Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по аліментам станом на 01.10.2013р. в сумі 23 101,30грн., а також суму неустойки за прострочення сплати по аліментах за період з грудня 2006 року по 20 листопада 2013 року у розмірі 213 359,5грн. та відшкодувати судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що тривалий період часу батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, не піклується про дитину та не цікавиться її розвитком, не підтримує зв'язок з нею . Крім того, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на дитину починаючи з 2006 року, у зв'язку з чим позивач просить стягнути існуючу заборгованість та стягнути пеню відповідно до чинного законодавства. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримала вимоги, просила їх задовольнити, з підстав зазначених у позові, в подальшому просила проводити розгляд справи у її відсутність з урахуванням стану її здоров'я. Представник позивача [PERSON] в подальшому приймаючи участь у справі просила вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, своїх заперечень з приводу поданого позову до суду не подав. Третя особа Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як органу опіки та піклування в особі свого представника Кожушок -Литвинова І.П. підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], представника органу опіки та піклування Кожушок -Литвинову І.П., допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Під час судового розгляду судом встановлено. Батьками малолітнього [PERSON], який народився [INFO], є його батько [PERSON], і мати [PERSON] . Із пояснень позивача [PERSON] , вбачається, що з липня 2004 року відповідач [PERSON] проживає окремо в іншому місті, та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової , або будь-якої іншої участі у виховання сина, не цікавиться здоров'ям та успіхами дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її підготовкою до самостійного життя. Відповідач навіть не цікавиться за які кошти виховується дитина. Востаннє відповідач бачився з сином, коли дитині був один рік, з того часу відповідач вихованням дитини не цікавиться, участі у виховання не брав, хоча такої можливості позбавлений не був. Всі питання щодо виховання сина вирішує лише позивач . Відповідно до висновку про позбавлення батьківських прав Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 20 січня 2014 року №105/01-106/в-12 комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , як такого, що ухиляється від виховання та утримання дитини. Під час розгляду питання малолітній [PERSON] ( дитині виповнилось повних десять років) підтримав позицію матері , позивача [PERSON], повідомивши комісії, що батька він не пам'ятає, жодних листів, телефонних дзвінків чи подарунків від нього не отримував і не отримує. Із акту обстеження житлово-побутових умов видно, що позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] проживають разом з іншими членами сім'ї [PERSON] в двокімнатній квартирі, де створені всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Із характеристики виданої на учня 5-Б класу [PERSON] видно, що дитина навчається в школі з 01.09.2009р. У початкових класах вихованням дитини займалась мати та бабуся з дідусем. Рідний батько не виявляв цікавості до шкільного життя дитини. Жодного разу до школи не приходив, не телефонував, з класоводом не спілкувався. У 5-му класі мати та вітчим приділяють належну увагу вихованню дитини. Із довідки виданої клінічною лікарнею №7 від 26.11.2013р. №1046/1 видно, що дитина перебуває на під наглядом відділення з 15.04.2004р. Дільничний педіатр спілкувався на прийомі в поліклініці з бабусею. Із показів допитаного в суді свідка [PERSON] видно, що свідок є рідним братом позивача та постійно проживає разом з позивачем та дитиною в одній квартирі. Відповідач [PERSON] своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини не виконує починаючи з 2004 року, не спілкується з ним, не приймає участі у його житті, не підтримує зв'язок. При цьому будь-яких перешкод в здійснення цих обов'язків не існувало. Із показів свідка [PERSON] , який 04 січня 2013 року зареєстрував шлюб з [PERSON], матір'ю дитини, видно, що на протязі двох років спілкування з [PERSON], його батько участі у житті сина не приймає. Відповідно до ст.. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Оцінивши встановлені обставини суд прийшов до переконання, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON], оскільки біля десяти років не піклується про здоров'я своєї дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Отже вимоги позивача в цій частині є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Із встановленого в судовому засіданні вбачається, з 08 вересня 2004 року відповідач [PERSON] , згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2004 року, зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO], на користь [PERSON] ( після одруження [PERSON])в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС Оріхівського РУЮ. Згідно довідки виданої відділом заборгованість станом на 01.10.2013р. складає 23101,30грн. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню . Наявність судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини та відкрите виконавче провадження з приводу його примусового виконання дають суду підстави вважати необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення аліментів, оскільки в цьому випадку до відповідача може бути застосована подвійна відповідальність. Вимоги позивача про стягнення неустойки (пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення є повністю обґрунтованими, оскільки із довідки розрахунку складеного державним виконавцем відділу ДВС Оріхівського РУЮ видно, що відповідач вибірково сплачує аліменти на утримання дитини, при цьому має заборгованість по сплаті аліментів , яка станом на 01.10.2013р. складає 23 1010,30грн. За розрахунком позивача розмір неустойки (пені) за період з грудня 2006 року по 20 листопада 2013 року складає 213 359,5грн. Розрахунок складений позивачем є вірним, та відповідає вимогам ст. 196 СК України та висновкам Верховного Суду України викладених у справі №6-81 цс13 щодо правильності нарахування пені. Так, позивачем обчислено розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня подання позову до суду, підсумувавши розмірі нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За таких обставин в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 229,41грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4 500грн. Вимоги позивача про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому граничний розмір витрат на правому допомогу не може перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати за певну кількість годин витрачених представником , як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Матеріали справи свідчать про те, що на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням витрачено не більше чотирьох годин, та на участь у судових засіданнях не більше трьох годин, тобто відшкодуванню підлягає 3 416грн.( 488грн. х7 годин). З відповідача підлягає стягненню судовий збір щодо вимог позивача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: partial