Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступні обставини. З 24.07.1952р. позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] та від якого народилася [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишився будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який було збудовано у 1956р. За життя [PERSON] 03.02.1954р. було затверджено генеральний план ділянки [PERSON] у районі забудови (документи російською мовою « [ADDRESS] ») 05.02.1954р. рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих «Про відведення земельних ділянок під індивідуальне будівництво» №129 [PERSON] відведено під індивідуальне житлове будівництво земельну ділянку площею 595кв.м. в [ADDRESS] . 10.02.1954р. актом зазначення меж, складеним представником Управління Головного архітектора міста Поплавським С.В., засвідчено факт закріплення на місцевості геодезичними знаками меж земельної ділянки площею 595кв.м., що розташована у [ADDRESS] , запланований масив, ділянка № [NUMBER] та за рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 05.02.1954р. №129 передано у користування [PERSON] . На підставі договору про право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, укладеного 24.02.1954р. між [PERSON] та Житловим управлінням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих, який був нотаріально посвідчений, [PERSON] відведено під забудову житлового будинку [ADDRESS] . Згідно п.5 цього договору забудовник зобов`язується розпочати будівництво не пізніше 10.03.1954р. та повністю його закінчити не пізніше 10.03.1957р. 01.03.1954р. інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю при Управлінні Головного архітектора м.Одеси видано дозвіл №219 на проведення будівельних робіт. Будівництво будинку було закінчено у 1956р. і в тому ж році позивач була у ньому зареєстрована. Згідно рішення Одеської міської ради від 26.07.2002р. встановлено з 01.01.2003р. новий адміністративно-територіальний поділ міста Одеси у складі чотирьох районів з приблизною чисельністю понад 250 тисяч мешканців у кожному: 1.2 Малиновський район з включенням до його меж території колишнього Малиновського та частини колишніх Іллічівського, Київського та Центрального районів». Наразі вулиця, на якій розташоване спадкове майно, має назву [PERSON] . Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 05.07.2021р. сторонам роз`яснено, що вони мають подати оригінали документів, що підтверджують право власності на успадкований будинок, документи, що підтверджують родинні зв`язки та роз`яснено, що вони мають право звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з тим, що оригінал свідоцтва про шлюб було втрачено, донька позивача звернулася до Другого Суворовського відділу ДРАЦС Одеського міського управління юстиції із заявою про видачу його дублікату на яку отримала відповідь про те, що в актовому записі про шлюб №726 від 24.07.1952р., складеного Другим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції на [PERSON] та [PERSON] , ім`я нареченої вказано як « [PERSON] », а в пред`явленому паспорті зазначено « [PERSON] » та потрібно надати довідку про її народження, однак листом Державного архіву Одеської області Одеської обласної адміністрації позивача повідомлено, що видати таку довідку неможливо, оскільки книги про реєстрацію актових записів про народження по с.Дмитрівка Троїцького району Балтського округу (нині с.Дмитрівка Любашівського району Одеської області) за 1931р. на держ.зберігання не надходили (втрачені в роки Великої Вітчизняної Війни 1941-1945р.р.) Як зазначала позивач, вона та її донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , так як були зареєстровані та проживали у вказаному будинку на день його смерті. Збудований будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] є власністю [PERSON] , так як до 1992р. не існували процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію, а відтак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості. [INFO] померла донька позивача [PERSON] , яка була спадкоємцем першої черги по закону та яка прийнята спадщину після смерті [PERSON] . Таким чином [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд встановити факт реєстрації шлюбу 24.07.1952р. між нею та [PERSON] та визнати за нею право власності на ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 62,2кв.м., житловою площею 36,8кв.м., літ. «К» - житлового будинку загальною площею 71,3кв.м., житловою площею 27,1кв.м., літ. «Б» - літньої кухні, літ. «В» - сараю, літ. «Е» - вбиральні, літ. «Ж» - альтанки, літ. «З» - сараю, літ. «И» - літнього душу, літ. «Л» - навісу, літ. «М» - гаражу, літ. «Н» - навісу в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] та доньки [PERSON] . Відповідач звернувся із зустрічним позовом, в якому зазначав, що він фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] а тому просив визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 62,2кв.м., житловою площею 36,8кв.м., літ. «К»- житлового будинку загальною площею 71,3кв.м., житловою площею 27,1кв.м., літ. «Б» - літньої кухні, літ. «В» - сараю, літ. «Е» - вбиральні, літ. «Ж» - альтанки, літ. «З» - сараю, літ. «И» - літнього душу, літ. «Л» - навісу, літ. «М» - гаражу, літ. «Н» - навісу в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином. Надали суду заяви про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Сторонами не заперечується, що з 24.07.1952р. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого народилася [PERSON] , [INFO] (а.с.16) 03.02.1954р. було затверджено генеральний план ділянки [PERSON] у районі забудови (документи російською мовою « [ADDRESS] ») (а.с.31) 05.02.1954р. рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих «Про відведення земельних ділянок під індивідуальне будівництво» №129 [PERSON] відведено під індивідуальне житлове будівництво земельну ділянку площею 595кв.м. в [ADDRESS] .(а.с.33) 10.02.1954р. актом зазначення меж, складеним представником Управління Головного архітектора міста Поплавським С.В., засвідчено факт закріплення на місцевості геодезичними знаками меж земельної ділянки площею 595кв.м., що розташована у [ADDRESS] , запланований масив, ділянка № [NUMBER] та за рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 05.02.1954р. №129 передано у користування [PERSON] (а.с.33-34) На підставі договору про право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, укладеного 24.02.1954р. між [PERSON] та Житловим управлінням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих, який був нотаріально посвідчений, [PERSON] відведено під забудову житлового будинку [ADDRESS] . Згідно п.5 цього договору забудовник зобов`язується розпочати будівництво не пізніше 10.03.1954р. та повністю його закінчити не пізніше 10.03.1957р.(а.с.35-37) 01.03.1954р. інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю при Управлінні Головного архітектора м.Одеси видано дозвіл №219 на проведення будівельних робіт.(а.с.38) Будівництво будинку було закінчено у 1956р. і в тому ж році позивач була у ньому зареєстрована, що підтверджується копією технічного паспорта від 19.04.1988р. (а.с.39-44). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, актовий запис 7580 (а.с.10) У зв`язку з тим, що оригінал свідоцтва про шлюб було втрачено, донька позивача звернулася до Другого Суворовського відділу ДРАЦС Одеського міського управління юстиції із заявою про видачу його дублікату, на яку отримала відповідь від 04.08.2011р. про те, що в актовому записі про шлюб №726 від 24.07.1952р., складеного Другим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції на [PERSON] та [PERSON] , ім`я нареченої вказано як « [PERSON] », а в пред`явленому паспорті зазначено « [PERSON] » та потрібно надати довідку про її народження, однак листом Державного архіву Одеської області Одеської обласної адміністрації від 25.08.2011р. позивача повідомлено, що видати таку довідку неможливо, оскільки книги про реєстрацію актових записів про народження по с.Дмитрівка Троїцького району Балтського округу (нині с.Дмитрівка Любашівського району Одеської області) за 1931р. на держ.зберігання не надходили (втрачені в роки Великої Вітчизняної Війни 1941-1945р.р.) (а.с.11,15) Згідно рішення Одеської міської ради від 26.07.2002р. встановлено з 01.01.2003р. новий адміністративно-територіальний поділ міста Одеси у складі чотирьох районів з приблизною чисельністю понад 250 тисяч мешканців у кожному: 1.2 Малиновський район з включенням до його меж території колишнього Малиновського та частини колишніх Іллічівського, Київського та Центрального районів». Наразі вулиця, на якій розташоване спадкове майно, має назву [PERSON] . Згідно ст. 548, 549 ЦК УРСР\~(1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.\~Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:\~1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;\~2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.\~Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.\~Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1956 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:\~1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;\~2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Проте, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення, вказано в постанові Верховного Суду України\~від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходить суд, встановивши, що будівництво житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР) і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, а тому спірний житловий будинок є об`єктом права власності, а також наявні правові підстави для визнання за спадкоємцями права власності на цей будинок у порядку спадкування.\~\~(постанова Верховного суду України від\~\~\~\~ 18.12.2013р. справа №6-137цс13)\~\~ Тому,\~ [PERSON] , збудувавши\~жилий будинок на відведеній земельній ділянці, на підставі договору, тобто з додержанням вимог вказаних актів, набув на нього право власності. Питання щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на рівні уряду було вирішено шляхом\~затвердження Порядку та умов прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв`язку з тим, що відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 05.07.2021р. сторонам роз`яснено, що вони мають подати оригінали документів, що підтверджують право власності на успадкований будинок, документи про родинні зв`язки та роз`яснено, що вони мають право звернутися до суду за захистом своїх прав. Донька позивача [PERSON] 08.02.1974р. уклала шлюб з [PERSON] , підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 08.09.2021р. та перейшла на прізвище [PERSON] , однак 09.02.1988р. шлюб між сторонами між сторонами було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис №79). (а.с.62,144-145) Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №651. (а.с.95) В матеріалах справи наявна копія будинкової книги, заведеної на будинок [ADDRESS] , з якої вбачається, що за вказаною адресою з 1956р. були зареєстровані померлий [PERSON] , позивач, а в подальшому були зареєстровані [PERSON] та відповідачі первісним позовом.(а.с.18-30) Суд зазначає, що на день смерті [PERSON] у будинку були зареєстровані позивач за первісним позовом та її донька [PERSON] та [PERSON] . Оскільки позивач та її донька [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, то вони прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Згідно висновку ТОВ «Юрлайн» про загальний технічний стан житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 26.11.2021р. об`єкт обстеження - будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] є таким, що завершений будівництвом, придатний до використання за цільовим призначенням, збудований в 1954-1956р.р., з наступними проведеннями будівельних робіт з їх добудови у період з 1964 по 1991р.р. [INFO] померла донька позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис №10452. (а.с.61) Згідно п.1. ч.1, п. 6 ч. 1 ст. 315, ч.1 ст.316 ЦПК України суд зокрема розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Позивач звернулася\~до суду\~з заявою\~про встановлення\~факту,\~що має\~юридичне значення,\~а саме\~встановлення факту\~перебування у\~шлюбі з\~ [PERSON] ,\~метою встановлення\~якого є реалізація позивачем права на спадкування за законом. Зазначений факт має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення ним спадщини за законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що позивач та [PERSON] дійсно з 24.07.1952р. перебували у зареєстрованому шлюбі. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У відповідності\~до вимог\~ч.1\~ст.1261,\~ч.ч.1,3\~ст.1268\~Цивільного кодексу\~України у\~першу чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~діти спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки.\~Спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином позивач [PERSON] має право на спадкування Ѕ частини будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] та ј частини після смерті [PERSON] , що разом складає ѕ частини будинку. Відповідач [PERSON] має право на спадкування ј частини зазначеного будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Згідно ч. 3\~ст. 1296, ст.1297 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернуться до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач в передбаченому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину по незалежним від нього причинам, у зв`язку з чим порушуються права позивача. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved