Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із даним позовом у якому просить суд розірвати шлюб в якому вона перебуває з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 14.12.1974 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей вони не мають. Сімені відносини між нею та відповідачем припинені через відсутність взаєморозуміння, свари та скандали. З 2002року вони не проживають разом та не підтримують сімейних стосунків. Відновлення подружніх відносин із відповідачем є неможливим. Позивач надала письмову заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, а справу розглянути без її участі. Відповідно до заяви та письмових пояснень відповідача, він визнає позовні вимоги позивачки та не заперечує проти розірвання шлюбу і розгляду справи без його присутності. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 14 грудня 1974року Відділом реєстрації актів громадянського міста Марганець між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 483. Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Сімейне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння. Сторони припинили подружні відносини у 2002 році, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, проживають окремо, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у звязку з чим подальше примирення поміж ними неможливе. Спір про поділ майна між сторонами на час розгляду справи про розірвання шлюбу відсутній. Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сімї неможливо, їхній шлюб існує формально. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved