Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, [PERSON] - про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником жилого будинку [ADDRESS] в якому зареєстровані вона, її чоловік [PERSON], 1950 року народження, син [PERSON], 1975 року народження, та невістка [PERSON], 1976 року народження. Син [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що виражається у зловживанні алкогольними напоями, вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо членів сім'ї, зокрема в застосуванні погроз, образ, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку. Внаслідок дій відповідача члени сім'ї постійно перебувають в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Чоловік [PERSON] неодноразово звертався із заявами до поліції на поведінку відповідача [PERSON], йому пропонувалося добровільно виселитися з будинку, але він ні на які зауваження та заходи, що вживались до нього працівниками поліції, не реагує. Відповідач [PERSON] вчиняв насильство в сім'ї щодо неї та інших членів родини 8 листопада 2013 року, 4 січня 2015 року, 12 березня 2015 року, 26 березня 2015 року, 7 серпня 2015 року та 23 березня 2016 року. Відповідач [PERSON] з 2001 року виїхала до м. Севастополя АР Крим (адреса проживання невідома) та з того часу фактично не проживає в будинку. Просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням на [ADDRESS] та зобов'язати Іванівський районний сектор Державної міграційної служби України в Херсонській області зняти її з реєстраційного обліку; відповідача [PERSON] виселити із зазначеного жилого будинку без надання іншого жилого приміщення та зобов'язати Іванівський районний сектор Державної міграційної служби України в Херсонській області зняти його з реєстраційного обліку. До початку судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги, посилаючись на те, що є власником жилого будинку № [ADDRESS], в якому зареєстровані вона, її чоловік [PERSON], 1950 року народження, син [PERSON], 1975 року народження, та невістка [PERSON], 1976 року народження. Її син [PERSON] систематично порушує правила співжиття, яке виражається: у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сім'ї щодо неї та інших членів сім'ї, зокрема в застосуванні погроз, образ, чим робить неможливим для членів сім'ї проживання з ним в одному будинку; зловживанні алкогольними напоями; викраденні речей з будинку та подвір'я. Внаслідок таких дій відповідача всі члени сім'ї перебувають в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Її чоловік неодноразово звертався із заявами до відділення поліції із заявами на протиправну поведінку відповідача. Відповідач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про те, що він раніше вже притягувався до відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, але належних висновків не зробив, а заходи адміністративної відповідальності на нього не мали впливу. Батько відповідача - [PERSON] неодноразово проводив із сином бесіди з приводу припинення неналежної поведінки, про недопустимість зловживання алкогольними напоями. Також, дільничним інспектором Іванівського відділення поліції Каховського відділу ГУНП в Херсонській області [PERSON] з сином неодноразово проводилася профілактична робота з метою попередження насильства в сім'ї. Крім того з відповідачем [PERSON] проводив бесіди сусід [PERSON], який робив зауваження синові з приводу зловживання алкогольними напоями, лайок з батьком, погроз та фізичного насильства. Позивач з чоловіком внаслідок неадекватної поведінки сина та погрози вчинення фізичного насильства змушені були тікати з дому та ховатися в будинку сусіда. Востаннє відповідач [PERSON] у вересні 2016 року у стані алкогольного сп'яніння вчинив сварку, яка сталася після того, як її чоловік виявив зникнення з подвір'я автомобільної коробки перемикання швидкостей. На зауваження чоловіка син виражався нецензурною лайкою і чоловікові знову довелося викликати працівників поліції, які після прибуття забрали сина до відділення поліції. Проте відповідач [PERSON] не реагує ні на зауваження, ні на заходи, що вживаються до нього працівниками поліції. Відповідач [PERSON] вже більше шести місяців фактично не проживає в будинку з 2001 року, виїхала з смт. Іванівка, місце перебування її невідомо. [PERSON] розлучена з сином [PERSON], не перебуває з ним в родинних стосунках Просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням № [ADDRESS] та зобов'язати Іванівський районний сектор Державної міграційної служби України в Херсонській області зняти її з реєстраційного обліку; виселити відповідача [PERSON] із зазначеного жилого будинку без надання іншого жилого приміщення та зобов'язати Іванівський районний сектор Державної міграційної служби України в Херсонській області зняти його з реєстраційного обліку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в заяві, та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися двічі, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені судовою повісткою. За згодою представника позивача суд ухвалив виносити рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК Української РСР передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує право на повагу до житла. Ст. 109 ЖК Української РСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ст. 157 ЖК Української РСР право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, має власник жилого будинку (квартири) за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено судам, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Із матеріалів справи видно, що жилий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на жилий будинок (а.с.21); в зазначеному будинку зареєстровані позивач, її чоловік [PERSON], син [PERSON] та невістка [PERSON], що підтверджується довідкою Іванівської селищної ради Херсонської області № 2453 від 7 вересня 2016 року та копією домової книги (а.с.19,91-95); позивач [PERSON] є інвалідом першої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10 ААА № 992909, виданою 28 травня 2013 року безстроково (а.с.99); чоловік позивача [PERSON] є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія 2-18 А3 № 088971 від 8 липня 2009 року безстроково (а.с.97-98); відповідач [PERSON] перебуває на обліку у лікаря нарколога з лютого 2015 року з діагнозом - розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкогольними напоями, постійна залежність, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Іванівська центральна районна лікарня» № 239 від 2 грудня 2016 року (а.с.96). Згідно довідки №3977/10-5/01/16 від 9 грудня 2016 року, видано Іванівським відділенням поліції Каховського відділу поліції ГУНП України в Херсонській області, відповідач [PERSON] з 16 травня 2015 року перебуває на обліку як особа, що вчиняє насильство в сім'ї, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с.89). 30 березня 2015 року відповідачу [PERSON] інспектором Іванівського відділення поліції [PERSON] винесено офіційне попередження про кримінальну, адміністративну, цивільно-правову відповідальність у разі вчинення насильства в сім'ї (а.с.114). 25 березня 2016 року у Іванівському відділенні Каховського відділу поліції в Херсонській області зареєстровано факт насильства в сім'ї, вчинений відповідачем [PERSON] 23 березня 2016 року, за місцем проживання щодо батька [PERSON] (а.с.118). Згідно постанови № 656/177/16-п від 25 березня 2016 року, виданої Іванівським районним судом Херсонської області, до відповідача [PERSON] застосовано адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у вигляді адміністративного арешту за вчинення насильства в сім'ї щодо батька [PERSON] (а.с.53). 7 вересня 2016 року у Іванівському відділенні Каховського відділу поліції в Херсонській області зареєстровано факт насильства в сім'ї, вчинений відповідачем [PERSON] 7 вересня 2016 року, за місцем проживання щодо батька [PERSON] (а.с.118). Із пояснень свідка [PERSON] видно, що відповідач [PERSON] з березня 2015 року перебуває у Іванівському відділенні Каховського відділу поліції в Херсонській області на обліку як особа, що вчиняє насильство в сім'ї щодо батька та матері. Відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями і в такому стані поводить себе щодо батька та матері протиправно, зокрема кидається до батька битись, закривається у кімнаті, де знаходиться хвора мати, двері відчиняти відмовляється. На відповідача [PERSON] в 2016 році складено два протоколи про адміністративне правопорушення за вчинення насильства в сім'ї щодо батька [PERSON] Останній протокол про адміністративне правопорушення не розглянуто судом у зв'язку з тим, що [PERSON] переховується. З відповідачем [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо недопущення насильства в сім'ї. Із пояснень свідка [PERSON] видно, що відповідач [PERSON] є його сином, який проживає з ним та позивачем в одному будинку, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, у стані алкогольного та наркотичного сп'яніння приходить додому, приводить із собою інших осіб, розкидає речі, вимагає їжі та питва, нецензурно лається, принижує його честь та гідність як батька, б'є його та матір, викрадає речі. Коли дружина в 2015 році ще з палицею рухалась, то вони ховались від сина у сусіда. На даний час дружина самостійно не рухається. Син заходить до матері, закривається і нікого не пускає. Сина лікували від алкогольної залежності багато разів, але він знову починає пити. Інспектор поліції [PERSON] протягом 2015 та 2016 року неодноразово проводив із сином профілактичні бесіди, які не дали позитивних результатів. Він є інвалідом третьої групи, а його дружина - інвалід першої групи. У зв'язку з неправомірною поведінкою сина проживання з ним в одному будинку є неможливим. Із пояснень свідка [PERSON] видно, що він проживає по сусідству із сім'єю [PERSON] (через дорогу), відповідач [PERSON] часто приходить додому в стані алкогольного сп'яніння. Коли позивач самостійно рухалась, то вона з чоловіком [PERSON] шукали притулку у його будинку, так як син позивача принижував батька, виносив з дому речі, які міняв на спиртні напої, бив батька. Із пояснень свідка [PERSON] видно, що відповідач [PERSON] є її рідним братом та проживає на [ADDRESS] разом з батьком та матір'ю. Брат зловживає спиртними напоями, працювати не хоче, вимагає від батьків грошей, цигарок, живе за рахунок пенсії батьків, б'є матір та батька незважаючи на те, що мати є інвалідом та самостійно не рухається. Коли мати ще самостійно рухалась, то батьки часто шукали притулку у сусіда [PERSON] Вона просила брата змінити спосіб життя, неодноразово приходила захищати своїх батьків від насильства брата. Суд вважає, що в судовому засіданні підтвердився факт систематичного порушення протягом 2015-2016 років з боку відповідача [PERSON] правил спільного проживання в одному жилому будинку з батьками, які є інвалідами першої та третьої групи тим, що вчиняв щодо них насильство, за що притягувався двічі до адміністративної відповідальності, до нього застосовувалися адміністративні стягнення. Крім того, відповідач [PERSON] з березня 2015 року перебуває на обліку в у відділенні поліції, йому виносилось офіційне попередження за недопущення насильства в сім'ї. Зазначені заходи громадського впливу на відповідача виявились безрезультатними. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для виселення відповідача [PERSON] із жилого будинку № [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 156 ЖК Української РСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника житла належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР). Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Таким чином, ст. 71 ЖК Української РСР не стосується права зберігання жилого приміщення за особою, що не є членом сім'ї наймача. Із матеріалів справи видно, що рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідач [PERSON] зареєстрована у жилому будинку № [ADDRESS] після розірвання шлюб у- з 14 квітня 2011 року. Із пояснень свідка [PERSON] видно, що відповідач [PERSON] зареєстрована в жилому будинку № [ADDRESS] за згодою позивача, в жилому будинку ніколи не проживала. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] в будинку № [ADDRESS] не проживає. Оскільки шлюб між сином позивача та відповідачем [PERSON] розірваний 16 серпня 2001 року, відповідач [PERSON] вселилась в жиле приміщення 14 квітня 2011 року за згодою позивача і на той час вже не була членом сім'ї власника жилого приміщення, то вона не має права на збереження жилого приміщення за собою у випадках, передбачених ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що право позивача як власника жилого будинку підлягає захисту на підставі ст. 391 ЦК України шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням [ADDRESS] так як збереження за відповідачем права користування зазначеним жилим приміщенням обмежує право позивача володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.. Що стосується вимог позивача в частині зняття відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, так як згідно зі ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382- IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як установлено в судовому засіданні позивач є інвалідом першої групи та на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3671-17 від 08 липня 2011 року звільнена від плати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Ухвалення судом рішення на користь позивача є підставою для його стягнення з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3671-17 від 08 липня 2011 року за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. З 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378,00 грн., а розмір судового збору - 551,20 грн. (1 378,00 грн. х 0,4 = 551,20 грн.). Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 275,60 грн. з кожного на загальну суму 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved