Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю міста Луцька. Вказану квартиру свого часу отримала [PERSON] , яка [INFO] померла. На теперішній в цій квартирі зареєстровані: [PERSON] (син [PERSON] ), [PERSON] (невістка [PERSON] ), [PERSON] (онука [PERSON] ), [PERSON] (донька [PERSON] ), [PERSON] (чоловік [PERSON] ) та їх діти [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що впродовж тривалого часу в цій квартирі фактично проживає вона з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] . З часу смерті [PERSON] договір найму житла ні з ким не переукладався, особовий рахунок за квартирою по [ADDRESS] залишається відкритим на ім`я покійної [PERSON] . Всі відповідачі з 2013 року у вказаній квартирі не проживають, не проявляють жодного інтересу до цього житла та не приймають участі в його утриманні, обслуговуванні. Збереження реєстрації відповідачів в квартирі негативно впливає на реалізацію права її сім`ї на призначення житлової субсидії, внаслідок чого вона змушена сплачувати надмірні витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Відсутність відповідачів за місцем реєстрації не зумовлена поважними причинами, адже вони добровільно змінили місце проживання, маючи у власності інше житло. З огляду на наведене та на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 08 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року закрито провадження у справі в частині вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позов в частині вимог до [PERSON] підтримала. Додатково зазначає, що відповідач [PERSON] тривалий час не проживає за місцем реєстрації, не проявляє жодного інтересу до цієї квартири та не має там особистих речей. Будучи повідомленим про розгляд цієї справи, відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог. А тому, позивач просить позов в частині вимог до відповідача [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи є письмові пояснення відповідача, в яких він заперечує позов та вказує, що його відсутність за місцем реєстрації зумовлена тим, що він працює за кордоном. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що станом на 30 квітня 2020 року за наявними відомостями Реєстру Луцької міської територіальної громади до складу зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Наведене підтверджується довідкою адміністратора департаменту ЦНАП у м. Луцьку від 30 квітня 2020 року (а.с. 8). Відповіддю № 151 від 03 червня 2020 року на адвокатський запит Житлово-комунальне підприємство №7 повідомляє, що по квартирі [ADDRESS] відсутні будь-які чинні письмові правочини, укладені між підприємством та власниками/квартиронаймачами вказаної квартири. Ордер на житлове приміщення згідно з актом інветаризації технічної та будівельної документації на житлові будинки при передачі з балансу ЖКП №6 на баланс ЖКП №7 від 29 грудня 2014 року згідно рішення Луцької міської ради №66-21 від 26 листопада 2014 року підприємству не передавався. Особовий рахунок відкритий на [PERSON] (а.с. 52). З наданих учасниками процесу пояснень та наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що основними квартиронаймачами квартири за адресою: [ADDRESS] були [PERSON] з дружиною [PERSON] , які померли. В ході перевірки, здійсненої Луцьким відділом поліції ГУНП у Волинській області, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] з чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] . Також встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 2013 року за вищевказаною адресою не проживають, хоча значаться зареєстрованими (а.с. 9). Згідно зі статтею 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК УРСР). Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. \~ \~ \~ \~Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами той факт, що відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, втратив інтерес до вказаного житла, за місцем реєстрації не з`являється. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою чи проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад законодавчо встановлені строки, наявність між сторонами домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved