Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ в натурі нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті батька [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить Ѕ частина спадкового майна. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 57/100 частин жилого будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . Іншою частиною даного будинку володіє відповідач. Протягом тривалого періоду відповідач не допускає до будинку, не дозволяє до нього заселитись, провести інвентаризацію своєї частини будинку, облаштувати його, провести ремонтні роботи. Позивач зверталась до відповідача з питанням можливості проживання у частині житлового будинку, визначення порядку користування ним, однак мирним шляхом вказане питання не вирішено. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною частковою власністю не досягнуто. Згідно даних технічного паспорту на жилий будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , який виготовлений 25.11.1988 мається в наявності житловий будинок під літерою «А», житловий будинок «Б», сарай «В», сарай «Г». Позивач успадкувала Ѕ частину спадкового майна, яке складається з 57/200 частин жилого будинку. Іншою частиною будинковолодіння у розмірі 143/200 володіє [PERSON] . Позивач в ході розгляду справи уточнювала позовні вимоги ( т.1 а.с. 233) та просила виділити [PERSON] частину житлового будинку, відповідно до варіанту № 1, додаток № 1, а саме : кухню 1-4 площею 7,9 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 10 кв.м., а всього по будинку 18,2 кв.м., вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат Василевська О.А. позовні вимоги з врахуванням уточнень підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Вказали, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.04.1992 , спадкоємцем [PERSON] в Ѕ частці є дочка [PERSON] . Спадкове майно складалось з 57/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Житловий будинок житловою площею 59,4 кв.м., житловий будинок дерев`яний житловою площею 32,0 кв.м., до будинку належать два дерев`яних сараї, дерев`яна огорожа. Згідно акту про знесення будівель та споруд від 18.07.2016 № 129 житловий будинок з прибудовами (літ. «А»), загальною площею 102,4 кв.м, сарай (літ. «Г») та сарай (літ. «В») знесені. Фізичний знос елементів спірного житлового будинку не свідчить про неможливість такого поділу будинковолодіння. За варіантом № 1 додаткової судово-будівельної експертизи відступ від ідеальних часток для [PERSON] на 4,5 кв.м. більше, що в одиницях ринкової вартості становить 15105,5, які позивач зобов`язується сплатити. Об`ємно-просторове рішення у кожній з нових квартир може бути змінено в залежності від розробленої проектної документації у відповідності з вимогами нормативних документів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Рибаков О.В. позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити, зазначив, що згідно висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 13/9-2019 від 20.09.2019 здійснити виділ частки, що належить позивачу є неможливим, а згідно висновку судової додаткової комісійної будівельно-технічної експертизи запропоновані варіанти виділу частки із відступом від вимог будівельних норм, що не передбачено чинним законодавством. Виділ частки позивача є технічно неможливим, створить небезпеку, призведе до руйнації будинку та проживання в ньому. Вислухавши сторони, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.04.1992 року, що видане державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] в 1/2 частки. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 57/100 часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . Будинок житловою площею 59,4 кв.м., будинок дерев`яний житловою площею 32,0 кв.м., до будинку належать два дерев`яних сараї, дерев`яна огорожа. (Т.1 а.с. 4-5). Відповідачу [PERSON] ( зміна прізвища [PERSON] ), відповідно до договору дарування від 15.06.1990 року належить 43/100 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 600 кв.м. та складається з житлового будинку літ.»Б» з верандою «б», хліва «В», хліва «Г», всього жилою площею 32,0 кв.м. ( а.с. 246-247). Відповідно до технічного паспорта станом на 25.11.1988 р., на житловий будинок, що належав [PERSON] по [ADDRESS] , входили будівлі: житловий будинок літ.»А», житловий будинок літ.»Б», сарай літ`В», сарай літ. «Г». ( Т.1, а.с. 36-37). Як вбачається з акту про знесення будівель та споруд № 129 від 18.07.2016, що виданий Коростишівським архітектурно-планувальним бюро - житловий будинок з прибудовами літ.»А» загальною площею 102,4 кв.м. (житловою площею 59,4 кв.м.), сарай літ. «Г» та сарай літ. «В» - знесені і вказана обставина сторонами не заперечується ( а.с.35). З наявного технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 12.08.2016 КП «Коростишівське архітектурно-планувальне бюро» житловий будинок «Б-1», 1980 р. побудови має загальну площу 60,60 кв.м., прибудову «б-1», 1980 р. побудови площею - 6,52 кв.м., прибудову «б1-1» , 1991 р. побудови 12,24 кв.м ( Т.1 , а.с. 39-42). Згідно висновку експертів № 130/09-2019 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи здійснити поділ житлового будинку по [ADDRESS] між двома співвласниками в частках [ADDRESS] та 143/200, а також з відступом від ідеальних часток співвласників у вигляді окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім`єю, як передбачено п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. ( із змінами), не вбачається за можливе, оскільки площа співвласника 57/200 частки в одиницях площі не задовольняє вимогам ДБН щодо площі загальної кімнати; технічний стан конструктивних елементів будинку не забезпечить міцність, жорсткість, спроможність сприймати додаткові навантаження і зберігати статичну непорушність в разі реконструкції і переобладнання; висота приміщення становить 2,30 м., що не відповідає п.2.9 ДБН. В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (Т.1 а.с. 139-158). Відповідно до висновку № 192/04-2020 за результатами проведення судової додаткової комісійної будівельно-технічної експертизи поділ житлового будинку та належних будівель і споруд, що розташований по [ADDRESS] відповідно до часток співвласників в розмірі 57/200 та 143/200 частини не вбачається можливим. Запропоновано два варіанти поділу житлового будинку між співвласниками, розроблений з відступом від часток співвласників та вимог нормативних документів. В судовому засіданні роз`яснюючи висновки № 130/09-2019 та № 192/04-2020, судовий експерт [PERSON] вказав, що виділити ізольовані квартири відповідно до часток співвласників в розмірі 57/200 та 143/200 у житловому будинку по [ADDRESS] не вбачається можливим, оскільки площа 57/200 частки , яка в корисній площі житлового будинку становить 13,74 кв.м. є недостатньою для влаштування хоча б житлової кімнати з можливістю добудови допоміжних приміщень. Висота приміщень житлового будинку від підлоги до стелі становить 2,3 м., що не відповідає п.2.9 ДБН. В.2.2-15:2005 «Житлові будинки. Основні положення». Запропоновано два варіанти, які розроблені з відступом від часток співвласників та вимог нормативних документів. При здійсненні перепланувань в будинку, враховуючи його рівень фізичного зносу необхідне підсилення конструктивних елементів будинку, розроблення та погодження у встановленому законом порядку проектно-кошторисної документації. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. За змістом ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку встановленому законом і таке право підлягає державній реєстрації. Єдиною відмінністю поділу об`єкта нерухомого майна в натурі від виділу з нього частки є наслідки до яких вони призводять. А саме у результаті поділу об`єкта нерухомого майна право спільної часткової власності на такий об`єкт припиняється для всіх співвласників. Це означає, що отримавши у натурі певну частину нерухомого майна кожен співвласник стає одноособовим власником своєї частини - самостійного об`єкта нерухомого майна. Що стосується виділу, то він припиняє права спільної часткової власності лише для особи, яка отримала в натурі свою частину. Тобто поділом є вихід з кола співвласників всіх суб`єктів права, а виділом лише одного співвласника зі складу трьох або більше співвласників. Отже, поділ нерухомого майна в натурі та виділ частки у майні, яке перебуває у спільній частковій власності не є тотожними. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04жовтня 1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Відповідно до положень статті 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Отже, отримання погоджувальних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку необхідне лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною. Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року N 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за N 927/11207, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнанням визначається улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Враховуючи вищевикладене, житловий будинок з прибудовами літ. «А» загальною площею 102,4 кв.м., сарай літ. «Г», сарай «В» за адресою : [ADDRESS] знесені, технічний стан частини конструктивних елементів житлового будинку літ.»Б-1» за вищевказаною адресою характеризується як незадовільний, інші частини як ветхі, фізичний знос конструктивних елементів житлового будинку складає 41-65%, висота приміщень не відповідає п.2.9 ДБН. В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», виділ частки позивача що становить 57/200, а також із відступом від ідеальної частки у вигляді окремої квартири для ізольованого користування є неможливим. Виділ частки в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна здійснюються лише відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого виділу з дотриманням чинних будівельних норм і за вказаних обставин суд не приймає до уваги висновок № 192/04-2020 за результатами проведення судової додаткової комісійної будівельно-технічної експертизи поділу житлового будинку. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак, і підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає, що є наслідком відмови в їх задоволенні.

Outcome: dismissed