Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що з вересня 2008 року, вона зі своїм сином [PERSON] , за згодою ТОВ Агрофірма «Дім», заселилися в житловий будинок [ADDRESS] , оскільки іншого житла не мали, а за місцем їхньої з сином реєстрації відсутня вільна житлова площа для проживання. Позивач провела власним коштом капітальний ремонт вищезазначеного будинку, підтримує житло в належному стані, ставиться до нього, як до свого майна, сплачує комунальні послуги та несе інші витрати, пов`язані з його утриманням, зберігає в будинку свої речі, оскільки іншого житла у неї немає. З 02.03.2011 року позивач перебуває на квартирному обліку при виконкомі Дроздівської сільської ради. Позивач безперешкодно постійно проживає в будинку [ADDRESS] більше 10 років, неодноразово зверталася в різні інстанції з приводу належного оформлення за собою цього майна, що не дало позитивного результату, а тому, позивач просить суд визнати за собою право власності на вказане домоволодіння за набувальною давністю. Позивач та її представник, згідно ордеру у справі, [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач - Дроздівської сільська рада, до суду не направили свого представника, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, направили суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, позовні вимоги визнали. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на початку вересня 2008 року, позивач зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , за згодою ТОВ Агрофірма «Дім», заселилися в житловий будинок [ADDRESS] . Наведене підтверджується матеріалами справи та показами свідків. Встановлено що вказаний житловий будинок на балансі Дроздівської сільської ради не перебуває, що підтверджується копією довідки від 03.08.2020 року за № 258, виданої виконавчим комітетом Дроздівської сільської ради. Також, згідно інформаційного листа ТОВ агрофірми «Дім» від 01.03.2011 року № 29 вбачається, що на балансі ТОВ Агрофірми «Дім» будинок [ADDRESS] не перебуває. Як слідує з технічного паспорту КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» та довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» за №1438 від 19.06.2017 року, загальна площа житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 45 кв. м, житлова - 20,1 кв.м. Також, за вказаною адресою знаходяться наступні господарські будівлі та споруди: літ. «Б,б» - сарай, літ «В/погр.» - погріб, № 1,2 - огорожа. Самочинне будівництво та перепланування відсутнє. (а\\с 12,13). Встановлено, що з 02.03.2011 року позивач перебуває на квартирному обліку при виконкомі Дроздівської сільської ради, що підтверджується копією довідки від 03.08.2020 року за № 257 (а.с.44). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, від 28.07.2020 року [ADDRESS] зареєстрована позивач з двома своїми дітьми та 2 брати позивача з племінницею (а.с.19). Згідно довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Білоцерківського районного суду від 05.12.1995року (а.с.14). Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено повним витягом з ДРАЦСГ щодо актового запису про смерть № 00017837337 від 28.03.2017 року. (а.с.16). Згідно з копією витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61056648 від 24.07.2020 року - спадкова справа на померлу [INFO] [PERSON] не заводилася. (а.с.17). Проживання [PERSON] з членами її сім`ї, без реєстрації у вказаному будинку з 2008 року - підтверджується копією довідки виконкому Дроздівської сільської ради від 28.07.2020 року № 250. З довідки, також, слідує, що за період проживання [PERSON] утримує будинок в належному стані, ремонтує його за власні кошти (а.с.18). Згідно рішення Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 04.02.2016 року перейменовано вулицю Леніна на вулицю Шкільну в селі Дрозди Білоцерківського району Київської області (а.с.15). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна СОД [PERSON] оціночна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 27.07.2020 року становить 67 620 грн. 00 коп. (а.с.46-75). Позивач суду пояснила, що з вересня 2008 року, вона зі своїм сином [PERSON] , за згодою ТОВ Агрофірма «Дім», заселилися в житловий будинок [ADDRESS] , оскільки в будинку де зареєстроване її місце проживання, фактично, не має місця для проживання позивача з сім`єю. Позивач вказує, що вищезазначений житловий будинок, 1947 року побудови, перебував в непридатному для проживання стані, потребував капітального ремонту, в ньому було відсутнє опалення, електропроводка. 15.09.2008 року позивач уклала договір № 17/04 (н) з ТОВ «Еталон Буд Вест» на виконання ремонтно-будівельних робіт в будинку. За свої власні кошти, нею були збудовані стіни з цегли, виконано монтаж сиcтеми опалення, проведена електропроводка, встановлені міжкімнатні двері, виконана стяжка підлоги, пошпакльовано, поштукатурено стіни та поклеєні шпалери, виконано монтаж ГКС, монтаж пластикової вагонки. Всього, по будинку проведено робіт на суму 12000 грн., придбано будівельних матеріалів на суму 4641,68 грн. Окрім того, багато ремонтних робіт в кімнатах позивач виконувала власними силами, підтримувала будинок в належному стані, ставилася до нього, як до свого майна, здійснювала витрати на його утримання. До цього часу, позивач здійснює поточний та капітальний ремонт будинку та господарських приміщень за власні кошти, сплатила всі борги і сплачує за комунальні послуги - тобто продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом майже 12 років. Вказані обставини підтверджуються копіями квитанцій про сплату житлово- комунальних послуг, копією договору № 17/04 (н) від 15 вересня 2008 року з ТОВ «Еталон Буд Вест» на виконання ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях за адресою: [ADDRESS] ; копіями кредитних договорів від 21.01.2013 року; копією прибуткового касового ордеру № 142-01 від 02.03.2011 року, в яких зазначена фактична адреса проживання [PERSON] : [ADDRESS] ; копіями листів звернень [PERSON] в державні органи. Представник позивача суду пояснила, що протягом 2008-2010 років позивач зверталася до директора ТОВ агрофірма «Дім» з проханням допомогти вирішити питання щодо узаконення свого проживання в будинку [ADDRESS] . Адвокатом було з`ясовано, що у 2000 році між власницею цього будинку [PERSON] та КСП ім. Леніна було укладено договір про довічне утримання, на умовах якого, КСП ім. Леніна поселило [PERSON] в будинок пристарілих та забезпечувало її довічне утримання, а вона зобов`язувалася заповісти КСП свій будинок. [INFO] [PERSON] померла. ТОВ Агрофірма «Дім» являючись правонаступником КСП ім.Леніна не вступила в спадщину на дане майно, тому що, договір про довічне утримання не був завірений нотаріально. За усним розпорядженням директора ТОВ Агрофірми «Дім» у вказаний будинок було заселено працівника агрофірми [PERSON] , яка в подальшому розірвала трудові відносини з ТОВ Агрофірма «Дім», звільнила вказаний будинок, залишивши його в жахливому стані, виїхала з села. В 2008 році за усним розпорядженням керівництва ТОВ Агрофірма «Дім», позивач була заселена в цей будинок де постійно проживає й на сьогодні. Встановленим є те, що у лютому - березні 2011 року, з відповідними заявами, позивач зверталася за допомогою у вирішенні свого житлового питання до Дроздівської сільської ради, Білоцерківської районної державної адміністрації та до Прокуратури Білоцерківського району Київської області. В своїх листах позивач звертала увагу на те, що в спірний будинок вона заселилася з дозволу ТОВ Агрофірми «ДІМ» і вважала, що будинок дійсно належить агрофірмі і вона має право ним розпоряджатися, протягом трьох років просила директора оформити своє право користування житлом (а.с.36-38, 39-42). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] по-сусідству з позивачем з 1986 року, суду показала, що в 1986 році в спірному будинку проживала [PERSON] і [PERSON] , які не мали дітей, померли, а вже після їх смерті, в будинок вселилася сім`я [PERSON] , їх родина була неблагонадійна, за період проживання занедбали будинок, за несплату комунальних послуг в помешканні відключили світло і газ. На даний час, в будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] з чоловіком та двома дітьми. Ніяких сварок, конфліктів з приводу проживання в будинку свідок не чула. Свідок [PERSON] , суду показала, що з 1999 року вона разом з позивачем працює в агрофірмі «Дім», та за вказівкою директора влітку 2006 року ходили прибирати будинок [ADDRESS] , навели там лад і позивач попросила керівництво агрофірми надати згоду на проживання в цьому будинку. Будинок був вкрай в занедбаному стані. З 2008 року позивач заселилася в цей будинок, власними силами відремонтувала собі житло, привела його в належний стан, де мешкає з родиною й досі. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 вказаної постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. У постанові від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Згідно п.11 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. З огляду на вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Позивач [PERSON] з вересня 2008 року добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном, а саме житловим будинком, [ADDRESS] , протягом 12 років, спору щодо володіння майном не має, територіальна громада в особі Дроздівської сільської ради позов визнала.

Outcome: approved