Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. У позовній заяві [PERSON] вказано, що дочка позивачки [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У свідоцтвах про народження дітей відомості про батька записані згідно ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Позивач зазначає, що з травня 2020 року діти відповідачки проживають з нею. Відповідачка матеріальної допомоги дітям не дає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не виявляє батьківського піклування, не турбується та не цікавиться дітьми. Як вказує позивач, вона неодноразово пропонувала доньці спілкуватися з дітьми, купувати їм одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у їх вихованні та утриманні, однак, остання цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] не цікавиться розвитком, станом здоров`я дітей, не дбає про їх інтереси. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження 10, складений виконавчим комітетом Новооржицької селищної ради, Оржицького району, Полтавської області) та відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження 3, складений виконавчим комітетом Новооржицької селищної ради, Оржицького району, Полтавської області) та призначити її опікуном [PERSON] та [PERSON] і передати їх їй на виховання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, у своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання 30.12.2020 року повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву щодо позову не подала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оржицької районної державної адміністрації підтримала позовні вимоги позивача, пояснила, про ситуацію, що склалася в сім`ї [PERSON] службі відомо. Відповідачу робилися зауваження з приводу нехтування нею батьківськими обов`язками, однак, вона не робила жодних спроб виправити свою поведінку і почати дійсно турбуватися про дітей. Представник Органу опіки та піклування Оржицької районної державної адміністрації підтримала позовні вимоги позивача та пояснила, що їй особисто відомо, що діти [PERSON] в той час, коли ще проживали разом з останньою, просили їсти у сусідів, бо були дуже голодні, а їжі вдома не було. Органом опіки та піклування Оржицької районної державної адміністрації розглядалося питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] та [PERSON] , в результаті чого було прийнято рішення, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей можливе і доцільне. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників третіх осіб, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 4, 5). Державна реєстрація актових записів про народження дітей проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації разом з позивачкою [PERSON] , яка є їх рідною бабусею, у належному останній житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-12). Згідно повідомлення Служби у справах дітей Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області[PERSON] зверталася до служби у справах дітей Оржицької райдержадміністрації з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків своєю дочкою [PERSON] . Представниками служби у справах дітей спільно з представниками районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді були надані консультації та відвідана родина за місцем проживання ( а.с. 15). У повідомленні директора опорного закладу «Новооржицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» вказано, що позивач зверталася з приводу одноосібного виховання своєї онуки [PERSON] , але не надавала конкретної інформації щодо невиконання матір`ю [PERSON] своїх батьківських обов`язків (а.с. 16, 18). Згідно інформації Новооржицького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Дружба» [PERSON] не зверталася до цього закладу з приводу одноосібного виховання свого онука [PERSON] , [INFO] та невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків (а.с. 17, 20). У характеристиці на [PERSON] , виданій 23.06.2020 року Новооржицьким дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) «Дружба», крім іншого, зазначено, що вихованням дитини займається бабуся [PERSON] , вона цікавиться питаннями виховання та навчання онука, виявляє цікавість до консультацій і рекомендацій вихователів, регулярно відвідує батьківські збори (а.с. 21). У висновку про можливість та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 01.12.2020 року зазначено, що Орган опіки та піклування Оржицької райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 58). Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від участі у вихованні дітей, переклавши тягар виховання та утримання дітей на бабусю. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дітей. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка матері щодо участі у вихованні та утриманні дітей зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України вона буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи питання щодо вимог про призначення опіки суд виходить із наступного. Статтею 6 СК України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Частиною 3 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Оскільки, на час завершення розгляду справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення позивача опікуном [PERSON] та [PERSON] , на даний час відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Разом з тим, суд приходить до висновку, що до вирішення питання про призначення опікуна вказаним дітям, їх потрібно залишити на вихованні та утриманні їхньої баби [PERSON] . Це буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial