Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення дії, яка порушує право, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В підтвердження позовної заяви [PERSON] посилається на те, що згідно договору довічного утримання від 13.05.2005 року , посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим № 680, їй - позивачу у справі належить 1/2частина житлового будинку з надвірними будівлями,розташованими в [ADDRESS] Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.11.2013 року індексний номер 12552974 (номер запису про право власності 3318590) підтверджує факт належності їй-позивачу у справі на праві спільної часткової власності 1/2частини житлового будинку з надвірними будівлями,розташованими в [ADDRESS] . 29.12.2016 року [PERSON] продав належну йому на праві спільної часткової власності 1/2частину житлового будинку по договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Дергачівськогго районного нотаріального округу Харківської області Коробоць О.М. за реєстровим № 4201. Згідно довідки КП технічної інвентаризації « Інвенрос» від 16.05.2017 року № 8702, домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] в 1/2 частині на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим № 4201,та в 1/2частині [PERSON], згідно договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим № 678 від 13.05.2005 року. Відповідач у справі був прописаний у вказаний вище будинок зі згоди колишнього власника житлового будинку - [PERSON] (їхньої матері), але з умовою, що він зніметься з реєстрації при першій вимозі. Відповідач у вказаному житловому будинку не проживає з квітня 2009 року, особистих речей його за вищевказаною адресою не має, кореспонденція на його ім'я за вищевказаною адресою не надходить. Той факт, що відповідач в вищевказаному будинку не проживає, підтверджується актом депутата Дергачівської міської ради Харківської області від 17.05. 2017 року. Тобто, відповідач в житловому приміщенні не проживає, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в будинку не має, кореспонденція та листи на його ім'я по вказаній адресі не надходять, права власності на будинок не має, однак він залишається бути прописаним в моєму житловому будинку. Оскільки, на протязі більш ніж 6-ть місяців відповідач в житловому будинку не мешкає, згідно ст.ст.71,72 ЖК України він втратив право на користування житловим будинком № [ADDRESS]. Прописка відповідача в її будинку не дає їй можливості здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном, позбавляє права на оформлення субсидії. Позивач [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити . Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи у справі [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачемвимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст. 61 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору довічного утримання від 13.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим № 680, позивачу у справі належить 1/2частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими в [ADDRESS]. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.11.2013 року індексний номер 12552974 (номер запису про право власності 3318590) підтверджує факт належності позивачу у справі на праві спільної часткової власності 1/2частини житлового будинку з надвірними будівлями,розташованими в [ADDRESS] 29.12.2016 року [PERSON] продав належну йому на праві спільної часткової власності 1/2частину житлового будинку по договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Дергачівськогго районного нотаріального округу Харківської області Коробоць О.М. за реєстровим № 4201. Згідно довідки КП технічної інвентаризації « Інвенрос» від 16.05.2017 року № 8702, домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] в 1/2 частині на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим № 4201,та в 1/2частині [PERSON], згідно договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим № 678 від 13.05.2005 року. Відповідач у справі був прописаний у вказаний вище будинок зі згоди колишнього власника житлового будинку - [PERSON], але з умовою, що він зніметься з реєстрації при першій вимозі. Відповідач у вказаному житловому будинку не проживає з квітня 2009 року, особистих речей його за вищевказаною адресою не має, кореспонденція на його ім'я за вищевказаною адресою не надходить. Той факт, що відповідач в вищевказаному будинку не проживає, підтверджується актом депутата Дергачівської міської ради Харківської області від 17.05. 2017 року. Тобто, відповідач в житловому приміщенні не проживає, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в будинку не має, кореспонденція та листи на його ім'я по вказаній адресі не надходять, права власності на будинок не має, однак він залишається бути прописаним в моєму житловому будинку. Оскільки, на протязі більш ніж 6-ть місяців відповідач в житловому будинку не мешкає, згідно ст.ст.71,72 ЖК України він втратив право на користування житловим будинком № [ADDRESS]. Прописка відповідача в вищевказаному будинку не дає позивачу можливості здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном, позбавляє права на оформлення субсидії. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: припинення дії, яка порушує право. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ст. ст.7,11 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією,законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Остаточне рішення суду про виселення відповідача є підставою для зняття його з реєстрації за адресою спірного будинку, оскільки добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 72, 163, 167 Житлового Кодексу України, ст. ст.319,405 ЦК України»,

Outcome: approved