Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах неповнолітніх дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, посилаючись на те, що між сторонами 11 листопада 2011 року був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] народилася [PERSON] 10 липня 2017 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, малолітня дочка залишилась проживати із матір`ю, за їх спільною адресою у [ADDRESS] . Відповідач окрім аліментів, які стягуються із його заробітної плати, дитиною не цікавиться, участі у вихованні не бере, дитину не провідує. Піклуванням про стан здоров`я дитини, її фізичний та духовний розвиток, виховання, забезпечення її харчуванням, одягом займається позивач. У зв`язку з тим, що між нею та чоловіком виникають суперечки з приводу визначення місця проживання дитини, просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Крім того просить надати тимчасовий дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що з 23.10.2018 року по 31.12.2020 року укладено трудовий договір у республіці Польща, тому вимушена там тимчасово проживати. Малолітня дитина [PERSON] по віку цього року повинна піти у школу і для цього їй потрібна підтримка та допомога у навчанні, відвідуванні школи і в інтересах дитини буде її проживання з мамою, з якою теплі стосунки і відповідатиме інтересам дитини, у зв`язку з чим виникла необхідність тимчасового виїзду. На підтвердження обставин, що інтереси дитини не будуть порушені свідчить лист завірений печаткою та підписом директора Початкової школи у м. Любліні, згідно якого дитина [PERSON] прийнята до першого класу даної школи. На період тимчасового перебування в республіці Польща дитина буде проживати разом із нею. Дитина дуже прихильна до позивача, в них міцний родинний зв`язок, дуже хоче поїхати із матір`ю, що сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, відповідач такий дозвіл добровільно не дає, що суперечить інтересам дитини, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено провести у порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 04.07.2019 року. 08.07.2019 року представник відповідача [PERSON] адвокат Кулеба І.І. подала відзив, згідно якого вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, оскільки відповідач постійно зустрічається з донькою, проводить з нею вихідні, бере участь у її культурному вихованні, у розвитку її здібностей та забезпечення її усім необхідним для нормального розвитку та становлення, а також намагається зустрічатись із донькою. Крім того вважає безпідставними вимоги щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон та супроводу батька на протязі року, однак позивачем не доведено постійного місця проживання дитини, так як робочий контракт у неї до 31.12.2020 року. Також позивачем не надано доказів, що дитина буде забезпечена належними умовами проживання за межами України. Дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо, при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитись за кордоном. Таким чином виїзд дитини за межі території України суперечитиме інтересам самої дитини, сталим соціальним зв`язкам, та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в інтересах дитини. У зв`язку з викладеними обставинами просить у задоволенні вимог відмовити. 24.07.2019 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої посилається на те, що обставини викладені відповідачем [PERSON] у відзиві на позов є безпідставними, необґрунтованими та нічим не підтвердженими. 05.10.2020 року від адвоката Повстюк О.А. поступила заява, згідно якої просить провадження у справі в частині надання згоди на виїзд дитини за кордон без супроводу батька закрити, на підставі ч.2 ст. 255 ЦПК України, оскільки спір між сторонами на час розгляду справи вирішений у добровільному порядку. Крім того просить сплачений нею судовий збір в частині позову про визначення місця проживання дитини не стягувати з відповідача по справі, а в частині відмови від позовних вимог повернути з державного бюджету. Справу просить розглянути у їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, однак подали заяву про розгляд справи у її відсутності. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах неповнолітніх Тернопільської міської ради, а також служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації надали відповідні висновки та подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, враховуючи заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань : Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 11 листопада 2011 року Остап`ївською сільською радою,- розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 вересня 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, [INFO] народилась [PERSON] . Згідно довідки № 98 від 29.01.2019 року Комунального некомерційного підприємства» Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] спостерігається лікарем педіатром та лікувалась з приводу гастроентеральної ферментопатії, дефіцитом анемії легкого ступеня. Дисфункції жовчного міхура, ГРВІ. На огляд в дитячу поліклініку дитину супроводжувала матір або бабуся. Батько в поліклініку на прийом до лікаря дитину не супроводжував та жодного разу не з`являвся. Відповідно до довідки Тернопільського дошкільного навчального закладу № 36 Тернопільської міської ради від 28.01.2019 року № 14 вбачається, що дитина відвідує заклад з 01.09.2015 року. За час перебування дитини в дошкільному закладі батько [PERSON] не цікавився відвідуванням дитиною дошкільного закладу, не відвідував святкових ранків, розваг, батьківських зборів і не здійснював оплати за харчування. Батько дитини в садочок ніколи не приходив і, зі слів мами, участі у вихованні дитини не приймає. З довідки № 156/04-242 від 28.01.2019 року Служби у справах неповнолітніх та дітей вбачається, що [PERSON] не звертався у службу із скаргами про перешкоджання зі сторони матері [PERSON] про перешкоджання побачення з дитиною, про неналежне виховання матір`ю своєї доньки, заявою про встановлення графіку побачень з дитиною в період з 20.05.2016 року по сьогоднішній день. Згідно висновку Підволочиської районної державної адміністрації Служби у справах дітей № 184/0119 від 06 серпня 2019 року встановлено, що малолітня [PERSON] 2012 року народження постійно проживає з матір`ю в [ADDRESS] . Батько малолітньої за відомостями Скалатської міської ради в с. Остап`є зареєстрований проте не проживає. Згідно резолютивної частини висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 57 від 29 січня 2020 року, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки і піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS] за умови постійного перебування матері на території України. Разом із тим згідно даного висновку встановлено, що з малолітньою [PERSON] проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що дівчинка проживає разом з мамою, бабусею та дідусем. Навчається у 1-му класі ТЗОШ № 14. Дитина емоційно прив`язана до матері, дослухається до її думки і виявляє бажання проживати разом з мамою. На запитання чи хоче проживати з батьком [PERSON] відповіла «ні». Таким чином судом встановлено, що малолітня [PERSON] постійно проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Дитина емоційно прив`язана до матері і бажає саме із нею проживати. За час перебування дитини в дошкільному закладі батько [PERSON] не цікавився відвідуванням дитиною дошкільного закладу, не відвідував, не цікавився станом її здоров`я. Мати належним чином піклується про дочку, утримує її матеріально та усім забезпечує. Відповідно до 6 - го Принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року ) - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо , рости , під опікою та відповідальністю своїх батьків, і у всякому випадку, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини,що мають істотне значення. Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої палати Верховного Суду вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст.. 3 Конвенції про права дитини. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо. Таким чином, враховуюче вищенаведене, та беручи до уваги інтереси малолітньої [PERSON] її вік та стать, сталі соціологічні зв`язки, прихильність до матері, психологічний стан та волевиявлення проживання із матір`ю, те, що сторони в його присутності створюють конфліктні ситуації щодо визначення місця її проживання, що негативно впливає на її моральний, духовний та психологічний розвиток, приходить до переконання, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення. Разом із тим, суд вважає прийняти відмову [PERSON] , від заявлених позовних вимог в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі території України, оскільки на час вирішення спору по суті сторони добровільно його вирішили в позасудовому порядку, такий дозвіл батьком був наданий, а тому з даного приводу відсутній предмет спору. Відповідно до ч.1, 3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Згідно п.2.ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Згідно п.5 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його оплатила у разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційних чи касаційних інстанціях. Враховуючи те, що позивач відмовилась від позову в частині надання згоди на виїзд дитини за кордон без супроводу батька і така відмова прийнята судом, то у задоволенні клопотання про повернення судового збору слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: approved