Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина: [PERSON], [INFO]. На теперішній час син досяг повноліття, однак навчається в Політехнічному коледжі Дердавного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» на денній формі навчання, термін навчання до 30.06.2019 р. Відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на утримання сина, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до закінчення сином навчання. У судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені. Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Третя особа [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] заяв не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] ( а.с. 3 - копія свідоцтва про народження, а.с. 4 - копія свідоцтва про укладення шлюбу ). [PERSON] досяг повноліття, однак продовжує навчання в Політехнічному коледжі Дердавного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» на денній формі навчання, термін навчання до 30.06.2019 р. ( а.с. 5 - довідка). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина на період навчання не надає, інших аліментних зобов'язань не має. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України. Пунктом 20Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України). Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України та ч. 1-3ст. 12 ЦПК України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов'язок надавати матеріальну підтримку сину [PERSON], оскільки останній продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, суд вважає, що з відповідача на утримання сина слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. При цьому суд вважає, що вказаний розмір є достатнім для потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує коштів на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання та вважає, що необхідність надавати допомогу на неповнолітніх дітей не виключають обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка її потребує. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 26 квітня 2018 р. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved