Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] Покровськ про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В будинку з 1994 року значиться зареєстрованим її син- відповідач по справі [PERSON] , який з 2010 року за цією адресою не мешкає, виїхав, забравши всі свої речі. В даний час реєстрація відповідача в будинку порушує її права, як власника, вона сплачує за нього комунальні платежі, не може оформити субсидію. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.28-28,35-36,44-45). Представник третьої особи ЦНАП Покровської міської ради Донецької області надав письмову заяву, в якій просить вимоги [PERSON] вирішити на розсуд суду, та просить розглядати справу без участі їх представника (а.с.43). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання по невідомій причині, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є сином позивача [PERSON] . Він знає, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] років, мешкає в м [ADDRESS] Волгограді Росії. Суд, вислухавши позивача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.1990 року та технічного паспорту на будинок (а. с. 13-16). Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки сектору реєстрації місця проживання Покровської міської ради Донецької області від 07.02.2019 року, за адресою: будинок [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON] - позивач, [PERSON] , чоловік, [PERSON] - син, відповідач (а.с.17-18). Згідно акту, складеного КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 06.02.2019 року, [PERSON] , 1972 року народження, зареєстрований за адресою будинок [ADDRESS] , не проживає на вищезазначеній жилій площі з 2010 року по теперішній час, акт підписаний головою квартального комітету та свідками (а.с. 20). Судом, встановлено, що відповідач вселився на вказану житлову площу як член сім`ї власника, як син, набув право користування та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до Постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Оскільки будинок перебуває у приватній власності позивача, відповідач вселився в квартиру, як член сім`ї власника, між вказаними особами як суб`єктами сервітутного правовідношення виникли відносини щодо користування спірним будинком, що регулюється саме нормами ст. 405 ЦК України, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного ст.ст. 317,319,321,391 405 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273, 283 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved