Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], померлої 30.12.2009 року право власності на земельну ділянку площею 4,5112 га, розташованк на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Бессарабія», частка (пай) № 70, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на землю серії Р1 № 493797, виданого 17.03.2003 року Ізмаїльською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державним актів направо особистої власності на землю за № 10-10-400, мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на землю оскільки відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності на спадкову земельну ділянку (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 493797) на імя спадкодавця [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 493797 від 17.03.2003 року, виданого на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації ради народних депутатів № 86/А-2003 від 06 лютого 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державним актів на право особистої власності на землю за № 10-10-400 [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,5112 га, розташована на території Лощинівської сільської ради, колишнє КСП «Бесарабія», частка (пай) № 70, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до свідоцтва про смерть 1-ЖД № 207926 від 01.01.2010 року, виданого Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла 30.12.2009 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 4,5112 га, розташована на території Лощинівської сільської ради, колишнє КСП «Бесарабія», частка (пай) № 70, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 493797 від 17.03.2003 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до заповіту від 31.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] за № 454 [PERSON] земельну ділянку площею 4,5112 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Бесарабія», частка (пай) № 70, належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 493797, виданого 17.03.2009 року на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації № 86/А-2003 від 06 лютого 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-10-400, заповіла [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України після смерті [PERSON] відноситься її син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ФЮ № 894637 від 08.09.1949 року, Акмолинським відділом РАЦСу, оскільки на час відкриття спадщини був не працездатним. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON], будучи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, позивачі [PERSON] у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], померлої 30.12.2009 року, що підтверджено нотаріально посвідченою завою від 25.06.2010 року, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] як спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], померлої 30.12.2009 року право власності на земельну ділянку площею 4,5112 га, розташовану на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Бессарабія», частка (пай) № 70, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на землю серії Р1 № 493797, виданого 17.03.2003 року Ізмаїльською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державним актів на право приватної власності на землю за № 10-10-400. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved