Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення збитків та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договір №27 від 04 грудня 2015 року, відповідно до якого вона як замовник доручила, а відповідач як виконавець зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передачі у її власність шляхом встановлення двері вхідної ТО21. Загальна вартість робіт становить 4000,00 гривень. Авансовий внесок, погоджений сторонами становить 4000,00 гривень, борг до передачі у власність, погоджений сторонами становить 0,00 гривень. Тобто вона повністю оплатила вартість виготовлення та встановлення вхідної двері під час укладення договору про виконання робіт, що підтверджується вказаним договором. Вказувала на те, що згідно п.3.2 договору відповідач зобов'язався виконати роботи протягом 28 календарних днів з моменту попередньої оплати робіт (яка, як вже зазначалось, мала місце 04 грудня 2015 року), тобто до 01 січня 2016 року. Відповідно до п.4.2.1 договору про виконання робіт відповідач зобов'язався забезпечити високоякісне та безпечне виконання робіт в строки, передбачені цим договором. Проте, станом на 23 березня 2016 року відповідач так і не приступив до виконання своїх зобов'язань за договором, двері не встановив, кошти їй не повертає. Зазначала, що з метою досудового врегулювання спору вона направила відповідачу заяву із проханням повернути кошти у зв'язку із порушенням умов договору, проте відповідач не отримує кореспонденцію. За таких обставин вбачається, що інакше, як за допомогою суду вона не може захистити свої права. Оскільки вона є споживачем товару, який їй повинен був виготовити та встановити відповідач (виконавець за договором), то на її правовідносини із відповідачем розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що відповідач повинен повернути їй кошти, сплатити пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання та відшкодувати моральну шкоду з огляду на наступне. Так, зазначила, що її права як споживача були порушені, оскільки відповідач не приступив до виконання робіт та не повертає їй кошти. На теперішній час є очевидним, що відповідач не буде виконувати свої обов'язки за договором, адже він навіть не приступив до їх виконання, тому вона вимушена ставити питання про розірвання договору. Посилалася на ті обставини, що їй внаслідок невиконання відповідачем умов договору завдано моральну шкоду, оскільки вона замовила вхідні двері та сплатила за них велику для неї суму коштів, проте відповідач не виконує зобов'язань, кошти не повертає, на законні її вимоги не реагує та не виконує їх, вона вимушена принижуватись перед відповідачем, просити його виконати те, що він і так повинен виконати, чим принижується її людська честь, гідність, а отже порушуються її права, передбачені Конституцією України та Декларацією з прав людини. Вона вимушена звертатись до адвоката, до суду за захистом своїх прав. Звичний спосіб її життя значно змінився, адже замість того, щоб займатись своїми справами, вона вимушена звертатись до адвоката, правоохоронних органів, до суду, до відповідача. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 2000,00 гривень, виходячи з тих міркувань, що ця сума допоможе їй забути пережиті моральні страждання. На підставі викладеного позивач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим розірвати договір №27 про виконання робіт з утеплення стін від 04 грудня 2015 року, укладений між нею та фізичною особо-підприємцем [PERSON], у зв'язку із істотним порушенням договору з боку фізичної особи-підприємця [PERSON], стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь, - 4000,00 гривень збитків, - 2000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди та витрати по справі, зокрема, - 500,00 гривень, витрат на правову допомогу адвоката. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, - фізична особа-підприємець [PERSON] до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем здійснення своєї підприємницької діяльності, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем, фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №27 від 04 грудня 2015 року, відповідно до якого позивач як замовник доручила, а відповідач як виконавець зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передачі у її власність шляхом встановлення двері вхідної ТО21 (а.с.9). Загальна вартість робіт становить 4000,00 гривень. Авансовий внесок, погоджений сторонами становить 4000,00 гривень, борг до передачі у власність, погоджений сторонами становить 0,00 гривень. Тобто позивач повністю оплатила вартість виготовлення та встановлення вхідної двері під час укладення договору про виконання робіт, що підтверджується вказаним договором. Згідно п.3.2 договору відповідач зобов'язався виконати роботи протягом 28 календарних днів з моменту попередньої оплати робіт (яка, як вже зазначалось, мала місце 04 грудня 2015 року), тобто до 01 січня 2016 року. Відповідно до п.4.2.1 договору про виконання робіт відповідач зобов'язався забезпечити високоякісне та безпечне виконання робіт в строки, передбачені цим договором. Проте, станом на 23 березня 2016 року відповідач так і не приступив до виконання своїх зобов'язань за договором, двері не встановив, кошти позивачеві не повертає. З метою досудового врегулювання спору позивач направила відповідачу заяву із проханням повернути кошти у зв'язку із порушенням умов договору, проте відповідач не отримує кореспонденцію (а.с.10-13). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4 ЦПК). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі виникли договірні правовідносини щодо виконання робіт по встановленню дверей, а саме укладено договір про виконання робіт (договір побутового підряду). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, замовник має право вимагати відшкодування збитків. Частиною 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно положень ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а згідно ч.5 ст.653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Крім того, оскільки позивач є споживачем товару, який їй повинен був передати шляхом виготовлення та встановлення дверей відповідач (виконавець за договором), то на правовідносини позивача із відповідачем розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст.5 Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Позивач повністю сплатила обумовлену суму за виготовлення та встановлення вхідних дверей. Проте, станом на теперішній час відповідач так і не приступив до виконання своїх зобов'язань за договором, двері не встановив, кошти позивачеві не повертає, у зв'язку із чим права позивача як споживача були порушені. Статтею 6 Закону визначено, що продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку, - протягом десяти років. Статтею 10 Закону визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Так само, згідно ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Згідно ч.2 ст.852 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Тому за таких обставин є очевидним, що відповідач не буде виконувати свої обов'язки за договором, адже він навіть не приступив до їх виконання, тому позивач правомірно звернулась до відповідача із вимогою про повернення їй авансового внеску у розмірі 4000,00 гривень, однак цю правомірну вимогу позивача відповідач не виконав, на звернення позивача не відповів. З урахуванням всього вищенаведеного вбачається, що відповідач повинен повернути позивачеві сплачену останньою суму авансового внеску у розмірі 4000,00 гривень за виготовлення та встановлення вхідних дверей ТО21. Також суд приходить до висновку по наявність підстав для розірвання договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Статтею 22 Закону визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача судом встановлено, що останній внаслідок невиконання відповідачем умов договору завдано моральну шкоду, оскільки вона замовила вхідні двері та сплатила за них велику для неї суму коштів, проте відповідач не виконує зобов'язань, кошти не повертає, на законні її вимоги не реагує та не виконує їх, вона вимушена принижуватись перед відповідачем, просити його виконати те, що він і так повинен виконати, чим принижується її людська честь, гідність, а отже порушуються її права, передбачені Конституцією України та Декларацією з прав людини. Вона вимушена звертатись до адвоката, до суду за захистом своїх прав. Звичний спосіб її життя значно змінився, адже замість того, щоб займатись своїми справами, вона вимушена звертатись до адвоката, правоохоронних органів, до суду, до відповідача. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 2000,00 гривень, виходячи з тих міркувань, що ця сума допоможе їй забути пережиті моральні страждання. Оскільки права позивача як споживача дійсно порушені, то згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» на відповідача може бути покладено обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди. Суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди не є завищеним, а тому, враховуючи положення ст.ст.23, 1167 ЦК України, вимоги розумності та справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, та стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI, від 20 грудня 2011року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Перевіривши надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 гривень також підлягають задоволенню. Витрати позивача [PERSON] на правову допомогу підтверджені документами, а саме договором про надання правової допомоги (а.с.6), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.7), та розрахунковою квитанцією №40 від 21 березня 2016 року (а.с.8). Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved