Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення шкоди,завданої малолітнім. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і пояснила,що 25.08.2016 року за її місцем проживання малолітнім сином відповідачки [PERSON] було здійснено крадіжку грошей в сумі 5000 гривень, з приводу чого вона звернулася до правоохоронних органів. У процесі розгляду її заяви, коли працівники поліції виїхали на місце, дитина визнала свою вину, а мати написала їй розписку, що вона добровільно відшкодує завдану шкоду, але в подальшому відмовилася виконувати зобов»язання, просить стягнути з [PERSON] на її користь 5000 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила,що позивачка безпідставно обвинуватила її сина у крадіжці. Гроші знайдені не були. Належних доказів того факту, що крадіжку вчинив малолітній син, як то сліди його пальців рук на блокноті, в якому лежали /зі слів позивача і її сина гроші/ знайдено не було. Позивач посилалася на те,що дитина визнала вину, але це не відповідає дійсності. Коли прибули працівники міліції, син під впливом їх присутності,погроз,що одягнуть на нього кайданки, та настирливих запитань, визнав вину і вона написала письмове зобов»язання, адже не хотіла,щоб дитина була поставлена на облік як схильна до крадіжки. Однак грошей вона не бачила, у них їх не знайдено.На подвір»ї був знайдений блокнот, в якому ніби-то були їх гроші, міг опинитися в їх дворі випадково або умисно з метою покласти на них відповідальність. В задоволенні позову просила відмовити. Аналогічну позицію висловила представник відповідача [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив,що він заробив 5000 гривень і передав матері, оскільки він неповнолітній. Гроші були в блокноті. В цей вечір у них ночував хресник батьків [PERSON] і бачив гроші в блокноті. На слідчий день він виявив відсутність блокноту з грошима і повідомив матері. Вона прийняла міри до пошуку грошей, але вони знайдені не були. Коли викликали поліцію, в присутності працівників був на подвір»ї [PERSON] знайдений блокнот, а гроші хлопчик сказав,що поклав під камінь, але під оглянутим каменем їх не було. Свідок [PERSON] суду пояснила,що [PERSON] часто приходив гуляти до її дітей. Її гаманець перебував в полі його зору, але гроші не зникали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що за заявою матері проводила психологічну роботу з учнем школи [PERSON], який свідчив про те,що грошей не брав, що він був зляканий, тому давав працівникам поліції неправдиві пояснення, що він взяв гроші і поклав під камінь на сусідньому дворі,де ніхто не живе. Свідок [PERSON] суду пояснила,що отримала як слідча виклик на вчиненні крадіжки і разом з інспектором Газукіним та водієм прибули на виклик. В процесі розгляду заяви з»ясувалося зі слів малолітнього,що він викрав у [PERSON] 5000 гривень і залишив під каменем в сусідньому дворі, де ніхто не мешкає. Оскільки його сім»я виявилася кумами сім»ї, де пропали кошти, заявителька не побажала подальшого розгляду заяви, сказала,що ми самі розберемось. На дитину примусу не чинили. Свідок [PERSON] надав суду аналогічні покази. Вислухавши пояснення сторін, представника, свідків, слід прийти до наступних висновків. Виниклі правові відносини є цивільними і регулюються нормами ЦК України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України підставою для виникнення зобов»язання є,зокрема, завдання моральної і матеріальної шкоди. Як передбачено вимогами ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином. Відповідно до вимог ст.614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа,яка порушила зобов»язання. Як встановлено судом, не заперечується сторонами відповідач [PERSON] 25.08.2016 року взяла на себе зобов»язання сплатити до січня 2017 року [PERSON] щомісяця по тисячі гривень, про що видала письмовий документ «розписка». В ході розгляду справи встановлено,що між сторонами договірних відносин не існувало і цей обов»язок взяла на себе відповідач, виходячи з того,що її малолітній син зізнався,що у помешканні [PERSON] привласнив 5000 гривень, які потім з місця де він їх залишив, зникли. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини на які вона посилається. Після того, як сторони довели суду свою позицію, був встановлений предмет та підстави спору, а саме що договірних відносин не існувало, зобов»язакння виникло на підставі завдання матеріальної шкоди. За таких обставин, особа,що взяла на себе обов»язок відшкодувати завдану шкоду повинна довести суду, в разі відмови від взятого на себе зобов»язання відсутність вини в завданні шкоди. Суд вважає,що оскільки належних,допустимих доказів того, що кошти привласнила малолітня дитина відповідачки не надано, то не має підстав покладати на неї обов»язок відшкодувати шкоду, адже відповідно до вимог ст.ст.1166,1178 шкода,завдана малолітньою особою відшкодовується її батьками. Відповідач заперечила,що її дитина завдала шкоду. В обгрунтування своєї позиції вона та її представник звернули увагу на те,що в будинку,де пропали кошти, мешкали інші члени сім»ї,що не доведено,що гроші у сумі 5000 гривень у них були в наявності. Про недоведеність самого факту зникнення коштів свідчить і факт,що вони так і не були знайдені. Суд аналізував доказ,який ніким не заперечувався, отже є доведеним, що на подвір»ї [PERSON] був знайдений блокнот, в якому ніби-то перебували кошти. Однак цей доказ з беззаперечністю не доводить,що він там опинився в зв»язку з тим, що малолітній забрав гроші та залишив блокнот. Доказів того, що гроші перебували саме в цьому блокноті,теж не надано. Суд аналізував доказ позивача [PERSON] та її сина [PERSON], що останній показував неповнолітньому [PERSON] 5000 гривень,що лежали в блокноті, однак відповідач [PERSON] це заперечила,дитину суд не допитував, адже не було такого клопотання. Крім того недоцільно завдати дитині психологічної травми судовим розглядом.Суд відноситься критично до показів свідка [PERSON] в цій частині, адже він особа зацікавлена. На перший погляд ніби-то належним допустимим доказом завдання шкоди викраденням 5000 гривень являється факт,що в присутності працівників поліції дитина зізнавалася,що викрала кошти. Однак після їх від»їзду він матері заперечив цей факт, посилаючись на почуття страху, внаслідок чого він зізнався у вчиненні правопорушення, яке не вчиняв. За таких встановлених обставин, слід прийти до висновку,що в задоволенні позову про примусове виконання взятого на себе [PERSON] зобов»язання на відшкодування матеріальної шкоди не має підстав.

Outcome: dismissed