Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], про поділ спільного майна подружжя та просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Перевести кредит іпотеки на позивача. Підтвердити за позивачем, що автомобіль марки «Daewoo Sens» є особистою приватною власністю, а не спільно нажитим майном. В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 12 серпня 2000 року між нею та відповідачем по справі було зареєстровано шлюбу, від якого у сторін родилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З 21 березня 2018 року позивач разом з чоловіком розірвали подружні стосунки. Сімї позивача, у складі з чотирьох осіб було виділено трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною проектною площею 82,43 кв.м., вартістю 310831,99 грн., яка розташована в будинку [ADDRESS] та передано цей об'єкт іпотекодавцю у власність (згідно договору іпотеки №37/07-150М-01 від 20 вересня 2007 року.) Згідно Договору про внесення змін до договору іпотеки №37/07-150М-01 від 20 вересня 2007 року від 16 лютого 2010 року у зв'язку зі змінами під час будівництва загальна площа квартири змінена з 82,43 на 83,20 кв.м., змінено вартість квартири на 313735,00 грн. Згідно Договору про внесення змін та доповнень №3 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS], від 20 вересня 2007 року, від 07 грудня 2009 року позивач та відповідач здійснили доплату за різницю площі не 82,43, а 83,20 кв.м. в сумі 2903,56 грн. В 2007 році сімя позивача повинна була платити 10% від вартості квартири. Мама позивача продала свою двокімнатну квартиру у м. Слов'янську за 85850,00 грн. і віддала особисто позивачу в дарунок задля погашення кредиту за квартиру. В 2007 році з цих коштів, а саме суму 31100,00 грн. було внесено на рахунок ВАТ КБ «Хрещатик». Тому, у Договорі іпотечного кредиту 37/07-150 від 20 вересня 2007 року Банк надає позичальнику довготерміновий іпотечний кредит в сумі 279748,79 грн. Чоловік категорично не погодився вносити всю суму, що подарувала мама позивача, тому остання відкрила банківський рахунок на суму 10000,00 дол. США. В свою чергу чоловік наполягав на купівлі автомобіля та в квітні 2008 року позивач взяла позику у банку на суму 8000,00 дол. США під заставу свого вкладу. У квітні 2008 року позивач придбала автомобіль марки «Daewoo Sens» і оформила на себе. Кредит позивач погашала за рахунок свого вкладу. Машина весь час була у користуванні у чоловіка, який після розлучення не повертає автомобіль. Згідно рішення Київської міської ради №570/1980 від 18.11.2004 року Про затвердження Положення про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві за рахунок бюджетних коштів погасилися відсотки за користування пільговим довготерміновим іпотечним кредитом або кредитом, 25% залишку зобов'язань за пільговим довготерміновим іпотечним кредитом так, як у родині було двоє дітей. Сума часткового погашення залишку кредиту у розмірі 25% від залишку зобов'язань (заборгованості) за кредитом, що складає 69937,20 грн. Згідно Договору №150 про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року. Ще 25% залишку зобов'язань за пільговим довготерміновим іпотечним кредитом після народження третьої дитини у розмірі 25% від залишку зобов'язань заборгованості за кредитом, що складає 49655,90 грн. Згідно Договору про внесення змін до договору №150 від 20 вересня 2007 року про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року від 22 квітня 2011 року. Тому, згідно Договору про внесення змін до компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого Договором іпотечного кредиту№37/07-150М від 20 вересня 2007 року, від 22 квітня 2011 року сума кредиту складає 148967,69 грн. Станом на квітень 2018 року залишок по кредиту, згідно додатку №2 до договору іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року складає приблизно 106292,69 грн. На момент подружнього життя квартиру було оформлено на чоловіка. Кредит на житло теж на нього, а позивач виступає лише у ролі поручителя. Позивач просила врахувати, що держава виділяла квадратні метри на дітей і погашала відсотки по кредиту з бюджетних коштів. Заставна вартість квартири складає 313735,00 грн., 31000,00 грн. сума, яка сплачена за рахунок коштів матері позивача, 69937,20 грн. сума коштів сплачена за одну дитину (25%), 49655,90 грн., сума коштів сплачена за третю дитину (25%), 163144190 грн., сума коштів сплачених сумісно для погашення кредиту, 106292,69 грн. сума кредиту станом на квітень 2018 року, 56842,21 грн. сума кредиту сплачена під час шлюбу/2= 28424,61 грн. (9,06% суми кредиту), яку позивач вважає неозначеною, і яка належить відповідачу. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та підтвердила викладені в них доводи. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо визнання за позивачем [PERSON] права особистої приватної власності на автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO SENS. Щодо визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] заперечував, оскільки вказана квартира є єдиним для нього житлом та оскільки він також своїми заробленими коштами погашав кредит. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. З матеріалів справи убачається, що сторони по справі з 12 серпня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року, яке набуло чинності. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу було придбано спірну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору №025/07-100/45-38/1-07 від 20 вересня 2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] (як довіритель) та ВАТ КБ «Хрещатик» (як управитель) уклали договір, відповідно до змісту якого довіритель, на підставі визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS], затверджених Постановою Правління Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» передає управителю у довірчу власність грошові кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, приймає на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, а управитель приймає кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS] у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у рядку, визначеному Правилами ФФБ. Проектна загальна площа квартири: 82,43 кв.м, вартість об'єкту інвестування на момент укладання договору: 310 831,99 грн. 20 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] було укладено Договір іпотечного кредиту №37/07-150М, відповідно до якого Банк надає позичальнику в порядку, передбаченому цим Договором, Положенням «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві» затверджених рішенням Київської міської ради від 18 листопада 2004 року №570/1980, довготерміновий іпотечний кредит в сумі 279748,79 грн. для інвестування в будівництво житла з кінцевим терміном погашення «14» червня 2036 року з встановленням графіку погашення кредиту. Крім того, відповідно до вказаного договору позичальником внесено на поточний рахунок Банку власні кошти на фінансування будівництва житла по Договором ФФБ у розмірі вартості 10% нормативної площі житла та повної вартості понаднормативної площі житла. Того ж дня між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] було укладено Договір поруки №37/07-150М-02, відповідно до умов якого остання, як поручитель зобов'язалась нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов'язань перед Банком по погашенню кредиту, одержаного відповідно до Договору іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року, згідно з яким позичальник повинен повернути Банку в строк до 14 червня 2036 року кредит в сумі 279748,79 грн., а також сплати відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій, тощо. Крім того, 20 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №37/07-150М-01, відповідно до якого [PERSON] з метою забезпечення виконання власних зобов'язань у повному обсязі, що випливають з договору іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року, передав а Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик» прийняв в іпотеку майнові права на квартиру з договором про участь у фонді фінансування будівництва №025/07-100/45-38/1-07 від 20 вересня 2007 року. Договором №150 про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року встановлено повну компенсацію встановленої Кредитним договором відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 25% від залишку заборгованості за кредитом, що складає 69937,20 грн. Договором від 07 грудня 2009 року про внесення змін та доповнень №3 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS], ділянки 45, 46, 48 на пр. Маяковського у Деснянському районі м. Києва №025/07-100/45-38/1-07 від 20 вересня 2007 року передбачена зміна вартості об'єкту інвестування, а саме до 313735,55 грн., у зв'язку із зміною фактичної загальної площі квартири з 82,43 кв. м. до 83,20 кв.м. Договором про внесення змін від 22 квітня 2011 року до договору №150 від 20 вересня 2007 року про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року передбачена компенсація встановленої Кредитним договором відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 25% від залишку зобов'язань за кредитом, що становить суму 49655,90 грн. Відповідно до договору від 22 квітня 2011 року про внесення змін до договору іпотечного кредиту 37/07-150М від 20 вересня 2007 року [PERSON] як позичальник має пільги щодо погашення кредиту та сплати відсотків: повну компенсацію встановленої цим договором відсоткової ставки за користування кредитом та звільнення від сплати 50% суми кредиту. Як на підставу свого позову позивач в судовому засіданні посилалась на те, що її матір'ю передавались кошти на повернення кредиту за квартиру, які були отримані від продажу квартири, яка належала її матері. В 2007 році з цих коштів, а саме суму 31100,00 грн. було внесено на рахунок ВАТ КБ «Хрещатик». Тому, у Договорі іпотечного кредиту 37/07-150 від 20 вересня 2007 року Банк надає позичальнику довготерміновий іпотечний кредит в сумі 279748,79 грн. Чоловік категорично не погодився вносити всю суму, що подарувала мама позивача, тому остання відкрила банківський рахунок на суму 10000,00 дол. США. Чоловік наполягав на купівлі автомобіля та в квітні 2008 року позивач взяла позику у банку на суму 8000,00 дол. США під заставу свого вкладу. У квітні 2008 року позивач придбала автомобіль марки «Daewoo Sens» і оформила на себе. Кредит позивач погашала за рахунок свого вкладу. Машина весь час була у користуванні у чоловіка, який після розлучення не повертає автомобіль. Згідно долученої до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу квартири, від 27 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS]. Продаж зазначеної квартири вчинено за ціною 85850,00 грн. Відповідно до договору №41-24885ДВ Банківського вкладу «Звичайний» на 12 місяців в доларах США із місячною сплатою процентів від 29 жовтня 2007 року вбачається, що [PERSON] здійснила вклад на депозитний рахунок у ВАТ КБ «Хрещатик» на суму 10000,00 дол. США на термін з 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2008 року. Згідно кредитного договору №37/08-840/10 від 03 квітня 2008 року вбачається, що ВАТ КБ «Хрещатик» надало [PERSON] на умовах передбачених цим договором кредит на суму 8000,00 дол. США на поточні потреби. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав та не намагався заперечувати той факт, що позивачем вносилась сума коштів у розмірі 31100,00 грн. в рахунок погашення кредиту за квартиру, які були отримані матір'ю позивача від продажу належної їй на праві приватної власності квартири. Погодився відповідач і щодо того, що у зв'язку із внесенням позивачем вказаної суми іпотечний кредит надавався у сумі 279748,79 грн., що і було відображено в Договорі іпотечного кредиту 37/07-150М від 20 вересня 2007 року. Також відповідачем не заперечувався той факт, що 10000,00 дол. США, що були отримані від матері позивача в результаті продажу квартири, що належала їй на праві приватної власності були внесені позивачем на депозитний вклад в ВАТ КБ «Хрещатик» та згодом витрачені на придбання автомобіля марки «Daewoo Sens». Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя в натурі, суд враховує положення ст.71 СК України, а також встановлені у судовому засіданні обставини. Вбачається, що загальна вартість (об'єкту інвестування) - квартири [ADDRESS], становить 313735,55 грн., на купівлю вказаної квартири позивач [PERSON] витрачала грошові кошти в розмірі 31100,00 грн., що належали їй особисто та були подаровані матір'ю, за користування кредитом, наданого за Договором іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року були встановлені пільги, а саме, здійснювалось погашення залишку кредиту в розмірі 69937,20 грн. та 49655,90 грн. Отже, сторонами по справі сумісно повинно бути витрачено суму 163141,90 грн. для погашення кредиту. Оскільки станом на квітень 2018 року залишок по кредиту становить 106292,69 грн., то відповідно сторонами по справі під час шлюбу було сплачено по кредиту суму у розмірі 56849,21 грн. Отже, оскільки на купівлю квартири [ADDRESS] [PERSON] витрачала власні грошові кошти, що належали їй особисто та сторонами було витрачено 56849,21 грн. спільних коштів, суд прийшов до висновку, про визнання за [PERSON],в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. У зв'язку з вищевикладеним за [PERSON], в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, необхідно визнати право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO SENS 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], оскільки вказані позовні вимоги відповідач визнав у повному обсязі та ним не заперечувався той факт, що вказаний автомобіль був придбаний позивачем за кошти, що належали особисто їй. Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо позовних вимог [PERSON] про переведення кредиту іпотеки на неї, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). В судовому засіданні сторонами надано суду докази, що на день розгляду справи відсутні будь-які боргові зобовязання - відповідачем кредит погашено в повному обсязі до розгляду справи по суті, отже в цій частині позовні вимоги позивача підлягають залишенню без задоволення. Враховуючи, що позовні вимоги позивача судом задоволено частково - позивачу з відповідача стягується судовий збір пропорційно до частини задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, що складає 2091,57 грн. На підставі ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71, 72, 163 СК України, ст.ст.15, 16, 368, 372, 520 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 та

Outcome: partial