Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 04.08.2007 року в Моршинській міській раді, Львівської області, актовий запис № 19; визначити місце проживання їхніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS]; поділити спірне майно - нежитлове приміщення, загальною площею 41, 0 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 861335946107, виділивши їй 4/5 частину даного приміщення, а відповідачу 1/5 частину. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.08.2007 року вона зареєструвала шлюбу з відповідачем. Від шлюбу в них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з ним не склалось через те, що відповідач не працює, не забезпечує фінансово сім'ю, зароблені гроші від спільної діяльності витрачає на власні потреби, не бере участі у вихованні дітей. Діти проживатимуть разом з нею, оскільки, вона, як матір, зможе забезпечити для дітей гармонійний розвиток, зростання у розумінні під належною опікою, в атмосфері любові. Що стосується питання добровільного поділу майна, що є спільною сумісною власністю - нежитлове приміщення, загальною площею 41, 0 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 861335946107, добровільної згоди між ними не досягнуто, а тому у зв'язку з розлученням просить поділити дане нежитлове приміщення. Враховуючи наведене, вона змушена була звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Пояснила суду, що відповідач [PERSON] застосовував до неї фізичну силу, не бере участі у вихованні дітей, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд такий задовольнити. Додав, що відповідач не приділяє уваги сім'ї, застосовує до його довірительки фізичну силу, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується визначення місця проживання дітей, зазначив, що діти проживатимуть разом з матір'ю, оскільки позивачка, як матір, зможе забезпечити для дітей гармонійний розвиток, а при вирішенні питання поділу спільного майна, просив суд виділити позивачці з врахуванням інтересів дітей 4/5 частину вищенаведеного нежитлового приміщення, а відповідачу 1/5 частину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зокрема, не заперечив щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з позивачкою. Однак, що стосується поділу нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 861335946107, то просив суд поділити його по ? частині кожному із сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, котрі підтримали позов у повному обсязі, відповідача, котрий визнав позов частково, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Згідно ч.1 ст.24 СК України, ст.51 Конституції України, ст.16 Загальної декларації прав людини шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.08.2007 року в Моршинській міській раді, Львівської області, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], актовий запис № 19. На даний час, сім'я позивача та відповідачки фактично розпалася та існує тільки формально, чого сторони не заперечили в судовому засіданні, а тому наполягали на розірванні шлюбу. Суд вважає, що в подальшому недоцільно надавати сторонам строк на примирення, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними. Цей строк не змінить відношення позивачки до шлюбу, її небажання відновлювати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Від шлюбу в сторін народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 33; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 48 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 38, копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Львівської області від 15.05.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи, з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У батьків малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], оскільки сам же відповідач не заперечив щодо цього. Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у частині першій статті 70 СК України. Згідно правового висновку Верховного Суду України, що міститься у постанові від 01 липня 2015 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-612цс15, для визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 861335946107 було набуте сторонами за час перебування у шлюбі та за спільні кошти позивача та відповідача, що безпосередньо випливає з пояснень останніх. Дане нежитлове приміщення зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до ч.4 п.30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Оскільки спірне нерухоме майно набуте сторонами під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому поділ майна за взаємною згодою ними не здійснено, а також враховуючи, враховуючи інтереси трьох малолітніх дітей, котрі після розірвання шлюбу будуть проживати разом з позивачкою, суд дійшов до переконливого висновку, що це майно підлягає поділу між ними наступним чином: [PERSON] слід виділити та визнати за нею право власності на 60% даного нежитлового приміщення, а за [PERSON] слід виділити та визнати за ним право власності на 40% вищенаведеного нежитлового приміщення. Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі вищенаведеного, врахувавши той факт, що спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а також те, що відповідач не заперечив щодо задоволення вимоги про проживання їхніх малолітніх дітей разом з позивачкою та беручи до уваги, що нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 861335946107 було набуте сторонами за час перебування у шлюбі та за спільні кошти, суд приходить до переконливого висновку, що позов слід задовольнити частково, тим самим розірвавши шлюб між позивачем та відповідачем; місцем проживання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] слід визначити разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а нерухоме майно - вищенаведене нежитлове приміщення слід поділити наступним чином: [PERSON] з врахуванням інтересів трьох малолітніх дітей слід виділити та визнати за нею право власності на 60% даного нежитлового приміщення, а [PERSON] слід виділити та визнати за ним право власності на 40% цього ж нежитлового приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Представником позивача до матеріалів справи долучено клопотання про відшкодування судових витрат, пов'язаних з явкою до суду, які суд приходить до переконання слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON], на користь позивачки [PERSON] гроші в сумі 1 215 (одна тисяча двісті п'ятнадцять) гривень 94 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: partial