Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення компенсації частини додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2012 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який є дитиною-інвалідом до 18 років та якому встановлено діагнози: двобічне зниження слухової функції сенсоневрального характеру. Туговухість ІІІ ст. Слухопротезований. Бронхіальна астма. Дитина перебуває на диспансерному обліку у пульмонолога та алерголога. Як зазначає позивач, подружні стосунки між нею та відповідачем припинено остаточно з кінця 2016 року і більше не поновлювались, з січня 2017 року вона з сином проживає окремо від відповідача, який не надавав належної матеріальної допомоги в утриманні сина, у лікуванні та реабілітації, а також постійно наполягає на придбанні найдешевших аналогів медичних препаратів та найдешевших слухопротезувальних апаратів. Фінансову допомогу їй надають її батьки. Позивач вказує на те, що з січня 2017 року по день звернення до суду нею було придбано слухові апарати для дитини та їх комплектуючи: 18.02.2017 року на суму 41 000,00 грн., 02.10.2017 року на суму 500,00 грн., 05.10.2017 року на суму 900,00 грн., 02.12.2017 року на суму 530,00 грн., 17.02.2018 року на суму 951,00 грн., 21.03.2018 року на суму 650,00 грн., 08.05.2018 року на суму 650.00 грн., 27.08.2018 року на суму 800,00 грн., 29.08.2018 року на суму 650,00 грн., 15.03.2019 року на суму 54 060,00 грн. Крім того, з 13.08.2018 року до травня 2019 року син відвідував заняття в центрі «Балу» з наступних предметів: логопед, підготовка до школи, англійська мова, загальна вартість яких становить 7210,00 грн. З 05.09.2018 року син навчається в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка», за які нею сплачено 11 801,00 грн. У період з 20.01.2018 року по 17.03.2019 року син отримував стоматологічні послуги у стоматології «ANIMA» вартістю 2250,00 грн. 13.05.2017 року нею за договором № МАЯ 53816 про надання спортивно-оздоровчих послуг було придбано для сина спортивний абонемент на рік у фітнес-клубі « Sport Life », за який було сплачено 2400,00 грн., 10.08.2018 року абонемент вартістю 4500,00 грн. 27.08.2018 року в межах лікування сина за направленням лікаря вона звернулась в ТОВ «МЛ «ДІЛА» за проведенням лабораторного дослідження, за яке сплатила 679,25 грн. Також у період з вересня 2018 року по травень 2019 року вона придбавала медичні препарати до суду на суму 3174,34 грн. Всього за період з січня 2017 року по червень 2019 нею було витрачено на лікування, реабілітацію та профільне оздоровлення їх з відповідачем сина 132 551,59 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію Ѕ частини від понесених нею додаткових витрат в розмірі 66 275,80 грн., а тому просить задовольнити її вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.07.2019 року відкрито провадження по даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.10.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти заявлених вимог, вказуючи на те, що з самого народження і до цього часу він безпосередньо опікується сином, забезпечує його належним харчуванням, відвідує з ним лікувальні заклади та інші заклади, які в змозі допомогти дитині. Згідно рішення Деснянського районного суду м.Києва від 27.05.2019 року він сплачує аліменти в розмірі ј частини його заробітку. Аліменти він почав сплачувати добровільно ще до відкриття провадження у справі і за 2018-2019 роки ним добровільно сплачено близько 25 000,00 грн. аліментів. В 2018 році він втратив роботу і перебував на обліку в Деснянському центрі зайнятості і отримував допомогу по безробіттю в розмірі 6000,00 грн. на місяць. Незважаючи на свій критичний фінансовий стан, він не полишав сина без допомоги. Відповідач зазначає про те, що усі заходи по лікуванню та реабілітації їхнього сина, а також витрати на їх покриття позивач з ним не погоджувала, а тому він не має нести солідарну відповідальність за їх покриття. Позивач впродовж 4 років після народження сина перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною і отримувала соціальну допомогу, а тому перебувала на його посильному утриманні. Будь-яких заощаджень їхня сім`я не мала і не має. Відповідач стверджує, що він не ухилявся та не ухиляється від виконання обов`язків батька по утриманню дитини, надає фінансову допомогу в силу своїх можливостей і вважає, що у витратах, які начебто понесла позивач протягом 2017-2019 років не було необхідності, оскільки у м.Києві налагоджена нормальна система по наданню безоплатної медичної, в тому числі дитячої стоматологічної допомоги і система підготовки дітей до школи. Що ж стосується слухових апаратів, то відповідач ставить під сумнів придбання позивачем трьох слухових апаратів, оскільки два слухових апарати ним було придбано ще у 2014 році. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , який є дитиною-інвалідом до 18 років (а.с.6, 9). Як вбачається з копій медичної документації, малолітній син сторін має наступні діагнози: Броніальна астма. Двобічне зниження слухової функції сенсоневрального характеру. Туговухість ІІІ ст. Дитина слухопротезована (а.с.10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 32, 118, 119, 120-121, 122). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.05.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їх сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 11.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням сплачених [PERSON] аліментів в період з 11.06.2018 року по 27.05.2019 року. Постановою Київського апеляційного суду від 17.07.2019 року вказане рішення суду було залишено без змін. Позивач звернулась до суду з даним позовом, вказуючи на те, що за період з січня 2017 року по червень 2019 року нею було понесено додаткові витрати на лікування, реабілітацію та профільне оздоровлення їх з відповідачем сина в загальному розмірі 132 551,59 грн., а тому вона просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію Ѕ частини від понесених нею додаткових витрат в розмірі 66 275,80 грн. Відповідач проти даних вимог заперечував, вказуючи на те, що він не ухилявся від надання допомоги дитині, добровільно сплачував аліменти, а позивач здійснення таких витрат з ним не погоджувала. Крім того, відповідач вважає, що потреби у таких витратах не було, а тому він не має їх компенсувати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Так, позивач зазначає про те, що за період за період з січня 2017 року по червень 2019 нею було витрачено на лікування, реабілітацію та профільне оздоровлення їх з відповідачем сина 132 551,59 грн. (а.с.105-106). Що стосується витрат на придбання товарів для слухопротезування дитини за період з 2017 року по 2019 рік в загальному розмірі 100 691,00 грн., то суд вважає дані вимоги обґрунтованими, оскільки з наявної медичної документації вбачається, що за медичними призначеннями дитина потребує слухопротезування. Факт слухопротезування дитини, потреба у таких слухових апаратах та вказані витрати доведені позивачем належними та допустимими доказами (вищенаведеною медичною документацією, довідками, товарними чеками тощо) (а.с.22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 32, 33, 34, 122, 123, 124). Суд звертає увагу на те, що відповідач, будучи достовірно обізнаним про стан здоров`я дитини та потребу у слухопротезуванні не довів факту того, що з 2017 року приймав участь у таких витратах. Його посилання на те, що така потреба була відсутня, оскільки ним у 2014 році було придбано два слухових апарати, судом відхиляються, оскільки таке придбання ним було здійснено, коли дитині було всього два роки. Відтак, з урахуванням зростання дитини, амортизації таких пристроїв через постійне користування, а також медичних показників, суд вважає, що придбання позивачем таких слухових апаратів та витрати на їх комплектуючі є не тільки виправданим, але й і необхідним. Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути компенсацію Ѕ частини понесених витрат в цій частині. Суд погоджується і з доводами позивача про стягнення з відповідача Ѕ частини витрат на підготовку до школи у Центрі «Балу», загальна вартість яких становить 7210,00 грн.; навчання в STEM-школі INVENTOR на курсах «Підготовка до школи» та «Початкова механіка», вартістю 11 801,00 грн.; стоматологічні послуги у стоматології «ANIMA» вартістю 2250,00 грн.; спортивні абонементи у фітнес-клубі «Sport Life», вартістю 2400,00 та 4500,00 грн.; лабораторне дослідження в ТОВ «МЛ «ДІЛА», вартістю 679,25 грн. Суд вважає, що всі вказані витрати були здійснені виключно в інтересах дитини, спрямовані на його оздоровлення, фізичний розвиток з урахуванням особливостей, викликаних його хронічними захворюваннями та поточними потребами на лікування. Дані витрати також знайшли своє документальне підтвердження під час судового розгляду (а.с.18-19, 20-21, 29, 30, 31, 35). Відповідачем не спростовано факту того, що дитина не потребувала таких витрат. Натомість, відповідачем не доведено і його участь у забезпеченні будь-яких витрат на оздоровлення чи розвиток його дитини у цей період, необхідних в зв`язку зі станом його здоров`я та особливостями розвитку. Відтак, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Таким чином, загальний розмір Ѕ частини вищевикладених витрат становить 64 765,63 грн. і вказану суму слід стягнути з відповідача. Посилання відповідача на добровільну сплату ним аліментів не звільняють його від сплати додаткових витрат на дитину, зумовлених вищенаведеними підставами та обставинами. В той же час, судом не вбачається підстав для стягнення з відповідача компенсації Ѕ частини витрат на медикаменти, оскільки з наданих медичних квитанцій та медичної документації неможливо встановити, хто саме придбавав ці ліки, їх обсяг, тривалість лікування тощо. Тобто, однозначно з даних квитанцій неможливо встановити дійсний обсяг витрат. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними, а тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Інші доводи сторін на висновки суду не впливають та підстав для повного задоволення вимог чи повної відмови у їх задоволенні не дають. За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат та стягує з відповідача на користь позивача компенсацію Ѕ частини додаткових витрат в розмірі 64 765,63 грн. та відмовляє в задоволенні інших вимог через їх недоведеність. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial