Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Mersedes-Benz чорного кольору, модель Е 220 ЗНГ державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], витребувати у [PERSON] зазначений автомобіль, який передати [PERSON] та зобов'язати Регіональний сервісний центр в Запорізькій області МВС України анулювати запис про реєстрацію 22.05.2015 року зазначеного автомобіля. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з відповідачем [PERSON] з 01.12.2006 року вона перебувала у шлюбі, якій було розірвано 01.07.2010 року на підставі рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя. Незважаючи на розірвання шлюбу в судовому порядку, вони продовжували проживати однією сім'єю до 01.03.2015 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Цей факт встановлено рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.12.2015 року, яке набрало законної сили 17.03.2016 року. За час спільного проживання ними, окрім іншого майна, 23.11.2013 року за спільні кошти було придбано автомобіль Mersedes-Benz чорного кольору, модель Е 220 ЗНГ державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, який був зареєстрований на імя відповідача [PERSON]. Як їй стало відомо, одразу після фактичного припинення подружніх стосунків, а саме після 08.03.2015року відповідач одноособово, без її відома та згоди розпорядився вказаним автомобілем, що підтверджується даними ГУМВС України в Запорізькій області про те, що 10.03.2015 року автомобіль знято з реєстраційного обліку та зареєстровано на іншу особу. Таким чином, відповідач від продажу автомобіля отримав грошові кошти, які також являються спільним майном подружжя. Вищевказаним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.12.2015 року, яке набрало законної сили 17.03.2016 року, на її користь стягнуто вартість 1/2 частки спірного автомобіля. Однак, відповідач [PERSON] це рішення суду не бажає виконувати, на теперішній час звільнився з офіційного місця роботи, ніякого майна у власності він не має, що фактично унеможливлює виконання рішення суду. 10.03.2015 року відповідач [PERSON] зняв спірний автомобіль з реєстраційного обліку для продажу, а 12.05.2015року автомобіль було зареєстровано на [PERSON] Таким чином, договір купівлі-продажу спірного автомобіля, укладений 12.05.2015р. між [PERSON] та [PERSON] є недійсним, так як при відчуженні автомобіля було порушено вимоги цивільного та сімейного законодавства. Крім того, [PERSON] через 10 днів після придбання спірного автомобіля, а саме 22.05.2015року, здійснив відчуження цього автомобіля [PERSON], який на теперішній час є власником спірного автомобіля. Оскільки першій договір купівлі-продажу автомобіля є недійсним, недійсними є і всі наступні договори відчуження спірного майна. Так як автомобіль було відчужено незаконно, то і володіння [PERSON] даним автомобілем є незаконним, а тому зазначене майно має бути витребувано з його володіння. Просить суд визнати недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Mersedes-Benz чорного кольору, модель Е 220 ЗНГ державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], витребувати у [PERSON] зазначений автомобіль та передати його [PERSON]. Зобов'язати Регіональний сервісний центр в Запорізькій області МВС України анулювати запис про реєстрацію 22.05.2015 року автомобіля Mersedes-Benz чорного кольору, модель Е 220 ЗНГ державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в уточненій позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд справи без його участі(а.с.79). Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях на позовну заяву, долучених до матеріалів справи(а.с.135-138), відповідно до яких просять залишити без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання Регіонального сервісного центра анулювати запис про реєстрацію автомобіля Mersedes-Benz чорного кольору, модель Е 220 ЗНГ державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, від 22.05.2015 року, оскільки вважають, що дана вимога позивача підлягає розгляду по правилам адміністративного судочинства, а не цивільного, у відповідності до норм ст.2, п.1 ч.2 ст.17 КАС України. Щодо інших позовних вимог [PERSON] покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і(або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і(або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 08.04.2015року у справі №6-7цс15, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.12.2015 року, яке набрало законної сили 17.03.2016 року, встановлено факт спільного проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.07.2010 року по 01.03.2015 року. Також, вказаним рішенням суду встановлено ту обставину, що відповідач [PERSON] без згоди позивача [PERSON] розпорядився придбаним ними під час спільного проживання однією сімєю автомобілем Mersedes-Benz чорного кольору, модель Е 220 ЗНГ державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позов про визнання недійсною угоду з реалізації вказаного спірного автомобіля, в порядку ч.2 ст.65 СК України позивачем [PERSON] під час розгляду спору про поділ майна, яке є обєктом спільної сумісної власності, заявлений не був, а нею була заявлена вимога про стягнення на її користь грошової компенсації ? вартості спірного автомобіля, яка і була задоволена судом, та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута грошова компенсація вартості ? частини автомобіля Mersedes-Benz у розмірі 65665,00гривень, про що зазначено у рішенні суду від 28.12.2015 року(а.с.5-10). Отже, суд під час здійснення поділу майна виходив з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч.2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до інформації, наданої Регіональним сервісним центром МВС України в Запорізькій області, автомобіль Mersedes-Benz чорного кольору, модель Е 220 ЗНГ державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] 23.11.2013 року за договором купівлі-продажу, 10.03.2015року останнім був знятий з реєстраційного обліку для подальшого його продажу та 12.05.2015року вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки-рахунку ААЕ №179007 від 06.05.2015року, а 22.05.2015року цей автомобіль було перереєстровано на [PERSON] на підставі довідки-рахунку ВІА №525582 від 22.05.2015р., за яким транспортний засіб значиться зареєстрованим і на теперішній час(а.с.40-41). З урахуванням норм ч.1 ст. 3 ЦПК України, ч.1 ст.15, ч.1ст. 16 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмовити в їх задоволені. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав і інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві(ч.1 ст.20 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України). Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як вбачається зі змісту рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 року, відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, що на час розгляду справи щодо поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, він без згоди позивача [PERSON] розпорядився спірним автомобілем Mersedes-Benz і ця обставина позивачу була відома, оскільки вона особисто про це зазначала в суді, але на той період часу позовні вимоги про визнання недійсною угоду з реалізації спірного автомобіля в порядку ч.2 ст. 65 СК України позивачем [PERSON] заявлений не був, а тому за вказаних обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги про стягнення на її користь грошової компенсації ? вартості спірного автомобіля були правомірними та задовольнив позовні вимоги в цій частині. Отже, суд вже розвязав спір між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, як того прагнула позивачка на час розгляду цивільної справи,зокрема, були вирішені позовні вимоги стосовно спірного автомобіля, та у спосіб, який нею був обраний особисто, а саме шляхом стягнення на її користь з відповідача [PERSON] грошової компенсації вартості ? частини автомобіля Mersedes-Benz у розмірі 65665,00грн., яким відповідач розпорядився без згоди позивача [PERSON] на час розгляду спору про поділ майна. Звертаючись на теперішній час до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та його витребування, позивач заявляє вимоги про той самий предмет - автомобіля Mersedes-Benz чорного кольору, модель Е 220 ЗНГ, 1994 року випуску, але фактично змінює раніше обираний нею спосіб захисту свого права та обирає інший, посилаючись при цьому на небажання відповідача [PERSON] виконувати рішення суду про стягнення на її користь компенсації вартості ? частини спірного автомобіля. Зазначена позивачем причина її повторного звернення до суду не може бути взята до уваги, оскільки, як було зазначено вище, відповідно до ст. 20 ЦК України саме позивачу [PERSON] належало право обирати спосіб захисту свого права при розгляді спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності і вона обрала його у вигляді стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації ? вартості спірного автомобіля, про що було ухвалено рішення суду, яке набрало законної сили, та яке підлягає виконанню відповідно до вимог діючого законодавства, яким також передбачена можливість примусового виконання рішення суду. Відповідно до ст. 129 Конституції України обовязковість судового рішення є одною з основних засад судочинства. За нормами статті 14 ЦПК України при набранні судовим рішенням законної сили воно є обовязковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. Примусове виконання судових рішень, у випадках ухилення від його добровільного виконання, покладається на теперішній час на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців, які зобовязані вжити всіх необхідних заходів для його виконання. При цьому суд також вважає за потрібне додатково зазначити, що при вирішені спору по суті, суд взагалі не може своїм рішенням зобовязувати третю особу, яка не є стороною у спорі, вчиняти будь-які дії стосовно однієї зі сторін. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що ухваленням рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 року, яке набрало законної сили 17 березня 2016 року в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошової компенсації вартості ? частини спірного автомобіля Mersedes-Benz у розмірі 65665,00грн., що був відчужений без згоди [PERSON], права останньої у повній мірі вже були захищені судом у належній спосіб, який був обраний позивачем на власний розсуд, а тому її позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, його витребування, а також зобовязання анулювати запис про реєстрацію автомобіля не можуть бути задоволенні судом.

Outcome: dismissed