Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON], Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] р. помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом, до складу якої входить земельна ділянка, площею 0,0727 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона не може, оскільки було виявлено, що земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності, де не вказана частка, яка належить померлому, а тому, просить визнати за нею право власності на 1/3 частини земельної ділянки, площею 0,0727 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті[PERSON], померлого [INFO] року. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнає. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] р. у селищі Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане 20.05.2016 р. Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 19. Позивач є дружиною померлого [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER], видане 05.03.1992 р. Настасівською сільською радою Тернопільського районного відділу ЗАГСу Тернопільської області, актовий запис № 04. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок, загальною площею приміщень 135,1 кв. м., житловою 95,8 кв. м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належну йому частину земельної ділянки, площею 0,0727 та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER]. Водночас земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] перебуває на праві спільної сумісної власності двох осіб: спадкодавця [PERSON] та [PERSON] без визначення розміру часток. Перебування зазначеної земельної ділянки на праві спільної сумісної власності вищевказаних осіб підтверджується наступними документами: -свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.06.2014 р. серія [NUMBER], видане державним реєстратором Ковдрин Тетяною Іванівною, індексний номер 23288001; -витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 23288371 від 20.06.2014 р., виданий реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області; -витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № [NUMBER] від 29.07.2017 р. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі наявності заповіту в силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] за життя розпорядився своїм майном на випадок смерті та 11.07.2011 р. склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1940, із змісту вказаного заповіту вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право заповів позивачу - [PERSON]. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). З довідки Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району від 13.07.2016 р. за вих. № 3105 вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] р., постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] перебувала на реєстраційному обліку та проживала разом з ним за вказаною адресою до дня смерті і перебуває по даний час, тобто вважається такою що спадщину прийняла в силу ст. 1268 ЦК України, відмови від спадщини протягом шестимісячного строку не заявляла. Окрім того, маючи намір прийняти спадщину після смерті чоловіка [PERSON] позивачем до Тернопільської районної державної нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини від 22.07.2017 р., яка зареєстрована за № 827. Після смерті [PERSON] у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 360/2016, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2017 р. Окрім позивача [PERSON], згідно ст. 1241 ЦК України є інші спадкоємці - діти померлого [PERSON] та [PERSON], які мають право на одержання обов'язкової частки у спадщині як повнолітні непрацездатні діти спадкодавця. Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Отже, спадкоємці згідно ст. 1241 ЦК України є спадкоємцями на 1/6 частину майна належного [PERSON], тобто на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Позивач [PERSON] звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну ділянку. Однак, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори 18.10.2017 р. винесено постанову про відмову їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, у зв'язку з тим, що вказана земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності, де не вказана частка, яка належить померлому. В силу ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у прдві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Нормами ст. 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст. 1225 ЦК України право масності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.06.2014 серія [NUMBER], індексний номер 2328800, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2014, індексний номер 23288371, належить двом особам: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, то частка спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку становить 1/2 її частини. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем на 73/150 частини зазначеної цілої земельної ділянки, оскільки на 73/150 частки позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.09.2017 р. за № 1007, згідно якого право власності на 73/150 частки житлового будинку зареєстровано за нею, про що свідчить дане свідоцтво та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2017 р. № 97286234. Враховуючи, що у правовстановлюючих документах розмір належної [PERSON] частки у земельній ділянці не визначений, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та майнові права на частину вищевказаної земельної ділянки. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 73/150 частки вищевказаного житлового будинку, зважаючи, що право на земельну ділянку визначається пропорційно до частки особи у праві власності житлового будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, шляхом визнання за нею права власності на 73/150 частини земельної ділянки, площею 0,0727 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті[PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: partial