Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що з відповідачем вона уклала шлюб, який був зареєстрований 02.09.2008 року у виконавчому комітеті Липовецької сільської ради за а/з №7. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаємопорозуміння. Фактичні шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть. В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем 02 вересня 2008 року у виконавчим комітетом Липовецької сільської ради Закарпатської області під актовим записом №7 розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати разом з нею, змінити її прізвище на дошлюбне « [PERSON] » та стягнути з відповідача витрати, які пов`язанні з наданням правової допомоги . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися. На адресу суду від представника позивача адвоката Калин В.Ю. надійшла заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність [PERSON] позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Від представника відповідача адвоката Габор Я.І. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб який був зареєстрований 02.09.2008 року у виконавчому комітеті Липовецької сільської ради за а/з №7. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] .. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя сторін не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки та відсутність взаємопорозуміння. Фактичні шлюбні відносини припинені, спільного господарства сторони не ведуть. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] до [PERSON] слід розірвати. Також в позові [PERSON] просила суд залишити сина [PERSON] [INFO] . залишити на вихованні та проживання біля неї. Відповідно достатті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з вказаної статті, судом вирішується спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, а оскільки, як встановлено судом, спору щодо місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] між сторонами не існувало та не існує на даний час, суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаною вимогою, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах громадянина України осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст..16 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація зміни імені проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи, яка досягла віку, встановленого законом, за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Враховуючи вищенаведене у задоволенні позовної вимоги в частині зміни прізвища позивачки [PERSON] на дошлюбне Чопей слід відмовити. Не підлягають до задоволення вимоги позивача , про стягнення з відповідача витрат пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 1500 грн. виходячи з наступного . Згідно з положеннями ч.ч.1,2,3,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стосовно певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи , вбачається , що в них відсутній договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом Калин В.Ю. в якому обумовлена сторонами сума правової допомоги в розмірі 1500 грн. Крім того , матеріали справи не містять доказів , що адвокат отримав зазначену суму від позивача .

Outcome: dismissed