Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано вказану квартиру. Зазначена квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просить визнати за ним 2/3 частини квартири квартири [ADDRESS] у зв»язку з тим, що разом з ним буде проживати їхня спільна дитина. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2002 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ИД №066800, виданим відділом державної реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 1559, зроблений 19.10.2002 року. Згідно договору купівлі продажу квартири від 11.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1162 [PERSON] набуто за час шлюбу квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із нормами ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом не встановлено домовленості між сторонами з цього питання чи наявності шлюбного договору. Відповідно до ч. 1 статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є майном, набутим подружжям за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а тому позов підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Доводи відповідача про те, що їхня спільна дитина буде проживати разом з ним, у зв»язку з чим просить визнати за ним право власності на 2/3 частини спірної квартири нічим не обґрунтовані, в матеріалах справи міститься інформація, відповідно до якої позивач та відповідач проживають та зареєстровані за однією адресою та разом з обома проживає їхня спільна дитина, інші відомості, які б свідчили про протилежне відсутні, як і немає даних про те, з ким в майбутньому буде проживати дитина. Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved