Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду з позовом до Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та про визнання права на спадкове майно. В позовній заяві позивач вказала, що 13 лютого 2003 року померла її баба [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай) із земель Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем спадщини померлої баби за законом, у поновлений судом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), який втрачено. Позивач в судове засідання не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього (заява №75/02-12 від 14 червня 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 13 лютого 2003 року померла баба позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №329692, виданого 14 лютого 2003 року Петрівською сільською радою Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між бабою та онукою, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ІІІ-ЖД №431109, виданого 22 січня 1984 року Петрівською сільською радою Кодимського району Одеської області, в якому її батьками вказано [PERSON] та [PERSON]; копіями свідоцтв про укладення шлюбу позивачем серії І-ЖД №130850, виданого 05 лютого 2000 року Петрівською сільською радою Кодимського району, відповідно до якого позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Тишкул» на «Слюсар», та серії І-ЖД №189114, виданого 23 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, відповідно до якого вона змінила своє прізвище «Слюсар» на «Зеленько»; копією актового запису про народження батька позивача [PERSON] №83 за серпень місяць 1960 року, в якому його батьками вказано [PERSON] та [PERSON]. Визначаючи які правові норми слід застосовувати при вирішенні зазначеного спору (зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 13 серпня 2003 року. Після відкриття спадщини, позивач не вчинила жодних з передбачених чинною на той час статтею 549 ЦК УРСР дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини померлої тітки, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають положення Цивільного кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Судом встановлено, що померла [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай), із земель, розташованих на території Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області, розміром 4.7 умовних кадастрових гектари, яка була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0178496, виданим 21 серпня 1996 року Кодимською районною державною адміністрацією. Належність померлій [PERSON] вказаної земельної частки (паю) підтверджується і довідкою відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-0.1-983/2-16 від 23 травня 2016 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту померла [PERSON] не склала, тому позивач [PERSON], як внучка померлої, відповідно до ст.1265 ЦК України є спадкоємцем спадкового майна за законом пятої черги. При цьому син померлої [PERSON] та батько позивача [PERSON] помер 25 квітня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №100826, виданим 25 квітня 2007 року Петрівською сільською радою Кодимського району Одеської області. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на день відкриття спадщини разом з померлою тіткою не проживала, впродовж шести місяців з дня смерті баби до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася. У звязку з цим, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року (цивільна справа №503/646/16-ц) позивачеві був визначений додатковий строк для звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини померлої баби [PERSON], після чого позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини баби, таким чином, прийнявши цю спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої за законом, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» від 21 травня 2016 року №21. Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», є основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Отже, встановивши прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті баби [PERSON], суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту порушеного права на спадщину померлої, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю), яка залишилась після смерті баби, оскільки за змістом ст.ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України позивач є такою, що прийняла цю спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved