Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», у якому, уточнивши позовні вимоги, просить: визнати незаконним та скасувати з часу прийняття наказ TOB «Домобудівник» №16/06/7-24 від 14.06.2016року «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON]І.»; поновити його на посаді формувальника TOB «Домобудівник»; стягнути з TOB «Домобудівник» на його користь невиплачену заробітну плату з 01.10.2015 р. (день відправлення позивача в вимушену відпустку в звязку з простоєм підприємства) по 15.06.2016 року (день звільнення позивача з роботи за прогул) в сумі 24700,21 грн.; грошову компенсацію за невикористані відпустки з 01.10.2014 р. по 31.09.2015 р. в сумі 16713,71 грн.; плату за вимушений прогул з 16.06.2016 р. по 31.10.2017 р. час поновлення на роботі - в сумі 34937,98 грн., а всього з врахуванням 3% індексації загальна сума стягнення складає 78642,46 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 2003 року він працював в TOB «Домобудівник» на посаді формувальника залізобетонних виробів. 17 червня 2015 року відбулося рейдерське захоплення підприємства ТзОВ «Домобудівник» сторонніми особами, працівників вигнали з території підприємства по вул.Лозовецькій, 13 в м. Тернополі, в тому числі і його та повідомили, що підприємство знаходиться в стані простою, щоб на роботу не виходити. Йому стало відомо, що його звільнено із займаної посади в червні 2016 року за прогул без поважних причин, лише в січні 2017 року, коли його викликали в Тернопільське обласне управління та повернули трудову книжку. Копію наказу про звільнення йому вручено не було, запису про звільнення в трудовій книжці немає та будь-якого розрахунку при звільненні він також не отримував. Також вказав, що з 2000 року в TOB «Домобудівник» створена та функціонує профспілкова організація, членом якої він є, однак, всупереч вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, відповідач не звертався до профспілкової організації про надання згоди на його звільнення. Вважає, що TOB «Домобудівник» звільнив його незаконно, з порушенням порядку, встановленого статтями 147, 149 КЗпП України, не вручив копії наказу про звільнення, не видав трудової книжки та не виплатив розрахункових коштів. А тому просить суд, стягнути з відповідача в його користь невиплачену заробітну плату з 01.10.2015 р. (день відправлення у вимушену відпустку в звязку з простоєм підприємства) по 15.06.2016 року (день звільнення з роботи за прогул) в сумі 24700,21 грн.; грошову компенсацію за невикористані відпустки з 01.10.2014 р. по 31.09.2015 р. в сумі 16713,71 грн.; плату за вимушений прогул з 16.06.2016 р. по 31.10.2017 р. час поновлення на роботі - в сумі 34937,98 грн., а всього з врахуванням 3% індексації загальна сума стягнення складає 78642,46 грн. Також вважає, що незаконним звільненням йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 20000грн. З часу незаконного звільнення він перебуває в постійних стражданнях, стресах, ставши фактично безробітним, з неможливістю отримувати кошти на проживання, нормального співіснування, не може належним чином харчуватись, купляти необхідні дорогі медикаменти на лікування, став частіше хворіти, погіршились його стосунки з знайомими, з неможливістю на рівних спілкуватись, родичами і в сімї, де виникають постійні безпричинні сварки, через що постійно відчуває психологічний дискомфорт, він його сімя вимушено поставлені в тяжкі матеріальні умови. З огляду на зазначене просять позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечив, подавши суду письмові пояснення по справі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд\~ приходить до висновку, що позов\~ не підлягає до\~ задоволення частково з наступних підстав: Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Як вбачається із протоколу обшуку від 05 грудня 2015 року, складеного старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області, проведеного у нежитлових приміщеннях, що знаходяться на 1 та 2 поверхах будівлі ТзОВ «Домобудівник» на вул..Лозовецька,13 у місті Тернополі, під час проведеного обшуку було вилучено 282 трудові книжки працівників ТзОВ «Домобудівник», серед яких була наявна трудова книжка [PERSON]\~\~\~\~ Відповідно до копії трудової книжки БТ-І №2109911 [PERSON] з 27.08.2003року працює в ТзОВ «Домобудівник», на посаді формувальника. Згідно наказу голови комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» від 114.062016 р. за № 16/06/7-24 «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON]І.», позивача з звільнено із займаної посади - формувальника, з 14.06.2016 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. У зазначеному наказі відсутній підпис [PERSON] про його ознайомлення. Спірний наказ містить дві підстави звільнення позивача, а саме: акт від 07.06.2016 року про відсутність на робочому місці та доповідна записка від 07.06.2016 року. Як вбачається із наданого відповідачем копії акту №39/5-16 про відсутність працівника на робочому місці від 07.06.2016року, заступник директора ТзОВ «Домобудівник», заступник директора по виробництву склали даний акт про те, що формувальник ТзОВ «Домобудівник» [PERSON] був відсутній на роботі 07.06.2016 року без поважних причин з 09 год. 00 хв до 17 год.30 хв. впродовж всього робочого дня. Як вбачається із доповідної записки заступника директора ТзОВ «Домобудівник» від 07.06.2016року, адресованої голові комісії з припинення ТзОВ «Домобудівник», 07.06.2016 року, формувальник ТзОВ «Домобудівник» [PERSON] був відсутній на роботі без поважних причин в період з 9:00 до 17:30, тому просить за грубе порушення трудової дисципліни застосувати до нього дисциплінарне стягнення. Як слідує із наказу голови комісії з припинення ТзОВ «Домобудівник» від 12.03.2016 року за №12/03/16-1 «Про припинення виробничого простою», припинено робочий простій на підприємстві та установлено початок роботи з 14 березня 2016 року. Доказів про ознайомлення із ним позивача [PERSON] відповідачем суду не надано. Як стверджує відповідач копія вказаного наказу а також лист №01/04/16-35 від 01.04.2016року про необхідність зявитися за адресою: м.Тернопіль, вул.Кривоноса, 2б, 3 поверх, для проходження повторного інструктажу та перевірки знань з охорони праці та дачі пояснень щодо причин відсутності на роботі після припинення простою на ТОВ «Домобудівник», були надіслані [PERSON] цінним листом з описом вкладення, вказаний лист був отриманий [PERSON] особисто, проте інших доказів, які б підтверджували про ознайомлення позивача із зміною його робочого місця, відповідачем не надано. [PERSON] є членом профспілкової організації ТзОВ «Домобулдівник», що підтверджено наданим суду списком членів профспілкової організації ТОВ «Домобудівник» складених головою зазначеної профспілки. Як вбачається із витягу із протоколу №3 засідання профспілкового комітету профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник» від 12.09.2017року на виконання ухвали Тернопільського міськрайоннорго суду у даній справі, профспілковий комітет профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник», згоди на звільнення [PERSON] не надає. Відповідно до наданих суду відповідачем табелів обліку робочого часу ТзОВ «Домобудівник», складених виконавчим директором ТзОВ «Домобудівник» [PERSON], [PERSON] за період з 01.11.2015року по 12.03.2016року проставлено відмітки про невихід на роботу у звязку із простоєм, а з 14.03.2016року по дату звільнення 14.06.2017року проставлено відмітки про неявку на роботу. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платиників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 13.01.2017року, [PERSON] у січні 2016року було нараховано та виплачено 4200грн, у лютому 2016року 3575грн., з березня 2016року по 14.06.2016року відсутня інформація про доходи. Відповідно до довідок ТзОВ «Домобудівник» №25/10/17-5с, №25/10/17-6с від 25.10.2017року, середня заробітна плата для обчислення компенсації за невикористану відпустку встановить 22,45 грн. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Отже, Конституція України, норми якої, відповідно до ст. 8 цього Основного закону, є нормами прямої дії, визначає, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. До того ж, з огляду на положення ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. \~\~\~\~ Згідно розяснень викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом, і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення. У п. 22 зазначеної Постанови розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У п. 24 наведеної постанови роз»яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).\~\~ При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обовязок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є зясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази. \~\~\~\~ В силу вимог п.3 ч.1 ст.29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний: визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. \~\~\~\~ За ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. \~\~\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник; у разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні не має обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). На підставі п. 10 ст. 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки. \~Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. \~\~\~\~ У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Суд проаналізувавши матеріали справи та докази надані суду, а також пояснення сторін, вважає, що відповідач розірвав трудовий договір із позивачем за п.4 ст.40 КЗпП України, без додержання вимог ст.43 КЗпП України, п.10 ст.247 КЗпП України, ч.1, 4 ст.149 КЗпП України, при цьому не дотримав прав та гарантій наданих працівникові Кодексом законів про працю України. Зокрема, [PERSON] адміністрацією ТзОВ «Домобудівник» не було доведено належним чином про зміну його робочого місця, як наслідок складання адміністрацією актів про відсутність позивача на робочому місці. При цьому, суд вважає, що обовязок такого доведення належним чином покладається лише на роботодавця, а саме по собі відправлення відповідачем на адресу позивача рекомендованих листів про зміну робочого місця, не може слугувати підставою для її звільнення. Також, від позивача не було отримано письмових пояснень з приводу його відсутності на робочому місці 07.06.2016 року, як цього вимагає ч.1 ст.149 КЗпП України, в подальшому не ознайомлено із наказом про його звільнення. Крім цього, суд вважає за необхідне відмітити, що відповідачем було порушені гарантії надані працівникові при звільненні з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбачені ч.1 ст.43 КЗпП України, а саме - розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України проведено без згоди профспілкової організації ТзОВ «Домобудівник», членом якої є [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. \~\~\~\~\~\~\~\~Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). \~\~\~\~ З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. \~\~\~\~\~\~\~\~ Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). \~\~\~\~\~\~\~\~ Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). \~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п. 4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю. \~\~\~\~ Отже згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 15.06.2017 р., середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи. Як вбачається із наданих стороною відповідача табелів обліку робочого часу і довідки наданої ТзОВ «Домобудівник» від 25 жовтня 2017 року № 25\\10\\17-5С, середня заробітна плата [PERSON] становила 22, 45 гривень. Жодних інших даних, а також табелів обліку робочого часу з іншими показниками стороною позивача суду не надано, хоча обовязок доказування обставин справи покладається на кожну із сторін спору. \~\~\~\~ Для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно помножити середньоденну заробітну плату на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, яке розраховане згідно приписів абз.2 і 3 п.8 Порядку (з 16.06.2016 р. по 31.10.2017 р.), як просить позивач та становить 351 днів. \~\~\~ Отже, помноживши середньоденну заробітну плату позивачки 22, 45 грн. на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді 351 дні отримаємо середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7895,95 грн., який на думку суду підлягає стягненню на користь позивача. Судом також встановлено, що під час звільнення позивача з роботи, ТзОВ «Домобудівник» допущено порушення вимог ст. 116 КЗпП України та не проведено виплату [PERSON] усіх належних сум при звільненні. Зокрема, позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, існування котрої, не називаючи конкретного розміру, підтверджує відповідач і яка підлягає до стягнення за кожен день з розрахунку 42, 57 гривень середньоденної заробітної плати, згідно довідки ТОВ «Домобудівник від 25.10.2017 року за №25\\10\\17-6С. Крім цього, судом встановлено, що позивачу не було виплачено заробітну плату за період його роботи у товаристві з 01.10.2015 року по 14.06.2016 року, розмір котрої складає 4124,72 гривень, згідно довідки ТОВ «Домобудівник від 25.10.2017 року за №25\\10\\17-6С. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення 20000грн. моральної шкоди, до задоволення не підлягають оскільки жодних належних та допустимих доказів, що незаконним звільненням було порушено нормальний спосіб життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до значних моральних страждань чи погіршення стану здоровя, позивачем не подано. \~\~\~\~\~\~\~\~ Крім цього, суд вважає, що в силу вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути із відповідача у користь держави з розрахунку трьох окремих задоволених судом позовних вимог загалом 1920 гривень судового збору, за ставками, діючими на дату звернення до суду з позовними вимогами. З огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд також вважає за необхідне допустити до негайного виконання стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць. Негайному виконанню підлягає також рішення в частині поновлення позивача на роботі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial