Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначає, що 29 жовтня 2013 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по вул. Леніна, 43 в смт. Талалаївка. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, в установленому порядку з вернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В час перевірки документів при оформленні спадщини було встановлено, що на житловий будинок по вул. Леніна, 43 в смт. Талалаївка не було проведено реєстрацію права власності. Хоча доказом, що у власності померлої був даний будинок, є договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, датований 1967 роком, але не вказано дату складання, та пошкоджено запис дати нотаріальної реєстрації документа, зареєстрованого 10.10.1993 року в Прилуцькому МБТІ. Крім того, в документах є рішення виконавчого комітету Талалаївської селищної ради № 116 від 20.10.1993 року про затвердження акту на введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Леніна, 43 від 19 жовтня 1993 року за [PERSON] але з невідомих позивачу причин не було виготовлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, що розташоване по вулиці Леніна, 43 в смт. Талалаївка і яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 54,8 кв.м, прибудови а-1 загальною площею 16, 8 кв.м., ганку К-1,навісу а 1 -1, сараю Б-1, погреба ПГ-1, гаражу Г-1, вбиральні У-1, огорожі № 2, хвіртки № 1 в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 29 жовтня 2013 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала і просила задовольнити, поскільки відсутність належно оформленого права власності на будинок та надвірні будівлі перешкоджає їй, як спадкоємцю за законом, оформити свої спадкові права після смерті матері. Представник третьої особи на стороні відповідача сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА [PERSON] позов [PERSON] визнала і не заперечувала проти його задоволення, поскільки будинок по вул. Леніна, 43 в смт. Талалаївка побудований з дотриманням будівельних норм і стандартів, належним чином введений в експлуатацію, не впливає на градобудівельну ситуацію вулиці, і тому за позивачем, як спадкоємцем, може бути визнано право власності. Представник відповідача Талалаївської селищної ради - в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 29 жовтня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 220604 (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 0058328 позивач [PERSON] народилась 21 листопада 1965 року і в графі «Мати» зазначено [PERSON] (а.с.6). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.05.2014 року у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.7). З копії Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності 1967 року (без зазначення дати складання) вбачається, що згідно рішення виконкому Талалаївської селищної ради № 8 від 28.04.1967 року про відвід земельної ділянки надає [PERSON] на праві безстрокового користування земельну ділянку по вул. Леніна, 43-а (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Талалаївської селищної радим від 20.10.1993 року затверджено акт на введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Леніна, 43-а за [PERSON] (а.с.10). У відповідності до п. 47 Інструкції комунального господарства УРСР від 31.01.1986року визнано право власності на будинок за [PERSON] [PERSON] приймання в експлуатацію житлового будинку від 19.10.1993 року прийнято в експлуатацію житловий будинок по вул. Леніна, 43-а в смт. Талалаївка загальною площею 71, 6 кв. м. жилою 57, 1 кв.м. Паспорт на забудову виданий [PERSON] (а.с.11). Згідно рішення виконавчого комітету Талалаївської селищної ради № 33 від 18.06.2014 року в звязку з впорядкуванням нумерації будинків змінено адресу житлового будинку № 43-а по вул. Леніна на № 43 вул. Леніна смт. Талалаївка (а.с.48). 06.10.2014 року позивачем виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 43 по вул. Леніна у КП «Прилуцьке МБТІ» (а.с.12-17). Даний житловий будинок на даний час знаходиться в належному стані, згідно акту санітарно-епідеміологічного обстеження від 29.07.2015 року та повідомлення Прилуцького міськрайонного управління ГУ Держсанепідемслужби України в Чернігівській області від 31.07.2015 року санітарно-технічний та санітарно-гігієнічний стан житлового будинку по вул. Леніна, 43 в смт. Талалаївка задовільний і умови проживання в ньому відповідають вимогам ДБН «Будинки і споруди. Житлові квартири. Основні положення» (а.с.50-51). Крім того, при проведенні перевірки протипожежного стану житлового будинку по вул. Леніна, 43 в смт. Талалаївка порушень не виявлено згідно довідки Талалаївського районного сектору УДСНС України в Чернігівській області від 08.07.2015 року (а.с.52). Згідно висновку сектору містобудування та архітектури Талалаївської РДА від 27.07.2015 року житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Леніна, 43 в смт. Талалаївка відповідає державним будівельним нормам та стандартам та не впливають на градобудівельну ситуацію вулиці (а.с.53). Згідно звіту про оцінку майна від 24.12.2014 року, проведеним субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], що має сертифікат субєкта оціночної діяльності, оціночна вартість обєкту оцінки житлового будинку по вул. Леніна, 43 в смт. Талалаївка на дату оцінки складає 42 088 грн. 55 коп. (а.с.18-39). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 1313 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, спадкове домоволодіння було побудовано в період з 1967 по 1993 роки, та належало померлій [PERSON], що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та рішенням виконавчого комітету Талалаївської селищної ради від 20.10.1993 року, згідно якого і проводилась реєстрація права власності за [PERSON] Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Як випливає з цього нормативного акту, що діяв на момент завершення будівництва житлового будинку, акт приймання в експлуатацію житлового будинку та рішення виконавчого комітету селищної ради є актами органу влади, що підтверджують право приватної власності [PERSON] на житловий будинок по вул. Леніна, 43 в смт. Талалаївка. Таким чином, суд приходить до висновку, що мати позивача [PERSON] - згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію будинку та надвірних будівель набула право власності на них. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідачем у справі є Талалаївська селищна рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки відповідачем надано заяву про визнання позову [PERSON], з цього випливає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя побудувала житловий будинок з надвірними будівлями, і згідно діючого на той час законодавства являлась власником побудованого, і дане право залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved