Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою та просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки, 6 в с. Циблі, Переяслав-Хмельницький район Київської області. Позов обґрунтовує тим, що відповідачі були зареєстровані в будинку та проживали десь до 2002 року. Потім виїхали. З тих пір в будинку не проживають, не навідують, комунальні послуги не сплачують, будь-якої допомоги в утриманні будинку не надають. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Позивач пояснила, що [PERSON] є її племінницею, однак вона турбувалася про неї як про доньку, жили вони разом однією сімєю. [PERSON] є дочкою [PERSON], також жила з ними. Коли помер її чоловік у 2010 році, [PERSON] останній раз приїхала на похорони. З тих пір не приїздить, не допомагає, коштів ніяких не надає. [PERSON] навіть на похорони діда не приїхала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день і час розгляду справи повідомлені у встановленому ЦПК України порядку шляхом оголошення на сайті судової влади, відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не направив. Третя особа [PERSON] не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками будинку по вул. Лесі Українки, 6 в с. Циблі, Переяслав-Хмельницький район Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.11, 13-14). Відповідно до довідки сільської ради № 951 від 03.08.2018 в даному будинку зареєстровані: позивач (проживає) та відповідачі [PERSON] і [PERSON], які за даною адресою не проживають ( а.с. 15). Факт не проживання відповідачів у будинку підтверджується і Актом обстеження житлово-побутових умов ( а.с. 16). Свідок [PERSON], показала суду, що є сусідкою позивача. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] також знає, раніше вони проживали разом із [PERSON]. Однак після смерті її чоловіка десь близько десяти років назад, не з»являються. [PERSON] живе сама, вона по мірі необхідності, оскільки є медичною сестрою, приходить додому до бабусі та дає уколи. Будь-яких речей відповідачів в хаті не бачила. Свідок [PERSON] показала суду, що також є сусідкою позивача, знає її із 1974 року. [PERSON] є племінницею [PERSON], яку остання виховувала як дочку, а [PERSON] дочкою [PERSON]. Жили вони разом однією сім»єю. Чоловік позивача помер приблизно років 10 назад і з тих пір вона проживає сама, ні [PERSON], ні її донька [PERSON] не приїжджають і ніяк не допомагають бабусі. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В силу ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 цього Кодексу, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є колишніми членами сімї власника будинку, відсутні в будинку, що належить позивачу, більше 10 років, пішли добровільно. Доказів стосовно поважних причин не проживання відповідачів в даному будинку чи перешкоджання позивачем відповідачам саме в проживанні в будинку в судовому засіданні не здобуто. Наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлено. Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, як таких, що базуються на вимогах чинного законодавства та підтвердженні належними та допустимими доказами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування житловим будинком, оскільки не проживають в ньому без поважних причин більше року, що створює перешкоди позивачеві у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп., який підлягає стягненню з відповідача відповідно ст.141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 319,321, 383, 391 України,

Outcome: approved