Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого посилалася на те, що з моменту народження, а саме з 01.09.1979 року, користується квартирою № 497 по вул. Корчагінців, 25 в м. Харкові. На підставі розпорядження Харківського міського голови «Про перейменування об'єктів топоніміки міста Харкова» від 02.02.2016 року № 7 вул. Корчагінців (Петрозаводська) перейменовано в вул. Амосова. 26.03.1998 року позивач разом з зі своєю матір'ю [PERSON] приватизували вказану квартиру та відповідно стали її співвласниками в рівних частинах. Після смерті матері позивач продовжувала проживати в квартирі разом з неповнолітнім сином - [PERSON], [INFO]. За таких обставин вона зазначає, що користується квартирою відкрито та на законних підставах, забезпечуючи збереження приватизованого майна більш ніж 15 років. На момент подачі позову 05.01.2017 року 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON], не за ким із спадкоємців не зареєстрована, а тому позивач просить визнати за нею право власності на вказану частку квартири в порядку набувальної давності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 24.05.2017 року № 389, заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.02.2017 року за відповідачкою [PERSON] було визнано право власності на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 10.12.2012 року. В свою чергу спадкодавець [PERSON] за життя та до часу смерті проживала у спірній квартирі та володіла належною їй на праві власності часткою квартири. Відповідачка після отримання права на спадщину у судовому порядку через складні стосунки з позивачкою позбавлена права користуватися квартирою, взагалі не має до неї доступу, не може виготовити технічний паспорт для реєстрації визнаного на підставі рішення суду права власності на відповідну частку квартири. Як слід, нею подано позов до суду про вселення в квартиру. Крім того, зазначала, що позивачка [PERSON] також є спадкоємцем 1-ої черги за законом після смерті [PERSON] та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину на 1/4 частину зазначеної квартири. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 8-98-117935, виданого 26.03.1998 року Харківським міським центром приватизації державного жилого майна, квартира [ADDRESS] спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] На підставі розпорядження Харківського міського голови «Про перейменування обєктів топоніміки міста Харкова» від 02.02.2016 року № 7 вул. Корчагінців (Петрозаводська) перейменовано в вул. Амосова. У звязку з реєстрацією шлюбу зі [PERSON], [PERSON] змінено прізвище на «Стерлігова» (свідоцтво про шлюб, видане 03.07.2009 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 222). 10.12.2012 року [PERSON] померла. За таких обставин після смерті останньої відкрилася спадщина у виді ? частини квартири [ADDRESS]. Судовим рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.02.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом, зобов'язання надати документи, 3-тя особа: 12-а Харківська державна нотаріальна контора, яке в силу ст.61 ЦПК України має для сторін приюдиційне значення, встановлено, що як позивачка [PERSON], так і відповідачка [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] прийняли. На підставі вищезазначеного рішення за [PERSON] було визнано право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 10.12.2012 року. Відповідно до положень ч.1 \~ ст. 344 ЦК України\~ особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти\~\~\~років\~\~\~або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Положеннями\~ ст. 344 ЦК\~ України визначено ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. \~ Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України у п. 9 та п. 13 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових порав» при вирішенніспорів, повязанихізнабуттям права власності за набувальноюдавністю, суди повиннівраховувати, щоволодіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неїпідстав для набуття права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальноюдавністю є попереднійвласник майна абойогоправонаступник. У разіякщопопереднійвласникнерухомого майна не був і не міг бути відомимдавнісномуволодільцю, то відповідачем є орган, уповноваженийуправлятимайномвідповідноїтериторіальноїгромади. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неїпідстав для набуття права власності. Володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в їїволодінні. Крім того, володіння є безперервним, а саме, якщовоно не переривалосьпротягомвсього строку набувальноїдавності. Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністюволодіннязгідноположень\~ ст. 344 ЦК України\~ \~\~є добросовісність, тобтоволоділець не знав і не міг знати про те, щовінволодіє чужою річчю. В той же час судовим розглядом встановлено, що факт набуття у спільну сумісну власність на підставі приватизації 26.03.1998 року відповідної частки квартири [ADDRESS] Л.С. з боку позивачки не заперечується. Визнається також з її боку, що [PERSON] відповідною часткою свого майна за життя користувалася добросовісно - в спірній квартирі мешкала до часу своєї смерті 10.12.2012 року. Крім того, факт прийняття спадщини померлої [PERSON] у виді ? частки квартири [ADDRESS] обома спадкоємицями за законом першої черги [PERSON] та [PERSON] встановлений судовим рішенням. З врахуванням наведеного доводи позивачки щодо добросовісного, відкритого, безперервного, безтитульного володіння ? часткою спірної квартири протягом десяти років є безпідставними, а тому в задоволенні її позову суд відмовляє в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed