Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтв на право на спадщину недійсними, визнання заповіту нікчемним, визнання договору купівлі-продажу недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Цей будинок садибного типу на двох господарів і за даними технічного паспорту, що виданий Смілянським відділом ЧООБТІ 18.09.2008р., нерухоме майно до цих пір належить їй та її рідному дідькові [PERSON] , який помер [INFO] . 06.04.2018р. приватний нотаріус [PERSON] надіслала їй заяву відповідача [PERSON] , що як добросовісний набувач, вона пропонує їй купити Ѕ частину цього будинку, власником якого вона є. 11.04.2019р., як позивач вказує, - одержала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за даними якого з 1995р. їй на праві приватної власності належить Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Невідомий нотаріус з власної ініціативи вніс відомості про її право власності на Ѕ частину будинку, яка формально належала їй. Заяву про видачу свідоцтва про власність від 24.11.1995р. вона не писала, до невідомого нотаріуса не зверталася, тим більше до нотаріуса [PERSON] . Також вона не просила свідоцтво на листку з амбарної книги, яке вона, видала, нібито, 24.11.1995р., а насправді - 13.10.2009р. Як вбачається з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 11.04.2019р., власником іншої частини будинку стала [PERSON] від 07.06.2019р. Вона купила Ѕ частину цього будинку у [PERSON] , яка померла у вересні 2016р. та отримала частину будинку, нібито, по заповіту, викладеному на бланку ВЕК 145445 від [PERSON] , дружини батька позивача, була матір`ю [PERSON] . Відомості про добросовісного набувача [PERSON] в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, відсутні. Нотаріус завела спадкову справу №432р. 3815, рік заведення спадкової справи не вказала. Нотаріальні дії вчиняла без перекладача жестової мови. В загальному реєстрі підпис про одержання, не позивача, як вказує у позові. Документи спадкової справи ще до заведення втратили юридичну силу. Позивач вказує, що прослідковуються етапи зміни власників на Ѕ частину будинку: отримання у спадок [PERSON] від чоловіка [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2002р., нотаріус [PERSON]); заповіт [PERSON] на користь чужої їй людини [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом 05.11.2009р., на той час державний нотаріус [PERSON], витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі 28.02.2009р., спочатку зареєструвала, потім видала); отримання у спадщину [PERSON] від матері [PERSON] (відомості про документ відсутні, відомості на даний правочин у відповідному реєстрі відсутні); продаж [PERSON] частини будинку [PERSON] (договір купівлі-продажу від 07.06.2018р., нотаріус [PERSON]). Позивач вважає, що всі правові документи, на підставі яких змінювався власник частини вказаного будинку, є незаконними. Так, свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2002р., за яким [PERSON] отримала у спадщину Ѕ частину будинку від чоловіка [PERSON] , незаконне, оскільки [PERSON] не приймала спадщину від чоловіка та не оформлювала її на себе (у технічному паспорті 18.09.2008р. вказано, що власниками будинку у рівних долях є [PERSON] та її дядько [PERSON] ). Відповідно, [PERSON] не могла заповідати майно, яке вона набула без правових на те підстав [PERSON] . Крім того, даний заповіт також укладено з порушенням процедури його реєстрації (постанова Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.05.2011р. у справі №4-112/2011 та інформація з реєстру заповітів, відповідно до якої, документа за номером 145445, а це номер бланку заповіту від [PERSON] на [PERSON] , у реєстрі заповітів не виявлено, що є грубим порушенням Положення про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ, затвердж. наказом МЮУ від 17.10.2000р. №51/5). Враховуючи незаконність оформлення спадщини від [PERSON] на [PERSON] , її донька [PERSON] не мала законних підстав на отримання у спадок частини даного будинку від матері. Крім того, таке оформлення немає жодних відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що є грубим порушенням постанови КМУ від 25.12.2015р. (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2019р.). Враховуючи ту обставину, що [PERSON] являлась незаконним власником Ѕ частини будинку, вона не мала повноважень на продаж даного майна. Відповідно, укладений договір купівлі-продажу від 07.06.2018р., посвідчений нотаріусом [PERSON], є незаконним та повинен бути визнаний недійсним (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2019р.). Позивач вказує, що ситуація щодо незаконного продажу вказаної половини будинку у зв`язку з махінаціями нотаріусів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та доглядальниці [PERSON] . Нотаріуси з самого початку підробили документи та підписи для незаконного позбавлення позивача спадщини від її дядька. Про дані факти вона зверталася до правоохоронних органів та до суду. Особливо незаконні перешкоди чинили позивачу судді: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вважає, що саме той факт, що Ѕ частина будинку оформлялася у спадщину зі свідомим порушенням закону та в кінцевому випадку була продана без належних на те підстав, свідоцтва про право на спадщину повинні бути визнані нікчемними, а договір купівлі-продажу недійсним. Приватний нотаріус [PERSON] реєстрацію вчинила через 13 років, нотаріус [PERSON] спочатку реєструвала, а потім видавала. Крім того, вважає, що реєстрація належного позивачу спадкового майна проведена через 13 років на частину будинку, що належить їй. Заповіт підписала не заповідачка, в останні дні свого життя заповідачка сказала, що заповіт вона не робила. Встановити, хто підписав заповіт перешкодили судді [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, посилаючись на ст.ст.527, 1257, 1248, 215, 1216, 1217, 328, 203, 1233, 1234, 1223, 215 ЦК України, п.п.5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Положення про Єдиний реєстр заповіті та спадкових справ, затвердж. наказом МЮУ 17.10.2000р. №51/5, - позивач просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2002р., що зареєстровано в реєстрі за №2311, видане нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON]; визнати нікчемним заповіт на користь [PERSON] від 25.03.2007р., зареєстрований в реєстрі за №1182, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину №2849 від 05.11.2009р., видане [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу №869 від 07.06.2018р., посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до Розпорядження голови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцького В.О. № 19 від 12.06.2020, відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31, ч. 3 ст. 41 ЦПК України, згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2020 та з метою забезпечення доступу до правосуддя, справу № 703/1746/20 передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси, як найбільш територіально наближеного. За даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 703/1746/20. Ухвалою суду від 20.07.2020 прийнято та відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса [PERSON] та приватного нотаріуса [PERSON] Ухвалою суду від 08.12.2020р. залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ). Ухвалою суду від 04.11.2020р. відвід [PERSON] , заявлений судді Позарецькій С.М., визнано необґрунтованим. Ухвалою суду від 05.11.2020р. у задоволенні заяви про відвід судді Позарецькій С.М. відмовлено. Ухвалою суду від 09.11.2020р. відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про направлення справи за підсудністю до іншого суду. Ухвалою суду від 08.12.2020р. відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід адвоката Примака В.А. Ухвалою суду від 26.01.2021р. відмовлено [PERSON] у задоволенні її заяви про відвід адвоката Примака В.А. Ухвалою суду від 26.01.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 15.03.2021р. заяву [PERSON] про відвід судді Позарецькій С.М., залишено без задоволення. Ухвалою суду від 08.04.2021р. відвід [PERSON], заявлений судді Позарецькій С.М., визнано необґрунтованим. Ухвалою суду від 22.04.2021р. у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Позарецькій С.М., відмовлено. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що обставини визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] та щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] вже були предметом розгляду справи за позовом [PERSON] , про що Смілянським міськрайонним судом Черкаської області постановлене рішення від 23.01.2013р., яким [PERSON] відмовлено у задоволенні її позову. Це рішення залишене без змін рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2013р., а в частині розподілу судових витрат - правничої допомоги адвоката скасовано і у стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] цих витрат відмовлено. Крім того, вважає, що [PERSON] на законних підставах продала, отримане у спадок після смерті її матері [PERSON] , нерухоме майно на користь [PERSON] . При цьому, [PERSON] не висловила своєї позиції щодо бажання придбати у [PERSON] Ѕ частини будинку, незважаючи на заяву, яку отримала. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Крім того, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату правової допомоги адвоката. Третьою особою приватним нотаріусом [PERSON] подані письмові пояснення по суті позову. Вказує, що залучення її до участі у справі як третьої особи, є помилковим, оскільки рішення у цій справі жодним чином не може вплинути на її права і обов`язки як приватного нотаріуса; вона не є правонаступником прав і обов`язків державного нотаріуса. Вважає позовні вимоги безпідставними, надуманими і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Вважає, що виданий нею [PERSON] документ - свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2002р. відповідає вимогам закону того часу, виданий на підставі наданих документів, які зберігаються у спадковій справі №917/2002. У свідоцтві зазначено, що воно підлягає стосовно будинку реєстрації у Смілянському БТІ, оскільки на той час нотаріуси не здійснювали реєстрацію права власності на нерухоме майно. Просить відмовити у задоволенні позову. Просить проводити розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] надала письмові пояснення по суті позову, за якими просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Зазначено, що власник Ѕ частини будинку [PERSON] своєю заявою від 06.04.2018р. довела до відому іншого співвласника майна [PERSON] про продаж нею належної їй частини вказаного будинку за кошти у розмірі 263000грн. Між тим, [PERSON] не скористалася правом і з будь-якими заявами до приватного нотаріуса не зверталася, хоча знала і була обізнана про намір [PERSON] здійснити продаж Ѕ частини будинку, що по [ADDRESS] . Отже, при посвідченні договору купівлі-продажу Ѕ частини будинку з господарськими спорудами та будівлями від 07.06.2018р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , приватним нотаріусом [PERSON] були повністю дотримані вимоги ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса, затвердженими наказом МЮУ від 22.02.2012р. Також просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідачем [PERSON] відзив на позов подано не було. Позивач [PERSON] надала пояснення на пояснення третьої особи приватного нотаріуса [PERSON], за якими вважає, що приватний нотаріус [PERSON] здійснювала махінації при видачі серії свідоцтв про право на спадщину [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтва видані з порушеннями інструкції по вчиненню нотаріальних дій та вимог ЦК України. Третьою особою Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ) в особі представника за довіреністю Ковдій І.І. надані пояснення по суті позову. Вважає, що позивачем пропущені строки позовної давності, оскільки їй ще в 2002 році було відомо про факт прийняття в цьому році [PERSON] після смерті її чоловіка спадщини та про існування заповіту, складеного на [PERSON] на ім.»я [PERSON] та про прийняття останньою спадщини після смерті [PERSON] , що не заперечується самим позивачем. При цьому, з даним позовом [PERSON] звернулася до суду лише в 2019 році. Крім того, про ці обставини позивачу було відомо і під час розгляду справи №2315/6695/2012 за позовом [PERSON] . Також вказує на відсутність правових підстав для залучення Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки спір стосується безпосередньо сторін у справі. Крім того, судове рішення не може вплинути на права, обов`язки і інтереси Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ). Просить відмовити у задоволенні позову повністю. Позивачем [PERSON] подано звернення, за яким просить подовжити загальний термін позовної давності, що виник в результаті створеної судом і слідством штучної підстави для втрати терміну позовної давності на свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2002р. на ім.»я [PERSON] ; на ім.»я [PERSON] від 05.11.2009р. на заповіт. Стосовно договору купівлі-продажу від 07.06.2018р. термін позовної давності вважає, що не пропустила. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Надала процесуальні заяви по суті справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що позовні вимоги не визнає повністю і просить у їх задоволенні відмовити. Вважає, що вона придбала у [PERSON] Ѕ частину будинку на законних підставах. Крім того, зазначила про те, що позивач пропустила строки позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Примак В.А. просили відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи відзиву на позов. Крім того, зазначили, що [PERSON] ніколи не могла бути спадкоємцем по закону, вона не є родичем [PERSON] . Також зазначили, що є судове рішення 2013 року, яке не може бути переглянуте за цим позовом. Також [PERSON] не є стороною договору купівлі-продажу, а тому вважають, що права та інтереси її не порушені. Крім того, сама ж [PERSON] вказує на те, що була попереджена про наміри [PERSON] продати частину будинку, але вона не скористалась правом на придбання цього майна. Крім того, просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 25000грн. Також зазначили, що [PERSON] пропустила строки позовної давності і підстав для поновлення немає. В судове засідання треті особи приватні нотаріуси [PERSON] та [PERSON] не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) за довіреністю Ковдій І.І. просила відмовити у задоволенні позову, враховуючи письмові пояснення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що [PERSON] в порядку спадкування за законом, як дружина померлого [INFO] [PERSON] і така, що проживала за адресою: [ADDRESS] , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 18.09.2002р. державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON] (реєстр №2311), зокрема на Ѕ частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що по [ADDRESS] . При цьому, зазначено, що ця частина нерухомого майна належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення Смілянського міськвиконкому від 27.07.1978р. за №432, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Смілянською державною нотаріальною конторою 23.10.1984р. за реєстром №3528 та зареєстрованих у Смілянському бюро технічної інвентаризації за реєстром №47-2481 стор. 241. При цьому, позивачем в позовній заяві не вказано обставини, як і жодними належними та допустимими доказами не доведено про те, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Крім того, не підтверджені родинні відносини із померлим [PERSON] , незважаючи на те, що у позові позивач вказує, що він приходився їй дядьком. Отже, [PERSON] успадкувала за законом після смерті свого чоловіка спадкове майно, відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963р., за нормами якої передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При цьому, помилковими є посилання позивача на те, що технічний паспорт являється правовстановлюючим документом, оскільки технічний паспорт - це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та містить основні відомості про об`єкт нерухомого майна, такі як: місцезнаходження (адреса) об`єкта; склад; технічні характеристики; план та опис об`єкта; ім`я/найменування власника/замовника; відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна; відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт. Також, вказується рік споруди і матеріал фундаменту, стін і перекриттів, кількість поверхів, висота, розміри кімнат і нежитлових приміщень. Описується призначення кожного з них. Зазначаються відомості про роботи, які проводилися, у разі перепланування, реконструкції, їх дату і наявність дозволу на проведення. Крім того, судом встановлено, що відповідно до матеріалів спадкової справи, наданої Смілянською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] (свідоцтво про смерть від 04.02.2009р., актовий запис №96), із заявами про прийняття спадщини звернулися до нотаріуса 28.02.2009р. [PERSON] та 03.07.2009р. [PERSON] . При цьому, [PERSON] надано рішення Смілянського міськрайонного суду від 19 червня 2009р. (справа №2-о-99/2008) про встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю в домоволодінні [ADDRESS] до моменту смерті останньої. За даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, датованого 25.03.2007р., наявний запис про реєстрацію заповіту заповідувача [PERSON] , який зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] 25.03.2007р. На підставі заяви [PERSON] від 05.11.2009р. про видачу свідоцтва про право на спадщину, останній видано, зокрема свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 05.11.2009р. державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр №2849, за яким [PERSON] отримала у спадщину Ѕ частину у праві власності на жилий будинок з надвірними спорудами, що по [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Смілянською державною нотаріальною конторою 18.09.2002р. за реєстром 2311 та зареєстрованого у Смілянському БТІ 02.10.2002р. за реєстром №47 стор. 241-2481. Крім того, нотаріусом проведена реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.11.2009р. Також встановлено, що за заповітом, який посвідчений 25.03.2007р. приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №1182, [PERSON] здійснила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, в т.ч. належну їй Ѕ частину жилого будинку, що по [ADDRESS] , вона заповідає [PERSON] . Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 17.06.2010р. (справа №8-9/2010) скасовано рішення Смілянського міськрайонного суду від 19.06.2009р. за заявою [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю. За матеріалами справи також встановлено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 08.07.2010р. (справа №2-о-97/2010) заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із [PERSON] до моменту смерті останньої, - залишено без розгляду. Вказане судове рішення набрало законної сили 16.07.2010р. Слід зазначити, що за обставинами, викладеними у позовній заяві та наданими і повідомленими доказами, позивачем жодним чином не доведено факту того, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Під судовим захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. За результатами розгляду справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2002р. та визнання нікчемним заповіту, складеного за життя [PERSON] на користь [PERSON] від 25.03.2007р., оскільки позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не зазначено обставин і відсутні докази, за яких є підстави вважати, що її цивільні права порушені відповідачами [PERSON] та [PERSON] , не визнані або оспорюються, враховуючи норми ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України. Крім того, викладені позивачем інші доводи в обгрунтування цих заявлених позовних вимог, також не дають підстав для задоволення позову у цій частині. Безпідставними є і посилання на постанову Смілянського міськрайонного суду від 04.05.2011р. (справа №4-112/2011), якою скасовано постанову інспектора СОГП Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області від 23.12.2010р. про відмову у порушенні кримінальної справи відносно заяви [PERSON] і матеріали були направлені до Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області для організації і проведення додаткової перевірки. При цьому, суд не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо недійсності свідоцтва про право на спадщину від 18.09.2002р. та нікчемності заповіту від 25.03.2007р., не підтверджує і не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту, а в даному випадку позивачем [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту, оскільки вона, як зазначалось вище, не є спадкоємцем ні спадкодавця [PERSON] , ні спадкодавця [PERSON] і, відповідно не може претендувати на отримання у спадщину спадкового майна, яке залишилось після смерті цих спадкодавців. Що стосується позовних вимог до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 05.11.2009р., яке видане [PERSON] , то в цій частині позову також слід відмовити, оскільки, як вказує позивач у позовній заяві, ці вимоги є похідними від попередніх, а тому за відсутності обставин та доказів, позивачем [PERSON] не зазначено в чому ж полягає порушення її прав та майнових інтересів за обраним нею способом захисту. Крім того, слід звернути увагу, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2013р. (справа №2315/6695/2012) [PERSON] відмовлено у задоволенні позову, пред`явленого до [PERSON] , Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання недійсним заповіту, складеного за життя [PERSON] 25.07.2007р. на користь [PERSON] , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 05.11.2009р. державним нотаріусом і виданого [PERSON] та визнання права власності на Ѕ частину будинку, що по [ADDRESS] в порядку спадкування. Вказане рішення суду першої інстанції залишено в цій частині без змін рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2013р. і лише скасовано в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. При цьому, судовими рішеннями встановлено, що вилевиявлення заповідача [PERSON] було вільним та відповідало її волі, поскільки вона особисто підписала заповіт та вказала, що записано з її слів та нею прочитано вголос. Крім того, судами дана оцінка доводам [PERSON] і зазначено про те, що [PERSON] отримала спадщину за заповітом на законних підставах, а позивач [PERSON] не довела, що була спадкоємцем, в тому числі і про те, що вона протягом останніх п`яти років до відкриття спадщини була членом сім`ї спадкодавця [PERSON] . Визнано, що спадкові права позивача [PERSON] не порушені. Незважаючи на те, що відповідач [PERSON] не була стороною по вказаній цивільній справі, але вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , і, як на думку суду, обставини, які були встановлені під час розгляду справи №2315/6695/2012, мають суттєве значення щодо вирішення даного спору. Крім того, нових обставин, які б свідчили про порушення відповідачем [PERSON] прав та інтересів позивача [PERSON] , останньою не наведено ні в позовній заяві, як і не скористалась вона правом обгрунтувати заявлені позовні вимоги і в судовому засіданні як особисто, так і через представника адвоката, від якого згодом відмовилась. Отже, в цій частині позову також слід відмовити. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.06.2018р., який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], то суд вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки є безпідставними та необгрунтованими. Вважати, що укладенням цього договору відповідачами [PERSON] та [PERSON] порушені майнові (спадкові) права позивача щодо неотримання нею в порядку спадкування Ѕ частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що за адресою: [ADDRESS] , підстав немає. Так, враховуючи вище викладені обставини, судом встановлено, що після смерті [PERSON] , яка мала місце [INFO] , її дочка [PERSON] в порядку спадкування за законом, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що посвідчене 21.09.2017р. приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] (реєстр №374), за яким отримала спадщину у вигляді Ѕ частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що по [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Смілянською державною нотаріальною конторою 05.11.2009р. за реєстровим №2849; право власності зареєстроване Смілянським відділком КП ЧООБТІ 08.12.2009р. за номером запису 2481 в книзі 47 стор.241. Отже, підстав вважати, що [PERSON] у незаконний спосіб набула у власність нерухоме майно за вказаною адресою, немає. Згодом, [PERSON] вирішила продати належну їй Ѕ частку вказаного нерухомого майна і 06.04.2018р. нею складена заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №453, відповідно до якої [PERSON] передається заява про те, що [PERSON] продає належну їй на праві власності Ѕ частку нерухомого майна за 263000грн. Крім того, їй роз`яснені вимоги ст. 362 ЦК про те, що вона має право привілеєвої купівлі належної [PERSON] Ѕ частки нерухомого майна і не пізніше одного місяця з дня одержання цієї заяви їй слід повідомити приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу [PERSON] про своє бажання, чи відмову придбати зазначену нерухомість за вказану суму. Зазначено, що у разі одержання від [PERSON] відповіді після спливу зазначеного терміну, належна [PERSON] нерухомість буде продана іншій особі. При цьому, сама ж позивач [PERSON] у позовній заяві вказує та підтверджує той факт, що приватним нотаріусом [PERSON] їй 06.04.2018р. була направлена вказана заява і вона про неї знала. У позові [PERSON] також вказує обставини про те, що оскільки вважає [PERSON] такою, яка незаконно отримала у власність нерухоме майно в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , то відповідно вона не мала права відчужувати це майно іншій особі - відповідачу [PERSON] , а оскільки такі події відбулись, то відповідно, договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що посвідчений 07.06.2018р. приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр №869), є недійсним. Слід зазначити, що будь-яких обставин щодо недійсності договору купівлі-продажу нерухомості, окрім як наслідок незаконних дій щодо оформлення спадщини за [PERSON] , складання заповіту відносно [PERSON] , оформлення спадщини за [PERSON] , - позивачем не зазначено. Отже, спір фактично стосується наявності чи відсутності у позивача права на спадкування. За таких обставин, як на думку суду, неналежним є способом захисту той, що застосований позивачем, - визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки ефективним способом захисту можуть бути позовні вимоги про переведення на нього прав та обов`язків покупця, враховуючи норми ст.ст. 16, 362 ЦК України. Між тим, позивач [PERSON] відповідну позовну вимогу не пред`являла, а суд розглядає справу, відповідно до норм ч.1 ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, суд вважає, що підстав для застосування строків позовної давності, про що вказували відповідачі та представник третьої особи, немає, оскільки відсутні підстави для задоволення позову в цілому. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ, оскільки при подачі позову [PERSON] звільнена від сплати судового збору (встановлена 2 група інвалідності безтерміново, про що свідчить довідка до акту МСЕК від 14.08.2013р. серія 10ААБ №346193). Також, слід відмовити [PERSON] у задоволенні заяви про стягнення з [PERSON] на її користь судових витрат - витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката у розмірі 25000грн. Так, представником відповідача [PERSON] є адвокат Примак В.А., який надав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 03.09.2020р. №3/09-ц, у якому зазначено, що передоплата послуг адвоката по угоді складає 25000грн., а також квитанцію від 03.09.2020р. про отримання коштів в розмірі 25000грн. від [PERSON] за надання правової допомоги по договору від 03.09.2020р. У відзиві відповідач просить стягнути з позивача на свою користь понесені нею витрати на оплату правової допомоги. При цьому, не наведений орієнтовний розрахунок судових витрат. Крім того, в судовому засіданні 18.06.2021р. відповідачем [PERSON] подано розрахунок судових витрат (витрат на правничу допомогу адвоката), розрахунок оплати за надану правову допомогу, акт виконання робіт до договору від 03.09.2020р., датований 17.06.2021р. та квитанцію від 03.09.2020р. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Слід зазначити, що за нормами ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. При цьому, ні відповідачем, ні її представником не надано до суду підтверджуючих даних, які б свідчили про те, що відповідна процесуальна заява (розрахунок судових витрат) щодо розподілу судових витрат та докази оплати таких витрат були направлені (вручені) всім учасникам справи, зокрема, - позивачу, хоча склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, не повідомлено та не надано відповідної заяви про поважність причин невиконання вимог щодо вчинення такої процесуальної дії. Отже, на думку суду, недотримання відповідачем способу та порядку надання доказів, який визначений ЦПК України, позбавило можливості позивача надати свої заперечення, враховуючи норми статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (принцип рівності сторін). Отже, зазначені обставини дають підстави для відмови у задоволенні заяви щодо стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката у розмірі 25000грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed