Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 11 червня 2015 року помер її чоловік [PERSON], з яким вона проживала [INFO]. Після його смерті вона як спадкоємиця за заповітом, стала власником ? зазначеної квартири, власником іншої ? частки квартири є відповідачка, яка зареєстрована, однак не проживає в квартирі, витрати по утриманню квартири не несе. При цьому квартира являється трикімнатною, частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі, тому просить припинити право власності [PERSON] на ? частку спірної квартири із виплатою відповідачці грошової суми, рівнозначної її частці зазначеної квартири та визнати за нею, позивачем, право власності на ? частку квартири. 10 травня 2018 року позивач заявлені вимоги уточнила, вказавши, що відповідачка має у власності інше житло, а тому житлові права її не будуть порушені. З врахуванням висновку експерта просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку квартири із виплатою їй грошової суми, рівнозначної її частці зазначеної квартири в розмірі 54081,00 грн. та визнати за нею право власності на вказану 1/4 частку квартири. Ухвалою суду від 10 травня 2017 року провадження по справі відкрито. Ухвалами суду від 01 серпня 2017 року та від 10 листопада 2017 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо реальної ринкової вартості 1/4 частини спірної квартири. В судове засідання сторони не з'явилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки, відзиву не подала. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено судом, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] є власником 3/4 частин квартири [ADDRESS] (а.с.8 копія свідоцтва). Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновком № 04/17 судової оціночно-будівельної експертизи від 11.12.2017 р., визначено вартість ? частини трикімнатної квартири [ADDRESS], яка розташована на шостому поверсі девятиповерхового будинку та становить 54081 грн. 00 коп. (а.с. 41-54 висновок). З аналізу ч. 2 ст. 365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду. В матеріалах справи міститься копія квитанції про внесення позивачем на депозитний рахунок суми в розмірі 54081,00 грн. (а.с.76). Згідно з абз. 5 п.6 Постанови №7, в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Як зазначається в постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач. Стосовно підтвердження неподільності речі Верховний Суд України у постанові від 2 липня 2014 р. у справі № 6-68цс14 підкреслив, що повинні бути докази, а саме висновок судової будівельно-технічної експертизи про те, що технічної можливості поділити спірну квартиру між співвласниками немає. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній висновок експерта про те, що частка відповідачки є незначною, і не може бути виділена в натурі, хоча згідно вищезазначеного, саме позивач зобовязаний був підтвердити зазначене. Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс14. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Позивач зазначає, що у власності відповідача наявне інше житло, тому припинення права власності на вказану частку не завдасть їй істотної шкоди. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази зазначеного, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на дату розгляду справи у власності [PERSON] перебуває лише 1/4 частка спірної квартири. Крім того, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 р. поділено особові рахунки по сплаті за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10 копія рішення суду). Наявність даного рішення спростовує посилання позивача на те, що спільне користування та володіння майном є неможливим, оскільки нарахування за комунальні послуги здійснюється на кожного із співвласників окремо, а відповідач, згідно тексту позову, фактично в квартирі не проживає. Таким чином, до спірних правовідносин не можна застосувати положення статті 365 ЦК України у зв'язку з відсутністю обов'язкових умов, передбачених частиною 1 статті 365 ЦК України, для припинення права власності [PERSON] на належну їй частку у спірній квартирі Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ідповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю з вказаних вище мотивів. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають. Однак суд вважає необхідним повернути позивачу [PERSON] сплачені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, 07.05.2018 р. кошти в сумі 54081 гривень 00 копійок, які були внесені останньою в якості грошової компенсації частки майна [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed