Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Лисецької селищної ради про визнання незаконним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, серія [NUMBER], зареєстрований 29.03.2012 року за № 262580001005084. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що [INFO] року помер [PERSON] , брат її чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданий 01.07.2011 року, актовий запис №22. [INFO] року помер [PERSON], її чоловік, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданий [INFO] року, актовий запис №25. Єдиним спадкоємцем [PERSON] був його брат [PERSON], оскільки ні дружини, ні дітей, ні батьків на день смерті у нього не було. За життя її чоловік не встиг оформити та зареєструвати своє право власності на дану земельну ділянку, оскільки останні роки важко хворів. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: земельна ділянка, яка знаходиться по [ADDRESS]. Факт належності даної земельної ділянки померлому підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] та рішенням від 24.03.2011 року 3 сесії 6 скликання Лисецької селищної ради. 11.09.2018 року вона звернулася в Тисменицьку районну державну нотаріальну контору із всіма наявними документами, які були у [PERSON], для того, щоб оформити спадкове майно. Проте їй нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку, у зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий вже після смерті спадкодавця [PERSON]. Таким чином, оформити спадщину належним чином у нотаріальній конторі вона не може, оскільки питання скасування державного акту, оформлення чи визнання права власності можливе лише в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилася та подала до суду заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності. Просила позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, якою позовні вимоги визнає. Просив розглядати справу за його відсутності. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням від 24.03.2011 року 3 сесії 6 скликання Лисецької селищної ради [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. 29.03.2012р. видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER]. Проте, [PERSON], на чиє ім'я видано вказаний державний акт помер [INFO] року, тобто напередодні видачі державного акту. Положеннями статей 116, 118 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України. Згідно ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як передбачено ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними і обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 116, 118, 122,155 ЗК України, ст.ст. 16, 21, 182, 393 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та

Outcome: approved