Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулась до суду з позовом про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору до АТ «Банк Кредит Дніпро». Посилається на те, що 10.02.2012 року між АТ «Банк Кредит Дніпро»та [PERSON] , 10.02.2012 року укладено кредитний договір за №100212-UAH. Позивач вказує, що відповідно до кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро»надав їй споживчий кредит в сумі 373200,00 грн. на придбання житла по договору купівлі-продажу №962 від 10.02.2012 року, на термін до 09.02.2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,5 процентів на рік. Зазначає, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею та банком був укладений договір іпотеки від 10.02.2012 року №100212-UAH - предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною площею 103,70 кв.м., житловою - 58,2 кв.м. Стверджує, що п.п. 1.5, 4.2 кредитного договору встановлено, що у разі порушення зобов`язань зі сплати кредиту, відсотків та комісії плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 29 відсотків річних. Погашення самої суми отриманого кредиту без відсотків визначено у Додатку №2 - графік погашення тіла кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Вказує, що п.п.4.1, 7.1 визначено обов`язок позичальника своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі та порядку встановлених договором. Нарахування відсотків здійснюється в останній робочий день звітного місяця. Позичальник самостійно сплачує відсотки за користування кредитом щомісячно протягом 5 (п`яти) календарних днів місяця, наступного за звітним. Зазначає, що за умовами п.3.3 спірного кредитного договору банк зобов`язався забезпечити позичальника консультативними послугами з питань виконання кредитного договору та надати в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту на виконання вимог Закону України «По захист прав споживачів» та постанови НБУ №168 від 10.05.2007р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Вказує, що пункт 11.5 кредитного договору визначає, що детальний розклад загальної вартості кредиту наведено в договорі та Додатку №1, який є його невід`ємною частиною. Позивач стверджує, що в неї наявний кредитний договір та Додаток №2, як невід`ємна частина кредитного договору. Вказує, що Додаток №1 розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки до кредитного договору від 10.02.2012 за №100212-UAH між сторонами спору не обговорювався, їй до відома доведений відповідачем не був, нею не підписувався і відповідно не надавався їй банком. Також, вказує, що про наявність такого додатку вона дізналася із судової справи, знаходиться в Шевченківському районному суді м. Чернівці за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач зазначає, що ухвалою від 03 липня 2020 року, у зазначеній справі, суд витребував від банку Додаток №1 - Детальний розклад загальної вартості кредиту, оскільки при подачі позову банк подав тільки сам кредитний договір та додаток №2, а Додаток №1 з невідомих причин не був банком поданий самостійно. Позивач стверджує, що підпис в Додатку №1 нею не вчинявся, а вчинений від її імені іншою, невідомою їй особою. Також, посилається на ст.ст.18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими встановлено підстави для визнання кредитного договору недійсним. Такими зокрема є, укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Таким чином, оскільки підпис на Додатку №1 до кредитного договору від 10.02.2012 року за №100212-UAH - Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки нею вчинений не був, а був вчинений іншою особою, то вказаний Додаток №1 є недійсним, оскільки не відповідає вимогам цивільного законодавства щодо чинності правочинів, зокрема наявності вільного волевиявлення учасника правочину на його вчинення та відповідності цього волевиявлення внутрішній волі особи. На основі викладеного просить суд визнати недійсним Кредитний договір від 10.02.2012 року за №100212-UAH та додатки до нього, що укладений між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро», код ЄДРПОУ 14352406 та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивча - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Крім цього, відповідно до поданої відповіді на відзив позивач [PERSON] вказує, що відповідач не навів жодного аргументу відносно того, що нею [PERSON] таки був підписаний Додаток №1. Зазначає, що оскільки кредитним договором визначено строк його дії до 09.02.2022 року, то відсутні правові підстави для застосування судом строку позовної давності до правовідносин між сторонами даної справи. На основі викладеного просить суд визнати вказаний договір недійсним. Представник відповідача АТ «Банк Кредит Дніпро», за довіреністю - Лисенко В.М. в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав. Вказав, що надання інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту нічим не передбачено та не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Разом з тим, у випадку визнання даного кредитного договору недійсним, просив застосувати наслідки визнання правочину недійсним та повернути кошти надані банком позивачу. Підтримав пояснення викладені у відзиві, згідно якого, вважає, що викладені в позові обставини не відповідають дійсності. Вказує, що при підписані кредитного договору, невід`ємними частинами якого є Додаток №1 та Додаток №2, банком було надано позивачу в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування, а також, орієнтовну сукупну вартість кредиту. Зазначає, що даний факт підтверджується підписами сторін на кредитному договорі, Додатку №1 та Додатку №2, які є додатками до вказаного договору. Зазначає, що не надання банком споживачеві інформації про сукупну вартість кредиту не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. Також, просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до даних правовідносин. На основі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримала висновок експерта №СЕ-19/126-21/3461-ПЧ від 29.04.2021 року пояснила суду, що висновок залежить від наданих експерту зразків. Документів для проведення даної експертизи було надано судом достатньо, однак відповідь на запитання: «Чи виконано підпис особисто [PERSON] , який міститься на третьому (останньому) аркуші Додатку №1 «Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» до кредитного договору від 10.02.2012 року за №100212-UAH біля імені [PERSON] , чи даний підпис виконаний іншою особою?» - надати суду не виявилось можливим, у зв`язку із тим, що підпис виконаний простими рухами. Крім цього, він не містить в собі ідентифікуючі ознаки. Будь-хто може зробити такий підпис. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 10.02.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро»та [PERSON] був укладений кредитний договір №100212-UAH, відповідно до якого ПАТ «Банк Кредит Дніпро» надав споживчий кредит у сумі 373200,00 грн., на наступні цілі: оплата по договору купівлі продажу №962 від 10.02.2012 року, позичальник - [PERSON] зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 373200,00 грн., оплатити відсотки за користуванням кредитом, що згідно з п.1.3 становлять 14,5% річних та комісію згідно з п.1.4, що становить 0,0%, за умови виконання п.2.1 Кредитного договору. (т.1 а.с.7-10, т.1 а.с.38-42). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2012 року АТ «Банк Кредит Дніпро» передав у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 103,70 кв.м., житловою - 58,2 кв.м. (т.1 а.с.11-13, т.1 ст.46-47) На забезпечення вказаного кредитного договору №100212-UAH між АТ «Банк Кредит Дніпро»та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №100212-UAH від 10.02.2012 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною площею 103,70 кв.м., житловою - 58,2 кв.м. (т.1 а.с.13-16, т.1 ст.48-51, т.1 а.с.77-78). Відповідно до Додатку №1 розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки від 10.02.2012 року та Додатку №2 до кредитного договору №100212-UAH від 10.02.2021 року, сторонами було узгоджено розмір та графік погашення заборгованості за вказаним кредитним договором (т.1 а.с.17-22, т.1 а.с.43-45, т.1 а.с.52-54). Ухвалою суду від 03 липня 2020 року Шевченківським районним судом м.Чернівці було витребувано копію Додатку №1 до кредитного договору від 10.02.2021 року за №100212-UAH - інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. (т.1 а.с.23, т.1 а.с.55). Ухвалою від 16 грудня 2020 року Шевченківським районним судом м.Чернівці було витребувано оригінал Додатку №1 Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки до кредитного договору від 10.02.2012 року №100212-UAH та оригінал Додатку №2 до кредитного договору від 10.02.2012 року за №100212-UAH - Графік погашення кредиту. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.01.2021 року було призначено по справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору - судову почеркознавчу експертизу (т.1 а.с.169-170). Відповідно до Висновку експерта №СЕ-19/126-21/3461-ПЧ від 29.04.2021 року - у зв`язку з конструктивною простотою досліджуваного підпису та значною варіаційністю зразків підпису [PERSON] , відповісти на запитання: «Чи виконано підпис особисто [PERSON] , який міститься на третьому (останньому) аркуші Додатку №1 «Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» до кредитного договору від 10.02.2012 року за №100212-UAH біля імені Пецей Тетяни Вікторівни, чи даний підпис виконаний іншою особою?» - не виявилось можливим. Згідно ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст.203 ч.3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Визнання правочину недійсним з огляду на його вчинення всупереч вільному волевиявленню особи передбачено, зокрема, положеннями ст.ст. 229-233 ЦК України. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Отже, для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 230 Цивільного кодексу України необхідним є наявність одночасно трьох підстав: - факту обману; істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману та наявність умислу в діях відповідача. Відповідно до ст. 230 ч.1 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст.229 ч.1 цього ж Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Отже, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми, є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. При цьому, законодавцем визначено, що обов`язковою умовою для визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок обману, є істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності такої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Позивачкою зазначені обставини в судовому засіданні не доведено. Судом встановлено, що відповідно до п.3.3 Кредитного договору №100212-UAH від 10.02.2012 року, банк зобов`язується забезпечити позичальника консультативними послугами з питань виконання цього Договору та надати в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість (Додаток №1 до цього договору) на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року та Постанови Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Згідно з п.11.5 Кредитного договору №100212-UAH від 10.02.2012 року, шляхом підписання Позичальником цього Договору, позичальник бере на себе зобов`язання сплачувати усі збори, проценти, тарифи, комісійні та інші елементи вартості Кредиту за цим договором. Детальний розклад загальної вартості Кредиту для позичальника наведено в цьому Договорі та в Додатку №1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору». Вказане, свідчить про те, що 10.02.2012 року банком було повідомлено [PERSON] , при укладанні вказаного кредитного договору про наявність, Додатку № 1 - Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Також, їй було повідомлено про наявність обов`язку по сплаті відсотків за користування кредитом. Більш того, позивач як споживач кредитних послуг відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» мала право розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення, проте вказаним правом вона не скористалася. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачем пропущено строк передбачений ст.257 ЦК України. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] , слід відмовити по суті, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених нею вимог. При цьому, оскільки суд приходить до висновку про необхідність у відмові в задоволенні позовних вимог по суті, вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності судом не розглядається. Так, Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що позивач не отримувала, не підписувала та відповідно не ознайомлювалась із вказаним в кредитному договорі Додатком №1 - Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, оскільки при підписанні даного договору позивач [PERSON] ознайомилась та погодилась з умовами вказаного кредитного договору. Належних та допустимих доказів на спростування підпису [PERSON] в Додатку №1 - суду позивачем не надано та, відповідно, судом не встановлено. Отже, спірний Договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджувалося в подальшому відповідними діями обох сторін, позивач [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконували взяті на себе зобов`язання, про що не заперечувала представник позивача в судовому засіданні. Щодо тверджень позивачки [PERSON] про те, що вказаний Додаток № 1 - Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки нею не підписувався, то суд не бере дане твердження до уваги, оскільки вказане не підтвердилось наданими суду доказами. Обставини, які б спростовували вільне волевиявлення позивачки при укладені спірного кредитного договору судом не встановлено. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору - слід відмовити

Outcome: dismissed