Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме житловий будинок [ADDRESS] , що складається з літери «А-1» площею 5,7 кв.м, «А-2» площею 64,5 кв.м, літери «А-3» площею 7,5 кв.м. Позивач мотивує позов тим, що 14 березня 1984 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори, [PERSON] набула у власність 54/100 ідеальних часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] (нова адреса: [ADDRESS] ). Інша частина 46/100 ідеальних часток жилого будинку належать [PERSON] , яка померла у 2010 році. Спадщину за померлою не було прийнято ніким з спадкоємців. 03 листопада 2012 року у будинку сталась пожежа - зайнявся дах будинку. Пожежею було пошкоджено перекриття та покриття даху будинку, домашнє майно, комин та стіни будинку. З огляду на те, що будинок побудований з дерева - останній потребував реконструкції та часткової перебудови для його подальшої експлуатації. Впродовж 2012-2013 року позивач власними силами здійснювала реконструкцію належної їй частини будинку за рахунок прибудови А-1, А-2, А-3. Загальна площа будівлі, що реконструювалась та добудовувалась становить 77,7 кв. м. Будівництво позивач здійснювала без проектної документації, власними силами. Земельна ділянка, на якій здійснювалась реконструкція належить позивачу на праві приватної власності відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1810136300:06:009:0016 серія ЯГ№ 792292 від 28 вересня 2007 року. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,03 га, наданої їй у власність: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Порядок користування землею разом з іншим співвласником будинку погодили в 2006 році, шляхом укладання угоди про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою, а саме: визначили, що загальна площа земельної ділянки, яка знаходиться під будинком та допоміжними спорудами становить 0,0715 га, з яких 0,03 га належить позивачу на праві приватної власності, 0,0415 га землі не надані у власність - в тому числі 0,0002 га спільний двір. 10 квітня 2019 року позивач отримала відмову від Управління ДАБК Житомирської міської ради у реєстрації поданої декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено без дозвільного документа на виконання робіт на об`єкт: «Реконструкція належної частини будинку за рахунок прибудови «А-2», прибудови «А-3» за адресою: [ADDRESS] . Підставою відмови у реєстрації зазначено порушення позивачем п. З розділу III наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №158 від 03 липня 2018 р.: відсутність інформації про згоду співвласників земельної ділянки. Позивач також зазначила, що, являється одноосібним власником земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:06:009:0016, на якій здійснювалась реконструкція належної частини будинку за рахунок прибудови. Окрім того, між позивачем та померлою сусідкою було погоджено порядок користування земельною ділянкою біля будинку. Відповідачі відзив не подали, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові та просила його задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Житомирської міської ради подали клопотання в якому зазначили, що ВК ЖМР не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивача. Тобто позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Представник відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, разом з тим зазначив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок за вказаною адресою належить на праві власності [PERSON] (54/100) та померлій [PERSON] (46/100). В позовній заяві зазначено, що [PERSON] померла у 2010 році. Спадщину ніхто після померлої не приймав. Але згідно доданого до позовної заяви акту про пожежу від 03.11.2012 року (тобто після її смерті), акт підписаний [PERSON] як власником кв [ADDRESS] та [PERSON] як власником кв.2. В квартирі [PERSON] станом на момент пожежі проживала [PERSON] (яка могла і не вступила у спадкування, але бути при цьому спадкоємцем за померлою [PERSON] ) та рішення по цій справі може вплинути на її права та обов`язки. Згідно угоди про порядок використання і розпорядження земельною ділянко видно, що не всі прибудови знаходяться в межах земельної ділянки, виділеної [PERSON] . Покази свідків [PERSON] та [PERSON] на правову позицію не впливають, оскільки сторонами не заперечувався факт самовільного будівництва. Суд, заслухавши пояснення сторін, врахувавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори, [PERSON] набула у власність 54/100 ідеальних часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] (нова адреса: [ADDRESS] . (а.с.11-12) Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] . (а.с.13) Відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 54/100 ідеальних часток житлового будинку [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належать [PERSON] та 46/100 ідеальних часток житлового будинку на праві приватної спільної часткової власності належать [PERSON] (а.с.14-15) 03.11.2012 року у будинку [ADDRESS] сталася пожежа зайнявся дах будинку. Про що свідчить акт про пожежу. (а.с.16) У відповідності до державного акту на право власності на земельну [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка 0,0300 га у [ADDRESS] . Цільове призначення даної земельної ділянки будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.17) Згідно відповіді управління державного архітектурно-будівельного контролю від 27.03.2019 року № 4-3/395/19 декларація [PERSON] про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено без дозвільного документа на виконання будівельних робіт на об`єкт: «Реконструкція належної частини будинку на рахунок прибудови «А-2», «А-3» за адресою [ADDRESS] , а саме відсутня інформація про згоду співвласників земельної ділянки. (а.с.23) У спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . (а.с.88) Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач здійснювала реконструкцію належної їй частини будинку за рахунок прибудови А-1, А-2, А-3. Загальна площа будівлі, що реконструювалася та добудовувалася становить 77,7 кв.м. Однак дане будівництво відбувалося без згоди співвласників земельної ділянки. Отже як встановлено судом та не заперечувалося сторонам по справі, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та обслуговування жилого будинку не розроблявся, земельна ділянка не була відведена особі, яка здійснює будівництво, відповідно і дозвільної документації на відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку на день розгляду справи немає. Крім того, судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що на день розгляду справи прибудови «А-1», «А-2», «А-3» не зареєстровано на праві власності, об`єкти не приймалися до експлуатації. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом статей\~316,\~317 ЦК України\~право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, а тому здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої\~статті 367 цього Кодексу\~не породжує в неї права власності на таке майно, а тому виключає це майно з цивільного обороту. Відповідно до частин 2, 3\~статті 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.\~\~До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За змістом частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга\~статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності\~. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій; прибудова -\~\~вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Таким чином, норма частини першої\~статті 376 ЦК України\~підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом частини першої\~статті 376\~\~ЦК України\~правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже судом встановлено, що спірні споруди А-1, А-2, А-3, що розташовані за адресою: [ADDRESS] є об`єктом самочинного будівництва, а тому не може бути об`єктом права власності. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підсумовуючи вищевикладене,враховуючи докази надані сторонами по справі та їх пояснення по справі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво задоволенню не підлягає. Враховуючи норму ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed