Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. У своєму позові позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу в розмірі 1735 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день звернення до суду становить 43964,90 грн.; штраф у розмірі 150 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день звернення до суду становить 3801 грн.; 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання станом на день ухвалення судового рішення та судові витрати. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що 04 грудня 2018 року вона дала відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 1735 доларів США. У випадку прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач взяла на себе обов`язок сплатити штраф у розмірі 150 доларів США. Відповідач зобов`язалась повернути борг до 01 лютого 2019 року, проте на момент звернення із вказаним позовом до суду такий борг не повернуто. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ухвалою суду 01 жовтня 2019 року провадження по справі відкрито. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.\~ Як вбачається з матеріалів справи, 04 грудня 2018 року позивач [PERSON] дала, а відповідач [PERSON] отримала від неї у борг грошові кошти у розмірі 1735 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 лютого 2019 року, що підтверджується розпискою відповідача (а. с. 5). Крім того, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач взяла на себе обов`язок сплатити штраф у розмірі 150 доларів США. На момент звернення із вказаним позовом до суду борг відповідачем не повернуто.\~ Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~\~\~\~ Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У правовому висновку\~ про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути борг у розмірі 1735 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день звернення до суду становить 43964,90 грн.; штраф у розмірі 150 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день звернення до суду становить 3801 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання станом на день ухвалення судового рішення слід відмовити, оскільки сторонами при укладенні договору позику сторонами вже передбачена відповідальність за невиконання умов такого договору у вигляді штрафу у розмірі 150 доларів США. Крім того, суд не може вирішити таку позовну вимогу [PERSON] , так як нею не наданий розрахунок розміру стягнення за такою вимогою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. з відповідача, що документально підтверджено. Враховуючи викладене та

Outcome: partial