Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 24 585, 202 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.04.2018 між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач отримав у позивача грошову сумму еквівалентну 900 долларів США, строком до 04 травня 2018 року, але станом на день подачі позову до суду відповідач грошові кошти не повернув. Таким чином у зв`язку з невиконанням умов договору позики позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 24 585, 202 грн., з яких: 23 827,302 грн. - сума позики, а 757,90 грн. - 3% річних.На підтвердження своїх позовних вимог представник позивача [PERSON] надав суду оригінал розписки від 25.04.2018, складений відповідачем [PERSON] щодо отримання в борг 900 долларів США. Ухвалою судді від 05 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження . В судове засідання представник позивача [PERSON] не з,явився , надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги пітримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про слухання справи за його відсутністю та заперечень до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280 - 283 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі: письмових, речових і електроних доказів; висновків експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач отримав у позивача грошову суму еквівалентну 900 долларів США, строком до 04 травня 2018 року, але станом на день подачі позову до суду відповідач грошові кошти не повернув. На підтвердження чого представником позивача, суду було надано письмовий доказ - оригінал розписки від 25.04.2018, складений відповідачем [PERSON] щодо отримання в борг 900 долларів США. Станом на 27 травня 2019 року, курс національної валюти відповідно наявної інформації на офіційному сайті Національного Банку України інформації, становить - 100 (сто) доларів США - 2647.4780 (дві тисячі шістсот сорок сім) гривень. Таким чином сума заборгованості становить - 23 827,302 (двадцять три тисячі вісімсот двадцять сім) гривень. З огляду на порушення зобов`язання з поверненням позики ,як грошового зобов`язання позивач, має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити 3 % річних в порядку ст. 625 Цивільного Кодексу України. Зазначений висновок, підтверджується усталеною судовою практикою, зокрема: - Постановою Верховного Суду України від 05 червня 2018 року по справі № 520/12469/15-ц ( встановлено , що сторонами договору позики визначено грошове зобов`язання у гривнях в еквіваленті до доларів США, а відповідач не виконала грошове зобов`язання і не повернула позикодавцю суму боргу за цим договором, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України); - Постановою Вищого спеціалізованого суду України від 13 вересня 2017 року, по справі № 522/5359/16-ц (при цьому ст. 625 Цивільного Кодексу України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною 2 цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно у національній валюті України - гривні.) ; - Постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року по справі № 350/1798/15-ц (окрім того, підлягають застосування положенню статті 625 Цивільного Кодексу України із поєднанням зі статтею 1048 Цивільного Кодексу України, у разі просторочення виконання боржником грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок висловлено у Постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у праві № 6-1412цс16). Таким чином, сума заборгованості відповідача становить - 24 585,202 (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень, з яких - 23 827,302 гривень, це сума позики а - 757,90 гривень це 3 % річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму Суду № 5 від 30.03.2012, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-1672цс16 від 21.12.2016. Отже, в розписці наданій суду позивачем, зазначена сума позики - 900 доларів США, розписка є дійсною і не оспорювалася в судовому порядку. Оцінивши всі докази в їх сукупності , врахувавши позовні вимоги позивача , в яких останній просить стягнути суму боргу в гривнях , суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 23827,30 грн. за зазначеною розпискою, підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. В даному випадку позивач заявив вимогу лише про стягнення трьох процентів річних від суми заборгованості за весь час прострочення. Разом з тим, позивач просить стягнути три проценти річних від суми заборгованості в доларах США з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом долару США на день платежу. Однак, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, суд вважає, що вони можуть бути стягнуті виключно в національній валюті Україні - гривні. Сума трьох відсотків річних складає 757,90 грн. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 процентів річних за договором позики підлягають задоволенню в гривнях - в сумі 757,90 грн. Крім того , відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved