Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача ТДВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» та просить стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 4918 грн. 25 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Заявою від 13.04.2017 року позивач зменшила позовні вимоги в звязку з виплатою їй частини заборгованості та просила стягнути з відповідача заробітну плату у сумі 3818 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на підприємстві підсобним робітником. 26 грудня 2016 року була звільнена із займаної посади за згодою сторін відповідно до ст.36 КЗпП України. У день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок по заробітній платі, а тому вона вимушена звернутись із зазначеним позовом до суду про примусове стягнення вказаних сум. В судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача в судове засідання не зявився, заперечень не надав. Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно працювала у відповідача з 28.04.2015 року по 26.12.2016 року підсобним робітником та була звільнена згідно наказу № 57 від 26.12.2016 року за згодою сторін. (а.с.6). Відповідно до довідки заборгованість підприємства по заробітній платі за вересень 2016 р., жовтень 2016 року, листопад 2016 р., грудень 2016 р., станом на 01.01.2017 року склала 4918 грн. 25 коп. ( а.с.4). Відповідно до історії по картковому рахунку (а.с.39) позивачу була частково виплачена заробітна плата у звязку із чим заборгованість зменшилась та на даний час складає 3818 грн. У звязку із цим суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, а саме у сумі 3818 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган сплачує зазначене відшкодування лише у разі коли спір вирішено на користь працівника. Тобто для покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності відповідно до ст. 117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові або вирішення спору на користь працівника. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, і даний факт не заперечується сторонами, що позивач в день звільнення працював проте розрахунок з ним не був проведений. Середньомісячний заробіток визначається згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 ( із змінами, внесеними постановами КМУ). Згідно довідки про середньомісячну заробітну плату № 100 від 21.03.2017 року середня заробітна плата [PERSON] станом на момент звільнення за попередні два місяці становить: 10 днів 82 год. - 2001 грн. 61 коп. (а.с. 37), відповідно\~ середньоденна заробітна плата\~ складає 200 грн. 16 коп. (4003,21 : 20 днів). Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач була звільнена 26 грудня 2016 року. Фактичний розрахунок з позивачем проведено не було. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з дати звільнення позивача, за період з 26 грудня по день винесення рішення кількість робочих днів складає - 75, а саме грудень 2016 р. - 4 робочих днів, січень 2017 р. 20 робочих днів, лютий 2017 р. - 20 робочих днів, березень 2017 р. 22 робочих днів, квітень 2017 р. 9 робочих дні. Таким чином, суму компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд визначає у розмірі 15012 грн. (75 робочих днів х 200 грн.16 коп.). Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць в сумі 2001 грн.61 коп. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved