Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сергіївської сільської ради Покровського району Донецької області, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Покровської райдержадміністрації про визнання права на земельну частку ( пай). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що вона була членом колгоспу «Побєда» Сергіївської сільської ради Красноармійського ( Покровського) району з 1964 року по 1986 рік, де працювала в якості доярки та у зв`язку з чим набула право на земельну частку ( пай). Вона має статус ветерана війни- учасника війни, тому вважає, що рішенням загальних зборів колгоспу їй повинна бути виділена земельна ділянка (пай) як пенсіонеру. До моменту отримання земельних ділянок при розпаюванні в колгоспі «Побєда» вона переїхала жити до своєї дочки в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Вона не отримала своєї частки землі (паю) в процесі розпаювання в КСП «Побєда» Сергіївської сільської ради при отриманні державного акту на право колективної власності на землю, однак вважає, що має на це право. 16.10.2020 року вона звернулась до Сергіївської сільської ради та до МУ у Покровському районі та м. Мирнограді ГУ Держгеокадастру із заявою щодо надання витягу зі списку Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Перемога» із заявою про надання їй земельної ділянки ( державного акта на неї), та отримала відповіді про те, що відсутні відомості в списках до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Перемога», у яких наявні ПІБ « [PERSON] ». Позивачка, вважаючи, що вона має право на земельну частку (пай), так як була членом КСП «Побєда» Сергіївської сільської ради з 1964 року по 1986 рік, просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 6,53 умовних кадастрових гектарів, із земель КСП «Побєда», розташованих на території Сергіївської сільської ради Покровського району, виділений їй як члену КСП « Побєда» Сергіївської сільської ради Покровського району Донецької області; зобов`язати Покровську районну державну адміністрацію Донецької області виготувати та видати їй сертифікат на право на земельну частку ( пай). Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Донецькій області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до наданої інформації МУ у Покровському та м. Мирноград ГУ Держгеокадастру у Донецькій області [PERSON] не значиться у списках громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДН -3 від 08.01.1996 року, які мали право на одержання своєї частки землі( паю) в процесі розпаювання КСП «Перемога». Також в управлінні відсутні відомості та списки до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Перемога» у яких наявне ПІБ « [PERSON] ». Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 35-37). Позивачка, представник відповідача Покровської райдержадміністрації, представник відповідача ГУ Держгеокадастру, представник відповідача Сергіївської сільської ради в судове в судове засідання не з`вились, просили справу слухати у їх відсутність ( а. с. 28, 34-38). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності представника сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , позивачка по справі була членом колгоспу «Побєда» Сергіївської сільської ради Красноармійського району з 1964 - 1986 року, має статус ветерана праці, ветерана війни- учасника війни ( а.с. 5-6). Згідно листа Сергіївської сільської ради за № 02-16/460 від 12.10.2020 року [PERSON] не значиться у списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДН -3 від 08.01.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 12, які мали право на одержання своєї частки землі (паю) в процесі розпаювання КСП «Перемога» Красноармійського району Донецької області. Списки до Державного акту на право колективної власності на землю «Перемога» у яких наявне П.І.Б. [PERSON] відсутні. Сільська рада не займається включенням громадян до вищезазначеного списку ( а. с. 7). Згідно листа МУ у Покровському районі та м. Мирнограді ГУ Держгеокадастру за № 703/115-20 від 26.10.2020 року [PERSON] не значиться у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДН -3 від 08.01.1996 року, які мали право на одержання своєї частки землі (паю) в процесі розпаювання КСП «Перемога» Красноармійського району Сергіївської сільської ради Донецької області. В управлінні відсутні відомості та списки до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Перемога» у яких наявне П.І.Б. « [PERSON] ». ( а. с. 8). Згідно витягу Єдиного реєстру юридичних осіб ( фізичних осіб-підприємців) в реєстрі внесено запис про припинення юридичної особи - КСП «Перемога» ( а. с. 12). Згідно довідки Сергіївської сільської ради Покровського району за № 590 від 13.10.2020 року розмір земельної частки (паю) у межах розпаювання земель КСП «Перемога» Покровського району Донецької області становить 6,53 умовних кадастрових гектарів. ( а. с. 3). Відповідно до ч. 9 ст. 5 ЗК України ( у редакції від 22.06.1993 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі ( на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, ч. 7 ст. 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України ( у редакції від 22.06.1993 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Згідно статті 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у статуті підприємства вказуються найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, порядок розподілу прибутку, отриманого від операцій із цінними паперами, загальні права та обов`язки членів підприємства; передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обов`язки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо - господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства. Статут підприємства може містити й інші положення, що не суперечать законодавству України. Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Згідно статті 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок ( паїв), основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) ,є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною ( міською) державною адміністрацією. Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державним сільськогосподарських підприємств. Відповідно до п. 2 Указу від 08.08.1995 р. право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку ( пай) з дня видачі цього акта. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього- додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутись до загальних зборів членів КСП і видачі сертифікатів звернутись до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку ( пай) в КСП. Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Як вбачається з матеріалів справи, КСП «Перемога» отримало Державний акт на право колективної власності на землю від 08.01.1996 року серії ДН-3. Списки до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Перемога» у яких наявне П.І.Б. [PERSON] відсутні. ( а.с. 7). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства ( далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку ( пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, право власності на земельну частку ( пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Не включення до зазначеного списку КСП «Перемога» [PERSON] , останньою не оскаржувалось. Між тим, питання щодо формування списків осіб, які мають право на отримання таких ділянок відноситься до компетенції загальних зборів членів КСП. Позивачем не надано Положення про включення до списків осіб-членів колективного сільськогосподарського підприємства або Статуту КСП, які дають право на отримання у власність земельної частки (паю) працівникам колгоспу КСП «Перемога», не надано доказів на підтвердження того факу, що на момент розпаювання земель у 1996 році позивачка мала статус члена колгоспу, навпаки, в позовні заяві останньою зазначено, членом колгоспу «Побєда» вона була з 1964 року по 1986 рік, а розпаювання земель ( отримання державного акту на право колективної власності на землю) мало місце у 1996 році ( а. с. 1,7-8). Проте, суд зауважує, що, враховуючи той факт, що позивачка на момент виходу на пенсії по старості у 1983 році ( а.с. 5) , мала статус члена КСП «Побєда» , то правовим підґрунтям функціонування колгоспу на той час був Примірний статут колгоспу 1969 року. Відповідно до Примірного Статуту колгоспу 1969 року припинення членства в колгоспі зазвичай має місце при переході громадянина на постійну роботу в промисловість або інші галузі народного господарства, при переселенні, при переході в інший колгосп і т. д. Втрата працездатності, старість не тягнуть втрати членства в колгоспі і не позбавляють будь-яких прав і пільг. Згідно з п.6 Примірного статуту колгоспу, затвердженого Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників 25.03.1988, членство в колгоспі зберігається за колгоспниками, які припинили роботу по старості або інвалідності, а також за особами, які тимчасово вибули з колгоспу в випадках направлення на роботу в інші колгоспи, міжгосподарські підприємства і організації, в промисловість або в інші народного господарства на строк, встановлений правлінням колгоспу. Отже, позивачка, відповідно до вищевказаних правових норм, у зв`язку з виходом на пенсію по старості у 1983 році, не втратила статус члена колгоспу «Побєда» та не була позбавлена права до включення її до Списку, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю у 1996 році. Разом з тим, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почалося проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, а тому позивач, як колишній член КСП, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку з часу прийняття рішення про затвердження Списку- додатку до Державного акту. Згідно з п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про позовну давність, визначені ЦК УРСР. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно зі ст. 74 ЦК УРСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові ( стаття 80 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Отже, у позивачки була об`єктивна можливість дізнатися про своє порушене право, оскільки ст. 76 ЦК УРСР містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало відомо про порушене право, покладається на позивача. Про поновлення строку звернення до суду позивачка не заявляла. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed