Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання\~частково недійсним\~договору іпотеки,\~про скасування\~запису в\~єдиному реєстрі\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна про\~заборону на\~нерухоме мано,\~про скасування\~записів в\~державному реєстрі\~іпотек до відповідачів ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі чернівецької філії, [PERSON] , Приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького О.О. Вказує, що 09 серпня 2002 року вона придбала квартиру [ADDRESS] . 12 лютого 2008 року позивачка передала дану квартиру своєму синові, [PERSON] на підставі договору дарування. Однак, стверджує, що фактично вона не бажала укладати договір дарування, та через те, що її було введено в оману, вона була змушена в судовому порядку визнати договір дарування квартири недійсним. Так, судовими рішеннями, які набрали чинності, договір дарування був скасований та право власності позивачки на вказану квартиру було поновлено. Зазначає, що про прийняте рішення вона повідомила реєстраційні органи, та 13.12.2011 року отримала Витяг №32463039 з державного реєстру прав, в якому зазначено, що позивачка є єдиним власником квартири [ADDRESS] . 24.07.2017 року позивач звернулась до реєстратора Чернівецької міської ради для отримання інформаційної довідки з наявних в Україні реєстрів, та в отриманому витягу є записи про те, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно позивачка є власником даної квартири, одночасно в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на дану квартиру внесене обмеження типу «заборона на нерухоме майно». Реєстраційний номер обтяження 6603347, та відомості внесені приватним нотаріусом Балацьким О.О. 15.02.2008 року на підставі договору іпотеки CVHMGA0000000917 від 15.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №802. Крім цього, в Державному реєстрі іпотек за реєстраційними номерами 6602917 та 6603198 зареєстрована іпотека квартири [ADDRESS] . Іпотекодержателем квартири зазначений ЗАТ КБ «ПриватБанк», Іпотекодавцем зазначений [PERSON] ; об`єкт обтяження - вказана вище квартира. Підставою обтяження зазначені договір іпотеки CVHMGA0000000917 від 15.02.2008 року. Позивачка стверджує, що вказані вище обтяження та заборони перешкоджають їй використовувати свою власність, оскільки вона не в змозі розпоряджатись своєю квартирою. В такий спосіб порушено її право власності, в розумінні ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України. Так, зазначає, що відповідно до вимог ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Вважає, що право власності на квартиру набуте позивачкою правомірно і відповідає вимогам ст.328 ЦК України. Звертає увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.ст.382, 383 ЦК України квартира є об`єктом права власності та вона наділена правом використовувати квартиру на власний розсуд, в тому числі її відчужувати. Вважає, що статтею 386 ЦК України їй гарантований державою захист права власності на квартиру, про яку йдеться вище. Як зазначено в Законі України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Відповідно до вимог ст.5 Закону Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності. Вказує, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. Іпотекодавець [PERSON] не є власником даної квартири, тому вважає, що очевидним є те, що відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про іпотеку» дана квартира не може бути предметом іпотеки. Разом з тим, вказує, що оскільки договір іпотеки є чинним, то, відповідно, вона може захистити свої права на квартиру лише шляхом виключення з договору іпотеки, як предмету іпотеки, її квартири [ADDRESS] . Як зазначено в ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Це надає позивачці підстави стверджувати, що вона не має жодного відношення до стосунків [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», рівно як і до договору іпотеки. Такж, посилається на те, що їй не відомі всі умови договору іпотеки CVHMGA0000000917 від 15.02.2008 року, посвідченого нотаріусом Балацьким О.О., та зареєстрованого в реєстрі за №802, оскільки вона не є стороною договору. Тому її вимога стосується лише необхідності внесення до даного договору змін, в частині виключення з договору іпотеки квартири, яка належить їй на праві власності, як предмету іпотеки. Також, зазначає, що у випадку задоволення судом вимоги про виключення квартири з предметів іпотеки по іпотечному договору CVHMGA0000000917 від 15.02.2008 року, посвідченого нотаріусом Балацьким О.О., зареєстрованого в реєстрі за №802, то відповідно вважає, що будуть правові підстави для скасування відповідних записів в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек. Крім цього, позивач просить суд врахувати, що вона дізналась про порушення її прав лише після отримання інформаційної довідки №92632921 від 24.07.2017 року. На основі викладеного, позивач просить суд визнати частково недійсним договір іпотеки від 15.02.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №802 в частині визнання квартири [ADDRESS] предметом договору іпотеки, оскільки квартира не є власністю іпотекодавця [PERSON] ; виключити з Державного реєстру іпотек записи №6602917 та №6603198 від 15.02.2008 року, зареєстровані приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про об`єкт обтяження - квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця [PERSON] ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №6603347 від 15.02.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала. Вказала суду на те, що 12.02.2008 року, укладаючи договір дарування квартири, позивачка думала, що укладає договір довічного утримання. В 2011 році за позовом позивачки договір дарування квартири рішенням суду було визнано недійсним та позивачка отримала витяг з реєстру прав власності про те, що вона є власником квартири. Суд першої інстанції виходив з мотивів укладення договору внаслідок обману, однак суд апеляційної інстанції зазначив, що договір дарування укладений під впливом помилки. Разом з тим, у 2017 році позивач з`ясувала, що на належну їй квартиру зареєстровано обтяження та в цей час вона дізналась, що син у 2008 році уклав договір іпотеки з банком, де предметом виступала спірна квартира. Звернула увагу суду на те, що договір іпотеки може бути укладений тільки з власником нерухомого майна. При цьому, спірна квартира тимчасово незаконно перебувала у власності відповідача [PERSON] . Крім цього, звернула увагу суду на те, що твердження представника позивача про застосування строків позовної давності не можуть бути застосовані судом, оскільки позивач дізналась про порушення своїх прав лише у 2017 році. Просила суд задовольнити позов. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Підтримала подану до суду заяву про застосування строку позовної давності та вказала, що у 2011 році позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав під час отримання витягу про реєстрацію права власності на спірну квартиру. Також, вказала на те. що у 2011 році АТ КБ «Приватбанк» не були залучені до участі в справі, однак відповідач [PERSON] знав про іпотеку нерухомого майна, оскільки під заставу саме цієї квартири отримав від банку кошти в сумі 46000 доларів США. Звернула увагу суду на те, що строк дії договору іпотеки на даний час не закінчився. Вважала, що в даному випадку підлягає застосуванню ст.23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено правові наслідки переходу права власності на предмет іпотеки. Крім цього, під час укладення договору іпотеки позивачка отримувала відповідну довідку про зареєстрованих у квартирі осіб. Підтримала поданий ними відзив на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду відзив на позов, згідно якого вказує, що позивач дійсно не була обізнана з його планами укладення договору іпотеки квартири, тягар утримання квартири несе лише позивачка та вона дійсно не знала, що певний час він був власником спірної квартири. Вважає, що вимоги позову [PERSON] підлягають до задоволення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 серпня 2002 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 09.08.2002 року (а.с.6). 12.02.2008 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] (а.с.7). 15.02.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором CVHMGA0000000917 від 15.02.2008 року (а.с.77-82). Предметом договору іпотеки виступає квартира [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.01.2011 року було визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 12 лютого 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В.В. та зареєстрований в реєстрі за №289 (а.с.8-9). Як вбачається з вказаного рішення суду першої інстанції, суд керувався положеннями ч.1 ст.230 ЦК України та дійшов висновку про доведеність введення [PERSON] відповідачем [PERSON] в оману щодо вчинення спадкового договору. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23.11.2017 року (а.с.86-94), апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.01.2011 року - було задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.01.2011 року скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним задоволено. Визнано договір між [PERSON] та [PERSON] дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським Віктором Васильовичем 12 лютого 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №289, недійсним. При винесенні вказаного рішення суд апеляційної інстанції керувався тим, що вказаний правочин був вчинений позивачкою під впливом помилки. Так в розумінні ч.4 ст.82 ЦПК України\~встановлені обставини в рішенні суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді вказаної справи. 13.12.2011 року позивачкою було отримано витяг про право власності на вказану квартиру з Чернівецького КОБТІ (а.с.10). Згідно довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №1217 від 26.06.2018 року (а.с.36), ЧКОБТІ повідомляє, що згідно наявних реєстрових книг та архівної справи буд. [ADDRESS] право власності зареєстровано за [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 09.08.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Зеленською М.В., реєстровий №1693 та внесено в книгу за №79, сторінка 79, дата реєстрації 13.08.2002 року; 13.12.2011 року. Разом з тим, як вбачається з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №92632921 від 24.07.2017 року (а.с.13-14), квартира [ADDRESS] перебуває у власності позивачки [PERSON] . При цьому, в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на дану квартиру внесене обмеження типу «заборона на нерухоме майно». Реєстраційний номер обтяження 6603347, та відомості внесені приватним нотаріусом Балацьким О.О. 15.02.2008 року на підставі договору іпотеки CVHMGA0000000917 від 15.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №802. Крім цього, в Державному реєстрі іпотек за реєстраційними номерами 6602917 та 6603198 зареєстрована іпотека квартири [ADDRESS] . Іпотекодержателем квартири зазначений ЗАТ КБ «ПриватБанк», Іпотекодавцем зазначений [PERSON] ; об`єкт обтяження - вказана вище квартира. Підставою обтяження зазначений договір іпотеки CVHMGA0000000917 від 15.02.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ч.2 ст.215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно вимог ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. \~ \~ \~ \~Частиною 5 ст.216 ЦК України визначено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. п.5\~постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду\~на наведене,\~враховуючи,\~щона даний час порушено права позивача як власника відповідного майна, а наявність відповідних обтяжень на майно в даному випадку є порушенням права позивача, оскільки остання не є іпотекодавцем згідно договору іпотеки від 15.002.2008 року, то суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для задоволення позову [PERSON] , оскільки квартира перебувала у власності [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного під впливом помилки. Судове рішення з цього приводу на даний час набрало законної сили. Сама ж [PERSON] стороною договору іпотеки (як іпотекодавця, чи поручителя) взагалі не виступала, а тому суд вважає, що в даному випадку має місце порушення її права, як власниці квартири. Також,\~суд не\~приймає до\~уваги твердження\~представника відповідача\~щодозастосування ст.23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено правові наслідки переходу права власності на предмет іпотеки, оскільки позов заявлений до суду з підстав застосування наслідків недійсності іншого правочину відповідно до статей 215 та 216 ЦК України\~та позивач не ставить питання про припинення договору іпотеки. Твердження ж представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» з приводу застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] судом не приймаються до уваги з огляду на наступне. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому, при зверненні до суду з даним позовом позивачем надано копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №92632921 від 24.07.2017 року. Вказані відомості нею отримані після звернення АТ КБ «Приватбанк» до Апеляційного суду Чернівецької області з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним. Таким чином, вказану дату, а саме 24.07.2017 року, суд приймає до уваги як момент, коли позивач дізналась про порушення своїх прав. Інших доказів з даного приводу суду не надано. Також, суд не може взяти до уваги надану відповідачем довідку про кількість зареєстрованих осіб від 14.02.2008 року, оскільки у ній не зазначено про існування будь-яких обтяжень на нерухоме майно позивачки. При цьому, у отриманій позивачкою довідці БТІ від 13.12.2011 року також про існування обтяження нерухомого майна не зазначено. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд вважає, що слід визнати частково недійсним договір іпотеки від 15.02.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №802 в частині визнання квартири [ADDRESS] предметом договору іпотеки; виключити з Державного реєстру іпотек записи №6602917 та №6603198 від 15.02.2008 року, зареєстровані приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про об`єкт обтяження - квартиру [ADDRESS] ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №6603347 від 15.02.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved