Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 100 грн. на кожну дитину. В позовній заяві вказала, що з 25 травня 2011 року проживала із відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу. Мають неповнолітніх - дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо та жодної матеріальної допомоги дітям не надає. В судове засідання позивач [PERSON] не явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибув, надавши до суду заяву, в якій позов визнав та просив справу розглянути без нього. У звязку з цим відповідно до ч.2 ст.158 та ч.2 ст.198 ЦК України справа розглядаються без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним позов задовольнити. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЖД №514715, повторно виданим 24 березня 2017 року Кодимським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЖД №514716, повторно виданим 24 березня 2017 року Кодимським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області. В даний час сторони проживають окремо, не спілкуються, діти перебувають на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобовязаний утримувати своїх неповнолітніх синів до їх повноліття, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не працює, не має постійного заробітку (доходу), у звязку з цим суд вважає необхідним визначити аліменти в твердій грошовій сумі у заявленому позивачем розмірі. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved