Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Літинського районного суду Вінницької області з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона спільно із відповідачем перебуває у шлюбі. Від спільного шлюбу у них [INFO] народилась дитина [PERSON] . Зважаючи на те, що відповідач спільно з позивачем та їхньою спільною дитиною не проживає, аліментів не платить, інших неповнолітніх та повнолітніх дітей та непрацездатних батьків немає, тому змушена звернутися до суду із даним позовом про стягнення аліментів, яким просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася надавши до канцелярії суду заяву, котрою уточнила свої позовні вимоги та просить стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Розгляд справи просила провести у її відсутність. (а.с. 22). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, проте через канцелярію суду подав заяву у якій просить справу розглядати у його відсутність. Уточнені позовні вимоги визнає (а.с. 20). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви сторін та матеріали справи суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 3) сторони зазначені батьками [PERSON] , [INFO] . Свідоцтвом про шлюб підтверджується наявність шлюбних відносин між сторонами (а.с. 4). Відповідно до довідки Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с. 5) [PERSON] проживає спільно із матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . Довідкою за № 1473 від 10.12.2019(а.с. 6), зазначаються доходи [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків. Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та відповідача, визнання позову відповідачем, відсутність даних про наявність у відповідача інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, тому суд приходить до висновку, що аліменти слід визначити у розмірі 1/4 частки від заробітку(доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved