Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно договору дарування від 25.02.1997 року позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 96, кв. 24. У 2018 році позивач помітила, що договір дарування на квартиру зник. 20.09.2018 року позивач\~ [PERSON] звернулася до Головного територіального управління юстиції у Луганській області з заявою про видачу дублікату договору дарування від 25.02.1997 року на квартиру, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 96, кв. 24. Проте, 24.09.2018 року Головне територіальне управління юстиції у Луганській області надало відповідь, що доступи до державного нотаріального архіву відсутні, оскільки він знаходиться на непідконтрольній Україні території, тому видати дублікат договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] 25 лютого 1997 року № 634, немає можливості. Відсутність втраченого свідоцтва про право власності, а саме договору дарування на квартиру, унеможливлює позивачу здійснювати законні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, тому позивач змушена звернутись до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк вул. Гагаріна, б. 96, кв. 24. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, якою проти позовних вимог не заперечувала. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 3, 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що згідно з копією листа КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» № 441 від 20.08.2018 року, згідно обліку КП «Сєвєродонецьке БТІ» станом на 29.12.2012 року, на підставі відомостей, що зберігаються на паперових носіях право власності на нерухоме майно за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 96, кв. 24, зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] (російською мовою) на підставі договору дарування, посвідченого 25.02.1997 року [PERSON], старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, реєстр № 634.\~\~\~\~ Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 05.12.2018 року № 148075669, відомості щодо обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 96, кв. 24, відсутні. З копії листа Головного територіального управління юстиції у Луганській області «Про надання відповіді на заяву» № ПІ-74/23/09-65/4 від 24.09.2018 року вбачається, що доступи до державного нотаріального архіву відсутні, оскільки він знаходиться на непідконтрольній Україні території, тому видати дублікат договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] 25 лютого 1997 року № 634, немає можливості. Таким чином, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності права власності [PERSON] на квартиру, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, б. 96, кв. 24. Зазначене знайшло своє підтвердження письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Враховуючи те, що на теперішній час Луганський обласний державний нотаріальний архів знаходиться на тимчасово окупованій території України, суд прийшов до висновку, що є підстави вважати, що договір дарування, посвідчений 25.02.1997 року старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 634, є втраченим позивачем [PERSON], у звязку з чим позивач позбавлений можливості отримати дублікат вказаного правовстановлюючого документу. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON], оскільки визнання за ним права власності на спірну житлову квартиру, не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і, враховуючи факт втрати оригінала правовстановлюючого документу, єдиним можливим способом захисту її прав та законних інтересів. З огляду на зазначене, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved