Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Дрогобицький міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про усунення від права спадкування та визнання права власності на спадкове майно. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 05.04.1994 року виконкомом Стебницької міської ради народних депутатів, її дядькові [PERSON] належав житловий будинок з господарськими спорудами у [ADDRESS] , на даний час [ADDRESS] . Окрім того, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №562991 від 27 листопада 2006 року, [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та земельна ділянка, площею 0,0365 га для ведення садівництва (на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 562992 від 27 листопада 2006 року), які розташовані в [ADDRESS] , на даний час по [ADDRESS] . У власному будинку, розташованому на вказаній вище земельній ділянці, дядько проживав разом із своєю дружиною [PERSON] , яка померла в листопаді 2006 року. Після її смерті [PERSON] залишився сам, оскільки його син [PERSON] , 1962 року народження, який являється відповідачем по справі, ще в 90-х роках виїхав зі [PERSON] , приїжджав до батьків дуже рідко, спілкувався з ними не часто. Їй достеменно відомі всі обставини життя сім`ї [PERSON] , оскільки зі своєю тіткою [PERSON] (рідною сестрою її матері), вона мала дуже теплі родинні відносини, вона була її хресною мамою, а тому після її смерті, коли здоров`я [PERSON] стало занепадати і він став потребувати догляду та опіки, в 2007 році, вона разом зі своїм чоловіком переїхала проживати до нього в будинок по [ADDRESS] , оскільки не могла залишити дядька у безпорадному стані. Влітку 2010 року приїхав його син і два місяці провів з батьком. Однак, як виявилось згодом, метою його приїзду був не догляд за хворим батьком, а отримання від нього заповіту на все майно, що могло належати [PERSON] . З того часу відповідач до [PERSON] не приїжджав. Він знав, що батько знаходиться у важкому стані, проте жодної допомоги йому не надавав. Через похилий вік та хворобу її дядько [PERSON] опинився у безпорадному стані, а його син свідомо ухилявся від надання йому допомоги. Вона неодноразово, через знайомих, зверталась до відповідача з проханням допомагати у догляді за його батьком, почергово здійснювати опіку над ним, нести спільні витрати, однак відповідач не погоджувався на її пропозиції. Дядько важко переживав таке ставлення сина та внаслідок такої його поведінки мав намір скасувати складений в користь сина заповіт, проте не зміг цього здійснити, оскільки відповідач поряд із заповітом, забрав з будинку всі оригінали документів на будинок і на землю, в тому числі і паспорт з ідентифікаційним кодом і утримував їх у себе, а виготовити дублікати правовстановлюючих документів, в тому числі новий паспорт та ідентифікаційний код замість цих втрачених документів, щоб мати можливість змінити заповіт - не вдалось, так як у віці 78 років - [INFO] він помер, а до цього часу хворів і просто фізично не мав на це сил. Вона зі свого боку зробила все, що від неї залежало, для того щоб дядько останні роки свого життя був доглянутий, забезпечений та мав спокійну старість, отже, з 2007 року і по час його смерті, до 17 червня 2013 року догляд та опіку над [PERSON] здійснювала лише вона, проживала з ним в його будинку, вела з ним спільне господарство, опікувалась ним, витрачала власні кошти на придбання ліків для його лікування, надавала йому допомогу у всьому, оскільки через похилий вік та наявність хвороб він був у безпорадному стані, а по смерті - займалась його похованням. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок та дві земельні ділянки у [ADDRESS] , а відтак, вона, проживаючи разом зі спадкодавцем до дня його смерті, фактично спадщину прийняла і не відмовилась від неї протягом визначеного законом шестимісячного терміну, відповідно, вона вступила в управління спадковим майном, користувалася і надалі користується та володіє ним, оплачує комунальні послуги, тобто вчиняє всі необхідні дії, що покладаються на власника майна, проте не може належним чином оформити свої спадкові права, а відтак виникла необхідність звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Жайворонок В.В. в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності, відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення, а тому суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів по справі та відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.06.2013р., виданого Виконавчим комітетом Стебницької міської ради Львівської області, [PERSON] помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №110. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.11.2006р., виданого Стебницькою міською радою Львівської області, [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №185. Як вбачається із копії Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.09.1966р., [PERSON] та [PERSON] - 18.09.1960 року уклали шлюб в м.Дрогобичі, актовий запис за №403. Як вбачається із Акту за №44 від 20.05.2021р., виданого старостою м.Стебника, с.Болехівці, с.Нове Село, [PERSON] , 1956 року народження, з 2007 року проживає в будинку [ADDRESS] , без реєстрації ; за адресою [ADDRESS] , був зареєстрований і проживав до дня своєї смерті - [INFO] [PERSON] , [PERSON] здійснювала на ним догляд, вели спільне господарство, оплачувала комунальні послуги та займалася похованням останнього. Як вбачається із довідки за №284 від 19.05.2021р., виданої КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», [PERSON] згідно даних технічного архіву КП ЛОР «ДМБТІ та ЕО» станом на 19.05.2021р. за поштовою адресою : [ADDRESS] , про інвентаризовано житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 99,4 кв.м., житловою 50,5 кв.м., гараж «Б»; літня кухня «В», сарай «Д», вбиральня «Г», колодязь «К»; право власності на вищевказаний об`єкт станом на 31.12.2012р. зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради від 04.03.1994р. за №48 та записано в реєстрову книгу №13 за реєстровим №1897. Як вбачається із Державного акту серії ЯБ №562992 від 27.11.2006р., [PERSON] на підставі рішення Стебницької міської ради 24 сесії 4 скликання від 10.08.2004р., №367, є власником земельної ділянки площею 0,0365га., яка розташована в [ADDRESS] . Як вбачається із Державного акту серії ЯБ №562991 від 27.11.2006р., [PERSON] на підставі рішення Стебницької міської ради 24 сесії 4 скликання від 10.08.2004р., №367, є власником земельної ділянки площею 0,1000 га., яка розташована в [ADDRESS] . Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст.89 ЦПК України). Суд вирішує питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст.1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Аналізуючи заявлені позовні вимоги, судом з`ясовано, що, звертаючись з позовом до суду, позивач посилається як на підставу усунення відповідача від права на спадкування на наявність обставин, визначених у ч.3 ст.1224 Цивільного кодексу України та мотивує тим, що відповідач, син спадкодавця, проживав окремо від батька, життям та здоров`ям батька не цікавився, будучи обізнаним про стан здоров`я батька, який перебував в тяжкому стані, не виконував своїх обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті батька та в свою чергу надала належні, допустимі та безспірні докази, що є її процесуальним обов`язком, щодо ухилення відповідача від надання батькові допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані. Крім того, не оспорюється той факт, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, що підтверджується Актом за №44 від 20.05.2021р., виданого Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області та представленого суду, складеного комісією в складі в.о. директора Лис М.О., бухгалтера Микитин Р.В . Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи . Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Як роз`яснено у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України та виходячи зі змісту вищевказаної статті із урахуванням ро`яснень, наданих судам, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розкривається поняття «безпорадний стан», як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п.6). У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади), при цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦКУ) Згідно до вимог ст.1258 ЦК, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту статей 1264, 1268 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Окрім того, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (прийняття спадщини), а оскільки позивач [PERSON] проживаючи разом зі спадкодавцем до дня його смерті, фактично прийняла спадщину і не відмовилась від неї протягом визначеного законом шестимісячного терміну, а відтак остання вступила в управління спадковим майном. Крім того, судом враховано той факт, що оскільки відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ( своєму батькові [PERSON] ), який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, хоча міг таку допомогу надавати, розумів свій обов`язок у цьому, знав про необхідність такої допомоги для спадкодавця, а тому останній в силу вимог ч.2 ст.1224 ЦК України, якою передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині, має бути усунений від права на спадкування, а тому заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають за задоволення.

Outcome: approved