Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] у якому просить припинити право власності [PERSON] на 1\\4 частку автомобіля MERSEDES-BENZ, модель- 260Е, рік виписку- 1990, колір чорний, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину; припинити право власності [PERSON] на 1\\4 частку автомобіля марки КАМАЗ, модель-53212, рік випуску-1990 рік, реєстраційний номер [NUMBER] , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину; визнати за позивачем право власності на 1\\4 частку автомобіля MERSEDES-BENZ, модель- 260Е, рік виписку- 1990, колір чорний, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за позивачем право власності на 1\\4 частку зазначених автомобілів та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 06.08.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 02.11.2021 року у підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити, уточнивши, що судові витрати по даній справі залишає за собою. 02.11.2021 року у підготовчому судовому засіданні представник відповідача, адвокат Діденко О.В., визнав позов у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, відзив, який містить заяву відповідача про визнання позову, суд вважає прийнятною заяву відповідача [PERSON] про визнання позову. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від № 1-700 від 26.05.2021 р. [PERSON] є власником 1/4 частки автомобіля марки MERCEDES- BENZ, модель- 260Е, рік випуску- 1990 рік, колір- чорний, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , тип ТЗ - СЕДАН-В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого 25 вересня 2013 року Білоцерківським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області(а.с.10) Відповідно до свідоцтва про право власності № 1-698 від 26.05.2021 р. [PERSON] належить 1/2 частка автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель- 260Е, рік випуску- 1990 рік, колір- чорний, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , тип ТЗ - СЕДАН-В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого 25 вересня 2013 року Білоцерківським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області.(а.с.9) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-701 від 26.05.2021 р. [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/4 частку автомобіля марки КАМАЗ, модель- 53212, рік випуску- 1990 рік, колір- зелений, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , тип ТЗ - БОРТОВИЙ-С, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 31 жовтня 2007 року Білоцерківським РЕВ 5-го МРВ ДАІ УДАІ ГУ МВС України в Київській області (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право власності № 1-699 від 26.05.2021 р. [PERSON] належить 1/2 частка автомобіля марки КАМАЗ, модель- 53212, рік випуску- 1990 рік, колір-зелений, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , тип ТЗ-БОРТОВИЙ -С реєстраційний номер [NUMBER] . зареєстрований 31 жовтня 2007 року Білоцерківським РЕВ 5- го МРВ ДАІ УДАІ ГУ МВС України в Київській області (а.с.11) Таким чином у власності позивача заходиться 3\\4 частки автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель- 260Е, рік випуску- 1990 рік, колір- чорний, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , тип ТЗ - СЕДАН-В, реєстраційний номер [NUMBER] та 3\\4 частки автомобіля марки КАМАЗ, модель- 53212, рік випуску- 1990 рік, колір- зелений, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , тип ТЗ - БОРТОВИЙ-С, реєстраційний номер [NUMBER] . А у власності відповідача [PERSON] знаходиться 1\\4 частки автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель- 260Е, рік випуску- 1990 рік, колір- чорний, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , тип ТЗ - СЕДАН-В, реєстраційний номер [NUMBER] та 1\\4 частки автомобіля марки КАМАЗ, модель- 53212, рік випуску- 1990 рік, колір- зелений, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , тип ТЗ - БОРТОВИЙ-С, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до висновку експертного дослідження №83а про визначення вартості колісного транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель- 260Ереєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля складає 82000 грн. (а.с.15-24). Відповідно до висновку експертного дослідження №83б про визначення вартості колісного транспортного засобу КАМАЗ, модель- 53212, реєстраційний номер [NUMBER] . ринкова вартість автомобіля складає 243450 грн. (а.с.25-236) Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Положеннями частин першої, третьої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів , а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями , пов`язаними із спільним майном. Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-68 цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2019 року по справі № 303/4849/16-ц, згідно якого для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів у справі. Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Автомобіль є неподільним рухомим майном. За приписами частини другої статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24 лютого 2016 року у справі №6-2784цс15, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Позивачем внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області, 81362 грн. 50коп. що підтверджується квитанцією № 0.0.2219365930.1 від 04.08 2021 року (а.с. 56). Встановлено, що спільне володіння і користування сторонами спірним майном є неможливим, припинення права власності [PERSON] на 1/4 частин спірних автомобілів не завдасть їй істотної шкоди як співвласнику. [PERSON] внесла на депозит суду суму вартості 1/4 частини спірних транспортних засобів, відповідачка погоджується з вартістю її частки в спільному майні, позов визнає, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для припинення права спільної часткової власності [PERSON] на 1/4 частин автомобілів MERSEDES-BENZ, модель- 260Е, рік виписку- 1990, колір чорний, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та КАМАЗ, модель-53212, рік випуску-1990 рік, реєстраційний номер [NUMBER] . У такому випадку право власності відповідача [PERSON] на частку в спірному майні, після набрання рішенням законної сили, переходить до позивача [PERSON] . З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України, та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Оскільки в підготовчому судовому засіданні представник відповідача звертав увагу позивача на можливість повернення їй 50% судового збору, та оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, то підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved