Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду посилаючись на те, що з 21.10.2005 р. по 15.07.2010 р. вона перебувала у шлюбі з [PERSON] На даний час шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Колишній чоловік та батько дитини не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, не сплачує аліменти, внаслідок чого станом на 07.05.2015 р. за [PERSON] виникла заборгованість по аліментам. На даний час у неї з'явилась можливість та необхідність подорожувати з донькою країнами світу, їздити на екскурсії з метою оздоровлення та відпочинку за межами України. Відповідач в добровільному порядку не надає згоди на виїзд дитини за кордон, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів їхньої дитини. Оскільки відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, вона вимушена звернутись з позовом до суду та просить надати дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон та дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON],[INFO] у супроводі матері [PERSON] до досягнення дитиною 16-ти річного віку, за виключенням виїзду на постійне місце проживання, а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду даної справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» № 178 від 26.09.2015 р. (а.с. 53-54), причини неявки невідомі. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Від представника третьої особи Сєвєродонецького МВ УДМС України у Луганській області до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує. Від представника органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Позивач не заперечувала проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку із чим судом на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. . Вислухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно з ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є громадянкою України проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6), працює молодшою медичною сестрою біохімічного відділу клініко-діагностичної лабораторії з 15.10.2002 р. до теперішнього часу (а.с.56). Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.04.2006 р., [PERSON], народилася [INFO]., батьком якої записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 12.11.2010 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). Те, що відповідач не проживає з дитиною, не приймає участі у її вихованні підтверджується довідкою про заборгованість по аліментам за період з 18.05.2006 р. по 01.05.2015 р. у розмірі 32451,59 грн. (а.с.13), характеристикою на [PERSON], яка свідчить про те, що батько дитини школу не відвідує. Задовольняючи позов частково суд виходить з наступного в частині надання дозволу на виїзд за кордон України [PERSON] без згоди та супроводу відповідача у супроводі матері, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду неповнолітньої [PERSON], за кордон порушує права батька [PERSON] на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей. Оскільки багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу виїзду дитини за кордон без зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи вимоги чинного законодавства, згідно якого, надання згоди на вивезення дитини за межі території України терміном понад один рік не передбачено, суд вважає за необхідне вказати максимальний термін перебування дитини за межами України в один рік з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial