Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач із серпня 2004 року не спілкується з дитиною, не цікавиться станом здоров'я дочки, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по її утриманню та вихованню. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та обґрунтовуючи їх пояснив, що відповідач по справі, із 2004 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться її життям. [PERSON] жодного разу не провідав дитини, не подзвонив та не поцікавився дочкою. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з»явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON], вказавши, що він не приймає участі у вихованні дитини, його неповнолітня дочка позбавлена догляду, матеріальної допомоги та будь-якого піклування з боку батька. Тому, служба у справах неповнолітніх та дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Прокурор, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, не заперечує проти задоволення позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2010 р.) і після розірвання шлюбу останній присвоєно прізвище «[PERSON]». У даному шлюбі у них народилася дочка: [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] видане 18 грудня 2009 р. Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). Позивачка [PERSON] разом із дочкою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. що стверджується довідкою №00/10 від 08.10.2014 р., виданою ПМП «СОВР». Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника позивачки, із 2005 року відповідач не проявляє до дочки батьківської уваги та турботи, не цікавиться станом її здоров»я, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні. Дитина перебуває на повному утриманні матері. За останні десять років [PERSON] жодного разу не провідав дитини, не подзвонив та не поцікавився дочкою. Згідно характеристики на [PERSON], наданої Тернопільською ЗОШ І-ІІІ ступенів №22, шкільним життям [PERSON] цікавиться мати [PERSON] Батько [PERSON] в школі не був та не цікавився навчанням доньки [PERSON] Згідно висновку Органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №402 від 13.05.2015 року, орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації опікунської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], оскільки він не виконує батьківських обов»язків щодо виховання та утримання дочки, не створює умов для фізичного, духовного, морального розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття...». Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню його неповнолітньої дочки. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Тому, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, необхідність умов для її нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача [PERSON], слід позбавити батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. На підставі наведеного,

Outcome: approved