Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] , посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося. Вони люди різних характерів та поглядів на життя, через що в сім`ї часто виникали сварки та непорозуміння. Відповідач вчиняє насильство в сім`ї, погрожує фізичною розправою. Вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Вважає, що шлюб між ними існує формально, а тому просить його розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Також суду повідомила, що відповідач неодноразово застосовував до неї фізичне насильство, як наслідок, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Тернопільського міськрайонного суду за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що йому слід надати термін на примирення із відповідачем, з метою зберегти сім`ю. Заперечив щодо застосування фізичного насильства стосовно позивача. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив. [PERSON] до [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі із 29 серпня 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. У даному шлюбі є одна неповнолітня дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду від 04.01.2021 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. У вказаній постанові зазначено, що «… [PERSON] 30 грудня 2020 року о 02.00 год. перебуваючи за адресою [ADDRESS] вчинив відносно своєї дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурними словами, погрозами фізичною розправою, вчинив бійку..». Таким чином, судом встановлено, що відповідач застосовує стосовно позивача фізичне насильство в сім`ї, відтак вважає, що його клопотання про надання йому строку на примирення не підлягає до задоволення, оскільки буде суперечити інтересам позивача, порушуватиме його права та може бути заподіяна шкода її здоров`ю. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, вони втратили почуття взаєморозуміння та любові один до одного, стали чужими людьми. Сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Шлюб існує лише формально. Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частини третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. За таких обставин, суд вважає, що шлюб слід розірвати так, як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки порушує її особисті права та законні інтереси. На підставі наведеного та

Outcome: approved