Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 01 жовтня 2005 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ у Полтавській області за актовим записом №762. Свої вимоги мотивувала тим, що 01 жовтня 2005 року між нею та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області за актовим записом №762. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем фактично припинені з грудня 2015 року, подружжя проживає окремо, подружні стосунки не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що сумісне проживання з чоловіком та збереження сімї неможливе. Заходи щодо примирення не дали позитивного результату. В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги і остаточно просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 01 жовтня 2005 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ у Полтавській області за актовим записом №762; визначити місце проживання дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [INFO], з матірю. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на розірванні шлюбу, та додала, що примирення між подружжям неможливе; після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, пояснив, що хоче зберегти сімю; окрім того, заперечував проти залишення позивачці прізвища [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. 01 жовтня 2005 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище Сула) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб за актовим записом №762, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 008042, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ №018348, виданого 06 лютого 2006 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, а також малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ №058539, виданого 30 жовтня 2007 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Як встановлено в судовому засіданні, подружжя шлюбних відносин не підтримує з грудня 2015 року, спільного господарства не веде. Із вказаного вище часу подружжя проживає окремо, що підтверджено сторонами в судовому засіданні. Спір про розподіл спільного майна подружжя відсутній. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, оскільки подружжя не підтримує шлюбних стосунків тривалий час, приймаючи до уваги фактичні взаємини подружжя, той факт, що наданий судом сторонам строк на примирення не дав позитивного результату, зважаючи на те, що напружені та несприятливі стосунки між подружжям впливають на нормальне виховання та розвиток дітей, суд приходить до висновку про те, що збереження сімї неможливе, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей, у звязку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, [PERSON], користуючись наданим їй чинним законодавством правом іменуватися прізвищем, набутим у звязку із реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Згідно розяснень, які надав Пленум Верховного Суду України у Постанові за номером 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. На підстави викладеного, враховуючи інтереси дітей, їхній вік, приймаючи до уваги думку відповідача, який на даний час не заперечує проти визначення місця проживання дітей з позивачем, оскільки він проживає з батьками, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матірю, та вважає це правильним і таким, що відповідає інтересам дітей, у звязку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved