Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований її брат - відповідач [PERSON], який в спірній квартирі не проживає більше 10 років, так як виїхав на навчання до м.Керч Автономної Респібліки Крим, де пізніше одружився і проживає до даного часу, комунальні платежі не сплачує. Вона бажає оформити субсидію, але через реєстрацію відповідача в квартирі не може її оформити. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, захист своїх інтересів доручила представляти за довіреністю від 17.03. 2017 року представнику [PERSON], якою заявлені позовні вимоги було підтримано в наданій суду письмовій заяві і не заперечувала в разі повторної неявки відповідача справу розглянути в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи від нього не поступило. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] на праві приватної власності, є власником квартири [ADDRESS], що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2005 року, який посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.03.2005 року (а.с.9), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10) та Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.11). У відповідності до довідки КЖРЕП-17 №926 від 13.03.2017 року зареєстрованим 23.12.2005 року в будинку по [ADDRESS] є відповідач [PERSON], як брат позивача [PERSON] (а.с.12). Згідно акту №151 КЖРЕП-№17 від 16.03.2017 року, відповідач [PERSON], зареєстрований за адресою [ADDRESS], по даній адресі не проживає з 2006 року по теперішній час, що також підтвердили сусіди із кв.№29 [PERSON], кв.№30 [PERSON], кв.№34 [PERSON] (а.с.13). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст.16 ч.1 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з обставин справи, досліджених доказів в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, при цьому значиться формально зареєстрованим за адресою [ADDRESS], що перешкоджає позивачу у здійсненні її законних прав відносно користування, розпорядження належного їй на праві приватної власності майна. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved