Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Залозецька селищна рада Зборівського району Тернопільської області обєднана територіальна громада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у с.Білоголови, вул.Центральна,буд.25, Зборівського району, Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що житловий будинок належить їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № I-1661 від 30.11.1995 року та реєстраційним посвідченням від 25.12.1995 року. Із її дозволу у даному будинку прописалися відповідачі по справі [PERSON] з дітьми, які ніколи не проживали за місцем реєстрації. Це обмежує позивача в праві розпорядження своєю власністю, а тому позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим в с.Білоголови, вул.Центральна, буд №25, Зборівського району, Тернопільської області, знявши їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх тим, що відповідачі у належному позивачу житловому будинку не проживають і фактично не проживали. Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідачі не бажають. Просить вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідачі, будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, проте суд, враховуючи згоду позивача, вважає, що позовну заяву слід розглянути без участі відповідачів. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та ніколи не проживали в [INFO] і на даний час не проживають і у вказаному будинку понад один рік не зявлялися, крім того позивач жодних перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням відповідачам не чинить. \~ Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставин справи. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, за адресою с.Білоголови, вул.Центральна, буд. № 25, що стверджується свідоцтвом на право на спадщину за законом № I-1661 від 30.11.1995року та реєстраційним посвідченням від 25.12.1995року. У даному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], довідка №954 від 07 листопада 2017 року. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не мав з позивачем жодних домовленостей з цього приводу і не користується житлом, де вони зареєстровані понад рік. \~\~\~\~ У відповідності з положеннями ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом, при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням порушене право підлягає відновленню. Також суд вважає необхідним зазначити, що оскільки з відповідачем у житловому будинку зареєстровані її неповнолітні діти, то відповідно до ст.ст.8,18 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. \~\~\~\~ Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, кожної дитини гарантується право на рівень життя, необхідній для фізичного, розумового, духовного, морального в соціального розвитку дитини. \~\~\~\~ Таким чином, на думку суду, визнання неповнолітніх дітей такими що втратили право користування житлом порушує їх право на житло, що є неприпустимим. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, визнати [PERSON], такою, що втрата право на користування житловим будинком з надвірними побудовами №25 по вул.Центральній в с.Білоголови, Зборівського району, Тернопільської області, в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Крім цього, суд приходить до висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки, згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З чого вбачається, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації.

Outcome: partial