Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом в суд, просить ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON], 20.07.1927р.н., який помер 02.06.2016 в м.Бориславі Львівської області, у пять місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона зареєстрована у м. Бориславі, проте проживає в м.Мадриді Іспанія. Останній раз виїхала за межі України 17 вересня 2015 року. У грудні 2016 року, зателефонувавши до відповідача, своєї бабці по лінії покійного батька [PERSON] [PERSON], довідалась про смерть свого діда, [PERSON], а також, що спадкодавець переоформив на позивачку право власності на будинок №110 на вул.Петлюри у м.Бориславі. Зважаючи на те, що на момент отримання зазначених відомостей позивачу не було відомо точної дати смерті діда та не було зрозумілим, у який спосіб, окрім заповіту, дід міг переоформити на позивача без її особистої участі вищезазначений житловий будинок, перебувала за межами України, позивач надіслала на адресу нотаріусів міста Дрогобича та міста Борислава письмові заяви про прийняття нею спадщини після смерті діда [PERSON] за законом за правом представлення, а у разі наявності заповіту на її імя - за заповітом. Після цього вона видала довіреність [PERSON] на право представлення її інтересів на час відсутності позивача, в тому числі інтересів під час вирішення питання про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON]. 03 лютого 2017 року представником [PERSON] було отримано у Трускавецькій державній нотаріальній конторі (в.о. Бориславської державної нотаріальної контори) листа від 03 лютого 2017 року на імя позивача, з якого вбачалось, що заява позивача від 08 грудня 2016 року, яка надійшла до Бориславської держнотконтори19 січня 2017р., а до приватного нотаріуса [PERSON] 10 січня 2017 року., не може бути зареєстрована в книзі обліку реєстрації спадкових справ, оскільки позивач пропустила 6-тимісячний строк для прийняття спадщини. Крім цього, під час отримання вказаної відповіді [PERSON] стало відомо, що у 2003 покійний дід позивача, [PERSON], склав нотаріально посвідчений заповіт, згідно якого усе своє майно заповів позивачу. [PERSON] звернувся в усній формі до спадкоємців за законом, - відповідачів [PERSON] та [PERSON]. із проханням про надання ними письмової згоди на прийняття позивачем спадщини після спливу піврічного строку та з метою врегулювання спору у позасудовому порядку. Однак, відповідачі відмовили у наданні згоди. Відтак з метою відновлення своїх прав та інтересів, зокрема, прав на оформлення спадкового майна, позивач звернулася з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON]Б.у судове засідання не зявилася. Представники позивача [PERSON], [PERSON], які діють на підставі довіреності від 03 березня 2017 року (а.с.51) у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представники додатково пояснили суду, що позивач [PERSON] не може прибути у судове засідання, оскільки перебуває за межами України. Крім цього, представник позивача [PERSON] додатково пояснив суду, що поважними причинами для поновлення пропущеного позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] є те, що як на час смерті, так і тривалий час до та після смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON] перебувала за межами України, тому не знала та не могла знати про наявність заповіту та смерть спадкодавця, крім цього позивач уже тривалий час хворіє хронічним захворюванням, що підтверджується наявними у матеріалах справи рядом письмових доказів. Представник позивача [PERSON] додатково пояснила суду, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід вражати факт незнання спадкоємцем, позивачем [PERSON], про наявність заповіту спадкодавця [PERSON], відповідно до якого спадкодавець зробив розпорядження належним йому майном у користь спадкоємця позивача у справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив заявлений позов у повному обсязі, заславшись на те, що спадкодавець [PERSON], його батько мав певні проблеми із памяттю, відповідно, на його думку несвідомо склав заповіт щодо розпорядження належним йому майном у користь позивачки [PERSON] Про те, що його покійний батько склав заповіт на користь позивачки, відповідачу та його матері [PERSON] стало відомо коли вони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Ще за життя покійного, було погоджено, що житловий будинок за адресою м.Борислав, вул.С.Петлюри,110 буде належати йому, оскільки він допомагав у будівництві цього будинку, у подальшому ремонтував будинок та обробляв присадибну ділянку, а також доглядав свою матір, відповідача [PERSON] Позивач, на відміну від нього, не відвідувала свою бабу, відповідача у справі [PERSON], не турбувалась та не доглядала останню, а тому не повинна претендувати на житловий будинок як спадкове майно, що залишився після смерті спадкодавця [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання, яке відбулося 28 вересня 2017 року, не зявилася. У попередніх судових засіданнях відповідач [PERSON], допитана у якості свідка показала суду, що заперечує позовні вимоги у повному обсязі. Із показів відповідача вбачається, що онука [PERSON] ще за життя покійного чоловіка забрала документи на житловий будинок. Скористалась із проблемами із памяттю, які мав покійний чоловік, спонукала останнього скласти заповіт на користь позивачки [PERSON] Крім цього, відповідач [PERSON] стверджує суду, що позивачці [PERSON] було достеменно відомо про смерть її покійного чоловіка [PERSON], оскільки до позивачки [PERSON] телефонував брат позивачки [PERSON], який повідомив останній про смерть діда [PERSON] ще під час його похорону. Про це відповідачці відомо зі слів брата позивачки [PERSON]. Відповідач [PERSON] показала суду про те, що позивач до неї телефонувала в день народження відповідача, а саме 03 грудня 2016 року, а також значно раніше в день похорон брата відповідачки, який помер за незначний період часу після смерті спадкодавця [PERSON] Під час зазначених телефонних розмов відповідачка повідомляла онуку [PERSON] про смерть її діда [PERSON] Представник відповідачів у справі [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі договорів №002/17 та №003/17 від 20 березня 2017 року (а.с.52,53) заперечила проти заявлених позовних вимог у повному обсязі із підстав, зазначених у її письмовому запереченні (а.с.56-59), яке долучила до матеріалів справи. Відповідно до цього заперечення представник відповідача вказала на те, що позивач звернулась до суду із позовом, оскільки стверджує, що строк прийняття спадщини, визначений статтею 1272 ЦК України, нею пропущено із поважних причин, а саме їй не було відомо про день смерті її дідуся [PERSON] Проти задоволення такого позову представник заперечує із підстав недоведеності та необґрунтованості. У позові позивачки вказано, що вона зателефонувала у грудні 2016р. до своєї бабці, щоб привітати її з днем народження. Під час цієї розмови позивачки із бабцею вона дізналась про смерть діда [PERSON] Із вищевказаного за твердженням представника відповідачки стає зрозумілим, що конфлікту у родині немає, адже онучка телефонує привітати бабцю із днем її народження, з чого вбачається, що хтось із родичів повинен був повідомити її про смерть діда. Також вважає, що позивачка попустила строк звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини із тих підстав, що була необізнана із відповідною нормою закону, якою визначено обовязок спадкоємця, що не проживав на час смерті разом із спадкодавцем, подати в відповідну заяву нотаріусу протягом 6-ти місяців. Оскільки у позивача не було перешкод для подання заяви і позивач не скористалась правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додатково строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа №6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа №6-1486цс15). Відповідно просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду проте, що була особисто присутньою на похороні покійного [PERSON] та допомагала в організації похорону покійного. Під час похорону вона стала очевидцем розмови між дружиною відповідача у справі [PERSON] [PERSON] та братом позивачки [PERSON], звідки свідкові відомо, що [PERSON] сказала [PERSON], щоб останній повідомив позивачку про смерть діда. Через деякий час брат позивачки прийшов та сказав, що позивачка не зможе приїхати на похорон. Особисто телефонної розмови між [PERSON] та позивачкою свідок не чула. Свідок із позивачкою [PERSON] не знайома. Свідок [PERSON] показав у судовому засіданні, що являється братом дружини відповідача у справі [PERSON] Крім цього показав, що надавав допомогу сім`ї [PERSON] під час поховання покійного [PERSON] Свідок також підтвердив, що брату позивачки було доручено родичами покійного [PERSON] зателефонувати до позивачки та повідомити про смерть діда. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Відповідно до статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України). Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Судом встановлено, що 02 червня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 10 січня 2017 року, актовий запис № 220 (а.с.38). у зв'язку із чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідачі у справі [PERSON]Г та [PERSON] 27 жовтня 2016 року звернулись у Бориславську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця, у звязку з чим було заведено спадкову справу. Крім цього, судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 03 червня по 02 грудня 2016 року, тобто у строк прийняття спадщини, визначений ст.1270 ЦК України, після смерті спадкодавця [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Із відповідними заявами про прийняття від 08 грудня 2016 року позивач [PERSON], перебуваючи за межами України в період з 13 липня 2015 року по 19 лютого 2017 року, що підтверджується світлокопіями закордонного паспорта позивача (а.с.64) звернулась до приватного нотаріусу Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] (вх. 10.012017 р. (а.с.101) та Бориславської державної нотаріальної контори (вх 19.01.2017р. (а.с.104). Проте, державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори в.о. Бориславської держнотконтори) [PERSON] листом від 03 лютого 2017 року повідомив позивачу, що заява не може бути зареєстрована в книзі обліку реєстрації спадкових справ, оскільки позивач пропустила 6-місячний строк для прийняття спадщини, що підтверджується копією листа державного нотаріуса [PERSON] від 03 лютого 2017 року (а.с.39). Відповідно до положень про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, як встановлено судом, 14 квітня 2003 року спадкодавець[PERSON] склав заповіт, згідно з яким все своє майно заповів онуці [PERSON],[INFO] позивачці у справі. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №757 (а.с.94). Відповідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Далі, відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що про дату смерті спадкодавця [PERSON] позивач дізналася у листопаді-грудні 2016 року та з цієї причини не змогла вчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Проте, саме по собі незнання про дату смерті спадкодавця не свідчить про поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Проте, суд враховує також ту обставину, що позивач [PERSON] тривалий час проживає за межами України, востаннє перебувала за межами України в період 13 липня 2015 року по 19 лютого 2017 року, що підтверджується світлокопіями закордонного паспорта позивача (а.с.64). Не спростовується відповідачами та обставина, що позивач хворіє та за кордоном перебувала в тому числі у звязку з лікуванням. Суд також приймає до уваги твердження позивача [PERSON], на момент смерті спадкодавця, позивач перебувала за межами України, а також те що позивач не проживала зі спадкодавцем за заповітом, а нотаріус не вчиняв дій щодо розшуку та повідомлення її як спадкоємця за заповітом, про існування заповіту їй стало відомо, як зазначено вище, лише у листопаді-грудні 2016 року та звернулась із відповідними заявами після незначного спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.і 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за N 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Проте, при відкритті спадкової справи на підставі витягу зі Спадкового реєстру від 27 жовтня 2016 року за № 45571976 було виявлено заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №757. Із матеріалів спадкової справи № 107/2016р (а.с.82-103) вбачається, що після відкриття спадкової справи державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця не вчиняв жодних дій для повідомлення [PERSON] про відкриття спадщини, не здійснював виклик позивача, як спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця [PERSON] та дає суду підстави прийти до висновку про наявність у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, ці обставини суд визнав поважними. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року (справа N 6-496цс17), зокрема необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно вимог ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладеній у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи із вищенаведених встановлених судом обставини, суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів [PERSON] на правові позиції які міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15), як підставу відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки необізнаність позивача про існування заповіту не є тотожньою обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу, про що йдеться у правових позиціях Верховного Суду України, висловлених у вищезазначених постановах. Враховуючи, наведені обставини, суд вважає, що у спадкоємця, позивача у справі, були обєктивні, непереборні, істотні труднощі на вчинення відповідних дій, позивачем надано належні докази на підтвердження заявлених вимог, а тому суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, відповідно судові витрати слід стягнути з відповідачів порівну. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved