Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення батьківства і внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2003року між сторонами склались близькі стосунки від яких народилась дитина [PERSON], [INFO], але в зареєстрованому шлюбі між собою не перебували. На час народження дитини їх стосунку зіпсувались і відповідач відмовився визнавати дитину, тому запис дитини був проведений у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України. Крім того зазначила, що відповідач не цікавиться вихованням сина та його утриманням, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини для забезпечення гідних умов життя та розвитку. Тому позивач вважає, що позов можливо задовольнити та визнати батьком [PERSON] відповідача [PERSON], стягнути з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/4частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 5735,62грн , з яких 243,60грн - судовий збір за подачу позовної заяви до суду, 2065,77грн - витрати пов'язані з явкою для проведення експертизи, 267,85грн - компенсація втраченого заробітку, 3158,40грн - витрати пов'язані з оплатою судової експертизи та витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 5480грн. Представник позивача - адвокат І.А. Подкопаєва в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з викладених обставин зазначених в позові, просили суд задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що він біологічний батько [PERSON], але зазначив, що статус батька придбаний без його особистої згоди. Готовий сплатити аліменти на перед, але вважає, якщо рішенням суду його визнають батьком, то це негативно вплине на його життя. Тому просив винести рішення на розсуд суду. Третя особа - Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання представника не направили, надали заяву про слухання справи у відсутності представника Відділу, просили винести рішення відповідно до чинного законодавства. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 2003року між [PERSON] та [PERSON] склались близькі стосунки від яких народилась дитина [PERSON], [INFO], але в зареєстрованому шлюбі між собою сторони не перебували. У свідоцтві про народження [PERSON] зазначено: в графі мати - [PERSON], в графі батько - [PERSON]. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 125, ч.1 ст.126 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі на момент реєстрації дитини відповідач [PERSON] відмовився визнавати народжену дитину своєю та подавати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком. Відповідно до норми ч.1 ст.135 СК України, запис дитини [PERSON] у Книзі реєстрації народження було проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записані за вказівкою матері, що підтверджується довідкою №58 від 30.03.2005р. виданою Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Як вбачається з висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №143 від 09.04.2015р., результату аналізу ДНК, вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON], становить 99,99%, таким чином біологічне батьківство практично доведено. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю та приймається судом якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народження включено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON], про те, що статус батька придбаний без його особистої згоди, а рішенням суду визнання його батьком може негативно вплинути на його життя, оскільки відповідачем під час розгляду справи не були надані належні докази у розуміння статей 58-60 ЦПК України, крім того суд зазначає про те, що умови та порядок визнання батьківства визначено законом. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначений висновок судово-медичної експертизи та приймаючи до уваги визнання біологічне батьківство відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання батьківства є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] не цікавиться вихованням сина та його утриманням, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини для забезпечення гідних умов життя та розвитку. Позивачка одна несе витрати по утриманню сина, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатні чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину. З огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід надав, не заперечував про сплату аліментів, тому при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, судом враховуються обставини відповідно до статей 182, 80 СК України, та вважає необхідним встановити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до ч.3 п.2 ст.79 та ст. 84 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 5480грн, що підтвердженні документально. Згідно абз.2 п.4 розділу ІІ, п.8 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затверджений наказом Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998року, визначення кількості днів відряджена для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи,що зараховуються як два дні. Днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника. Також, враховуючи передбачене частинами 1-3 статті 85, частинами 1,2,5 статті 86 та ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, які складаються з: витрат, пов'язаних з явкою для проведення експертизи в розмірі 2065,77грн + втрачений заробіток за 12.06.2015р., якій підтверджений довідкою №31116/542 від 10.07.2015р. в сумі 267,85грн + витрат, пов'язаних із проведенням судової експертиз в сумі 3158,40грн + судовий збір в розмірі 243,60гнр, що разом становить 5735,62грн у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved