Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] - в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) до досягнення [PERSON] повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 16 липня 2013 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина зареєстрована та проживає разом з нею. Відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання їхньої з ним дитини. При цьому, відповідач працює офіційно, має заробітну плату приблизно 5000-6000 гривень щомісячно, інших дітей не має, тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку. Вона на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, тому не має можливості самостійно утримувати їхню з відповідачем дитину. Дитина зростає, потребує постійно нових одягу, взуття, посиленого харчування, ціни на все це постійно зростають, також вона самостійно сплачує за перебування дитини в дитячому садочку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що працює охоронцем та отримує незначну заробітку плату, проте не відмовляється від утримання дитини, допомагає їй чим може, надає грошові кошти в тому розмірі, в якому має можливість. Згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з його заробітку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2013 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено судом, позивач разом з малолітнім сином проживає за адресою: [ADDRESS], відповідач проживає окремо від дитини, постійної участі в утриманні дитини не здійснює. При цьому, позивач перебуває у декретній відпустці, відповідач офіційно працевлаштований, інших утриманців не має. Таким чином, при визначені розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання дитини, суд з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховує як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги дитині в повній мірі не надає, як встановлено судом є особою працездатного віку, будь-яких психічних чи фізичних захворювань не має, непрацездатних осіб на утриманні не має, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] підлягають задоволенню та присуджує до стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved