Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, в якому у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 21 січня 2019 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 грудня 2019 року з [PERSON] стягнуто в користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа № 607/27003/18 Шумським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області відкрито виконавче провадження щодо стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини. Станом на 19 жовтня 2020 року у [PERSON] існує заборгованість у розмірі 44 258, 08 грн. Із 28 грудня 2018 року відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітньої доньки. З огляду на викладене [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 28 грудня 2018 року по 19 жовтня 2020 року в розмірі - 44 258, 08 грн., що становить 100 % заборгованості. 16 листопада 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача, адвокат Бартків-Краєвська І. Б. в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити без присутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо заочного рішення суду не заперечила. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду. Від даного шлюбу у колишнього подружжя народилася донька [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 18 грудня 2018 року Шумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Тернопільській області. Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів № 11976 від 19 жовтня 2020 року, виданого Шумським районним відділом ДВС, станом на 19 жовтня 2020 року у [PERSON] існує заборгованість у розмірі 44 258, 08 грн. Як слідує з розрахунку, приєднаного до позовної заяви, загальна сума неустойки (пенсі) за прострочення сплати аліментів за період з 28 грудня 2018 до 19 жовтня 2020 року становить 142 779, 14 грн. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно вимог ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надано суду жодних доказів щодо того, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень щодо періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Однак зазначено про те, що розмір нарахувань не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості та у разі застосування до платника аліментів заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Однак при проведенні розрахунку суд виходив із того, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму. Згідно розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, долученого позивачем до матеріалів справи, пеня за несвоєчасну сплату аліментів становить 142 779, 14 грн. Сума пені за аліментами у розмірі 142 779, 14 грн. перевищує сто відсотків заборгованості відповідача зі сплати аліментів, яка з 28 грудня 2018 року по 19 жовтня 2020 року включно складає суму 44 258, 08 грн., згідно розрахунку державного виконавця від 19 жовтня 2020 року, а тому до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає неустойка (пеня) зі сплати аліментів у розмірі не більше ста відсотків від суми заборгованості, тобто - 44 258, 08 грн. При цьому суд також враховує, що інформація про застосування до платника аліментів заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», при матеріалах позову відсутня. Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , за період з 28 грудня 2018 року по 19 жовтня 2020 року в розмірі - 44 258, 08 грн. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved