Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

\~ Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути на її користь за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду в розмірі 563 355 грн., 6864 грн. витрат по кримінальній справі та судові витрати справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2016 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України у кримінальному провадженні № 12016020090000583 від 12.07.2016 року. 29.07.2016 \~ \~ \~ \~ року було затверджено обвинувальний акт по даному кримінальному провадженні та переданого його до Бершадського районного суду Вінницької області для розгляду. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06.04.2017 року по справі № 126/2040/16-к позивачку було визнано невинуватою у зв`язку з не доведенням вчинення нею злочину передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14.09.2018 року по справі № 126/2040/16-к апеляційну скаргу з доповненнями прокурора залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 06.04.2017 року без змін. В подальшому вищевказаний вирок та ухвала апеляційного суду Вінницької області не оскаржувалися, а тому такий вирок вступив в законну силу 14.09.2018 року. За період з 22.07.2016 року по 14.09.2018 року [PERSON] зазнала значних матеріальних витрат, в тому числі і у зв`язку з проведенням судово- технічного та почеркознавчого дослідження в розмірі 6 864 гривень. Даний висновок судово-технічного та почеркознавчого дослідження вона надала до апеляційного суду Вінницької області по даній кримінальній справі 05.03.2018 року разом з останнім словом у відповідності до ст. 365 КПК України. Моральну шкоду завдану незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури Кондратюк Т.С. оцінює в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, оскільки така шкода наносилася їй тривалий час, тобто з 22.07.2016 року по 14.09.2018 року на протязі 27 місяців. За злочин у якому її незаконно обвинувачували передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до семи років. В суді І інстанції прокурор, яка підтримувала державне обвинувачення, зажадала визнати позивачку винною у злочині який вона не вчиняла та у зв`язку з цим ізолювати її від суспільства, від коханого чоловіка та донечки на довгих чотири роки. Позивач вказує, що спричинена їй моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності, перебування у постійному страху за своє майбутнє, було порушено зв`язки із знайомими, які практично перестали з нею спілкуватися після того, як дізналися про притягнення до кримінальної відповідальності. В ході проведення розслідування по місцю проживання [PERSON] було проведено незаконний обшук, обмежено її права та свободи. Враховуючи вищезазначені обставини, вона перебуваючи під слідством та судом протягом значного періоду часу зазнала моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, що на її думку, надає право на отримання компенсації на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, ще здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Дана позовна заява надійшла до суду 10.07.2019 року. Ухвалою суду від 11.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання. 16.08.2019 року прокуратура Вінницької області надала письмовий відзив, згідно якого позовні вимоги не визнала, обґрунтувавши невизнання позову тим, що у вказаному спорі позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. Крім того, одним з методів доведення моральних страждань є висновки експертизи моральної шкоди. Проте на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не долучено висновки експертизи моральної шкоди. Разом з цим, крім процесуальних документів, які підтверджують факт реабілітації, позивач не надав до суду будь-яких доказів, щодо вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, які б були підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній нею сумі. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987, Лопес [PERSON] проти Іспанії від 09.12.1994, Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983, Жовнер проти України від 29.06.2004, Полтораченко проти України від 18.01.2005). Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 19.08.2019 року представник Державної казначейської служби також подав до суду відзив на позовну заяву, а якому позовні вимоги не визнав зазначивши наступне. Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» . Враховуючи зміст ст. 130 КПК України та ст. 4 Закону №266/94, суб`єктом відповідальності за шкоду завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду є держава. А стягнення такої шкоди за рахунок Державного бюджету України - є способом виконання таких рішень. Відповідно до ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Таким чином, держава є окремим суб`єктом відповідальності і може бути стороною у справі у якості позивача чи відповідача. Оскільки в даних прав: відносинах обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на державу, то й остання повинна нести майнову відповідальність та бути відповідачем у даній категорії справ. Щодо моральної шкоди, то зазначає, що лише факт постановлення виправдувального вироку суду не є автоматично підставою відшкодування шкоди. Незаконність дій органів досудового розслідування, прокуратури чи суду має бути встановлена фактом незаконного повідомлення особі про підозру, що в подальшому призвело до незаконного перебування особи під слідством. Проте, позивачем не надано жодного рішення суду чи інших рішень в якому було б встановлено незаконність повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (інших дій органів досудового розслідування чи прокуратури), що потягло за собою незаконність перебування під слідством. Крім того, факт незаконності як обставина справи підлягає доведенню, а саме встановлений судом. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві підстав та просили задовольнити. Представник прокуратури позовні вимоги не визнала, посилаючись на недоведеність позивачем обставин, якими вона обґрунтовує позовні вимоги. Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з`яилвсь, причини неявки не повідомила. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Відповідно до копії повідомлення про підозру, 22.07.2016 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України у кримінальному провадженні № 12016020090000583 від 12.07.2016 року. 29.07.2016 \~ \~ \~ \~ року було затверджено обвинувальний акт по даному кримінальному провадженні та переданого його до Бершадського районного суду Вінницької області для розгляду. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06.04.2017 року по справі № 126/2040/16-к позивачку було визнано невинуватою у зв`язку з не доведенням вчинення нею злочину передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14.09.2018 року по справі № 126/2040/16-к апеляційну скаргу з доповненнями прокурора залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 06.04.2017 року без змін. \~Із матеріалів справи вбачається, що у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016020090000583 від 12.07.2016 року, 22.07.2016 року слідчим СВ Бешрадського ВП ГУНП у Вінницькій області Марущак І.І. повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 310 КК України. 12.07.2016 року працівниками поліції на підставі добровільної згоди власника господарства [PERSON] на проникнення та огляд належного їй домогосподарства по [ADDRESS] присадибній ділянці господарства було виявлено 755 рослини маку із корінням. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06.04.2017 року по справі № 126/2040/16-к, який набрав законної сили, було встановлено, що огляд було проведено слідчим незаконно, а тому докази отримані під час огляду є недопустимими. Статтею 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» \~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;\~\~закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (пункт 5 частини першої\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). За змістом\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами другою та третьою\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). Ураховуючи вищезазначені норми права та висновки Великої Палати Верховного Суду, першим днем такого строку є 22.07.2016 року\~момент повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а останнім\~14.09.2018 року\~день набрання законної сили вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06.04.2017 року, який ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14.09.2018 року залишено без змін, період перебування під слідством і судом складає 25 місяців і 23 дні (784 дні). Відповідно до положень\~Закону №266/94-ВР\~законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Так, матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON] незаконно перебувала під слідством та судом із 22.07.2016 року по 14.09.2018 року, що становить 25 місяців 23 дні, тобто з часу повідомлення її про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 310 КК України\~та до набрання законної сили виправдувального вироку суду. Суд вважає, що незаконне перебування під слідством та судом негативно відбилося на її психологічному самопочутті та на сімейній атмосфері. На підтвердження даного факту свідчить і те, що притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, перебування її під слідством та судом, проведення обшуку за місцем проживання були обізнані як близькі особи позивачці, так і особи, які проживають у цьому ж населеному пункті. [PERSON] та тиску від суспільства зазнали не лише [PERSON] , а й члени її сім`ї чоловік та дочка. \~\~\~\~ Окрім цього, суд вважає, що тривалий строк досудового та судового слідства, що становить понад 25 місяців, порушив життєві плани позивачки, зумовив переплановувати та відкладати робочі та особисті плани, відволікатися від домашніх справ, брати участь у судових засідань, що було необхідним для відновлення попереднього стану добропорядного члена суспільства, доведення своєї невинуватості. Даний факт породив необхідність захищатися від пред`явленої підозри та обвинувачення, витрачати свій час на проведення (процесуальних) слідчих дій та судові засідання. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дані обставини могли впливати на психічний стан позивачки, бути підставою для напружених відносин між нею та особами, з якими у неї складалися добросусідські чи дружні відносини. Таким чином, судом встановлено, що позивачці було спричинено моральну шкоду, а тому держава зобов`язана відшкодувати таку шкоду, яка заподіяна тривалим необґрунтованим кримінальним переслідуванням (25 місяців) з боку правоохоронних органів та необхідністю відновлення його попереднього стану. Таким чином, при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди суд враховує наявні в матеріалах докази та обставини справи у їх сукупності. При цьому розмір морального відшкодування суд визначає з урахуванням розумності, поміркованості та справедливості, враховує характер вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача. Однак, згідно з пунктом п`ятим\~статті 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» \~у наведених в\~статті 1 Закону\~випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відповідно до частини 3\~статті 13 цього ж Закону\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Виходячи з цих норм\~Закону, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Таким чином, враховуючи загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом протягом понад 25 місяців, а також взявши до уваги розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді, який становить 4173, 00 грн., суд оцінює спричинену моральну шкоду позивачу у розмірі 107\~524,30 грн., виходячи із розрахунку: 1)25 місяців х 4173, 00 грн. = 104 325, 00 грн. сума відшкодування за 25 місяців; 2)4173 : 30 ( кількість днів у вересні 2018 року) = 139,1 грн. сума відшкодування за один календарний день; 3)139,1 х 23 ( кількість днів з 22.08.2018 року по 14.09.2018 року) = 3\~199,30 грн. сума відшкодування за 23 календарні дні; 4)104\~325, 00 грн. + 3\~199, 30 грн. = 107\~524, 30 грн. остаточна сума, яка підлягає відшкодуванню. Даний розмір спричиненої моральної шкоди відповідає обставинам справи, глибині та тривалості заподіяних позивачу моральних страждань. З рахуванням викладеного суд не приймає доводів прокурора про те, що позивачем не понесено моральних страждань. Щодо доводів представника Державної казначейської служби України про те, що цей орган є неналежним відповідачем у справі, суд зазначає наступне. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845\~(у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Зазначене вказує, що позивачем вірно обрано коло осіб, які беруть участь у даній справі. Аналогічне випливає із судової практики. Ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. (ч.6\~ст. 81 ЦПК України). Проаналізувавши дані доводи, суд дійшов висновку, що на його розгляд не надано переконливих доказів того, що позивачем понесено витрати по оплаті послуг експерта на суму 6864 грн., саме в рамках кримінального провадження № 12016020090000583, тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню через недоведеність належними та допустими доказами. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». З урахуванням цих же принципів, судом встановлено, що сума моральної шкоди, зазначена позивачем підлягає задоволенню лише у вищеописаному розмірі, однак в іншій частині є необґрунтованою та неспівмірною. З урахуванням викладеного в цій частині цивільного позову слід відмовити, а тому він підлягає до часткового задоволення. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із проведенням експертизи . Відповідно до ч.3\~ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом [PERSON] згідно акту приймання передачі від 10.07.2019 року Фактично позивачем сплачено за надання послуг адвоката 6400 гривень, про що свідчить квитанція до квитанції від 10.07.2019 року та договір про надання професійної правничої допомоги. Згідно ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 563\~355 грн. Судом задоволені позовні вимоги частково та стягнуто грошові кошти в розмірі 107\~524,30 грн., що становить 19 % від загальної суми позовних вимог. Таким чином, з відповідача Державної казначейської служби України підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1216 грн.

Outcome: partial