Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/5 частині на кожну дитину від усіх видів його доходу від дня пред'явлення позову та щомісяця до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 08.07.2006 року. Від вказаного шлюбу мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на сьогоднішній день є неповнолітніми та проживають разом з із сторонами. Позивач та відповідач не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, хоч і проживають разом. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалася і зберігати шлюбу немає сенсу, оскільки примирення між ними не можливе. Крім цього позивач бажає стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільних дітей, розмір яких вона вважає за необхідне визначити в судовому порядку для уникнення з відповідачем суперечок з цього приводу в майбутньому, які на даний час постійно між ними виникають. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, у всій сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 08.07.2006 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 839 (а.с.9). Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.10,11). Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин сторін неможливо, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/5 частині на кожну дитину від усіх видів доходу відповідача починаючи з дня пред'явлення позову та щомісяця до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved