Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнила, про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Ізяславського РВ ДВС ГТУЮ Гаврилюк Л. А. про опис та арешт майна боржника від 06.11.2018 №56088987, та зняття арешту з майна переліченого у даній постанові. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 06.11.2018 старшим державним виконавцем Гаврилюк Л. А. в порядку примусового виконання виконавчого документа № 675/2221/17, виданого 27.03.2018 Ізяславським районним судом Хмельницької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в сумі 43 000 грн., винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: 1) м`яку частину з трьох частин (диван, два крісла) світло-коричневого кольору, бувшого в користуванні; 2) тумбу під телевізор, колір макагон, бувшого в користуванні; 3) модем «TR-LINK» серійний номер № 2/65060007398 модель TL WP841 N білого кольору, б/в; 4) диван світло-коричневого кольору з трьома подушками, б/в; 5) шафа чотирьох-дверна з шухлядами, світло-коричневого кольору, б/в; 6) дзеркало з двома тумбами коричневого кольору, б/в; 7) комод коричневого кольору, б/в; 8) DVD-плеєр сріблястого кольору, б/в; 9) магнітофон марки «PANASONIC» сріблястого кольору, б/в; 10) мікрохвильова піч білого кольору марки «LG» модель MS 235 2 T, б/в; 11) бойлер марки «CLASIC» білого кольору, б/в; 12) пральна машина марки «BECO» модель WN 6005 RS, б/в; 13) бензопила марки «ZM 5200» оранжевого кольору, б/в. Вважає вказані дії державного виконавця незаконними, оскільки боржник [PERSON] не був обізнаний про здійснення відносно нього виконавчих дій, викликів державного виконавця не отримував, власником житлового будинку та описаного майна не являється. Крім того, зазначає, що вона є дружиною боржника [PERSON] , однак все вище перелічене майно було придбане за її власні кошти, тобто вказане майно належить лише їй, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі. 21 листопада 2019 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької областіпозовну заяву [PERSON] до Ізяславського районного відділу ДВС ГУТЮ в Хмельницькій області про скасування постанови про опис та арешт майна- залишено без руху. На виконання даної ухвали, [PERSON] 11.12.2018 подано оновлену позовну заяву з вимогами до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ізяславський районний відділ ДВС ГУТЮ в Хмельницькій області, про зняття арешту з майна. 12.12.2018 ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2019 року, замінено неналежного відповідача [PERSON] належним - [PERSON] , а також залучено співвідповідача [PERSON] . 21 червня 2019 року за ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення даного позову, та пояснив, що позивач не являється стороною виконавчого провадження, тому не наділений правом ставити питання про визнання незаконним та скасування постанови державного виконавця від 06.11.2018, з підстав порушення виконавцем дій щодо виконання рішення суду. Крім того, позивач не довела, що спірне майно належить їй на праві власності, а також остання не ставить вимоги щодо визнання за нею права власності на вказане майно. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання з проханням слухати справу у його відсутності, заперечень проти задоволення даного позову не має. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вважає що її дії при винесені постановипро опис та арешт майна боржника узгоджуються із Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, вказує, що позивачем не доведено належності їй на праві власності спірного майна, а тому у позові слід відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15.02.2018, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто безпідставно набуті кошти в сумі 43 000 грн. На підставі даного рішення, Ізяславським районним судом 27.03.2018 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] вказаних коштів, та відповідно 03.04.2018 старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 56088987 про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07.09.2018, надано дозвіл на примусове проникнення державного виконавця Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області до житла [PERSON] - будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , для здійснення виконавчих дій. 06 листопада 2018 року постановою старшого державного виконавця Гаврилюк Л. А. про опис та арешт майна боржника, описано та накладено арешт на слідуюче майно: 1) м`яку частину з трьох частин (диван, два крісла) світло-коричневого кольору, бувшого в користуванні; 2) тумбу під телевізор, колір макагон, бувшого в користуванні; 3) модем «TR-LINK» серійний номер № 2/65060007398 модель TL WP841 N білого кольору, б/в; 4) диван світло-коричневого кольору з трьома подушками, б/в; 5) шафа чотирьох-дверна з шухлядами, світло-коричневого кольору, б/в; 6) дзеркало з двома тумбами коричневого кольору, б/в; 7) комод коричневого кольору, б/в; 8) DVD-плеєр сріблястого кольору, б/в; 9) магнітофон марки «PANASONIC» сріблястого кольору, б/в; 10) мікрохвильова піч білого кольору марки «LG» модель MS 235 2 T, б/в; 11) бойлер марки «CLASIC» білого кольору, б/в; 12) пральна машина марки «BECO» модель WN 6005 RS, б/в; 13) бензопила марки «ZM 5200» оранжевого кольору, б/в. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Не погоджуючись із вищевказаною постановою старшого державного виконавця, позивач [PERSON] однією із вимог просить суд визнати незаконною та скасувати дану постанову, посилаючись при цьому, що державним виконавцем було порушено Закон України «Про виконавче провадження», а саме, що її чоловік [PERSON] , який являється боржником у виконавчому провадженні, не отримував постанови про відкриття провадження, викликів у державну виконавчу службу, власником будинку та майна яке було описане не являється. Тобто внаслідок вказаних дій було порушене і її право як власника спірного майна. На вказане слід зауважити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Згідно п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, суд у відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України, з метою сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи роз`яснив позивачу, її право та обов`язок, що стосується необхідності залучення у даній справі в якості співвідповідача Ізяславський районний відділ ДВС, оскільки саме дії державного виконавця вказаного відділу оскаржуються позивачем по першій вимозі, однак [PERSON] з даним клопотанням не звернулася. Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Враховуючи той факт, що судом при розгляді справи встановлено, що до участі у справі не було залучено належного відповідача, яким є Ізяславський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області, тому позов у цій частині слід залишити без задоволення. Що стосується вимог позивача про зняття арешту з майна за постановою про опис та арешт майна боржника № 56088987 від 06.11.2018, слід вказати наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. [PERSON] на підтвердження належності їй спірного майна надано наступні документи: товарний чек від 20.08.2015 на купівлю електричного бойлера марки «CLASIC» виписаного на ім`я [PERSON] ; гарантійний талон № 95146 від 08.03.2005 на мікрохвильова піч марки «LG» модель MS 235 2 T, без зазначення покупця; гарантійний талон № 533960 на пральну машину марки «BECO» модель WN 6005 RS, яка була продана 30.03.2007, та покупцем вказана [PERSON] ; квитанцію ПриватБанк від 05.09.2015 та специфікація 000299249 від 05.09.2015 про придбання дивану «Токіо», виданого на ім`я [PERSON] Також показами свідків, зокрема свідок [PERSON] суду показала, що у 2015 році вона продала для [PERSON] спальну яка складається з комоду, шафи та дзеркала з двома тумбами, за що остання заплатила для неї 3000 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ним у 2015 році за 2000 грн. було продано для [PERSON] м`яку частину з трьох частин (диван та два крісла). Крім того вказав, що спальню та м`яку частину він допомагав встановлювати у неї вдома. Свідок [PERSON] суду показав, що квартира у які проживає [PERSON] з чоловіком [PERSON] , належить його дочці [PERSON] , та у 2015 році він придбав для останньої бойлер. Також вказав, що бензопила належить його сусідові, у якого він брав для користування, та не повернув. Показами свідка [PERSON] , яка являється матір`ю позивача, та суду ствердила, що пральна машина купувалася нею, та в подальшому подарована дочці [PERSON] Диван світло-коричневого кольору купувався також нею для онуки. Разом з тим, в пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції на час виникнення спору), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто законодавець визначив, що особа, яка вважає себе власником спірного майна має право звернутися до суду з позовом одночасно з двома вимогами про: 1) визнання права власності на це майно і 2) про зняття з нього арешту. Однак, суд роз`яснивши позивачу відповідно до ст. 12 ЦПК України її право на збільшення позовних вимог шляхом заявлення додаткової вимоги про визнання права власності на спірне майно, останньою залишилось без реагування. Таким чином, вимога про зняття арешту з майна, а саме: 1) м`якої частини (диван, два крісла) світло-коричневого кольору, бувшого в користуванні; 2) шафа чотирьох-дверна з шухлядами, світло-коричневого кольору, б/в; 3) дзеркало з двома тумбами коричневого кольору, б/в; 4) комод коричневого кольору, б/в, 5) дивану світло-коричневого кольору з трьома подушками, б/в, задоволенню не підлягає. Інше майно: 1) тумба під телевізор, колір макагон, бувшого в користуванні; 2) модем «TR-LINK» серійний номер № 2/65060007398 модель TL WP841 N білого кольору, б/в; 3) DVD-плеєр сріблястого кольору, б/в; 4) магнітофон марки «PANASONIC» сріблястого кольору, б/в; 5) мікрохвильова піч білого кольору марки «LG» модель MS 235 2 T, б/в; 6) бойлер марки «CLASIC» білого кольору, б/в; 7) бензопила марки «ZM 5200» оранжевого кольору, б/в, позивачем в розумінні ст. 81 ЦПК України, щодо їх належності для неї не доведено. Більше того частково спростовано показами свідка [PERSON] . Що стосується майна: пральної машини марки «BECO» модель WN 6005 RS, б/в, придбання якої підтверджується гарантійним талон № 533960, яка була продана 30.03.2007, та покупцем вказана [PERSON] , слід вказати наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 18.05.2002, [PERSON] одружилася з [PERSON] , та змінила прізвище по чоловікові на « [PERSON] ». Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист. При розгляді позову одного з подружжя про зняття арешту з належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, пральна машина марки «BECO» є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та відповідно належить їм по Ѕ частині права власності. Разом з тим, [PERSON] категорично заперечує, що спірне майно яке нею було придбане за власні кошти під час шлюбу є спільною сумісною власністю з чоловіком, тому наполягала зняти арешт з майна, оскільки воно належить лише їй. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вищенаведене, позивачем не надано суду достовірних та достатніх доказів того, що вона являється єдиним власником спірного майна, а також не заявлено одночасно вимогу про визнання за нею права власності на дане майно, а тому в позові слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed