Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаної вище квартири. У житлі позивача був зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який понад один рік фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, у квартирі відсутні його особисті речі та майно, він не бере участь в оплаті комунальних та інших послуг. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача [PERSON], оскільки мешкає за адресою: [ADDRESS] з часу заселення будинку, з 1992-1993 років. З відповідачем [PERSON] свідок знайома, бачила його давно, близько десяти років чи більше, він не проживає з [PERSON] Свідок буває у квартирі позивача, однак особистих речей [PERSON] там не бачила. Жодних перешкод зі сторони [PERSON] щодо проживання у вказаній квартирі відповідачу не чиниться. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача [PERSON], оскільки мешкає за адресою: [ADDRESS] протягом останніх двадцяти семи років. З [PERSON] свідок знайома, він є сином позивача. Бачила відповідача свідок останній раз давно, близько тринадцяти років тому. Чи є особисті речі відповідача у квартирі позивача, їй невідомо. Жодних перешкод зі сторони [PERSON] щодо проживання у вказаній квартирі [PERSON] не чиниться. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності на квартиру № 98, видане 20 травня 2004 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації. Як вбачається із записів у будинковій книзі для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS], у даній квартирі 05 листопада 1998 року зареєстрований [PERSON], [INFO]. З акту, складеного комісією в складі працівників ОСББ «Симоненка-5» № 36 від 13 березня 2019 року, в присутності власника квартири 98 [PERSON], слідує, що син [PERSON], [INFO], паспорт серія [NUMBER], зареєстрований, але не проживає більше ніж 10 років за адресою: [ADDRESS]. Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів не проводить. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], оскільки останній не проживав у вказаній квартирі більше року. На підставі наведеного,

Outcome: approved