Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що працювала у Комунальному підприємстві «Підприємство комунальної власності» (далі КП «ПКВ»), та з 29.04.2019 року її було звільнено з підприємства, на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. Але КП «ПКВ» не було проведено остаточного розрахунку з позивачем в день її звільнення та не було виплачено усіх сум, що належать позивачу, а саме заробітної плати у розмірі 3772,25 грн.. Оскільки КП «ПКВ» не сплатив позивачу при звільненні належну їй заробітну плату, позивач зазначає на те, що має право на стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач просить стягнути вказану заборгованість з КП «ПКВ». Ухвалою суду від 26.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, про що надала письмову заяву (а.с.16). Відповідач Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, причини неявки не повідомив, до суду повернувся поштовий конверт з відміткою пошти про невручення повістки адресату (а.с.14), відзиву на позов, а також будь-яких інших заяв або клопотань КП «ПКВ» до суду не надавав. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, те що відповідач не з`явився у судове засідання та причини неявки не повідомив, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, в даному випадку ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В даному випадку судом здійснюється заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у Комунальному підприємстві «Підприємства комунальної власності» з 01.06.2013 року по 29.04.2019 рік. Згідно наказу №297-к від 26.04.2019 року позивача було звільнено з підприємства, на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням за її згодою (а.с.9). Підприємством не було проведено остаточних розрахунків з позивачем при звільненні. Відповідно до довідки №209 від 21.08.2020 року, борг КП «ПКВ» по заробітній платі перед [PERSON] складає 3772,25грн. (а.с.9). Комунальне підприємство «Підприємства комунальної власності» (ЄДРПОУ 32166551) не перебуває в процесі припинення або у справі про банкрутство, санацію, що підтверджується даними безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань МЮУ (а.с.15). Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивачу до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не виплачена, а відповідач - КП «ПКВ», заперечень щодо суми заборгованості не надав. Отже з КП «ПКВ» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості із заробітної плати у розмірі 3772,25 грн., без врахування утримання податку та інших обов`язкових платежів. Нездійснення КП «ПКВ» розрахунку з позивачем при її звільненні надає право останній вимагати стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У відповідності до вимог статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивачем наданий розрахунок (а.с.7), який судом не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу при ухваленні рішення, виходячи з наступного. Так, відповідно до розрахунку середньоденна заробітна плата позивача складає - 205,26 грн. без врахування утримання податку та інших обов`язкових платежів, проте позивач кладе в основу розрахунку середньої зарплати за затримку розрахунку саме середньоденний заробіток з виключенням сум відрахування на податки, що є не вірним, оскільки згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати саме у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Крім того, позивач, розраховуючи середню зарплатню за затримку виплати при звільненні, множила середньоденний заробіток на кількість календарних днів затримки, але відповідно до Порядку нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку, середній заробіток обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів, а не календарних як зазначив позивач. Таким чином період затримки зазначений позивачем становить з 30.04.2019 року по 17.08.2020 рік включно, та складає 326 робочих дні. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 205,26 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 326 (робочі дні затримки розрахунку) = 66914,76 грн. без врахування утримання податку та інших обов`язкових платежів. Таким чином вимога щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню, та суд вважає необхідним стягнути з відповідача - КП «ПКВ» на користь позивача нараховану але не сплачену заробітну плату у розмірі 3772,25 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66914,76 грн., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.. Також, оскільки позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Outcome: partial