Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстровані відповідачі її донька [PERSON] та її онуки [PERSON], [PERSON]. Відповідачі в зазначеній квартирі не проживають з червня 2014 року і відсутня без поважних причин. Вони виїхали до іншого місця проживання, забравши свої речі. За комунальні послуги відповідачі не сплачують, чим порушують її права і змушують нести додаткові витрати. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушують її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створюють перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою, а саме при оформленні субсидії. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратили право користування вказаною квартирою. Позивач просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнала позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області Шарнікова І.І. в судове засідання не з'явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій заперечувала щодо позовних вимог. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Кутовою К.О., № в реєстрі 1419, та копією витягу про державну реєстрацію від 20.07.2012 року №34900383. Відповідно до копії довідки від 08.11.2018 року №1384, виданої ОСББ «Луч», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Згідно з актом від 16.07.2018 року, затвердженого керуючим ОСББ «Луч» [PERSON], при опитуванні сусідів встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають з червня 2014 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі з червня 2014 року, оскільки виїхали на постійне проживання до Російської Федерації та отримали громадянство Російської Федерації і місце реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються копією заяви [PERSON] від 20.12.2018 року. Згідно з копією паспорта громадянина Російської Федерації [NUMBER] [PERSON] є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до копії відомостей з виписки з домової книги, картки у власника житлового приміщення про місце проживання від 28.09.2018 року №191/46555 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідачів [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі. Суд вважає, що відповідачі не проживають в спірній квартирі і покинули її без поважних причин. До спірного житлового приміщення вони не ставляться як до постійного місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в вказаному випадку на її матір. Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, неповнолітні [PERSON] та [PERSON], яким на момент реєстрації у спірній квартирі виповнилося один рік та один місяць відповідно, не мали права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набувають право користування житлом за місцем проживання одного з батьків, з ким вони проживають. В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірній квартирі як за місцем проживання своєї матері [PERSON] Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права їх матері. При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 17.12.2018 року №6849 про заперечення проти позовних вимог щодо позбавлення неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] права користування житлом, у зв'язку з тим що він є необґрунтованим. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем їх реєстрації понад один рік, то вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів і не має можливості оформити субсидію. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved