 СК України і підлягає задоволенню. Крім того, [PERSON] не заперечував проти задоволення цієї вимоги. Мотиви суду стосовно позовної вимоги щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно вимог ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З розрахунку по аліментам, наданого на запит суду головним державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління, заборгованість [PERSON] станом на 13.03.2020 року складає 15 161 грн. 15 коп. (а.с. 53-55). Заборгованість зі сплати аліментів за період, який просить стягнути позивач пеню, тобто з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року у [PERSON] мається заборгованість у розмірі 16 946 грн. 50 коп. (а.с. 54-55). З урахуванням сплати у червні 2018 року [PERSON] 4000 грн., суд вважає, що за вказаний період сума заборгованості по аліментах у відповідача складає 12 946 грн. 50 коп. (16 946,5 - 4000). 25 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову в справі № 572/1762/15-ц, в якій вважала за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі 6-94цс15, та дійшла висновку, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в новій редакції ч. 1 ст. 196 СК України, яка діє з 08 липня 2017 року, згідно положень якої, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У рішенні Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року застосовувалася наступна формула: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Після фактичної відмови у стягненні пені з відповідача за прострочення сплати аліментів у період з травня 2014 року по 28.02.2018 року, позивач просила суд стягнути пеню за період з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року в сумі 58 598 грн. 24 коп. та надала розрахунок, який, на думку, не відповідає формулі, застосованій у вказаному рішенні Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, тому суд вважає його помилковим. Враховуючи дані, отримані судом з копії виконавчого провадження ВП №54991934 вважаю, що пеня за прострочку відповідачем сплати аліментів за період з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року вираховується наступним чином: - за березень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 450 грн. 00 коп. х 1% х 610 днів = 2 745 грн. 00 коп.; - за квітень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 450 грн. 00 коп. х 1% х 579 днів = 2605 грн. 50 коп.; - за травень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 450 грн. 00 коп. х 1% х 549 днів = 2470 грн. 50 коп.; - за червень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 450 грн. 00 коп. (сплачено 4000 грн.) х 1% х 518 днів = 2331 грн. 00 коп.; - за липень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 450 грн. 00 коп. х 1% х 488 днів = 2196 грн. 00 коп.; - за серпень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 450 грн. 00 коп. х 1% х 457 днів = 2056 грн. 50 коп.; - за вересень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 972 грн. 00 коп. х 1% х 427 днів = 4150 грн. 44 коп.; - за жовтень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 972 грн. 00 коп. х 1% х 396 днів = 3849 грн. 12 коп.; - за листопад 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 972 грн. 00 коп. х 1% х 366 днів = 3557 грн. 52 коп.; - за грудень 2018 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року:1013 грн. 50 коп. х 1% х 335 днів = 3 395 грн. 22 коп.; - за січень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1013 грн. 50 коп. х 1% х 304 днів = 3081 грн. 04 коп.; - за лютий 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1013 грн. 50 коп. х 1% х 276 днів = 2797 грн. 26 коп.; - за березень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1013 грн. 50 коп. х 1% х 245 днів = 2483 грн. 07 коп.; - за квітень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1013 грн. 50 коп. х 1% х 215 днів = 2179 грн. 02 коп.; - за травень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1013 грн. 50 коп. х 1% х 184 днів = 1864 грн. 84 коп.; - за червень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1013 грн. 50 коп. х 1% х 154 днів = 1560 грн. 79 коп.; - за липень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1059 грн. 00 коп. х 1% х 123 днів = 1302 грн. 57 коп.; - за серпень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1059 грн. 00 коп. х 1% х 93 днів = 984 грн. 87 коп.; - за вересень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1059 грн. 00 коп. х 1% х 62 днів = 656 грн. 58 коп.; - за жовтень 2019 року за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року: 1059 грн. 00 коп. х 1% х 31 днів = 328 грн. 29 коп. Отже, на думку суду, всього пеня за прострочку відповідачем сплати аліментів за період з 01.03.2018 року по 01.11.2019 року складає 46 595 грн. 13 коп. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, [PERSON] був обізнаний про наявність рішення суду від 01.10.2014 року, так як останнім здійснювалось часткове погашення заборгованості по аліментам. Крім того, 18.06.2018 року та 07.05.2019 року відповідач особисто приходив до державного виконавця з метою надання документів про свої доходи (а.с. 72, 75). У судовому засіданні з довідки № 11-24/165 від 29.04.2020 року, виданої Правобережним відділом сприяння зайнятості ЗМЦЗ встановлено, що [PERSON] перебував на обліку у вказаній установі з 26.09.2018 року по 06.08.2019 року, статус безробітного відповідачу було надано 03.10.2018 року, соціальні виплати почали нараховувати з 08.01.2019 року, утримань (аліментів) не відбувалось. З копії матеріалів виконавчого провадження № 54991334, де стягувачем є [PERSON] , а боржником [PERSON] (виконавчий лист № 333/4148/14-ц) від 20.10.2014 року випливає, що 07.05.2019 року [PERSON] звернувся із заявою до начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Атауш І.Ю., в якій зазначив, що перебуває на обліку в центрі зайнятості, надав довідку про доходи (а.с. 72-74). Тобто, фактично довідку про те, що він знаходиться на обліку у центрі зайнятості відповідач надав державному виконавцю лише на восьмий місяць перебування у вказаній установі. За таких дій відповідача вбачається, що відсутність відрахування аліментів з доходу [PERSON] у період з жовтня 2018 - по травень 2019 року відбулася саме через вину останнього, тому що лише після отримання довідки про перебування [PERSON] на обліку у центрі зайнятості державний виконавець мав би направити виконавчий лист до Правобережного відділу сприяння зайнятості ЗМЦЗ для відрахування з доходів відповідача аліментів на користь [PERSON] . Таким чином, суд виникнення заборгованості по сплаті аліментів у період з 01.03.2018 року по 07.05.2019 року вбачає саме через вину відповідача. Відповідно, пеня за цей період складає 39 897 грн. 10 коп. (46 595, 13 - 1864, 84 (пеня за травень 2019 року) - 1560,79 (пеня за червень 2019 року) - 1302,57 (пеня за липень 2019 року) - 984,87 (пеня за серпень 2019 року) - 656,58 (пеня за вересень 2019 року) - 328,29 (пеня за жовтень 2019 року). Доводи відповідача, що державний виконавець неналежним чином здійснив розрахунок заборгованості [PERSON] по аліментах (тобто після серпня 2018 року державний виконавець почав враховувати заборгованість у сумі, більш, ніж визначено судом - 450 грн), не підтвердилися під час судового розгляду, виходячи з такого. Згідно з розрахунку, наданого державним виконавцем, розмір аліментів, нарахованих за період березня-серпня 2018 року складає 450 грн., вересня-листопада 2018 року - 972 грн., грудня 2018 року - червня 2019 року - 1013 грн.50 коп., липня-жовтня 2019 року - 1059 грн. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 Суд звернув увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Вимогами ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 липня складає 1944 грн. (відповідно, 50 відсотків складає 972 грн.), з 1 грудня - 2027 грн. (відповідно, 50 відсотків складає 1013, 5) грн. Згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає 2027 грн. (відповідно, 50 відсотків - 1013, 5 грн), з 1 липня - 2118 гривень (відповідно, 50 відсотків - 1059 грн.) Таким чином, дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості по аліментах не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з вересня 2018 рок, суд вважає такими, що не суперечать вимогам ч.2 ст.182 СК України і відповідають розміру, встановленому ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» та «Про державний бюджет України на 2019 рік». Досліджені матеріали справи не містять інформації про те, що відповідач у період 01.03.2018 року по 01.11.2019 року мав якісь вади або проблеми зі здоров`ям, що унеможливлювало останнього працювати. Відсутні дані також про будь-які протипоказання або обмеження на виконання певних робіт у [PERSON] . Надані відповідачем у судовому засіданні медичні документи свідчать, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у листопаді 2015 року та у квітні 2016 року (а.с. 130-131, 134). Також, відповідач звертався до медичної установи 09.11.2015 року зі скаргами на погане самопочуття (а.с. 133). Вказані документи не стосуються періоду, за який позивач просить стягнути пеню, тому вони не враховуються судом під час винесенні рішення. Отже, суд у виникненні заборгованості по аліментах за період з 01.03.2018 року по 01.05.2019 року вбачає саме вину відповідача. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У судовому засіданні [PERSON] не надав жодних доказів, які б свідчили про необхідність зменшити судом розмір неустойки. Водночас, суд приймає до уваги доводи відповідача щодо неможливості стягнення пені за прострочення сплати аліментів більше, ніж сума заборгованості, так як вказана норма передбачена ч.1 ст.196 СК України. Тому, на думку суду, стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів підлягає сума у розмірі заборгованості, а саме: 12 946 грн. 50 коп. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Так як, позивач [PERSON] при зверненні до суду із позовом про зміну розміру аліментів та стягнення пені за прострочку сплати аліментів звільнена від сплати судового збору, то сума судового збору стягується з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial