Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, виділення об'єкту нерухомого майна в окрему одиницю та припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно. В позовній заяві посилалась на ту обставину, що відповідно до договору дарування від 06 липня 2011 року вона є власником 3/5 частин жилого будинку з частиною надвірних будівель і споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Власником інших 2/5 частин вказаного домоволодіння є [PERSON]. В процесі володіння та користування будинком та надвірними будівлями між співвласниками виникають непорозуміння з приводу утримання та збереження цього майна. Тому позивач просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок [ADDRESS], виділивши [PERSON] 3/5 частини земельної ділянки площею 1080 кв.м., на якій розташовані 3/5 частини житлового будинку; виділити [PERSON] в окремий об'єкт нерухомого майна, що складає одиницю, з одночасним відкриттям нового розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно, нової реєстраційної справи та присвоєнням нового реєстраційного номеру 3/5 частини жилого будинку з частиною надвірних будівель і споруд; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 3/5 частини у праві спільної часткової власності на будинок з відповідною частиною надвірних споруд; визнати за [PERSON] право власності на окремий об'єкт нерухомого майна, що складає одиницю з одночасним відкриттям нового розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно, нової реєстраційної справи та присвоєнням нового реєстраційного номеру на 3/5 частин у праві спільної часткової власності жилого будинку з частиною надвірних будівель і споруд, до складу яких входять: житловий будинок лі. «А-1», сарай «В», гараж «Г», огорода «№1», ворота огорожі «№3», вимощення «№4». Ухвалою суду від 17 червня 2016 року у справі призначено судово-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено (т.1, а.с.67). Після повернення експертом справи до суду ухвалою від 06 жовтня 2016 року провадження у справі відновлено (т.1, а.с.144). Також ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Інспекцію архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області та у Першої полтавської державної нотаріальної контори витребувано докази, а саме копії документів, що надавались нотаріусу для посвідчення договору дарування 3/5 частин спірного житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.154). 06 лютого 2017 року провадження у даній справі зупинено до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання прав власності на самочинну добудову (т.2, а.с.16). Ухвалою суду від 10 квітня 2018 року провадження у справі відновлено. У зв'язку зі смертю [PERSON] до участі у справі в якості правонаступника відповідача залучено [PERSON] (т.2, а.с.60). До початку розгляду справи по суті позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, у якій вона просила суд виділити їй із спільної часткової власності в окремий об'єкт нерухомого майна, що складає одиницю, належні їй на праві власності 3/5 частини у домоволодінні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що складається із житлового будинку літ. А-1 у складі приміщень: коридор 1-1, коридор 1-2, санвузол №1-3, кімната №1-4, кімната №1-5, передпокій №1-6, кухня №1-7, сараю літ.В з погребом літ.в, гаражу літ.Г, огорожі №1, воріт огорожі №3, вимощення №4, визнати за нею право власності на вказаний окремий об'єкт нерухомого майна, припинити право спільної часткової власності [PERSON] на належні їй 3/5 частки в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], та виділити у користування [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 301 кв.м. по фактичному користуванню земельною ділянкою відповдіно до додатку №3 до висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №73 від 15 вересня 2016 року. складеного судовим експертом Федоровим Д.Ф., яка зафарбована зеленим кольором. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, уповноваживши [PERSON] представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні послались на розсуд суду при вирішенні справи по суті. Треті особи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 06 липня 2011 року Першою полтавською державною нотаріальною конторою, [PERSON] на праві власності належить 3/5 частини жилого будинку з частиною надвірних споруд, що розташована на земельній ділянці державної власності і знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.9-10). Власником інших 2/5 частин вказаного будинку на підставі свідоцтва [NUMBER], виданого Полтавським міжміським житловим управлінням 10 листопада 1980 року, була [PERSON], яка померла [INFO] (т.2, а.с.60). Після її смерті відкрилася спадщина, спадкоємцем [PERSON] за заповітом є [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О.М., спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO], є її дочка - [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 2/5 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.83). Таким чином на час розгляду справи співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], частка якої у праві спільної часткової власності становить 3/5, та [PERSON], частка якої становить 2/5. Відповідно до ст. 364 ЦК України власник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. З метою реалізації такого права позивач звернулась з даним позовом до суду. Заявляючи про наявність технічної можливості виділити належну їй частку із спільного майна, позивач в заяві про уточнення позовних вимог та її предстаник у своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, посилаються на дані висновку №73 судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 15 вересня 2016 року експертом Федоровим Д.Ф. Як вбачається з даних висновку №73 судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №73 від 15 вересня 2016 року, виконаного експертом Федоровим Д.Ф., на основі результатів проведеного обстеження та аналізу технічної документації експерт робить висновок, що на момент проведення дослідження між співвласниками склався фактичний порядок користування житловим будинком літ. А-1 та господарськими будівлями та спорудами, а саме: [PERSON]: частина житлового будинку літ.А-1 (квартира №1) у складі приміщень: коридор №1-2, санвузол №1-3, кімната №1-4, кімната №1-5, передпокій №16 (позначено в додатку №2 зеленим кольором), кухня №1-7, коридор №1-1, сарай літ.В. з погребом літ.в; гараж літ.Г; огорожа №1; ворота огорожі №3; вимощення №4. [PERSON]: частина житлового будинку літ.А-1 (квартира №2) у складі приміщень: сіни №2-1, кухня №2-2, кімната №2-3, кімната №2-4, кладова №2-5, тамбур: №І (позначено в додатку №2 жовтим кольором); сарай літ.Б. з погребом літ.б ; сарай літ.б1; вбиральня літ.Д; огорожа №2. За результатами проведеного аналізу експерт встановив, що частка [PERSON], а саме: частина житлового будинку літ.А-1 у складі приміщень: коридор №1-1; коридор №1-2; санвузол №1-3; кімната №1-4; кімната №1-5; передпокій №1-6; кухня №1-7; сарай літ.В з погребом літ.в; гараж літ.Г; огорожа №1; ворота огорожі №3, вимощення №4 - розташовані за адресою: [ADDRESS] має окре\-мий вхід та в'їзд зі сторони [ADDRESS], частина житлового будинку літ.А-1 має необхідну сукупність житлових та допоміжних приміщень, котрі повністю відповідають будівельно-технічним вимогам, котрі висуваються до окремих об'єктів нерухомого майна. Тому експерт робить висновок, що виділити указа\-ну частину нерухомого майна технічно можливо (т.1, а.с.78-93). Звертаючись до суду з позовом про виділ їй 3/5 частин жилого будинку з частиною надвірних побудов у складі наведених споруд та приміщень, позивач та її представник не надали жодного доказу, з якого б вбачалось чи справді всі вказані приміщення і споруди, які позивач просить їй виділити, складають собою 3/5 частини будинковолодіння. Якщо фактичний порядок користування будинком та господарськими спорудами не відповідає ідеальним часткам співвласників, якою часткою реально користується кожен співвласник, як мають відбутися розрахунки між співвласниками, якому розмірі та ким зі співвласників має бути виплачена компенсація. Той факт, що існує технічна можливість виділити позивачу частину будинку та господарських споруд за фактичним користуванням, не є підставою для неврахування часток співвласників при вирішенні цього питання. Порядок (процедура) здійснення розподілу спільного майна чи виділу частки передбачено Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за №774/14041 (надалі в тексті рішення - Інструкція). Відповідно до пункту 2.3.Інструкції не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Судом встановлено, що у вказаному будинковолодінні позивачем самочинно, тобто без одержання необхідних дозволів та виготовлення проекту було здійснено добудову жилого будинку, а саме до частини будинку, що перебуває у її користуванні добудовано кухню (1-7) площею 11,4 кв.м. та коридор 1-1 площею 3,0 кв.м. (т.1, а.с.108-112). Рішенням Київського районного суду м.Полтави у цивільній справі №552/652/17 від 27 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 30 березня 2018 року, [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на вказану добудову (т.2, а.с.87-88). Наявність в наведеному будинковолодінні об'єктів самочинного будівництва є підставою для відмови виділу частки позивача в окремий об'єкт права власності. Даний висновок суду також відповідає вимогам статті 376 ЦК України, згідно якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. На підставі викладеного позивач не набула права власності на об'єкти здійсненого нею самочинного будівництва - кухню (1-7) площею 11,4 кв.м. та коридор 1-1 площею 3,0 кв.м. Відповідно, позивач позбавлена можливості розпорядитися вказаними об'єктами, в тому числі і шляхом виділу їх в складі окремого об'єкта нерухомого майна, про що вона просить суд. Частиною 1.2. Інструкції передбачено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Наведений вище висновок експерта №73 від 15 вересня 2016 року про наявність технічної можливості виділити частку позивача в окремий об'єкт нерухомого майна виготовлений з врахуванням об'єктів самочинного будівництва, площі будинку з врахуванням об'єктів самочинного будівництва. Тому суд не бере до уваги дані висновку №73 судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №73 від 15 вересня 2016 року, виконаного експертом Федоровим Д.Ф. На підставі викладеного в задоволені позовних вимог [PERSON] про виділ частки в одиницю, припинення права спільної власності на неї та про визнання права власності на окремий об'єкт нерухомого майна необхідно відмовити. Судом з'ясовано, що звертаючись до суду з позовною вимогою про виділ в користування [PERSON] земельної ділянки, позивач фактично просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд бере до уваги, що відповідно до даних архівного витягу від 02 лютого 2016 року №06-15/А-30 із додатку №1 до рішення виконавчого комітету Полтавської міської Ради депутатів трудящих від 20 липня 1953 року №580 «Про затвердження матеріалів обміру кварталів №№ 1,2, 2а, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25,26, 27, 21, 29, 34, 34а, 35а, 39, 40 та реєстрації землекористування м.Полтави» за землекористувачем за адресою [ADDRESS] зареєстровано земельну ділянку площею 1800 кв.м. (т.1, а.с.8). Як вбачається з даних кадастрового плану земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], виготовленого НВТОВ «Інтерагроцентр», площа ділянки - 574 кв.м. (т.1, а.с.11). Згідно даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], площа земельної ділянки - 600 кв.м. (т.1, а.с.108-112). Згідно інформації ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 18 квітня 2018 року №3735 у відповідності до матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» наявна відмітка про рішення виконкому Полтавської міської ради №580 від 20 липня 1953 року за адресою: [ADDRESS] про надання земельної ділянки площею 600 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку (т.2, а.с.132). З наведеного вбачається, що «зареєстрована» згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської Ради депутатів трудящих від 20 липня 1953 року №580 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], змінювала свою площу та конфігурацію, після чого співвласниками будинку належним чином права землекористування оформлені не були. Відповідно до норм ст. 92 ЗК України (набрав чинності з 1 січня 2002 року), в редакції станом на час набуття позивачем права власності на частину житлового будинку по [ADDRESS], право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Положення пункту 6 Розділу X ЗК України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 в частині щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За нормами ст. 125 ЗК України, в редакції станом на час набуття позивачем права власності на відповідну частину житлового будинку, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За нормами ст. 126 ЗК України в редакції станом на 06 липня 2011 року (укладення договору дарування [PERSON] та [PERSON]) право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Таким чином, у зв'язку з відсутністю належного оформлення прав на спірну земельну ділянку, відсутністю належних та допустимих доказів щодо формування та надання в користування або у власність співвласникам житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], земельної ділянки, суд приходить до висновку про безпідставність даної позовної вимоги. Визначення порядку користування земельною ділянкою, яка в користування або у власність співвласникам будинку не передавалася, є неможливим. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд не бере до уваги запропоновані експертом у висновку №73 судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 15 вересня 2016 року варіант встановлення такого користування. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed