Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що 23 жовтня 2008 року між нею та відповідачем - [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 633. Вказує, що за час перебування в шлюбі, у них народилася спільна дитина - [PERSON] Гаррієвич, [INFO]. Пояснює, що вона та відповідач прожили у спільному шлюбі сім років, з яких разом лише 6 років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Останній рік вони з відповідачем не живуть як сімя. Зазначає, що вона неодноразово намагалася говорити з відповідачем про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вона прикладала для цього максимум зусиль, їхні відносини руйнувалися. Пояснює, що в результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їх спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішив сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов у вересні 2014 року з помешкання, де вони спільно проживали, просто зник. Також вказує, що дитину не відвідував, матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, участі у вихованні дитини не приймає. З підстав, наведених вище, вважає, що збереження сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і малолітньої дитини, а тому просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Також позивачка зазначає, що любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з сином психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Вважає, що з огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір'ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Однак, вказує, що проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Стверджує, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо їхньої дитини. Разом з тим, враховуючи ту обставину що відповідач останній рік не надавав кошти на потреби сім'ї, в тому числі дитини, у неї є підстави вважати що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. Так як між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої сина, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) грн., з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення сином повноліття. Звертає увагу суд на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку. Відповідач офіційно не працевлаштований та не є суб'єктом підприємницької діяльності. Кошти заробляє шляхом надання разових послуг приватним фізичним особам. Про щомісячні розміри таких заробітків останнього часу їй не відомо. У судове засідання позивач не зявилася, однак, її представником подано до суду заяву про розгляд справи на підставі ст. 158 ЦПК України без їх присутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, зокрема, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1638784 9, що повернулося на адресу суду 14.12.2015 року з довідкою про причини повернення за закінченням терміну зберігання та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1656613 1, що повернулося на адресу суду 13.01.2016 року з довідкою про причини повернення за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. За приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачем судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, внаслідок чого повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим по час та місце судового розгляду. Згідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд,

Outcome: approved