Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], 03.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1317. Від спільного проживання у шлюбі однією сімєю з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], який постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Причиною розпаду сімї вказує різні характери та погляди на життя, втрату почуття любові та поваги одне до одного. Подружні стосунки між ними припинені та спільне господарство не ведуть, проживають окремо, коштів на утримання дитини не надає. Збереження сімї вважає неможливим та таким що суперечить її інтересам. Просить, поданий нею позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, від неї через канцелярію суду поступила заява з клопотанням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, у випадку повторної неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], зареєстрували шлюб 03.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1317 (а.с.7). Сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства та бюджет, їх сімя розпалась, і шлюб носить формальний характер, сторони втратили один до одного почуття любові, поваги і довіри, розпад їх сімї відбувся остаточно та поновити її не можливо. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб зареєстрований 03.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1317, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] слід розірвати. Також судом встановлено, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі у позивача з відповідачем народився син [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно ст. 180 СК України, відповідач [PERSON], як батько неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] зобовязаний утримувати його до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] утримується позивачем, інших дітей на утриманні у відповідача не має, із врахуванням як матеріального становища позивача, так і матеріального становища відповідача, а саме те, що останній на даний час не має постійного заробітку (доходу), його стан здоровя, враховуючи потреби дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 677,50 грн. щомісячно. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 57\~ ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яке суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і\~ всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved