Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], 13.09.2010року народження до Російської Федерації, Приморський Край, м. Находка, вул. Гончарова, 17 з 1 березня 2016 року без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] та дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] 13.09.2010року народження до Російської Федерації, Приморський Край, м. Находка, вул. Гончарова, 17 з 1 березня 2016 року. Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 19.06.2010року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 17.01.2012року рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова їх шлюб з відповідачем розірвано Від шлюбу вони мають сина [PERSON], 13.09.2010року народження, який проживає з позивачем. Відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків щодо утримання дитини та не приймає участі у вихованні сина. Відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини до Російської Федерації, Приморський Край, м. Находка, вул. Гончарова, 17, де проживає її сестра [PERSON], для відпочинку та оздоровлення останнього. Син часто хворіє застудними захворюваннями для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Однак отримати згоду на виїзд дитини за кордон у колишнього чоловіка вона не може, оскільки він безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченнях. Представник третьої особи Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи, рішення по справі просила прийняти на розсуд суду в інтересах дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010року, який 17.01.2012р. було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова /а.с.15, 16/. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 13.09.2010року народження, який проживає разом із позивачкою /а.с.8/. Відповідно до довідки, виданої 12.08.2015року КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №1», [PERSON] [INFO] перебуває на обліку у МДП№1 с діагнозом ГНМІ ЧДБ, та потребує санаторно-курортне лікування та оздоровлення, рекомендовано: морський клімат /а.с.10/. Однак, як зазначає позивач, отримати згоду на виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації, Приморський Край, м. Находка, вул. Гончарова, 17, де проживає її сестра [PERSON] для відпочинку та оздоровлення сина, у колишнього чоловіка вона не може, оскільки він безпідставно не надає згоди. на виїзд дитини за кордон. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, в своїх показаннях надали лише позитивну характеристику відповідачу [PERSON], щодо обставин справи свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON], дійсно, не надає згоди на виїзд сина за кордон, так як не довіряє колишній дружині [PERSON] Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Також діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. З огляду на викладене суд, ухвалюючи рішення, позбавлений можливості задовольнити позов, оскільки позивачка не визначила загальний термін надання такого дозволу, не зазначила при цьому часового проміжку перебування дитини у іноземній державі. Крім того, позивачкою не надано доказів, що вона дійсно має намір здійснити виїзд саме до Російської Федерації, Приморський Край, м. Находка, вул. Гончарова, 17, при цьому [PERSON] не надано доказів що [PERSON] дійсно є її родичкою та проживає за вказаною адресою. Окрім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно із положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Слід зазначити і те, що таке рішення не позбавляє позивача права заявляти вимоги про надання дозволу за рішенням суду на виїзд дитини за кордон із наведенням обґрунтування такого виїзду та зазначенням конкретного проміжку часу виїзду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed