Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого вказала, що 20.02.2009 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого їх стосунки стали неприязними та такими, що негативно впливали на психологічний стан як її, так і дитини. З лютого 2019 року вони припинили сумісне проживання. Вважає примирення та збереження сім`ї неможливим. Після припинення шлюбних стосунків дитина залишилася проживати з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює, інших утриманців не має, але у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на дитину не бажає. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх його доходів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сина. Позивач до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, наполягаючи на позові, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та про те, що вона не заперечує проти розгляду справи заочно у разі неявки відповідача до суду. Відповідач, будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином сповіщений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ухвалою судді від 29.12.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2009 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 43, в якому у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з матір`ю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з лютого 2019 року. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, заяви позивача (а.с.11, 12). Інших письмових доказів сторонами не надано. Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався два роки тому, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирятися не бажає, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам та суперечило б моральним засадам суспільства, тому їх шлюб підлягає розірванню. Спір майнового характеру сторонами не заявлений, місце проживання дитини сторонами визначено самостійно. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не висловила бажання на відновлення дошлюбного прізвища. Відповідно за ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним із засобів виконання батьками зобов`язань по утриманню дітей є виплата аліментів, стягнутих за рішенням суду. Враховуючи те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, інших осіб на його утриманні не встановлено, суд вважає, що він, як зобов`язальна особа, повинен і може надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання свого сина до досягнення ним повноліття у розмірі 1/4 частки доходу відповідача. Сплачений позивачем судовий збір за позовні вимоги щодо розірвання шлюбу у розмірі 840 грн 80 коп. в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. за позовні вимоги про стягнення аліментів, так як позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від вказаних витрат при зверненні до суду з цими вимогами. На підставі ст.ст.110, 112, 113, 180-183 СК України, ст.ст.12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

Outcome: approved