Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 07 серпня 2001 року. Від шлюбу мають (повнолітніх) дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки в сім'ї виникають постійні сварки та суперечки, тому вони втратили почуття та повагу один до одного, припинили шлюбні відносини, вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе та суперечить її інтересам. А тому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 01.03.2018 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та без фіксації технічними засобами, також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, обставини справи підтверджує, час на примирення не потрібен. Відповідач в судовому засіданні не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, 01.03.2018 року надав до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутність та без фіксації технічними засобами, також зазначив, що позовну заяву визнає в впоєному обсязі, просить задовольнити, час на примирення не потрібен. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, 07 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Юнусабадського району м. Ташкент, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 316. Від цього шлюбу подружжя мають повнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім'ю не мають. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких обставин, суд знаходить, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, при таких обставинах, шлюб сторін доцільно розірвати. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., за клопотанням позивача слід покласти на нього.

Outcome: approved