Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів та третіх осіб на стороні відповідача про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. За життя вона була членом колгоспу «Україна» в с. Корінецьке. 02.11.1995 року КСП «Україна» видано Державний акт на право колективної власності на землю № 6, згідно якого даному власнику передається у колективну власність земля для сільськогосподарського використання. При проведенні 31.03.2001 року зборів колишніх членів КСП «Україна», оформлених протоколом № 1 від 31.03.2001 року, було прийнято рішення про паювання земель колективної власності колишнього КСП «Україна» на місцевості та затверджено список громадян, власників сертифікатів, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Україна». Але мати позивача [PERSON] помилково з невідомих причин не була внесена до Списку громадян, які мають право на земельну частку (пай). Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Україна» та визнати за нею, як спадкоємицею право на земельну частку (пай) після смерті матері. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представники відповідачів - Талалаївської РДА і Корінецької сільської ради - в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають і не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - ТОВ «Україна» - в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 01.07.2002 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO], в графі «Мати» зазначено - [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 05.05.1957 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки Корінецької сільської ради № 295 від 01.12.2016 року [PERSON] постійно проживала по [ADDRESS] до дня смерті [INFO]. Разом з нею проживала і була зареєстрована її дочка [PERSON] (а.с.9). 02 листопада 1995 року КСП «Україна» було видано Державний акт на право колективної власності на землю на 2021,5 гектарів для сільськогосподарського використання відповідно до рішення третьої сесії 22 скликання Талалаївської районної ради від 06 червня 1995 року (а.с.12-12 зв.). Згідно копії витягу з протоколу № 1 зборів колишніх членів КСП «Україна» від 31.03.2001 року, на яких було присутніх 242 чол. із 342 членів КСП, було вирішено провести розпаювання земель колишнього КСП «Україна» та земельні частки (паї) надати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Україна» № 102 від 16.12.2016 року [PERSON], 1912 року народження, дійсно працювала в колгоспі ім. Чкалова з 01 січня 1951 року по 31 грудня 1961 року і було членом даного господарства (а.с.14). Колгосп імені Чкалова перейменовано в колгосп «Україна», який в свою чергу на загальних зборах 02.02.1993 перейменовано на КСП «Україна. На загальних зборах уповноважених членів КСП від 05.02.2000 року КСП «Україна» перейменовано на ТОВ «Україна», що підтверджується копією довідки № 101 від 16.12.2016 року, виданої ТОВ «Україна» (а.с.15). В архівних фондах в протоколах загальних зборів членів колгоспу «Україна» та КСП «Україна» за 1968-1996 роки відсутні відомості про вихід із членів колгоспу «Україна» [PERSON], що підтверджується архівною довідкою архівного відділу Талалаївської РДА від 19.12.2016 року (а.с.17). Згідно з рішенням загальних зборів КСП «Україна» від 18.03.2000 року № 2 [PERSON] має право на майновий пай у загальному пайовому фонді КСП «Україна», що підтверджується копією свідоцтва № 338 (а.с.18). На даний час у Корінецькій сільській раді є вільна земельна ділянка за номером 224 із земель, які підлягали розпаюванню членами колгоспу «Україна» та КСП «Україна», що підтверджується довідкою Корінецької сільської ради № 307 від 27.12.2016 року (а.с.19). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Розглядаючи позовну вимогу про визнання за [PERSON] права на земельну частку пай із земель колишнього КСП «Україна», суд виходить з наступного. За положеннями пункту 1 Указу Президента України № 720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства; паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю відповідно до пункту 2 цього Указу. У роз'ясненнях, які містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі) можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Тому суд приходить до висновку, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів сільськогосподарського товариства до списків, доданих до Державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі Державного акту про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському товариству, членом якого є чи була особа. Даний висновок суду узгоджується із положенням ч.1 ст. 1 Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), яка передбачає, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. В списку членів КСП «Україна» с. Корінецьке Талалаївського району співвласників колективної власності на землю прізвище [PERSON] відсутнє. В процесі розпаювання земель підприємства її помилково не включили до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай). На час розпаювання землі [PERSON], так як раніше працювала у вказаному сільськогосподарському підприємстві, залишилася його членом та має право на земельну частку (пай) КСП. Однак, в процесі розпаювання земель КСП її помилково не включили до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), хоча право на майновий пай [PERSON] було оформлене належним чином. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON], як колишній член КСП «Україна», набула права на земельну частку (пай) даного КСП і позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення. Розглядаючи позовну вимогу про визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась в день смерті спадкодавця, 29 вересня 2002 року. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 529 ЦК УРСР (1963 року) встановлена перша черга спадкоємців за законом, до яких відносяться в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] прийняла спадкоємець першої черги - її дочка [PERSON], яка прийняла її, виконавши вимоги статей 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази суд вважає, що вимога позивача [PERSON] про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] обґрунтована, підтверджується наданими суду доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі ст.ст. 524, 534, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Суд також вважає за необхідне на підставі статей 80 та 88 ЦПК України стягнути з позивача недоплачену суму судового збору відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає, що у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Уточнена позовна заява [PERSON] від 20.01.2017 року містить дві позовні вимоги немайнового характеру, а позивачем при подачі позову до суду первісного позову 30.12.2016 року, у якому було одна позовна вимога, сплачено судовий збір за одну позовну вимогу згідно квитанції 551 грн. 20 коп. Тому з позивача підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved