Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2005 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2014 року, розірваний. Спільне господарства не ведуть, не живуть однією сім»єю та за різними адресами. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має нерегулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Також, захищаючи права дитини на всебічний розвиток, просить стягнути з відповідача кошти на додаткові витрати дитини, оскільки син відвідує гуртки, за які вона сплачує щомісячно 200 грн., з яких 100 грн. просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з тих же підстав, наполягала на їх задоволенні й просили стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. 00 коп. до повноліття дитини, та кошти на додаткові витрати дитини, пов»язані з її розвитком, у розмірі 100 грн. 00 коп. до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що він наразі не працює й коштів у нього на утримання дитини немає. Визнав той факт, що дитина відвідує гуртки, за навчання якого він також сплачував кошти. Востаннє кошти надавав влітку в сумі 200 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2005 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2014 року, розірваний (а.с.3, 4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.2). Відповідач не спростовує батьківство дитини. Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами. Відповідач нині офіційно не працює, має нерегулярний дохід, не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини з літа 2014 року, який проживає разом з позивачкою, інших утриманців, крім сина [PERSON], не має. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює, та на утриманні якої знаходяться малолітня дитина, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який на разі не працює, інших утриманців, крім сина [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на його утримання. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення сином повноліття. Суд вважає такі вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач має нерегулярний заробіток/дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі, що є достататніми й можливими, як для стягувача, так й отримувача аліментів. Підстав для відмови у цій частині позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 30 жовтня 2014 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із вказаної дати підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Згідно ст. 185 СК України суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів на додаткові витрати дитини, що викликані її розвитком, так як дитина відвідує гуртки, за навчання якого позивачка щомісячно сплачує 200 грн., що визнається відповідачем, половина із вказаної суми - 100 грн. мають бути покладені на відповідача щомісячно й до досягнення сином повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved