Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їхніх спільних дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися діти [PERSON] та [PERSON], проте шлюб у подальшому було розірвано і відповідач після розлучення з нею не проживає, участі у вихованні дітей не приймає, матеріально їх не підтримує, аліменти на їх утримання, призначені відповідно до рішення суду, не сплачує. У судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлявся. Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового засідання повідомлений належними чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач є батьком малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 09.08.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER], та доньки [PERSON], [INFO], що посвідчено свідоцтвом про народження, виданим 19.08.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] /а. с. 14, 15/. Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2016, у справі № 757/29946/16-ц, відповідач [PERSON] з 0.06.2014 зареєстрований у [ADDRESS] /а. с. 18/. 11.04.2016 Службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за зверненням позивача про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які проживають з матір'ю, надано такий висновок /а. с. 16-17/. Відповідно до встановлених Службою у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві відомостей, діти проживають разом з матір'ю (позивачем) та бабусею. Позивач бере активну участь у вихованні дітей: турбується про здоров'я, забезпечує необхідними речами, цікавиться навчальними успіхами, регулярно відвідує батьківські збори, натомість батько (відповідач), який проживає окремо з часу розлучення, участі у їхньому вихованні не бере, не спілкується з ними, матеріально не допомагає, не цікавиться навчанням дітей, батьківські збори не відвідує. У зазначеному висновку вказано, що позивач підтримує зв'язок з батьками відповідача - бабусею та дідусем дітей, які проживають в Автономній Республіці Крим, та що їм не відоме місцезнаходження відповідача. Проведеною Службою у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві перевіркою та складеним актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживають малолітні діти [PERSON] та [PERSON], встановлено, що матір'ю та бабусею для них створені всі необхідні умови для їхнього здорового та всебічного розвитку. Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської РДА у м. Києві дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їхнім життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Також позивач, обґрунтовуючи свій позов, вказала, що не має можливості відвезти дітей до родичів за кордоном, оскільки відсутня можливість отримання дозволу від відповідача як батька на виїзд неповнолітніх дітей за межами України. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом збоку відповідача на розвиток дітей є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім'ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв'язку, зокрема. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, має негативний вплив на них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved