Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. З 21.09.1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох спільних доньок: повнолітню [PERSON], [INFO], та неповнолітню [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні неповнолітньої доньки, а тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі однієї третини його доходів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в добровільному порядку аліменти на утримання неповнолітньої доньки не сплачував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21.09.1995 року сторони по справі зареєстрували шлюб, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БК №324694 (а.с. 4), однак, подружнє життя не склалося. Відповідно до копії заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 3). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони по справі мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.2), яка проживає разом з матір?ю - позивачем по справі, що вбачається з копій довідок Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської в м. Києві РДА (а.с. 7, 8). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Позивачем не надано жодних доказів в обгрунтування зазначеного в прохальній частині позову розміру аліментів, а саме однієї третини доходу відповідача, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 06.06.2017 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а також у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial