Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 25.04.2006, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області. Відповідач [PERSON] є її сином, відповідач [PERSON] є дружиною його сина, а відповідач [PERSON] - її онука. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі з 11.07.2006, а відповідач [PERSON] - з 19.08.2006 року. У липні 2014 року син позивача - [PERSON] разом із дружиною та їх донькою виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Нині позивачу для забезпечення власних потреб, в т.ч. оформлення субсидії, необхідна згода зареєстрованих та проживаючих у квартирі осіб. У зв`язку з цим просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явились по невідомій суду причині, клопотань про відкладення розгляду справи, даних про поважність відсутності в судовому засіданні, будь-яких заяв по суті справи суду не подавали. Враховуючи позицію представника позивача, той факт, що відповідачі двічі належним чином повідомлені про час та місце розгляду стосовно них цивільної справи, суд вважає необхідним дану справу розглянути заочно, за відсутності відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просила задовольнити їх. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради Скрипник Г.С. вирішення питання про визнання втратившими право користування житловим приміщенням відповідачів просила вирішити на розсуд суду. При цьому зазначила, що орган опіки та піклування після розгляду даних про забезпечення неповнолітньої [PERSON] правом користування іншим житловим приміщенням, не вбачають порушення прав дитини на користування житлом. Вислухавши пояснення представника позивача і третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є договір купівлі-продажу від 25.04.2006, посвідчений приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Багатовим С.Г. (а.с. 9), та зареєстрована у БТІ м. Димитрова у реєстровій книзі за №1 за реєстровим №27 від 16.05.2006 (а.с.11). Згідно довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №2436 від 17.02.2020, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Відповідачі [PERSON] і [PERSON] є подружжям, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області 28.04.2006, актовий запис 88 (а.с.57). [PERSON] є дочкою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.22). Станом на 20 листопада 2015 року мала зареєстроване місце проживання у місті Добрянка Пермського краю Російської Федерації (а.с.21). Відповідачі отримали громадянство Російської Федерації: [PERSON] і [PERSON] - з 3 листопада 2015 року, а [PERSON] - з 6 жовтня 2015 року (а.с.20,22). [PERSON] і [PERSON] мають ще одну дитину, народжену на території Російської Федерації 2 лютого 2015 року (а.с.61-62). Відповідач [PERSON] має офіційне працевлаштування також на території Російської Федерації (а.с.63). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично не мешкають за місцем своєї реєстрації. Згідно з актом від 27.02.2020, складеним управителем об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Молодіжний-27», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 04 липня 2014 року і по теперішній час не проживають за вказаною адресою (а.с. 16). Цей факт в судовому засіданні підтвердили також свідки [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] , в суді показала, що її дочка з чоловіком [PERSON] і дочкою [PERSON] [INFO] через воєнні дії виїхали до Російської Федерації. Потім влаштувались там на роботу, влаштували побут і вирішили залишитись постійно проживати у Росії. І дочка, і зять працюють, онучка відвідує школу. Вже в Росії у дочки народилась ще одна дитина. Наміру повертатись до України відповідачі не мають. В 2017 році дочка із онуком приїздили до неї в гості, але навіть не навідались до квартири, де зареєстровані, оскільки наміру проживати в ній не мали. Всі належні їм речі відповідачі зі спірної квартири забрали ще у липні 2014 року, коли виїжджали до Росії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з відповідачами, знає багато років і власницю квартири - позивача [PERSON] , і всіх відповідачів. Шість років тому відповідачі виїхали із квартири [ADDRESS] на постійне місце проживання до Росії і з того часу не повертались. З того часу жодного разу відповідачів вона не бачила. Будь-яких випадків перешкоджання відповідачам у проживанні в квартирі вона не знає. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Судом встановлено, що з липня 2014 року квартира [ADDRESS] за своїм цільовим призначенням відповідачами [PERSON] і [PERSON] не використовується, їх відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідачі не проживають там, чи домовленостей між ними та власником житла [PERSON] щодо порядку її використання судом не встановлено. Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають без поважних причин більше одного року, участі в утриманні житла не приймають, це є підставою для визнання їх таким, що втратили право користування жилим приміщенням. Що стосується вирішення позовних вимог відносно малолітньої [PERSON] , суд враховуючи висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради, яким встановлено, що права неповнолітньої [PERSON] на право користування житлом не порушено через забезпечення неповнолітньої іншим житлом, вважає за можливе задовольнити також позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, констатуючи при цьому відсутність порушення прав дитини, оскільки дитина зареєстрована за адресою мешкання своїх батьків. На підставі наведеного,

Outcome: approved