Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свій позов мотивує тим, що 18 лютого 2016 року о 09 годині 30 хвилин [PERSON] на перехресті вулиць Львівська-Миру у м. Луцьку Волинської області, керуючи автомобілем марки «Рено Мастер», д.н.з. [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Хонда СР-В», д.н.з. [NUMBER], що рухався в попутному напрямку попереду, внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги, передбачені п. 12.1, п. 13.1 ПДР України. Вказує на те, що даний факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача [PERSON], підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2016 року по справі № 161/2461/16-п, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а саме в спричиненні шкоди транспортному засобу «Хонда СР-В», д.н.з. [NUMBER] внаслідок порушення останнім п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України. З метою визначення розміру шкоди заподіяної транспортному засобу «Хонда СР-В», д.н.з. [NUMBER], між ФОП [PERSON] та позивачем був укладений договір №040416 від 26.04.2016 року на проведення незалежної оцінки. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №070416 від 04.05.2016 року розмір матеріальних збитків визначено в сумі 125526,79 грн. Вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом № АІ/9098011 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ\~СК «Перша». Також вказує, що ПрАТ СК\~«Перша» позивачу частково відшкодувала шкоду в сумі 49490 грн. в межах ліміту відповідальності 50\~000 грн. за вирахуванням франшизи 510 грн. Тому з врахування виплачених страховою компанією коштів, до стягнення підлягають заподіяні збитки в розмірі 76036,79 грн. Крім того, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на оплату здійснення автотоварознавчого дослідження, що підтверджуються рахунком №070416 від 26.04.2016 року в сумі 1570 грн. 01.08.2016 року відповідачу було запропоновано сплатити кошти в добровільному порядку, однак останній компенсувати заподіяну шкоду відмовився, не зважаючи на його розписку-зобов'язання сплатити різницю грошових коштів між сумою збитків, завданих внаслідок ДТП, та сумою страхового відшкодування. Крім того вказує, що внаслідок винних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні права власності позивача, пошкодженні належного їй транспортного засобу, неможливості користування ним, що змінило звичний спосіб життя позивача, переживанні, нервовому стресі, погіршенні стану здоров'я, понесенні додаткових витрат, пов'язаних з відновленням психічного стану. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5% від суми завданих збитків, тобто 6276,63 грн. Покликаючись на викладені обставини просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в її користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки в розмірі 76036,79 грн.; франшизу у розмірі 510 грн.; моральну шкоду в розмірі 6276,63 грн.; вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 1570 грн. та сплачений нею судовий збір в розмірі 843,93 грн. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти стягнення з нього в користь позивача майнової шкоди в меншій сумі, оскільки заявлену позивачем суму вважає завищеною, суму франшизи та витрат на проведення автотоварознавчого дослідженя. В решті вимог просив відмовити за безпідставністю. В подальшому надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 1 ч.1\~ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 18 лютого 2016 року о 09 годині 30 хвилин [PERSON] на перехресті вулиць Львівська-Миру у м. Луцьку Волинської області, керуючи автомобелім марки «Рено Мастер», д.н.з. [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив здійснення з автомобілем «Хонда СР-В», д.н.з. [NUMBER], що рухався в попутному напрямку попереду, внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги, передбачені п. 12.1, п. 13.1 ПДР України. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена постановою Луцького міськрайонного суду від 09.03.2016 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 4). Відповідно до ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Приймаючи до уваги, що постановою Луцького міськрайонного суду від 09 березня 2016 року по справі № 161/2461/2016-п встановлена вина відповідача [PERSON], в даній дорожньо-транспортній пригоді, постанова набрала законної сили, відповідно встановлені судом обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Відтак, невідповідність дій [PERSON] вимогам п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху\~України знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Стаття 1187 ч. 2 ЦК України, передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законних підставах використовує транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2.\~правил дорожнього руху\~України). Отже, судом встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON], на відповідній правовій підставі керував автомобілем марки «Рено Мастер», д.н.з. [NUMBER], а тому саме він зобовязаний нести витрати по завданій шкоді позивачу. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом № АІ/9098011 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ\~СК «Перша» (а.с. 30). ПрАТ СК\~«Перша» відшкодувало позивачу кошти в сумі 49490 грн. в межах ліміту відповідальності 50\~000 грн. за вирахуванням франшизи 510 грн. (а.с. 31). Судом встановлено, що на підставі повідомлення [PERSON] про страховий випадок, ПрАТ СК «Перша» були внесенні відомості та призначений огляд автомобіля позивача для визначення розміру збитків. Відповідно до звіту про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку від 23.02.2016 року(оцінювач ФОП [PERSON]В.), наявного в матеріалах страхової справи, вартість матеріального збитку без урахування втрати товарної вартості з ПДВ становить 109206,19 грн., без урахування втрати товарної вартості без ПДВ 93690,86 грн. (а.с. ). На підставі викладеного, суд вважає, що при вирішенні справи за основу слід взяти до уваги саме звіт про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку від 23.02.2016 року, оскільки останній був виконаний на замовлення страхової компанії, позивач була присутньою при огляді транспортного засобу та визначенні матеріального збитку, зазначений звіт не оспорювала. На думку суду, підстави для проведення позивачем експертного товарознавчого дослідження повторно, а саме 04.05.2016 року, були відсутні, тому не підлягає стягненню в користь позивача вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 1570 грн. Суд вважає також, що в даному випадку відсутні підстави для стягнення заподіяної шкоди з врахуванням ПДВ на підставі п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, з врахуванням встановленого полісом № АІ/9098011 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміту відповідальності, залишок суми в розмірі 44710,86 грн. (93690,86 49490,00 + 510,00 (франшиза), підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивача. Відповідно до п. 36.6\~ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд приходить до висновку також, що з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути, завдану позивачу, моральну шкоду та витрати по оплаті судового збору. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкоди завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Судом встановлено, що внаслідок пошкодження транспортного засобу позивач перенесла моральні страждання в момент ДТП, позбавлена можливості користуватися автомобілем в побуті, що змінює звичний ритм життя власника автомобіля та викликає певні незручності у пересуванні. Вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання Згідно п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З урахуванням наведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода підлягає до задоволення частково в розмірі 2\~000 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При визначенні суми судового збору, що підлягають стягненню з відповідача суд виходить з того, що позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 843,93 грн., яким були оплачені вимоги про стягнення в її користь 76036,79 грн. матеріальної шкоди, 510 грн. франшиза, 6276,63 грн. моральна шкода та 1570 грн. вартість автотоварознавчого дослідження, всього на суму 84393,42 грн. Разом з тим, вимога про стягнення моральної шкоди є вимогою немайнового характеру і повинна була бути оплачена судовим збором в розмірі 551,20 грн. Заявлені позивачем вимоги майнового характеру повинні були бути оплачені судовим збором в сумі 781,17 грн. ( 76036,79 + 510 + 1570= 78116,79) та 551,20 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди, всього на суму 1332,37 грн. Отже, із сплаченої позивачем суми судового збору, 781,17 грн. суд відносить як оплату вимог майнового характеру та 62,76 грн. (843,93 781,17) за вимогу про стягнення моральної шкоди. Таким чином, при зверненні до суду позивач не доплатила 488,44 грн.(1332,37 -843,93), які підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. З відповідача в користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 445,26 грн. В решті вимог позовної заяви слід відмовити.

Outcome: partial