Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до Управління освіти адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради , в якому просить поновити її на посаді вчителя російської мови та літератури Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 4000 грн.. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень, зазначила, що наказами управління освіти адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради Харківської області від 29.08.2014 року № 299-кн-1 та директора ХЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 від 20.08.2014 року № 206-К її було звільнено з посади вчителя російської мови та літератури на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначила, що її було звільнено під час перебування на лікарняному. Окрім того в порушення вимог ч.ч. 3,4 ст. 40, ст.. 49-2 КЗпП України їй не були запропоновані вільні вакансії. Вказані обставину вважає підставою для поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди. Позивачка в судове засідання не з*явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення в заочному порядку на підставі положень ст.. стю 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Віповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так доказів на підтвердження порушення відповідчем ч.ч. 3,4 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України при звільненні [PERSON] позивачкою суду не надано. Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи [PERSON] було звільнено з посади вчителя російської мови та літератури на підставі п. 1 с. 40 КЗпП України наказами управління освіти адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради Харківської області від 29.08.2014 року № 299-кн-1 та директора ХЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 від 20.08.2014 року № 206-К. Відповідно до ст.. 40 КЗпП України звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається. Проте всупереч зазначеній вимозі [PERSON] було звільнено саме під час перебування її на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності від 29.08.2014 року серії АГВ № 527214, від 18.09.2014 року серії АГА № 395912 , від 28.09.2014 року серії АГВ № 527499. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] підлягає поновленню на займаній посаді у зв*язку з її незаконним звільненням. Підлягають задоволенню також вимоги позивача про оплату заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України та розяснень, викладених в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку ця сума становить 5610,00 грн. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що незаконним звільненням позивачу завдано моральні страждання, які полягають в переживаннях з приводу звільнення, зниження авторитету серед колег по роботі, погіршення стану здоровя, однак вважає, що зазначений позивачем розмір є завищеним. Суд оцінює розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн. Вимога щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не надано будь-яких доказів щодо зазначених витрат. З відповідача на користь держави необхідно стягнути суму судового збору розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного ст.ст 40 232,233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial