Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] і на ? частину квартири [ADDRESS]; визначенні розміру часток співвласників у майні, що є спільної сумісною власністю, а саме у квартирі [ADDRESS] і квартири [ADDRESS] в розмірі: ? частини квартири [ADDRESS] і ? частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] та ? частини квартири [ADDRESS] і ? частини квартири [ADDRESS] за [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2005 року. В період шлюбу були приватизовані квартира [ADDRESS] і квартира [ADDRESS], але в свідоцтвах на право власності на житло вказано, що квартири належать на праві приватної власності [PERSON] Вважає, що, як дружина, має право на ? частки зазначених квартир у спільному сумісному майні подружжя, у зв'язку з чим просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 19 листопада 2013 року до участі у справі залучена [PERSON] в якості третьої особи без самостійних вимог, згідно її клопотання. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник позов визнали та просили його задовольнити. В судовому засіданні третя особа проти позову заперечувала та пояснила, що на спірне майно постановою державного виконавця накладено арешт в забезпечення виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їхньої сумісної дитини. Вважає, що зазначене майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому позов задоволенню не підлягає. Вислухавши думки сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2005року ( а.с. 23). Згідно свідоцтв про право власності на житло від 27.03.2006р. та від 12.12.2005р., [PERSON] на праві приватної власності належать квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с. 19-22). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, громадянин безоплатно одержує у власність частку із державного житлового фонду, а тому квартира, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю. Законом України «Про внесення змін до статті 61 Сімейного Кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011року № 2913-ІУ, який набрав чинності 08 лютого 2011 року ( далі - Закон), стаття 61 Сімейного Кодексу України була доповнена частиною п'ятою, згідно якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Однак, на час виникнення спірних правовідносин між сторонами Сімейний Кодекс України подібної норми не містив. Враховуючи те, що в самому Законі не вказано про зворотну дію в часі, а відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність, суд приходить до висновку, що на час приватизації спірних квартир зазначене майно не вважалось об'єктом спільної сумісної власності, а було особистою приватною власністю того з подружжя, який використав своє право на безоплатну приватизацію житла, у зв'язку з чим в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed