Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила змінити визначений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітної плати (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року стягнуто з неї на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 10.01.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вказала, що 26.09.2017 року рішенням Київського районного суду м.Харкова шлюб між ними було розірвано. Зазначила, що з 2019 року у неї погіршився стан здоров`я, що підтверджується випискою, у зв`язку з тяжкою хворобою опорно-рухового апарату вона отримала 2 групу інвалідності та вона не може фактично сама себе забезпечувати, всі кошти витрачає на лікування та підтримання здоров`я, а також харчування, оплату житлово-комунальних послуг, а тому рішення виконувати не має можливості. На її думку, подальша сплата аліментів у повному обсязі є неможливою, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість. Також вказала, що квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться у користуванні відповідача, де і проживає їх дитина. 27 вересня 2021 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що з позивачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 1994 року. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з 2014 року покинула дітей, живе окремо, вихованням та станом здоров`я дітей не цікавиться. Діти з матір`ю не спілкуються. 26.09.2017 року шлюб між ними було розірвано. З 2014 року він повністю доглядає, піклується за дітьми, станом здоров`я та вихованням. Вказав, що неповнолітньою [PERSON] займається лише він, педіатр стосовно здоров`я, лікування дитини спілкується виключно з ним, до лікарів у разі необхідності доньку відводить також лише він. Вказав, що звернувся до суду з позовом про позбавлення позивача батьківських прав та стягнення аліментів. Рішенням суду від 02.03.2020 року в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав було відмовлено. [PERSON] обіцяла змінити своє ставлення до доньки, обіцяла піклуватись та утримувати доньку. Але з моменту його звернення до суду і до теперішнього часу нічого не змінилося в стосунках [PERSON] з донькою. Заборгованість [PERSON] по аліментам складає 73\~000 грн. У зв`язку з тим, що донька стає дорослішою, матеріальне її забезпечення збільшується. У зв`язку з викладеним вважав позов необґрунтованим та безпідставним. Ухвалою суду від 06 травня 2021 року провадження за вищевказаною справою було відкрито та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 червня 2021 року закрито підготовче провадження по справі. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, повідомлялись про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду надала пояснення, в яких просила суд розглядати справу за відсутності сторонни позивача. Також пояснила, що відповідач чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною, пояснював, що навмисно не буде сплачувати комунальні платежі, задля того, щоб квартиру забрали в борги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що вимоги за позовною заявою не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (копія повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 грудня 2019 року). Батьками дитини відповідно до свідоцтва про народження зазначені сторони по справі. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 26.09.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 10.01.2018 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] надала суду довідку серії 12 ААА № 989678 від 13.12.2019 року, відповідно до якої [PERSON] встановлена друга група інвалідності безстроково. Крім того, з наданої [PERSON] виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5899 вбачається, що [PERSON] знаходилась на лікуванні в період з 17.09.2019 року по 02.10.2019 року в Обласній клінічній травматологічній лікарні м.Харкова з діагнозом: двобічний диспластичний кокс артроз ІVст., порушення функції обох кульшових суглобів ІІ ст. згинально-привідна контрактура обох кульшових суглобів, фіброзний анкілоз лівого кульшового суглобу, остеохондроз поперекового відділу хребта, полі сегментарний тип, спондилоартроз, спондильоз, порушення статико-динамічної функції хребта, функції опори та ходи. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України\~та\~статтею 180СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~статті 181\~СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У\~статті 192 СК України\~закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Згідно з пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Позивачем не надано доказів зміни її майнового та сімейного стану після винесення рішення про стягнення з неї аліментів на користь відповідача. З наданих документів вбачається, що позивач є інвалідом 2 групи, отримує пенсію по інвалідності у мінімальному розмірі. Проте, даних щодо звернення останньої до соціальних служб або інших відповідних установ за отриманням матеріальної допомоги суду не надано. А тому, відомості щодо стану здоров`я позивача, яка є інвалідом другою групи, не свідчать про зміну майнового стану позивача після ухвалення рішення про стягнення з неї аліментів, самі по собі не перешкоджають визначенню аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу), і не дають підстав для зменшення частки доходів, що стягується на утримання малолітньої дитини. Погіршення стану здоров`я та встановлення другої групи інвалідності, не може свідчити про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки і третя, і друга група інвалідності встановлює однакові обмеження щодо працездатності позивача, а саме заборона важкої фізичної праці та нічні зміни. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надала жодних доказів щодо існування підстав для зменшення розміру аліментів, а саме зміни її майнового чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я після ухвалення судового рішення в 2020 році, яким присуджено сплату аліментів, тоді як доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів. Посилання на сплату комунальних платежів подружжям, не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати дитину та сплачувати аліменти, а відтак і для зменшення розміру аліментів. Також позивачем не доведено належними доказами, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Будь-яких доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, які могли бути підставою для зміни розміру аліментів, позивач суду не надала. Також, [PERSON] не надала будь-яких доказів неможливості працевлаштуватися після винесення рішення. Відомостей щодо покращення матеріального стану відповідача матеріали справи не містять. Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не буде спрямовано на належне забезпечення дитини з відповідачем та суперечитиме їхнім інтересам. Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні ст.\~81\~ЦПК України саме ініціатору позову належить доводити обставини змін його матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я або ж вказати на обставини, що виникли після ухвалення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Отже, позивач не надав доказів такого погіршення її матеріального стану та зміни сімейного стану, які б впливали на обсяг її зобов`язання надавати утримання неповнолітній дитині, та в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) могли б бути підставою для зменшення визначеної за судовим наказом частки доходів позивача, що стягуються в якості аліментів. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, в зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати в сумі 908 грн. 00 коп. слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed