Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ДП «Центр Державного земельного кадастру» в особі виробничої філії «Вінницька картографічна Фабрика» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач працювала на Державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» з 12 березня 1987 року на посаді оператора компютерного набору (наказ про зарахування № 17 від 11.03.1987 року) з 05.07.2013 року, відповідно до наказу № 10-к від 03.07.2013 року, була переведена на виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на посаду секретаря друкарки де працювала і була звільнена 01.12.2015 року, відповідно до наказу про звільнення № 46 к від 30.11.2015 року. ДП «Державна картографічна фабрика» на підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України № 5 від 09.01.2013 року було реорганізовано шляхом приєднання його до ДП «Центр державного земельного кадастру» та створення на його базі Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика». 01.12.2015 року наказом філії за № 46 к від 30.11.2015 року позивач була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням філією законодавства про працю (невиплата заробітної плати) з виплатою вихідної допомоги за порушення законодавства про працю у відповідності до ст. 44 КЗпП України. Заробітна плата нараховувалась за фактично відпрацьований час, але не виплачувалась у звязку із тяжким фінансовим становищем філії. Внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість. Просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі разом з урахуванням індексу інфляції в сумі 31\~091, 20 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила суд стягнути з відповідача 26\~990, 48 грн. заборгованості по заробітній платі та 1713, 92 грн. інфляційних збитків. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував, щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, дійсно, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки, що [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» з 12 березня 1987 року на посаді оператора компютерного набору (наказ про зарахування № 17 від 11.03.1987 року) з 05.07.2013 року, відповідно до наказу № 10-к від 03.07.2013 року, була переведена на виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на посаду секретаря друкарки де працювала і була звільнена 01.12.2015 року, відповідно до наказу про звільнення № 46 к від 30.11.2015 року (а.с.5-6). Відповідно до довідки № 163 від 17.05.2016 року загальна заборгованість по заробітній платі ВФ «Вінницька картографічна фабрика» перед [PERSON] становить 26\~990, 48 грн. (а.с.18). Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Окрім того, згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» також визначено, що у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на компенсацію за затримку заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1713,92 грн. та погоджується із розрахунком, наданим позивачем (а.с.19), оскільки останній є достатньо обґрунтованим та таким, що відповідає закону. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 26 990, 48 грн. та компенсацію за затримку заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1713,92 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved