Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому прохала суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ВКР №418645, посвідчений 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого [PERSON] заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру №91, що знаходиться в м. Ковелі по вул. Театральній,32, [PERSON], стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., зобовязати приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцеві першої черги померлого [PERSON] та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, у тому числі з урахуванням права позивача на обовязкову частку у спадщині (заява про уточнення позовних вимог т.1 а.с.193). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], про визнання заповіту недійсним, стягнення моральної шкоди, зобовязання нотаріуса вчинити нотаріальні дії та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, задовольнити частково. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як обовязкову частку у спадщині, після смерті батька, [PERSON], який помер 13 квітня 2012 року. В решті позову відмовлено. Ухвалено заходи забезпечення позову, вжиті судом на підставі ухвали суду від 18 липня 2014 року у виді заборони приватному нотаріусу Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] вчиняти нотаріальні дії, які полягають у видачі відповідачеві [PERSON] правовстановлюючих документів на майно, що належало померлому [PERSON] по нотаріально посвідченому заповіту №418654, зареєстрованому у реєстрі 12.05.2011 року за №983) скасувати після набрання рішенням чинності. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 червня 2015 року, дану цивільну справу повернуто до Ковельського міськрайонного суду для належного оформлення, а саме для ухвалення додаткового рішення з вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду даної справи відповідно до вимог ст.ст.\~74,\~76 ЦПК України, сторони в судове засідання не зявились, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини неявки суд не повідомили. Суд ухвалює додаткове рішення за відсутності сторін. Згідно ст.. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.\~ У ході розгляду справи по суті було встановлено, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід П групи. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2015 року у позові [PERSON] до [PERSON] в частині визнання недійсним заповіту ВКР №418645, посвідченого 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №983, згідно якого [PERSON] заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру №91, що знаходиться в м. Ковелі по вул. Театральній,32, [PERSON], стягнення з відповідача моральної шкоду у розмірі 5000 грн., зобовязання приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцеві першої черги померлого [PERSON] відмовлено. Позов задоволено частково, а саме в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS], як обовязкової частки у спадщині, після смерті батька, [PERSON], який помер 13 квітня 2012 року Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно підпункту 1.1 пункту 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно п.1.2. пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за поданням до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір встановлюється в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Відтак, оскільки у ході розгляду даної справи підстав, визначених ст. 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту, встановлено не було, у звязку з чим відмовлено у задоволенню позову в частині визнання заповіту недійсним та стягнення з відповідача моральної шкоди, тож відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат, понесених позивачем, а також стягнення з відповідача судового збору в дохід держави відповідно до вказаної частини вимог. У той же час, з урахуванням вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved