Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом, а саме - будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що будинок за вказаною адресою належить їй на праві власності. У цьому будинку разом з нею зареєстровані її син [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх діти - [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 1997 р.н., але в будинку проживає лише вона з сином [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] з її сином розлучені в 2013 році, вона не є членом її сім`ї, відповідач разом із дітьми - її онуками в будинку не проживає з 2017 року по даний час. Крім того, зазначає, що вона як власник будинку не може розпоряджатися своїм майном, отримати передбачені права та пільги по утриманню будинку, не може оформити субсидію через реєстрацію в будинку відповідача, яка взагалі не бере участі в утримання житла, не проживає в будинку з 2017 року, що стверджено актом складеним комісійно Жовківською міською радою. Просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилась, 09.11.2020 року звернулася в суд із заявою про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку та через оголошення про її виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (арк.спр. 32, 34, 40 ). Оскільки відповідач не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подала відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлі, запис в реєстровій книзі №1787, від 11.02.1997 року, виданим Виконавчим комітетом Жовківської міської Ради народних депутатів Львівської області (арк. спр. 6). Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов від 19 серпня 2020 року будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але в будинку не проживає (арк. спр. 5). Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 14.05.1994 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №27 (арк. спр. 41). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 71 ЖК України передбачає, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Наведене також узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, де зазначено про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку, визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, а також те, що позивач не може розпорядитися, володіти та управляти своїм майном на власний розсуд у зв`язку з реєстрацію в будинку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено при подачі позову до суду судовий збір у сумі 840,40 грн. А тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved