Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 11 вересня 1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу з у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що діти повністю перебувають на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач не надає жодної матеріальної допомоги, батьківські обов`язки не виконує, хоча як зазначає позивач, відповідач працевлаштований. Щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позивач зазначила, що [PERSON] не афішує свої доходи тому вважає обрати спосіб стягнення аліментів зазначений у позові. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання її неповнолітньої доньки сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилися, подала заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судові засідання, призначені на 10 липня 2020 року, 14 серпня 2020 року та 16 жовтня 2020 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 16 жовтня 2010, постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи, 11 вересня 19999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1095 (а. с. 9,48). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 12, 51). [INFO] у подружжя народилася друга дитина - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 11, 50). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 18 лютого 2010 року (а.с. 10, 49) На даний час діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується копію паспорта позивача та витягом є Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.7,13,14,52,53) За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. Крім того, [PERSON] не наведено доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім [PERSON] та [PERSON] , а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , має становити 3500,00 грн щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана 12 червня 2020 року, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 12 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 840,80 грн в дохід держави. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Також, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати пов`язані з правничою допомогою у розмірі 5800,00 гривень. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то витрати відповідача пов`язані з розглядом справи, а саме: на професійну правничу допомогу, покладаються на нього у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України, та,

Outcome: approved