Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору та повернення громових коштів. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 14 травня 2018 року вона маючи на меті замовлення і монтаж металопластикових конструкцій балкону своєї квартири, прибула до офісного приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS] . Після розмови з Фізичною особою підприємцем [PERSON] відповідачем по справі вони уклали письмовий Договір виконання робіт від 14.05.2018 року про виготовлення та подальший монтаж металопластикових конструкцій. В зазначеному договорі проставили свої підписи [PERSON] та ФОП [PERSON] , яка поставила свій підпис засвідчивши печаткою. Відповідно до умов я. 1.1 Договору від 14.05.2018 року Виконавець зобов`язувався здійснити доставку метало пластикових конструкцій Замовнику. Безпосередньо, п. 2.1 Договору передбачено вартість в розмірі 63 600 гривень, при цьому зазначається в п. 3.2 Договору про внесення завдатку, як зрозумів це Позивач зі змісту Договору та зі слів ФОП [PERSON] . Факт отримання завдатку відповідачем від позивача підтверджується і змістом останнього абзацу викладеного у письмовій відповіді від 24.06.2019 року. Відповідач ФОП [PERSON] до цього часу не виконала своїх обов`язків згідно умов Договору, тому, має повернути завдаток в подвійному розмірі, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень. Окрім того, п. 3.3 Договору передбачено, що «Заказчик обязуется выплатить стоимость заказа, что составляет 63 600,00 грн.» (це сума завдатку в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) та основного платежу в розмірі 46 600 (сорок шість тисяч шістсот) гривень). Крім цього, позивачем було здійснено остаточну оплату в сумі 46 600 (сорок шість тисяч шістсот) гривень, що підтверджується товарним чеком № 1/9 від 25.07.2018 року. Всупереч п. 3.4 Договору «После выполнения пункта 3.3 Исполнитель обязуеться доставить изготовленные изделия в течении 30 рабочих дней», відповідач до не здійснив взятих на себе зобов`язань по Договору. В результаті умисних дій відповідача, окрім матеріальної шкоди, позивачу було заподіяно моральну шкоду, тобто завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, порушень звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за сплачені кошти відповідачу. Також, роздуми про можливі шахрайські дій з боку відповідача суттєво вплинули і на здоров`я позивача. Зазначену моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Пунктом 4.3 Договору від 14.05.2018 передбачено, що уразі не виконання Виконавцем п. 3.4. Договору з його вини, Виконавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості виробу за кожен день прострочки. Отже, неустойку слід нараховувати з 26.08.2018 року. Це пов`язано з вимогами п. 3.3 та п. 3.4 Договору від 14.05.2018 року. Кількість прострочених днів в період з 26.08.2018 по 19.11.2019 року становить 451 день. Розмір неустойки 0.1% від вартості виробу становить - 63,6 гривень. Таким чином, загальна сума неустойки становить 451 днів * 63,6 гривень = 28 683 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят три) гривні 60 копійок. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна сума інфляційних збитків становить - 5596 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 80 копійок. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач [PERSON] в уточнених вимогах просить суд стягнути на її користь з ФОП [PERSON] суму за договором в розмірі 46 600 (сорок шість тисяч шістсот) гривень; завдаток в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, який має бути повернутий в подвійному розмірі, а саме 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень); моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч гривень); неустойку згідно умов договору - 28 683 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят три) гривні 60 копійок; інфляційні збитки - 5596 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 80 копійок, всього - 124 880 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 40 копійок. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 21 листопада 2019 року на 11 год.\~00\~хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 04.11.2020 року на 13 год. 30 хв. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. Надала суду письмовий відзив, в якому зазначила, що між нею та позивачем [PERSON] було укладено Договір виконання робіт від 14.05.2018 року про виготовлення та подальший монтаж металопластикових конструкцій. 24 червня 2019 року вона отримала від [PERSON] заяву про розірвання договору та повернення коштів від 21 травня 2019 року. Як зазначено у заяві про розірвання договору та повернення коштів від 21 травня 2019 року, [PERSON] здійснила остаточний розрахунок з ФОП [PERSON] за металопластикові вироби 25 липня 2018 року, тобто, тільки після отримання від ФОП [PERSON] інформації про їх повну готовність. Згідно п. 4.1. Договору, після того, як Виконавець повідомив Замовнику про готовність виробу, Замовник зобов`язується протягом 5 календарних днів виконати умови договору, а саме 3.3. Договору. Станом на 20 липня 2018 року [PERSON] вже була обізнана про готовність метало пластикових виробів та необхідність доставки їх за адресою її поживання ФОП [PERSON] . На виконання умов п. 4.1. Договору, 25 липня 2018 року [PERSON] здійснила остаточний розрахунок з ФОП [PERSON] у сумі 46 600 грн., що підтверджується товарним чеком №1/9 від 25.07.2018 року. Після виконання пункту 3.3., Виконавець зобов`язується доставити виготовлені вироби протягом 30 (тридцяти) робочих днів (пункт 3.4. Договору). Таким чином, [PERSON] зобов`язана була визначити календарний день та час для доставки метало пластикових виробів за адресою її проживання та повідомити про це ФОП [PERSON] у строки, передбачені пунктом 3.4. Договору. Згідно п. 3.6. Договору, в день доставки виробів Замовник зобов`язується прийняти вироби та підписати акт приймання - передачі, який є невід`ємною частиною договору. ФОП [PERSON] на адресу [PERSON] була надана відповідь на заяву про розірвання договору від 24.06.2019 року, у якій зазначається, що [PERSON] неодноразово з незрозумілих причин переносився та відкладався строк доставки метало пластикових виробів. ФОП [PERSON] неодноразово приїздила за адресою [PERSON] з метою з`ясування дня доставки замовлення, проте [PERSON] не надавала жодної відповіді та переносила строки доставки замовлення. ФОП [PERSON] численну кількість разів намагалась з`ясувати телефоном про можливість доставки замовлення за адресою [PERSON] або за адресою її доньки, чи за будь-якою іншою адресою, яку вкаже [PERSON] . Після того як [PERSON] зверталась до ФОП [PERSON] з проханням поспілкуватись з сусідом, який заперечував проти монтажу метало конструкцій балкону, ФОП [PERSON] у присутності [PERSON] ретельно пояснила сусіду, як буде встановлена металоконструкція балкону та пояснила щодо можливості додаткового виготовлення та встановлення козирка - піддашку балкону. Протягом часу з 14 травня 2018 року по 24 червня 2019 року ФОП [PERSON] телефонувала [PERSON] та пропонувала здійснити доставку замовлення, на що [PERSON] повідомляла, що як буде готова, заздалегідь повідомить ФОП [PERSON] . Проте, протягом вказаного строку [PERSON] не повідомила про можливість доставки замовлення. Також, ФОП [PERSON] було повідомлено про готовність виконати всі зобов`язання за договором у зручний час для [PERSON] 26 червня 2019 року ФОП [PERSON] на адресу [PERSON] була надіслана відповідь на заяву про розірвання договору від 24 червня 2019 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Зазначена відповідь була отримана [PERSON] 08 липня 2019р. 26 червня 2019 року ФОП [PERSON] надіслала на адресу [PERSON] повідомлення про те, що з 26 червня 2018 року замовлення - метало пластикові вироби, виготовлені та перебувають на складі ФОП [PERSON] . У повідомленні зазначено прохання повідомити у письмовому вигляді ФОП [PERSON] про дату прийняття замовлення. До позовної заяви [PERSON] додана заява-прохання до членів кооперативу «Комунарівець-15» від 12.05.2018р., зі змісту якої вбачається отримання дозволу від мешканців під`їзду на встановлення балкону за місцем проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Як вбачається з позовної заяви та заяви-прохання від 12.05.2018р., з встановленням балкону погодились всі без виключення мешканці під`їзду за адресою: [ADDRESS] . Зазначене твердження не відповідає фактичним обставинам та не відповідає письмовим доказам, зазначеним у позовній заяві та доданих до позовної заяви. У підвальному приміщенні зазначеного під`їзду, за адресою: [ADDRESS] , розташована фотостудія «ТЕРМІНОВЕ ФОТО». Вказане приміщення знаходиться у підвальному приміщенні під першим поверхом, на першому поверсі мешкає Позивач - [PERSON] . Зазначене підвальне приміщення не має номеру, проте має адресу: [ADDRESS] . У зазначеному приміщенні здійснює підприємницьку діяльність фізична особа - підприємець [PERSON] . Основним видом діяльності є - діяльність у сфері фотографії (код КВЕД 74.20). Чоловік, який представився ФОП [PERSON] родичем Фізичної особи - підприємця [PERSON] , в усній формі виказав заперечення проти виготовлення та монтажу метало конструкцій балкону [PERSON] . Зазначений чоловік спілкувався з ФОП [PERSON] у присутності [PERSON] , яка ретельно розтлумачила йому, яка у [PERSON] буде метало конструкція та як зазначена метало конструкція балкону буде розташована. Зазначеним чоловіком було повідомлено ФОП [PERSON] , що у фотостудії «ТЕРМІНОВЕ ФОТО» заплановано зробити другий вихід зі сторони двору шляхом збільшення віконного отвору, тому метало пластикові конструкції балкону [PERSON] перешкодять та унеможливлять перебудову другого виходу до фотостудії. Таким чином, твердження позивача про відсутність перешкод у встановленні метало конструкцій [PERSON] з боку сусідів не відповідає дійсності та є фактичним перешкоджанням ФОП [PERSON] доставки та монтажу металопластикових конструкцій. Правова природа отриманих ФОП [PERSON] коштів визначена законом, тобто, сторонами у договорі вони зазначені як завдаток, правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 Цивільного Кодексу України. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року у справі № 6-176цс12. Правила ст. 570 Цивільного Кодексу України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13). Таким чином, передані [PERSON] кошти вважаються авансом, а не завдатком. Так, на відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. У разі сплати авансу, кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків. Не може бути задоволені судом, також, вимоги [PERSON] про стягнення неустойки та інфляційних витрат з огляду на те, що виконанню зобов`язання відповідачем перешкоджала бездіяльність позивача, яка виражалась у неповідомленні про дату та час можливості доставки метало пластикових виробів за адресою, зазначеною позивачем у Договорі чи за будь-якою іншою адресою. Крім того, між ФОП [PERSON] та [PERSON] акт приймання - передачі виробів не складався та не підписувався. Складання та підписання акту приймання-передачі виробів передбачене пунктом 3.6. Договору. Таким чином ФОП [PERSON] не вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов`язання. Заявлена позовна вимога [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди є необгрунтованою, не підтверджена жодними доказами та є такою, що не підлягає задоволенню. Вивчивши матеріали цивільної справи, взявши до уваги пояснення позивача, її представника, пояснення відповідача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14 травня 2018 року між [PERSON] (Замовник) та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (Виконавець) був укладений договір про виготовлення (за замовленням, за індивідуальними розмірами і конфігурацією) та доставку метало пластикових конструкцій за розцінками Виконавця (а.с.8). Пунктом 1.2. Договору передбачено, що Виконавець здійснює монтаж після виконання Замовником пункту 2.2. Договору. В пункті 2.1. Договору зазначено, що вартість виробу складає 63600 грн. За умовами п. 3.3. Договору, Замовник зобов`язується сплатити вартість замовлення, яка складає 63 600,00 (шістдесят три тисячі триста гривень 00 копійок) гривень. Сплата позивачкою [PERSON] відповідачу ФОП [PERSON] 17000 грн. завдатку не заперечується сторонами. Сплата позивачкою [PERSON] 46 600 грн. відповідачу ФОП [PERSON] підтверджується копією товарного чеку № 1/9 від 25.07.2018 р. (а.с.9). Після виконання пункту 3.3., Виконавець зобов`язується доставити виготовлені вироби протягом 30 (тридцяти) робочих днів (пункт 3.4. Договору). Відповідно до п.3.6. Договору, в день доставки товару Замовник зобов`язується прийняти виріб та підписати акт прийому передачі, який є невід`ємною частиною договору. Пунктом 3.11. Договору передбачено, що Договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) \~ \~ \~ \~письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що ФОП [PERSON] не виконала своїх обов`язків згідно умов Договору, а саме: не виготовила, не доставила та не здійснила монтаж металопластикових конструкцій, тоді як позивачем [PERSON] в повному обсязі оплачена вартість вказаних виробів на суму 63600 грн. \~ \~ \~ \~Відповідач ФОП [PERSON] , стверджуючи про те, що металопластикові конструкції виготовлені, але не доставлені до позивача не з її вини, а внаслідок перешкод, створених невідомою особою, не надала суду жодних належних та допустимих доказів на під твердження цих обставин. ЯТому, суд розцінює вказане твердження відповідача як голослівне. Відповідно до ч. 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 837 та ч. 1 ст. 846 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ст.-ст. 611, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. В Постанові Пленуму Верховного суду України N 5 від 12.04.96 р. (пункти 2,3) зазначено наступне: оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов`язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. Відповідно до частини 4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Частинами 1-2 статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що відповідачем ФОП [PERSON] допущено істотне порушення договору від 14 травня 2018 року, який з її вини не виконується більш ніж 2 роки, позовна вимога [PERSON] про розірвання цього договору підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У письмовій відповіді від 24.06.2019 р. ФОП [PERSON] особисто підтвердила факт взяття у позивачки саме задатку, а не авансу, як вона зазначила у відзиву на позов. Враховуючи вказане та виходячи з розміру, сплаченого [PERSON] завдатку (17000 грн.), з відповідача ФОП [PERSON] підлягає до стягнення 34000 грн. Пунктом. 4.3 Договору від 14.05.2018 передбачено, що уразі не виконання Виконавцем п.3.4. Договору з його вини, Виконавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості виробу за кожен день прострочки. Згідно п.3.3 та п.3.4 Договору кількість прострочених днів в період з 26.08.2018 по 19.11.2019 року становить 451 день. Розмір неустойки 0.1% від вартості виробу становить - 63,6 гривень. Таким чином, загальна сума неустойки становить 451 днів * 63,6 гривень = 28 683 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят три) гривні 60 копійок. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи розмір невиконаних відповідачем зобов`язань, а також стягнуту судом подвійну суму завдатку, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 15000 грн. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Встановлено, що 14.05.2018 р. [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] із листом щодо розірвання договору та повернення коштів. У відповіді від 24.06.2019 р. ФОП [PERSON] повідомила позивачку про неможливість виконання її вимог. Сума заподіяних інфляційних збитків з серпня 2018 р. по січень 2020 р., згідно наданого позивачем розрахунку, становить - 6\~499,92 грн. Законність вимоги про стягнення цих збитків та їх розмір відповідачем не спростовано. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено: «оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.» Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, в їх системному зв`язку, суд дійшов висновку про те, що умисними діями відповідача ФОП [PERSON] завдано позивачу втрати немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, порушень звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за сплачені кошти відповідачу. Судом встановлено вину відповідача ФОП [PERSON] та факт наявності душевних страждань позивача [PERSON] , спричинених внаслідок незаконних дій відповідача. Враховано, що позивач є особою поважного віку, те що її позбавлено можливості отримати якісну послугу по встановленню балкону та не повернуто кошти, розмір яких для неї є значним. Визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 5000 тис. грн.., суд вважає, що така сума стягнення відповідає вимогам розумності та справедливості.

Outcome: partial