Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. 30.10.2010 року, у вказаному будинку, вона зареєструвала свого колишнього зятя (відповідача у справі). Проте, останній впродовж останніх шести років не проживає за вказаною адресою. В даному будинку відсутнє його майно та особисті речі. Реєстрація відповідача у належному їй житлі перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг. Вона не може отримати пільги зі сплати комунальних послуг передбачені чинним законодавством, а тому вимушена звертатись до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав. За таких обставин суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. З долученої до матеріалів справи копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.04.2010 року, яке видано Вербицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, встановлено, що [PERSON]. на праві приватної власності належить домоволодіння, яке складається із житлових будинків, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 6). Також судом встановлено та підтверджується долученою копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають у житловому будинку, що належить [PERSON] у с.Вовчатичі Жидачівського району Львівськоїобласті, що з 30.11.2000 року у спірному будинку [PERSON] (зять позивача) зареєстрував своє місце проживання. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, також підтверджується відповідями на запит суду в порядку ст.187 ЦПК України з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області та копіями долученої до матеріалів справи будинкової книги (арк. справи 12-18, 27). Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житлі з 2012 року. Це підтверджується відомостями, які містяться в Актах обстеження житлово-побутових умов, виданому виконкомом Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області та виконкому Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, які складено комісійно та згідно із якими, [PERSON] в [ADDRESS], зареєстрований, але фактично не проживає (арк. справи 20-24). Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були пов'язані із позбавленням володіння. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач у справі [PERSON] з 30.11.2000 року зареєстрований в будинку [ADDRESS], як член сім'ї власника - її зять. На даний час, відповідач з 2012 року житлом не користується, а відтак втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно із зочним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 08.09.2015 року шлюб між відповідачем та дочкою позивача [PERSON] розірвано(арк. справи 10). Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачем на право користування житловим будинком, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідач втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке, шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляє, тому, суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved