Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 06.05.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики грошових коштів. Вищезазначений договір був посвідчений нотаріально, зокрема, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К.М. та зареєстрований в реєстрі за № 647. Предметом договору було передання у власність відповідача грошових коштів у розмірі 79000,00 грн. Відповідно до п.1.3 договору відповідач зобов'язувався повернути позивачу грошові кошти без сплати процентів у строк до 06.11.2010 року. При фактичному одержанні вказаної вище суми відповідачем була надана розписка від 06.05.2010 року. Починаючи з листопада 2010 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних становить 89639,00 грн., з яких сума основного боргу складає суму в розмірі 79000,00 грн., інфляційні нарахування складають суму в розмірі 3555,00 грн., три проценти річних складають суму в розмірі 7084,00 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, сповіщена належним чином про день та час розгляду справи шляхом направлення повіток з повідомленням, в судове засідання повторно не з'явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи в її відсутність не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в відсутності відповідача, а матеріали, які є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 06.05.2010 року між [PERSON] в якості позикодавця та [PERSON] в якості позичальника був укладений договір позики грошових коштів. Вищезазначений договір був посвідчений нотаріально, зокрема, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К.М. та зареєстрований в реєстрі за № 647. Згідно п. 1.1 предметом вказаного договору є передання у власність відповідача грошових коштів у розмірі 79000,00 грн. безвідсотково та без забезпечення. Згідно п.1.2 вищевказаного договору грошові кошти, які є предметом договору позики, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Підписи сторін під договором є свідченням того, що зазначена у п.1.1 сума, передана позикодавцем позичальнику у повному обсязі. Відповідно до п.1.3, 1.4 договору відповідач зобов'язувався повернути позивачу грошові кошти без сплати процентів у строк до 24 години 06.11.2010 року в м.Києві. З пояснень позивача вбачається, що станом на час розгляду цієї справи в суді відповідачем не було виконано свої зобов'язання за договором позики від 06.05.2010 року у строк, встановлений в договорі. Також, суд зазначає, що відповідачем не було надано жодних доказів виконання свого зобов'язання щодо повернення суми позики за договором позики від 06.05.2010 року, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про невиконання відповідачем вказаного зобов'язання. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, в правильності якого в суду не має підстав сумніватись, загальна сума боргу відповідача по неповернутій позиці на час звернення до суду складає 89639,00 грн., з яких сума основного боргу складає суму в розмірі 79000,00 грн., індекс інфляції за час прострочення складає суму в розмірі 3555,00 грн., три проценти річних складають суму в розмірі 7084,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач неналежно виконав свої зобов'язання за договором позики, що виразилося в неповерненні позики у встановлений строк, то позов належить задовольнити і вказану суму заборгованості стягнути з відповідача в повному обсязі із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ст.88 ЦПК України «стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати», тому з відповідача на користь позивача (на підставі законодавства що діяло на момент звернення позивача з позовом до суду) підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме: витрати зі сплати судового збору у розмірі 896,39 грн.

Outcome: approved