Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є дочкою відповідача. З 01.09.2015 року вона навчається в Селидівському професійному ліцеї, зі строком закінчення навчання до 30.06.2018 року, денна форма навчання, в зв»язку з чим потребує кошти на придбання літератури, на проживання, на проїзд. Самостійного доходу вона не має, знаходиться на утриманні матері, якій одній важко її утримувати, а відповідач добровільно допомоги не надає. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на час навчання, починаючи з дня подання заяви до суду і до кінця навчання, тобто по 30.06.2018 року. Позивач, згідно наданої заяви, підтримує свої вимоги, просить справу розглядати без її участі (а.с.15). Відповідач, згідно наданої заяви, визнає позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі (а.с.14). Третя особа [PERSON], згідно наданої заяви, підтримує вимоги доньки, просить справу розглядати без її участі (а.с.13). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є дочкою відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого Красноармійським РАГСом Донецької області, актовий запис №330 (а.с.5). Судом встановлено, що позивач проживає однією сім»єю зі своєю матір»ю, [PERSON] за адресою: м.Покровськ, вул.Воронова,86. (а.с.3,4). Згідно довідки Селидівського професійного ліцею від 05.10.2017 року [PERSON] дійсно навчається у Селидівському професійному ліцеї з 01.09.2015 року, за професією «Перукар-манікюрник», форма навчання денна, бюджетна основа, строк закінчення навчання- 30.06.2018 року (а.с.6,). Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочки, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і( або) у частці від заробітку( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК. Згідно зі ст. 182 Сімейного Кодексу України, п. п.17 , 20 Постанови Верховного Суду України № 3 від 15.05 2006 року „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 року № 606_Х1У « Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи». Обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття ( незалежно від форми навчання), виникає за обов»язковою сукупності таких юридичних фактів : досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв»язку з цим у матеріальної допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Доказів стосовно наявності у відповідача аліментних зобовязань, а також його стану здоровя, які б були підставою для визначення розміру аліментів за розміром меншим ніж вказаним позивачем, до суду не надано. Відповідачем, згідно його заяви, позовні вимоги визнані у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно розяснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову,\~яке має бути безумовним,\~і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права,\~свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),\~суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону,\~права,\~свободи чи інтереси інших осіб не порушує,\~суд вважає,\~що позов в частині,\~визнаній відповідачем, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved