Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. 28.05.2003 року сторони зареєстрували шлюб у Деснянському районному відділі реєстрації актів громадянського стану. У шлюбі народилась донька [PERSON], [INFO]. 27.02.2007 року сторони розірвали шлюб, але фактично продовжували жити разом. [INFO] у сторін народився син [PERSON]. 01.02.2014 року сторони остаточно розійшлись і стали жити окремо. Спільні діти сторін залишились проживати разом з матір'ю, позивачем по справі, та перебувають на її утриманні. Протягом двох років відповідач добровільно надавав кошти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. на місяць, однак, з 01.01.2017 року він почав скорочувати суму коштів на утримання дітей або зовсім відмовлявся їх надавати. Як відомо позивачу, відповідач офіційно не працевлаштований, однак, ще у період спільного проживання сторін однією сім'єю зі спільні кошти був придбаний автомобіль, який після припинення стосунків відповідач забрав собі і продовжує використовувати його для надання послуг таксі. Крім того, відповідач має у власності квартиру в смт. Томашгород Рівненської обл., яку надає в оренду і отримує додатковий дохід. Донька сторін [PERSON] є інвалідом, вона потребує постійного лікування та медичного обстеження. Їй встановлено діагноз: ревматоїдний артрит колінного суглоба, укорочення кінцівки. [PERSON] потребує постійного лікування та медичного обстеження. У зв'язку з основною хворобою, донька страждає від додаткових ускладнень та супутних захворювань. Крім того, у 2017 році у [PERSON] виявлено ще одне захворювання - враження кістки п'яти тієї ж кінцівки, яка страждає від ревматоїдного артриту та їй призначено додаткове лікування. Позивач отримує державну допомогу в розмірі 1247 грн. на місяць, однак, ця сума ледве забезпечує мінімум додаткових витрат, які необхідні для лікування доньки. Спільні діти сторін: донька [PERSON] та син [PERSON] майже повністю перебувають на утриманні позивача. З огляду на викладене, позивач [PERSON] вимушена була звернутись до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд ухвалити рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка на даний час являється інвалідом, та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3673 грн. щомісячно, по 1836 грн. на кожну дитину. Ухвалою суду від 25.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала за викладених обставин та просила суд про їх задоволення, пояснивши, що працює офіційно, її заробітна плата становить 4000 грн. на місяць. Не заперечувала що відповідач добровільно виплачував кошти на утримання дітей, оскільки він надає 1200 грн. на утримання обох дітей. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за викладених обставин та просив суд про їх задоволення, зазначивши, що позивач отримує державну допомогу на доньку [PERSON] в розмірі 1247 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає як у м. Києві, так і в смт. Томашгород Рівненської обл. Зазначив, що не відмовляється сплачувати аліменти на дітей та частину коштів повертати на лікування доньки. Готовий сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн., однак, не в змозі сплачувати таку суму, яка заявлена позивачем, оскільки не має постійної роботи. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.05.2003 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 23). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с. 53), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 27.02.2007 року. Після розірвання шлюбу сторони фактично проживали разом однією сім'єю. [INFO] у сторін народився син [PERSON], згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 22). На підставі свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 54), позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Неповнолітні діти сторін проживають разом з матір'ю, позивачем по справі. Відповідно до копії посвідчення [NUMBER] (а.с. 25), неповнолітня донька сторін [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом до 18 років, законним представником якої є позивач [PERSON], яка, як встановлено в судовому засіданні, отримує на її утримання державну соціальну допомогу в сумі 1247 грн. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що неповнолітня [PERSON], [INFO], страждає на ювенільний ідіоматичний (ревматоїдний) артрит, суглобової форми, олігоартикулярний варіант, грудо-поясничний сколіоз І ст., укорочення правої нижньої кінцівки до 1,5 см, та потребує постійного лікування, проведення медичних обстежень та досліджень, а також реабілітації за призначенням лікарів (а.с. 11-21, 26-52). В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що відповідач надає позивачу допомогу на утримання дітей у добровільному порядку в розмірі 1200 грн. на обох дітей. Крім того, відповідач має у власності автомобіль та квартиру у смт. Томашгород Рівненської обл., інших дітей та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до приписів ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів - 24.10.2017 року. Враховуючи стан здоров?я дітей, матеріальний стан відповідача, а саме те, що він є працездатною особою, офіційно не працює, має нерегулярний дохід, інших дітей та зобов?язань по сплаті аліментів не має, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1200,00 грн. та аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1000,00 грн. щомісячно із наступною індексацією згідно чинного законодавства до досягнення кожною дитиною повноліття. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Outcome: partial