Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 52 000 гривень та суму судового збору у сумі 560 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач 17 серпня 2012 року отримав позику від позивача в сумі еквівалентній 3 000,0 доларів США, яку повинен був повернути до 01 грудня 2012 року та 16 січня 2013 року отримав ще одну позику від позивача в сумі еквівалентній 3 500,0 доларів США, яку повинен був повернути до 24 березня 2013 року. Втім, [PERSON] у встановлений строк суму позики не повернув. В обумовлений строк кошти повернуті не були. Відповідач жодних дій, що свідчили б про намір повернути борг, не здійснював. Відповідач у судове засідання не з'являвся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Судом встановлено, що 17 серпня 2012 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав позику від позивача в сумі еквівалентній 3 000,0 доларів США, яку повинен був повернути до 01 грудня 2012 року та 16 січня 2013 року між сторонами укладено ще один договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав позику від позивача в сумі еквівалентній 3 500,0 доларів США, яку повинен був повернути до 24 березня 2013 року. На підтвердження змісту та умов договорів, а також на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу - останнім складено письмові розписки від 17 серпня 2012 року та 16 січня 2013 року відповідно. Відповідно до змісту зазначених розписок за умовами зазначених договорів, відповідач зобов'язався повернути позивачу позичені грошові кошти у строк до 01 грудня 2012 року та 23 березня 2013 року відповідно. При цьому, суд також звертає увагу на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин свідком укладання боргових розписок [PERSON] Таким чином, між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник зобов'язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. У передбачені договорами строки [PERSON], у порушення своїх договірних зобов'язань, суму позики не повернув. На вимогу про добровільну сплату з заборгованості на загальну суму у розмірі 6 500,0 доларів США, відповідач відмовляється виконати зобов'язання, що підтверджується фактом пред'явлення суду названих розписок без відмітки про повернення всієї суми боргу, а також непред'явленням відповідачем оригіналу самої розписки, що могло б свідчити про виконання зобов'язання. Суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та яка є борговим документом. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Отже, це грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стосовно валюти зобов'язання. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на ці правила, враховуючи, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за умовами якого відповідач повинен повернути позивачу суму боргу за розпискою та той факт, що відповідач сплатив частину боргу, заборгованість відповідача складає суму в гривнях України, що еквівалентна 6 500,0 доларів США. Офіційний курс української валюти, встановлений НБУ на день постановлення рішення, складає 1085,02 гривень за 100 доларів США. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне встановити, що за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, сума заборгованості відповідача за вказаним договором позики становить 70526,30 гривень. Проте, суд обмежений заявленими позовними вимогами, з огляду на що має стягнути з відповідача на користь позивача 52 000,00 гривень. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов про стягнення суми боргу за договором позики частково, та стягнути на користь позивача 52 000,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З огляду на це, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 560,00 гривень. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Outcome: approved