Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Волочиської районної державної адміністрації про надання згоди на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є відповідач по справі [PERSON], хоча шлюбні відносини між ними офіційно не укладені. В даний час вона з дитиною проживає у [ADDRESS]. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні і догляді за дитиною не бере, додаткових витрат на утримання дитини не несе, фізичним та моральним розвитком не цікавиться, крім того безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я сина. Вказане пояснюється тим, що [PERSON], 2014 р.н. народився у м. Маргерита-ді-Савоя (Італія), перебуває на обліку у м. Барлетта (Італія), а тому має отримати необхідні календарні щеплення, які визначені кваліфікованим лікарем. Враховуючи те, що виїзд дитини за кордон є для них зручним та економічно доступним, термін проживання на території Італії є необмеженим, а позиція відповідача, який забороняє виїзд дитини, вказує на зловживання ним батьківських обов'язків, а тому з метою захисту інтересів неповнолітнього [PERSON] просить позов задовольнити. Позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав що викладені у заяві та просять їх задоволити. Крім того уточнили вимоги та просять надати дозвіл на виїзд дитини за межі території України без згоди батька з 01 лютого 2018 року по 01 вересня 2018 року, оскільки саме стільки часу необхідно для адаптації дитини до клімату республіки Італії та проведення усіх щеплень згідно графіку та часу для перерви між кожним щепленням. Крім того, як пояснив лікар котрий робив щеплення у республіці Італія, якщо зроблено хоча б одне щеплення на території України, то вони знімають з себе усю відповідальність і в подальшому відмовляються проводити щеплення. Усіх щеплень, які дитина розпочала проходити на території Італії, в України немає. Таким чином відповідач лише після того, як між ними припинені відносини, безпідставно чинить перешкоди у виїзді дитини за кордон для проведення профілактичних щеплень, оскільки у 2015 році надавав такий дозвіл і вона із дитиною безперешкодно їздили та проходили курс щеплень. Запевнила що після проведення усіх необхідних профілактичних щеплень відразу разом із дитиною повернеться на територію України, а тому просить уточнені заявлені позовні вимоги задоволити та допустити рішення суду до негайного виконання. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача категорично заперечив та пояснив, що після того як припинив відносини із своєю цивільною дружиною, остання перестала надавати йому бачитись із дитиною, приймати участь у його вихованні, турбуватись про нього. Крім того позивач під приводом проведення необхідних щеплень у республіці Італія приховує той факт, що має намір вивезти дитину за межі території України без подальшого повернення. Також зазначив, що такий курс щеплень можна пройти і на території України і немає жодної необхідності для цього виїздити у Італію. Таким чином позовні вимоги позивача вважає, безпідставними, необґрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Волочиської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За вказаних обставин справу слід слухати у його відсутності на підставі наданих суду доказів. Суд, заслухавши доводи позивача по справі та її представника, міркування відповідача, дослідивши та проаналізувавши у повній сукупності надані сторонами докази приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань : Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу до лютого 2016 року. [INFO] в м. Барлетта (Італія) у сторін народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження від 30 грудня 2014 року виданого службовцем відділу РАЦС м. Маргерита-Ді-Савоя згідно витягу з актового запису про народження за № 69. З пояснень сторін судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] на час та після народження неповнолітньої дитини певний період проживали разом і спільно виховували дитину у республіці Італії. У 2015 році повернулись на територію України, де у них почали погіршуватись відносини, які припинили у 2016 році. [INFO] на ім'я [PERSON] у м. Барлетта (Італія) було заведено Європейську картку страхування за № [NUMBER] на випадок хвороби із присвоєнням ідентифікаційного номера [NUMBER]; Разом із тим, згідно належним чином засвідченого перекладу довідки департаменту профілактики (Служби з питань гігієни та охорони здоров'я) вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], у 2015 році отримував щеплення у м. Барлетта, а саме вакцини від Гепатиту А,В, Менінгіту В, Менінгококсу С, Пневмококу, після чого у 2016 року йому уже було проведено щеплення лише від Гепатиту В, Менінгіту В, у травні та липні цього ж року від Пневмококу. Будучи опитаною в судовому засіданні в якості спеціаліста лікар-педіатр Волочиської ЦРЛ [PERSON], ознайомившись із довідкою департаменту профілактики м. Барлетта (Італія) суду пояснила, що кожна країна має свій календар проведення профілактичних щеплень, однак в Україні їх менше і вони гірші по якості (наявна лише Індійська) та є дороговартісними. Пояснила, що на території України відсутні вакцини, котрі розпочав проходити малолітній [PERSON] у республіці Італії до таких щеплень як гепатит А та Менінгокок С. Якщо батьки знайдуть вакцину то звісно лікар може провести щеплення, вивчивши характеристики, проміжок часу наступної ін'єкції та інші дані, однак подальше проведення щеплення на території Італії буде під сумнівом. Також як спеціаліст пояснила, що мінімальний інтервал між щепленнями повинен бути не менше одного місяця, наразі виходячи із довідки департаменту профілактики дитина є недощепленою. Таким чином судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] народився [INFO] у м. Барлетта (республіка Італія). Після його народження лікарями встановлено календар щеплень, котрі задля профілактики та виключення можливих захворювань необхідно проходити у визначений лікарем період (графіку) у Італійській республіці, та виключає їх проходження на території України, оскільки частину щеплень на території України відсутні. Згідно п.1 ст.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, не має можливості скористатися своїм правом на вільний вибір місця проживання. При зверненні до відповідача з проханням про надання відповідного дозволу на виїзд дитини з матір'ю, без супроводу батька, останній відмовився надати такий дозвіл. Поряд з цим, статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні позивачем доведено необхідність виїзду дитини за межі адміністративного кордону України до республіки Італії на час проведення профілактичних щеплень дитині, а також з метою зміни клімату, що у свою чергу може позитивно позначитися на здоров'ї дитину та сприятиме розширення кругозору. Разом з тим, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач має намір виїхати із дитиною та не повернутись на територію України, позаяк такі доводи є безпідставними припущеннями та нічим не підтвердженими, оскільки як запевнила позивач [PERSON], що їде у республіку Італію з метою провести чергові щеплення, має постійне місце проживання, а саме у [ADDRESS], де її рідна сестра винаймає житло і відразу після того як пройде курси щеплення повернеться на територію України. Крім того судом встановлено, що відповідач по справі датований закордонним паспортом, знає постійне місце проживання на території Італії позивача і раніше разом із позивачем за цією адресою проживав, а тому при будь-якій нагоді матиме змогу вільно та безперешкодно відвідати його на час проведення профілактичних щеплень. За вказаних обставин, забезпечуючи гарантовані державою права та інтереси неповнолітнього [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: partial