Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України, Міністерства соціальної політики України про стягнення надбавки, який в процесі судового розгляду збільшила, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом відповідача Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» №5-к від 01.02.2005 року позивача зараховано на посаду вчителя тимчасово на період хвороби основного працівника, а наказом №45 від 01.08.2006 року позивача переведено на посаду вчителя-реабілітолога на постійне місце роботи. З 01.09.2011 року позивач займала посаду заступника директора по навчально-виховній роботі Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» та 09.09.2012 року остання звільнена з займаної посади за угодою сторін. Таким чином, позивач у період з 01.09.2011 року по 09.09.2012 року включно відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» від 14.06.2000 року №963 працювала на посаді педагогічного працівника, а тому на неї розповсюджується дія Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування», відповідно до якої установлено надбавку в розмірі 20 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І - ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування. Разом з тим, в порушення вимог вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373 упродовж згаданого періоду вказана надбавка позивачу не виплачувалась, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України на її користь недоплачену упродовж вересня 2011 року - вересня 2012 року надбавку - 20 відсотків до посадового окладу (ставки заробітної плати) у розмірі 4 619,32 грн. Представник позивача - адвокат Коханець О.В. до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшло письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представники відповідачів до судового засідання не з'явились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно трудової книжки позивача серії БТ-І №6118212 вбачається, що наказом відповідача Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» №5-к від 01.02.2005 року позивача з 01.02.2005 року зараховано на посаду вчителя тимчасово на період хвороби основного працівника, а наказом №45 від 01.08.2006 року позивача переведено на посаду вчителя-реабілітолога на постійне місце роботи. Згідно наказу №33-к від 31.08.2011 року з 01.09.2011 року позивач займала посаду заступника директора по навчально-виховній роботі Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» та 09.09.2012 року остання на підставі наказу №36-к від 04.09.2012 року звільнена з займаної посади за угодою сторін. Вищевикладені обставини також підтверджуються змістом довідки Вінницького центру соціальної реабілітації інвалідів «Промінь» від 18.02.2016 року №33. Таким чином, позивач у період з 01.09.2011 року по 09.09.2012 року включно відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» від 14.06.2000 року №963 працювала на посаді педагогічного працівника. Як визначено ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами; конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно- технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» було установлено надбавку у розмірі 20 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування (постанова набрала законної сили 01 вересня 2011 року). Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №88 «Про внесення змін до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373» були внесені зміни до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373, а саме в абзаці першому слова «в розмірі» замінено словами «у граничному розмірі»; доповнено пункт після абзацу першого новим абзацом такого змісту: «Розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці» (постанова набрала законної сили 11 квітня 2014 року). Таким чином, у період з березня 2011 року до квітня 2014 року педагогічні працівники мали право на отримання вказаної 20% надбавки до посадового окладу (ставки заробітної плати). Разом з тим, в порушення вимог вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373 упродовж періоду часу з вересня 2011 року по серпень 2012 року вказана надбавка позивачу не виплачувалась, що підтверджується розрахунковими листами за 2011-2012 роки, а тому підлягає стягненню з відповідача. Що ж стосується визначення розміру недоплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню, то суд виходить з наступного. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» було установлено надбавку у розмірі 20 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» від 05.10.2005 року № 308/519 передбачено підвищення окладів працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці. А тому, обчислюючи розмір надбавки, слід виходи із розміру окладу та вказаного підвищення за шкідливість, що є складовою посадового окладу. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, суд погоджується із методикою розрахунку та розміром недоплаченої 20% надбавки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» за період часу з вересня 2011 року по вересень 2012 року, що складає 4 619,32 грн. (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Окрім того, суд вважає за можливе стягнути з відповідача 551,20 грн. судового збору в дохід держави, так як у відповідності ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved