Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом та просить винести рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні її права власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у місті Харкові по вулиці Сидоренківській,№20 та визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], таким, що втратив право користування житловою площею у зазначеному будинку. Позивач посилається на те, що вона є власником 48/100 частини зазначеного вище житлового будинку, право власності на вказану частину вона набула у 2012 році в порядку спадкування за законом після смерті іі чоловіка [PERSON], що вона разом зі своїми дітьми постійно проживає в будинку з 1988 року. Її син, відповідач [PERSON],[INFO]. в будинку не проживає з 2008 року, залишив його у добровільному порядку, проживає та працює за межами України, до місця реєстрації не повертається. Більше восьми років відповідач не має ніякого звязку із родовим будинком, не приймає участі у його догляді, в будинку не має його майна, але до теперішнього часу він не припинив реєстрацію у будинку, що перешкоджає позивачу та членам її сімї належним чином користуватись та розпоряджатись своєю власністю. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та надала пояснення відповідні вищенаведеному, у межах позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином через засоби масової інформації, а саме оголошення у офіційному виданні Харківської обласної ради та Харківської обласної державної адміністрації газеті «Слобідський край», про причини неявки до судового засідання не повідомляв. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] надали судові заяви, в яких просили слухати справу за їхньої відсутності, проти позову не заперечували, підтвердили всі обставини, викладені у позовній заяві їхньої матері. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення позову по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], належить за правом приватної власності 48/100 частини в праві спільної часткової власності на житловий будинок із надвірними будівлями №20 по вулиці Сидоренківській у м.Харкові, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої ХДНК 13.03.2012 р., за р. №5-644, зареєстрованого КП «ХМБТІ» 27.03.2012 р. за №226 в книзі 1 (а. с. 5-7 ). Право власності на зазначену нерухомість позивач набула в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] 19.08.2011 року. Будинок був набутий спадкодавцем у 1987 році під час шлюбу з [PERSON] для мешкання сімї, яка постійно проживала у будинку. Після смерті чоловіка позивач продовжує проживати в будинку, здійснює за ним господарчий догляд, сплачує відповідні платежі. Як вбачається з будинкової книги будинку та даних громадянських паспортів, у ньому постійно зареєстровані: позивач [PERSON] з 23.11. 1988 року; її син [PERSON], 1977 р. н. з 02.06.1996 року, її син [PERSON], 1979 р. н. з 17.01.1996 року; її дочка [PERSON] ( родове прізвище [PERSON]) О.О., 1983 р. н. з 06.06.2000 року. Реєстрація зазначених осіб до теперішнього часу не припинена. ( а. с. 10-15 ). Як вбачається із позовної заяви, пояснень представника позивача, заяв третіх осіб, громадського акту мешканців Червонозаводського району м. Харкова від 07.02.2017 року, відповідач [PERSON], 1977 р. н. не проживає у будинку по вул. Сидоренківській, 20 у м. Харкові, - з 2008 року, коли він виїхав на заробітки за межі України та більше не повертався, зазначеним житлом не цікавиться, звязку з ним не має, участі у його догляді та утриманні не приймає, повертатись до будинку наміру не визначав, його речей та спального місця у будинку не має багато років. Звязок з матірю, братом та сестрою утримує по телефону, своє місце мешкання приховує. Суд визнає, що реєстрація відповідача [PERSON] у зазначеному будинку перешкоджає позивачу належним чином користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Спірний будинок відповідач залишив добровільно,його право на проживання у будинку позивачем та іншими особами не порушувалось та відповідач ніколи не звертався до позивача, або у правоохоронні органи за вселенням до будинку. Оскільки у добровільному порядку відповідач не припиняє свою реєстрацію у будинку, позивач вимушена була звернутися до суду із позовом, бо її право власності є порушеним. Суд вважає належним спосіб захисту позивачем свого права. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 41 Конституції України\~закріплено принцип непорушності права власності. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до \~ст.317 ЦК України \~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені\~ст.383 ЦК України\~та ст.150\~ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 2 ст.405 ЦК України зазначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як власник житлового будинку не може в повній мірі реалізувати своє право власності, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, тому що в ній до теперішнього часу зареєстрований відповідач, який з 2008 року фактично у будинку не проживає, спірне житло відповідач залишив добровільно, права відповідача на проживання в будинку позивачем не порушувалися. Свою реєстрацію в спірному будинку відповідач своєчасно не припинив, але за вісім років не зробив ніяких дій по вселенню та відновленню своїх житлових прав у спірному будинку. Тому суд вважає необхідним усунути перешкоди в користуванні позивачем належною власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в спірному будинку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved