Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою в загальній сумі 62809 грн. 32 коп., Обгрунтовує тим, що 29.09.2015 позичила [PERSON] за розпискою грошові кошти у сумі 13654 грн. 20 коп. на строк до 31.12.2015. 22.07.2015 у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище з - «[PERSON]» на -«[PERSON]». Відповідач зобов'язання повернути отримані кошти у строк, визначений умовами договору позики, не виконав, у разі прострочення виконання грошового зобов»язання повинен сплатити відсотки з розрахунку 30% від суми позики за кожен день прострочки, що передбачено розпискою. Відповідно розрахунку станом на 13.01.2016 сума основного боргу складає 13654 грн. 20 коп., нарахованих відсотків - 49155 грн. 12 коп., а всього суму 62809 грн. 32 коп.. Позивач просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з»явився, заперечень не надав, причини неявки не повідомив, судові документи та повістки повідомлення, надіслані за його адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому порядку, повернуті з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні п. 5 ст. 74 ЦПК України він вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України). Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд установив, що 29.09.2014 позивач за усним договором позики передала відповідачу власні грошові кошти у сумі 13654 грн. 20 коп. на строк до 31.12.2015, що підтверджується розпискою (а. с. 5). 22.07.2015 позивач у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище з - «[PERSON]» на -«[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а. с. 6). Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів у визначений строк до 31.12.2015 не виконав, грошові кошти не повернув. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім основного боргу в сумі 13654 грн. 20 коп., позивач заявила вимоги про стягнення неустойки у розмірі 30% за кожен день прострочення виконання зобов»язання ( 12 днів) в сумі 49155 грн. 12 коп., розрахованої за формулою: сума боргу - 13654 грн. 20 коп. х 30/100 (відсотків) х 12 (днів прострочення), посилаючись на надану відповідачем розписку. Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно положень ст. ст. 546, 547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. При вирішенні спору в частині стягнення неустойки у сумі 49155 грн. 12 коп. суд виходить з того, що розписка є документом у підтвердження укладення усного договору позики і передання позивачем грошових коштів відповідачу в сумі 13654 грн. 20 коп. на умовах повернення у визначений строк, отже правочин щодо забезпечення виконання основного зобов'язання в письмовій формі не укладався. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені та підлягають задоволенню частково, у частині стягнення з відповідача боргу за договором позики у сумі 13654 грн. 20 коп., у стягненні неустойки у сумі 49155 грн. 12 коп. відмовляє. Суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у сумі 551 грн. 20 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 22, 525, 526, 530, 536, 546, 547, 549, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial