Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 17.12.2010 вона та відповідач [PERSON] зареєстрували у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї шлюб за актовим записом № 3752. У цьому шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що тривалий час сторони не мають ніяких стосунків взагалі, по суті, їх сім'я припинила своє існування: на разі вони перестали вести спільне господарство і підтримувати шлюбні відносини, у них немає взаємних прав та обов'язків, проживають роздільно, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач з огляду на вимоги законодавства просила суд розірвати шлюб, укладений нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 10.12.2010 у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 3752. При цьому позивач вказувала, що їх з відповідачем малолітній син [PERSON] на разі проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS], спір про визначення місця його проживання та про стягнення аліментів на його утримання на сьогодні відсутній, а у разі його виникнення буде вирішуватися між нею та відповідачем в окремому судовому процесі. У процесі розгляду справи було вчинено наступні процесуальні дії. 09.11.2018 ухвалою судді було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16.11.2018 судом було прийнято визнання відповідачем позову, викладене у письмовій заяві, та у зв'язку із вирішено ухвалити рішення суду по суті спору у підготовчому судовому засіданні. У підготовче судове засідання позивач та її представник не з'явилися, звернулися із письмовими заявами, в яких просили слухати справу у їх відсутність, позов підтримали, просили суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач у судове засідання теж не з'явилась, подав суду письмову заяву, де також просив суд слухати справу без його участі, позов та обставини, якими його обґрунтовано, визнав, просив його задовольнити. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши думку осіб, які брали участь на початку підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, з огляду на визнання відповідачем позову у порядку ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що 17.12.2010 сторони зареєстрували у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї шлюб за актовим записом № 3752, на підтвердження чого їм було видано відповідне свідоцтво про шлюб. У цьому шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.10.2011. Відповідно до довідки виконавчого комітету Вишневої міської ради № 1836 від 18.10.2018 позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею за цією ж адресою проживає її малолітній син [PERSON], [INFO], та знаходиться на її утриманні. Спору про поділ майна, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини на даний час між сторонами немає. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. За приписами п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. З огляду на ч. 2 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. У відповідності до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. А отже, так як особистим законом позивача є у даному випадку Сімейний кодекс України, сторони можуть обрати даний нормативно-правовий акт як право, що буде застосовуватись до розірвання нашого шлюбу, що має місце у даному випадку. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За приписами ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. У відповідності до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до висновку розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 10.12.2010 у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 3752. Враховуючи наведені обставини, з огляду на рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved