Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивувала тим, що вона працювала на посаді викладача у Міжгірській дитячій музичній школі. В 2019 році між позивачкою та директором школи Біланинець Ю.В. виникли непорозуміння та неприязні відносини. З метою незаконного звільнення [PERSON] , відповідачем було двічі застосовано відносно неї дисциплінарні стягнення та оголошено догани по безпідставним причинам. 14 червня 2019 року позивачку було звільнено відповідно до ч.4 ст. 40 КЗпП України за відсутність на роботі 07.05.2019 року протягом робочого дня на підставі наказу Міжгірської дитячої музичної школи № 58 від 13.06.2019 року «Про звільнення із роботи [PERSON] ». Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 26.12.2019 р. у справі 302/714/19 було частково задоволено позов [PERSON] до Міжгірської дитячої музичної школи, Відділу культури Міжгірської державної адміністрації про скасування наказів про оголошення догани, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З огляду на те, що 26 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення про поновлення на роботі, а також те, що рішення в частині поновлення підлягає негайному виконанню - позивачка до приїзду в смт. Міжгір`я 26.12.2019 р. прибула до Міжгірської дитячої музичної школи, однак на роботі нікого не було, всі були зайняті на відкритті новорічної ялинки. У той же день вона звернулася із заявою до управління Державної казначейської служби про примусове виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць. 27.12.2019 р. позивачка знову вийшла на роботу, але директора Біланинця Ю.В. не було на робочому місці, на телефонні дзвінки він не відповідав, тому позивачка написала на його імя письмову заяву про поновлення на роботі, яку надіслала рекомендованою поштовою кореспонденцією. Після Нового року позивачка від колег дізналася, що 03.01.2020 року відбудеться педагогічна рада в школі, на якій обов`язково буде директор Біланинець Ю.В. 03.01.2020 р. позивачка прийшла на роботу і попросила директора поновити її на роботі. Того ж дня, 03.01.2020 р. позивачці під розписку було вручено наказ про поновлення на роботі та затверджено графік її занять на 2020 рік. 05.01.2020 р. позивачка поштою отримала аналогічний наказ про поновлення на роботі. 13.01.2020 р. директор музичної школи попросив позивачку [PERSON] надати пояснення з приводу її відсутності на роботі 27 - 28 грудня 2019 року та надав два акти про відсутність її на роботі. Вона пояснила, що станом на 27 та 28 грудня 2019 року вона не була поновлена на роботі, їй не було вручено наказу про поновлення, не затверджено графіку занять. 24.01.2020 р. позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за невихід на роботу без поважних причин 27-28 грудня 2019 року, про що свідчить наказ № 6 від 24.01.2020 р. 31.01.2020 р. позивачці вручено наказ № 8-к «Про звільнення з роботи» від 30.01.2020 р. за прогул і невихід на роботу без поважних причин 02.01.2020 року. Проведення звільнення позивачки відбулось без погодження відділу культури Міжгірської РДА. 31.01.2020 р. позивачці було видано оригінал трудової книжки, оригінал наказу про звільнення, проте не видано письмовий розрахунок при звільненні, на окреме прохання позивачки, їй 05.02.2020 року надано письмовий розрахунок при звільненні. Вважає, що вказані накази про оголошення догани та про звільнення з роботи, а також процедура її звільнення є протиправними, накази підлягають скасуванню, а позивачка [PERSON] поновленню, оскільки таке звільнення не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між позивачкою та безпосереднім її керівництвом. Із врахуванням наведеного просить: - визнати незаконним та скасувати наказ директора Міжгірської дитячої музичної школи № 6 від 24.01.2020 року «Про оголошення догани [PERSON] ». - визнати незаконним та скасувати наказ директора Міжгірської дитячої школи № 8-к від 30.01.2020 року «Про звільнення з роботи [PERSON] »; - поновити [PERSON] на посаді викладача Міжгірської дитячої музичної школи; - стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та за весь час затримки по день фактичного розрахунку. - стягнути з Відділу культури Міжгірської РДА нараховану, але не виплачену решту заробітної плати в розмірі 694,70 гривень та компенсацію за невикористану відпустку за період з 13.06.2019 р. по 31.01.2020 року - вирішити питання про розподіл судових витрат. 31.03.2020 р. було подано відзив на заявлений позов. У відзиві представника відповідача - директора музичної школи Біланинець Ю.В від 31.03.2020 р. зазначається на те, що 26.12.2019 р. Воловецьким районним судом було ухвалено рішення у справі 302/714/19, яким позов [PERSON] задоволено частково. Резолютивну частину рішення суду було видано сторонам 27 грудня 2019 року, про що міститься інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Про постановлене судове рішення позивачці [PERSON] було відомо, оскільки вона була присутня у судовому засіданні. 27 грудня 2019 р. на виконання рішення Воловецького районного суду від 26.12.2019 р. (справа 302/714/19) директором Міжгірської дитячої музичної школи було видано наказ № 120-к про поновлення [PERSON] на роботі з 27 грудня 2019 р. із виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Того ж дня, 27.12.2019 р. за наказом № 121 [PERSON] було встановлено 18-годинне педагогічне навантаження з 27.12.2019 р. та наказом № 122 від 27.12.2019 р. було переведено учнів школи у клас викладача [PERSON] у зв`язку з поновленням на роботі. Отже, відповідачем було виконано всі умови, повязані з поновленням на роботі на підставі судового рішення. Оскільки, [PERSON] 27.12.2019 р. була відсутня на роботі протягом всього робочого дня, наказ про поновлення її на роботі з супровідним листом № 38 від 27.12.2019 р. того ж дня було надіслано рекомендованим поштовим відправленням. Факт відсутності позивачки на роботі підтверджується актом складеним 27.12.2019 р. Позивачка [PERSON] була відсутня на роботі також 28.12.2019 р. та 02.01.2020 р., а вийшла на роботу тільки 03.01.2020 р. За прогули до неї було застосовано дисциплінарне стягнення та оголошено догану, про що свідчить наказ № 6 від 24.01.2020 р., а 31.01.2020 р. позивачці було вручено наказ № 8-к «Про звільнення з роботи» від 30.01.2020 р. за прогул і невихід на роботу без поважних причин 02.01.2020 року. Зазначив, що на виконання припису Управління держпраці в Закарпатській області № ЗК 174/221/АВ, що підлягав обов`язковому виконанню, за наказом № 26 від 19.03.2020 р. відповідачем було скасовано наказ № 6 від 24.01.2020 р. «Про оголошення догани [PERSON] »., що є також предметом заявленого позову. Вважає, що доводи позивача щодо поважності причин її відсутності на роботі 02.01.2020 р. не підтверджуються належними доказами, у зв`язку із цим, просить відмовити у задоволенні позову. 09.04.2020 р. представником позивача [PERSON] надано відповідь на відзив, у якій він заперечив доводи представника відповідача покликаючись на такі обставини. 27.12.2019 р. директором Міжгірської ДМШ було видано наказ про поновлення [PERSON] на роботі з 27.12.2019 р. У пункті 3 цього наказу № 120-к зазначено «Ознайомити з даним наказом під розписку». Цей наказ доведено до відома працівника [PERSON] - 03.01.2020 р. та додатково поштою 05.02.2020 р. А тому твердження проте, що позивачка знала чи могла знати про її поновлення 27.12.2019 р. не відповідає дійсності. Ця обставина підтверджується також матеріалами перевірки Управління держпраці в Закарпатській області. Оскільки наказ про поновлення на роботі не був вручений позивачці 27.12.2019 р., вона змушена була написати на його ім`я письмову заяву про поновлення на роботі та направила лист рекомендованою поштовою кореспонденцією. Складені акти про відсутність її на робочому місці та письмові пояснення не мають юридичного значення в справі, оскільки наказ про оголошення догани самостійно скасований відповідачем Міжгірською дитячою музичною школою. Обов`язок позивачки приступити до роботи виник тільки з 03.01.2020 р., коли вона була ознайомлена з наказом про поновлення. Доводи відповідача про недоведеність причин поважності неявки на роботу 02.01.2020 р. спростовуються матеріалами перевірки Управління держпраці в Закарпатській області. Станом на час подання позову [PERSON] не виплачено решту присуджених коштів в сумі 694,70 гривень, а також вона не отримала компенсації за невикористану відпустку із 13.06.2019 р. по 31.01.2020 р. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити. Представники відповідачів Кривка П.П. , Біланинець Ю.В. , Шемет О. проти задоволення позову заперечили, вважають його безпідставним, оскільки звільнення відбулось законно, згідно з вимогами трудового законодавства. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, за змістом даної норми (п. 4 ст. 40 КЗпПУ) обов`язковою умовою звільнення працівника за прогул є його відсутність на роботі без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня. Положеннями статей 139-142 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до норм ст.ст. 147-149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана; 2)звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити із того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивачки з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин її відсутності на роботі. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді викладача по класу фортепіано у Міжгірській дитячій музичній школі. Наказом директора Міжгірської музичної школи №39 від 03.05.2019 року [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 15 квітня 2019 року з 14 годин 50 хвилин до 18 години 05 хвилин без попередження і без поважної причини. Наказом директора Міжгірської музичної школи №54 від 04.06.2019 року [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни-відсутність на робочому місці 22 травня 2019 року з 16 години 50 хвилин до 18 години 05 хвилин без попередження і без поважної причини. Наказом директора Міжгірської дитячої музичної школи № 58 від 13.06.2019 року [PERSON] звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за відсутність на роботі 7 травня 2019 року протягом робочого дня, згідно затвердженого розкладу з 13.10 години по 17.15 годину. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 26.12.2019 р. у справі 302/714/19 було частково задоволено позов [PERSON] до Міжгірської музичної школи, Відділу культури Міжгірської державної адміністрації про скасування наказів про оголошення догани, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зокрема, задоволено такі позовні вимоги: визнати незаконним та скасувати наказ директора Міжгірської дитячої музичної школи №54 від 04.06.2019 року «Про оголошення догани [PERSON] »; визнати незаконним та скасувати наказ директора Міжгірської дитячої музичної школи №58 від 13.06.2019 року «Про звільнення з роботи [PERSON] »; поновити [PERSON] на посаді викладача Міжгірської дитячої музичної школи,; стягнути з Відділу культури Міжгірської державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.06.2019 року по 26.12.2019 року в розмірі 48 225 гривень 60 копійок; стягнути з Відділу культури Міжгірської державної адміністрації на користь [PERSON] гривень 20 копійок судового збору; стягнути з Відділу культури Міжгірської державної адміністрації на користь держави судовий збір в сумі 1536 гривень 80 копійок. 26 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, цього ж дня позивачка прибула до Міжгірської дитячої музичної школи, однак на роботі нікого не було. 27.12.2019 р. позивачка знову прибула до школи, проте директора Біланинця Ю.В. не було на робочому місці, на телефонні дзвінки він не відповідав. 27.12.2019 р. позивачка [PERSON] надіслала директору Міжгірської музичної школи Біланинцю Ю.В. заяву рекомендованим листом за повідомленням про вручення через Міжгірське поштове відділення (а.с.18), в якій просила поновити її на роботі на підставі рішення Воловецького районного суду від 26.12.2019 р. та повідомити про дату виходу на роботу із зазначенням днів та годин уроків та здійснити відповідний запис у трудовій книжці. Директор Міжгірської дитячої музичної школи надіслав позивачці [PERSON] листа за № 38 від 27.12.2019 р., рекомендованим повідомленням, в якому вказав про поновлення її на роботі з 27.12.2019 р. Згідно із підписом позивачки на бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, датою вручення позивачці [PERSON] поштового відправлення директора школи зазначено 05.01.2020 р. (а.с.23). Наказом директора Міжгірської дитячої музичної школи від 27 грудня 2019 року № 120-к «Про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць» на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26.12.2019 р. у справі № 302/714/19 позивачку [PERSON] поновлено на посаді викладача Міжгірської дитячої музичної школи з 27 грудня 2019 року. У п.3 наказу зазначено: «Ознайомити з даним наказом [PERSON] під розписку» Із наказами № 120-к від 27.12.2019 р. «Про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць» та № 121 від 27.12.2019 р. «Про педагогічне навантаження викладача школи у зв`язку з поновленням на роботі», № 122 «Про перевід учня у зв`язку із поновленням на роботі викладача [PERSON] » від 27.12.2019 р. позивачку було ознайомлено під розписку 03 січня 2020 р.(а.с.115-117). Отже, 03 січня 2020 року позивачка була ознайомлена із наказом про поновлення на роботі, на посаді викладача по класу фортепіано в Міжгірську дитячу музичну школу з педагогічним навантаженням 18 годин на тиждень за індивідуальним, самостійно розробленим та затвердженим директором графіком практичних занять. Із матеріалів справи вбачається, що директор Міжгірської дитячої музичної школи Біланинець Ю.В. на підставі складених актів про відсутність позивачки на роботі (а.с. 105-107), звернувся письмово 13.01.2020 р. до неї листом за № 3 від 13.01.2020 р., із проханням надати письмове пояснення про відсутність її на робочому місці 27-28 грудня 2019 р. та 02 січня 2020 року.(а.с. 27). У письмову поясненні [PERSON] (а.с.28-30) зазначила, що 27.12.2019 р. вийшла на роботу до музичної школи, але директора не було. У зв`язку із тим, що директор не відповідав на її телефонні дзвінки, вона не отримала повідомлення про поновлення на роботі та вимушена була надіслати 27.12.2019 р. рекомендованого листа. Із наказом про поновлення на роботі була ознайомлена директором тільки 03.01.2020 року. Наказом директора Міжгірської музичної школи № 6 від 24.01.2020 року [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення трудової дисципліни - за невихід на роботу без поважних причин 27-28 грудня 2019 року. Із цим наказом її ознайомлено під розписку 24.01.2020 року (а.с.101). 20.01.2020 року, згідно з актом за підписом трьох осіб директор Біланинець Ю.В. звернувся письмово з листом № 4 від 20.01.2020 р. до [PERSON] з проханням надати письмове пояснення про відсутність на робочому місці 09 січня 2020 року в період з 18:25 годин 18:55 годин. (а.с.155). У письмовому поясненні [PERSON] , зазначила, 09.01.2020 року із 18:25 годин 18:55 годин знаходилась в приміщенні школи і крім неї там нікого не було. (а.с.164). Директор дитячої музичної школи згідно з пунктом 5.3 розділу 5 Статуту Міжгірської дитячої музичної школи наділений правом прийому та звільнення працівників, але нарахування та виплату заробітної плати працівникам музичної школи здійснює централізована бухгалтерія відділу культури Міжгірської районної адміністрації. Наказом № 8-к від 30.01.2020 року [PERSON] звільнено на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (прогул, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У наказі зазначено про відсутність на робочому місці протягом робочого дня 02 січня 2020 року з 09.00 год. до 18.00 год. на підставі акту про факт відсутності на робочому місці 02.01.2020 р. З цим наказом позивачку ознайомлено 31.01.2020 р. (а.с.100). Відповідно до ч.1 статті 235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома стаття 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні. Разом з тим, наведене не означає, що дії по виконанню рішення про поновлення на роботі повинні відбуватися негайно після проголошення рішення незалежно від волі працівника, поновленого судом. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому воно не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. На підставі досліджених доказів суд встановив, що представник відповідача - директор Міжгірської дитячої музичної школи надіслав позивачці листа за № 38 від 27.12.2019 р. з повідомленням про поновлення на роботі, яке вона отримала 05.01.2020 року. Із наказом про поновлення на роботі [PERSON] була ознайомлено під розписку 03.01.2020 р. на роботі. З наведеного випливає, що позивачка [PERSON] не була своєчасно ознайомлено із наказом про поновлення на роботі під розписку, як цього вимагає п.3 наказу від 27.12.2019 р., у якому директор дитячої музичної школи, який є представником відповідача, зазначив: «Ознайомити з даним наказом [PERSON] під розписку». Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] не вчиняла прогулу 02 січня 2020 року, оскільки з наказом директора № 120-к від 27.12.2019 р. про поновлення на роботі була фактично ознайомлена 03 січня 2020 року на робочому місці під розписку, а тому суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивачки з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул, вчинений 02 січня 2020 року з 09.00 год. до 18.00 год. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наказ директора Міжгірської дитячої музичної школи №8-к від 30.01.2020 року «Про звільнення з роботи [PERSON] » є незаконним та підлягає скасуванню, а позивачка [PERSON] - поновленню на роботі. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що факт порушення законодавства роботодавцем з питань винесення наказів про оголошення догани та звільнення позивача [PERSON] зафіксований актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЗК 174/221/АВ від 05.03.2020 року (а.с. 139-142). Зокрема, на виконання припису Управління держпраці в Закарпатській області № ЗК/174/221/АВ, що підлягає обов`язковому виконанню, за наказом № 26 від 19.03.2020 р. директором Міжгірської ДМШ було скасовано наказ № 6 від 24.01.2020 р. «Про оголошення догани викладачу [PERSON] ». Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо скасування наказу про оголошення догани від 24.01.2020 р. задоволенню не підлягають, так як зазначений наказ уже скасовано. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з Відділу культури Міжгірської РДА нарахованої, але не виплаченої решти заробітної плати в розмірі 694,70 гривень та компенсації за невикористану відпустку за період з 13.06.2019 р. по 31.01.2020 року, суд констатує наступне. Позивач [PERSON] посилається на те, що при звільненні їй видано тільки оригінал наказу про звільнення, однак не видано письмового розрахунку при звільненні. Після звільнення позивач вона звернулася із проханням письмового розрахунку, щоб звірити отримані нею кошти. 05.02.2020 р. позивачці було видано відповідну довідку. Так, відповідно до даних банківського рахунку - позивачка отримала загалом 52 113,48 гривень. Відповідно до письмового розрахунку їй було нараховано до виплати 52808,18 гривень. Тобто, позивач стверджує, що станом на момент подання цього позову їй досі не виплачено решту коштів - 694,70 гривень. А також зазначає, що вона не отримала компенсації на невикористану відпустку, оскільки з 13.06.2019 р. по 31.01.2020 р. за позивачкою зберігалось право на отримання відпустки. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 82 КЗпП, ст. 9 України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. № 504/96-ВР, до стажу роботи, що надає право на щорічну основну відпустку, зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) і заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Таким чином, у разі поновлення працівника судом на роботі, він має право використати щорічну основну відпустку за весь час вимушеного прогулу. Розрахунковим листом від 03.07.2020 р. за № 57/01-37 Відділу культури, молоді та спорту Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області (а.с.229) надано письмове пояснення щодо виплати заробітної плати та розрахунку [PERSON] , викладачу Міжгірської ДМШ, зокрема: -сума 13 795,91 гривень нараховано відпуск по звільненню з 13 червня 2019 року в кількості 47 календарних днів за період з 01.08.2018 року по 13.06.2019 р. -сума 8381,52 гривень - відпуск по звільненню з 31 січня 2020 року в кількості 28 календарних днів за період з 01.08.2019 р. по 31.01.2020 р. -сума вимушеного прогулу, нарахована за рішенням суду, заробітна плата за січень 2020 року, відпускні виплачено в повному обсязі в сумі 52 808,18 гривень. Зокрема: 24.01.2020 р. - 4000,00 гривень, 24.01.2020 р. - 7220,42 гривень, 31.01.2020 р. - 6747,13 гривень, 31.01.2020 р. - 34 145,93 гривень, 06.02.2020 р.- 694,70 гривень. Суд, вирішуючи позовні вимоги про стягнення з Відділу культури Міжгірської РДА нарахованої, але не виплаченої решти заробітної плати в розмірі 694,70 гривень та компенсації за невикористану відпустку за період з 13.06.2019 р. по 31.01.2020 року, дійшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно розрахункового листа від 03.07.2020 р. за №57/01-37, [PERSON] 06.02.2020 р. була виплачена заробітна плата в розмірі 694,70 гривень, а також їй було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період з 13.06.2019 р. по 31.01.2020 року. Щодо заявлених позовних вимог у частині про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд зазначає. Згідно з ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок). Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж віну цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи наведені обставини, а також те, що позивач [PERSON] підлягає поновленню на роботі, суд дійшов висновку, що з відповідача на її користь підлягає стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судові витрати підлягають стягненню із відповідача у відповідності зі ст. 141 ЦПК України. На підставі п.2, п.4 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі [PERSON] та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial