Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який в даний час розірвано за рішенням суду. Під час перебування в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. За рішенням суду від 18.12.2013 з відповідача присуджено до стягнення на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Їхній син є інвалідом підгрупи «А» з дитинства, основний діагноз: F 06.05, часто хворіє, потребує лікування, періодичних обстежень та реабілітації, а все це вимагає значних коштів. Враховуючи стан здоров`я дитини та те, що він потребує постійного догляду матері, вона не може влаштуватися на роботу. Витрати на лікування сина є надто великими, аліментів, що сплачує відповідач, на ці витрати не вистачає. Крім цього, для дитини необхідно купувати харчування, одяг та інші речі, які на сьогоднішній час потребують значних коштів. З народження дитини відповідач добровільно коштів на додаткові витрати не надає, хоча має таку змогу, оскільки є здоровим, інших утриманців немає, працює та отримує велику заробітну плату. У зв`язку з цим позивач вимушена постійно звертатись до суду з позовними заявами. Також вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати допомогу на лікування дитини, але він категорично відмовляється. У дитини затримка психомоторного розвитку, крім того він часто та довготривало хворіє простудними захворюваннями, і потребує постійного стороннього догляду та допомоги. За період з 04.05.2021 по 29.09.2021 нею було придбано ліків на загальну суму 4107 грн. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина [PERSON] разово в розмірі 4107 грн та судові витрати по справі. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 29.10.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 24.11.2021 представник відповідача згідно з ордером Гуменюк Н.В. через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву. У відзиві зазначила, що відповідачем позовні вимоги визнаються частково, оскільки участь обох батьків у додаткових витратах є рівною, тому просить позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь [PERSON] додаткові витрати на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2053,50 грн. В судовому засіданні 29.11.2021 представник позивача [PERSON] згідно з довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що син позивача є інвалідом, тому він часто хворіє та потребує лікування, яке в свою чергу потребує значних коштів. За період з 04.05.2021 до 29.09.2021 позивачем відповідно до чеків були понесені додаткові витрати в розмірі 4107 грн, а оскільки відповідач в добровільному порядку кошти не надає, просить стягнути дані витрати з відповідача в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] згідно з довіреністю [PERSON] в судовому засіданні 29.11.2021 позовні вимоги визнала частково, зазначила суду, що відповідач погоджується відшкодувати половину додаткових витрат на дитину, оскільки позивач також повинна нести такі витрати. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.11.2012 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.12.2014, що підтверджується копією даного рішення (а.с. 20). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 10.10.2013 (а.с. 14). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18.12.2013 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто, з 21.10.2013, і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією даного рішення (а.с. 15-16). З копії довідки № 11, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу Кривешком В. 04.10.2021, убачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , її дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 24). В судовому засіданні також установлено, що рішеннями Вінницького районного суду Вінницької області з відповідача уже неодноразово стягувалися додаткові витрати на лікування дитини сторін. [PERSON] є законним представником [PERSON] , оскільки останній являється дитиною-інвалідом, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 15.02.2019 (а.с. 28). З наданих позивачем копій медичних довідок, виписок із медичних карток, консультативного висновку дитячого невролога убачається, що дитина [PERSON] має ряд хронічних захворювань та періодично потребує лікування в медичних закладах. На підтвердження понесених витрат на лікування дитини з 04.05.2021 до 29.09.2021 на суму 4107 грн позивачем надано копії відповідних чеків (а.с. 30-32) та, водночас, стороною відповідача сума витрачених позивачем коштів на лікування дитини не заперечується. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Такого висновку дійшов ВС у постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернено увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Під час розгляду справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, з урахуванням медичних документів, що підтверджують наявність у дитини [PERSON] діагнозу F 06.85, категорія підгрупи «А» та понесених позивачем витрат, пов`язаних з хворобою сина, проти чого не заперечує відповідач, суд доходить висновку, що витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, які викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України. Таким чином, під час розгляду даної справи судом було встановлено, що позивач не тільки виконала свій обов`язок щодо участі у додаткових витратах на дитину та ще й, враховуючи вищезазначене, сплатила їх повністю сама. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, тому відповідач [PERSON] зобов`язаний взяти участь у цих додаткових витратах, що не заперечується стороною відповідача. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 по справі № 749/106/17 (№ 6-1489цс17) роз`яснив, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначений ст. 141 СК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 2053,50 грн, що становить 1/2 частку від понесених позивачем додаткових витрат на дитину. При визначенні такого розміру додаткових витрат, що підлягають до стягнення з відповідача, суд виходить з того, що позивач, як мати дитини, також зобов`язана брати участь у додаткових витратах на дитину. При цьому, позивачем не доведено суду її реального майнового становища, розмір отримуваних доходів, відсутність працевлаштування чи відсутність отримання доходів з інших джерел, а також те, що на даний час дитина потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Тобто, суд дійшов висновку, що позивач не позбавлена можливості працевлаштуватись, відомостей щодо протипоказання для працевлаштування або відповідних рекомендацій позивачем суду не надано. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 454,00 грн (з розрахунку загального розміру позовних вимог на суму 4107 грн відносно задоволених позовних вимог на суму 2053,50 грн), а судові витрати зі сплати решти судового збору, пропорційно розміру відхилених позовних вимог, що становить 454,00 грн, необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial