Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, яка згодом зменшила розмір позовних вимог. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 1400 грн. 00 коп. Від інших позовних вимог відмовилась. В обґрунтування уточнених позовних вимог, позивачка зазначила, що з 23 травня 2016 року по 15 серпня 2016 року вона працювала на посаді продавця у фізичної особи-підприємця [PERSON] 15 серпня 2016 року була звільнена із займаної посади за власним бажанням, що підтверджується наказом № 16 від 15.08.2016 року. При звільненні відповідач обіцяв виплатити заробітну плату, але досі цього не зробив. На неодноразові звернення щодо розрахунку, відповідач не реагує. Надати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, відповідач відмовляється. В порушення ст.116 КЗпП України, в день звільнення їй не були виплачені всі належні до виплати суми, тобто повного розрахунку проведено не було. Тому позивачка вважає, що відповідач повинен сплатити їй заборгованість по заробітній платі у сумі 1400,00 гривень. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Позовні вимоги уточнила, просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 1400,00 гривень, від інших позовних вимог відмовилась. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: Позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 23 травня 2016 року по 15 серпня 2016 року на посаді продавця та була звільнена за власним бажанням (а.с. 5). При розрахунку позивачці не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 1400,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів». Згідно з ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України: у разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу звільненому працівнику належних йому сум у строки, вказані у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно з п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду про стягнення заробітної плати допустити до негайного виконання в частині виплати заробітної плати за один місяць. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. на користь держави. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved