Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги мотивує наступним. 03.01.2016 року по вул. Київській, 97, в м. Бровари, Київської обл. сталася ДТП за участю автомобілів, марок «Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача, та «Citroen C4», д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні даного ДТП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП позивач звернулась до суб'єкта оціночної діяльності для проведення автотоварознавчої експертизи та понесла витрати на її проведення. Відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності, загальна вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю, марки «Citroen C4», д.н.з. [NUMBER], становить 344572 грн. 20 коп. Згідно п. 9.2 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а тому Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснює виплату суми відшкодування виключно в межах, встановлених цим Законом. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 294572 грн. 20 коп. та витрати по сплаті послуг суб'єкта оціночної діяльності в розмірі 1500 грн. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував (а.с. 59). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, однак, конверти з повістками повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, тому визнає причини його неявки неповажними та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Автомобіль, марки «Citroen C4», д.н.з. [NUMBER], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 02396. Згідно постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року, 03.01.2016 року близько 15 год 20 хв, по вул. Київській, 97, в м. Бровари, Київської обл., [PERSON], керуючи автомобілем, марки «Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER], в напрямку м. Чернігова, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем, марки «Citroen C4», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та з автомобілем, марки «Smart», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], які рухалися в зустрічному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вищезазначеною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП (а.с. 60). З результатів пошуку в Централізованій базі даних МТСБУ вбачається, що станом на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована (а.с. 38). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №1255/3 від 16.05.2016 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, марки «Citroen C4», д.н.з. [NUMBER], становить 344572 грн. 20 коп. (а.с. 11-36). Послуги суб?єкта оціночної діяльності щодо визначення вартості матеріального збитку оплачено позивачем в сумі 1500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1255/3 від 19.05.2016 року (а.с. 37). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. За своєю правовою природою зобов'язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов'язанням. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього, а в даному випадку - до МТСБУ, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована. Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в зібраних по справі доказах, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від ціни позову, а саме, в сумі 2960,72 грн. на користь держави. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved