Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити їй 1/2 частину домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з 28.12.1987 по 28.12.2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування в шлюбі у 1991 році на ім`я\~відповідача [PERSON] \~отримано план\~для будівництва\~індивідуального житлового\~будинку та\~господарських споруд\~в [ADDRESS] , а в 1992 році закінчили будівництво вищевказаного житлового будинку та перейшли туди проживати. На даний час вони не можуть досягнути добровільної згоди щодо розподілу зазначеного будинковолодіння, у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак представник позивачки адвокат Родіков І.С. подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити. Не заперечив проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився з невідомих суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, за згодою позивача та враховуючи вимоги ст.ст.280-281 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Сторони з 28.12.1987 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28 грудня 2005 року, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 28.12.2005 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.06.2007 року (а.с. 17-18). У [ADDRESS] знаходиться будинковолодіння, яке складається з житлового будинку «А», колодязя «N 1», воріт «N 2», огорожі «N 3», що підтверджено копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого ФОП [PERSON] 16.09.2021 року (а.с. 4-6). Копією будівельного паспорту (а.с. 8-12) підтверджено, що [PERSON] , надано право на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд в селищі Рожнятів. Копією будинкової книги (а.с. 13-16) підтверджено, що за відповідачем [PERSON] закріплено домоволодіння в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , був побудований за час перебування сторін у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, тому вимога позивача про визнання за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку є підставною та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп., а тому такі витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved