Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 18 жовтня 2005 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області було розірвано. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що колишній чоловік не спілкується з дитиною, не опікується нею, не виконує по відношенню до дитини батьківських обов'язків, передбачених законом та моральними засадами суспільства. Дитина не знає його як батька, не має до нього родинних почуттів. Крім того, позивач зазначає, що років з чотири назад відповідач почав зловживати спритними напоями, почав грати в азартні ігри, тому в сім'ї почалися сварки. Вказане сталою причино того, що з червня 2016 року сторони почали проживати окремо, відповідач переїхав до міста Самбір Львівської області. Виходячи з викладеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення, аналогічні викладеним, просили позов задовольнити. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, вказував на доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що 18.10.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану м.Самбора Самбірського міськрайонного управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який рішенням Фастівського міськрайонного суду Кївської області від 21 липня 2017 року було розірвано /а.с.13,24/. Від спільного подружнього життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08.02.2007 року Вишнянською сільською радою Городоцького району Львівської області /а.с.14/. Відповідно до довідки № 7120 та акта від 07.12.2017 року заступника голови будинкового комітету А.Андрійченко, затвердженою Фастівською міською радою, [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 01.06.2016 року по теперішній час разом з донькою /а.с.17, 20/. Відповідно до характеристики, яка надана ФНВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів №7 - ЦВПВ «Гарт», [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі з четвертого класу. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Має навчальні досягнення достатнього та високого рівня. Батько дитини самоусунувся від виховання доньки, не підтримує стосунків з класним керівником та не цікавиться життям дитини, до школи ні раз не з'являвся. Ілона проживає з мамою, яка дбає про доньку, приділяє належну увагу вихованню та її навчанню, матеріально забезпечує, завжди співпрацює з класним керівником та адміністрацією школи /а.с. 23/. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до Висновку №06-23/5674 від 18.12.2017 року органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, останній, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] /а.с.18-19/. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок № 06-23/5674 від 18.12.2017 року органу опіки та піклування Виконавчого комітету Фастівської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр.[PERSON], оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї дочки. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідач по справі вихованням свої дочки не займається і ухиляється від своїх обов'язків по її утриманню та вихованню, не спілкується з нею і не проявляє турботи, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно своєї дочки. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів суд виходить з наступного. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходів її матері, батька. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог чинного законодавства, що регулює відносини щодо утримання батьками однієї дитини розумним та справедливим визначається стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку та доходів того з батьків з ким дитина не проживає. Оскільки позивачем не наведено належних обґрунтувань щодо стягнення аліментів саме в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), щомісяця, то суд вважає можливим стягнути аліменти на користь дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial