Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована у вищевказаному житлі, разом з тим не перебуває в родинних стосунках з позивачем. Вона є колишньою дружиною сина позивача [PERSON] . Шлюб між ними розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.05.2011 року. З 2011 року і до сьогоднішнього дня відповідач не проживає в спірному житлі. Залишила добровільно житлове приміщення, її речей в спірному житлі не залишилося. Разом з тим наявність реєстрації позивача в спірному жилі позбавляє позивача, як власника житла, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі. Крім того позивач вимушений нести витрати щодо сплати комунальних послуг з розрахунку, включаючи відповідача. На підставі викладеного позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача направив до суду письмову заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, що наявний в матеріалах справи. Відповідач по справі - [PERSON] є колишньою дружиною сина позивача [PERSON] . З 2011 року відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні, що підтверджується актом про не проживання від 11 листопада 2018 року, де зазначено, що [PERSON] , [INFO] не проживає в будинку [ADDRESS] з2011 року дотеперішній час. Акт містить підписи сусідів та депутат Тарасівської сільської ради. Крім того, [PERSON] будучи зареєстрованою в будинку не несе жодних витрат по утриманню його в належному стані, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги. Також реєстрація відповідача у вказаній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати, які пов`язані зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що за адресою: [ADDRESS] . Тому вимоги позову підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved