Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя та просила поділити спільне майно подружжя визнавши за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем [PERSON] право власності на ? вказаной квартири. [PERSON], в свою чергу, звернувся із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив суд поділити грошові кошти, які ним були отримані в кредит в [PERSON] Банке (Данія) та були перераховані ним на рахунок [PERSON] для придбання квартири за адресою м.Черкаси, вул.Чехова, 54/19 для його матері [PERSON] в сумі 429\~182, 00 грн., які є обєктом спільної сумісної власності подружжя, між [PERSON] та [PERSON] В ході судового розгляду зменшив суму грошових коштів, що є предметом спору до 328 161,77 гривень, та просив визнати право власності [PERSON] на половину зазначених коштів 164\~080,88 гривень, визнати право власності [PERSON] на 164\~080,88 гривень та стягнути з неї зазначену суму грошових коштів - 164\~080, 88 гривень. [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі, проти задоволення судом зустрічних позовних вимог заперечували. Пояснили, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана в шлюбі, а тому належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Зазначили, що договір дарування коштів в сумі 20\~000 гривень, на який посилався відповідач як на підставу того, що квартира придбана за його особисті кошти є неналежним доказом, оскільки не посвідчений нотаріально відповідно до ст.244 ЦК України. При цьому, під час придбання спірної квартири батьки [PERSON] та бабуся позивачки були присутніми у нотаріуса та кошти на придбання квартири давали порівну, нотаріусом їм було розяснено, що квартира набувається в спільну власність подружжя. Щодо зустрічних позовних вимог вказували, що дійсно, кошти в сумі 17\~000 євро були отримані та витрачені позивачкою ще в 2013 році за погодженням з відповідачем, а тому не можуть бути предметом поділу, оскільки відсутні на час розгляду справи. [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення судом позовних вимог за первісним позовом заперечували, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі. Зазначили, що 16.10.2003 року батьки відповідача за договором дарування передали йому 20\~000 гривень, які були отримані від продажу квартири №41 по вул.Горького в буд.88 в місті Черкаси. 18.10.2003 року відповідач придбав спірну квартиру одноосібно, за свої особисті кошти. Квартира зареєстрована тільки за ним, а тому є обєктом особистої приватної власності відповідно до ст.24 КпШС України. Крім того, згідно з розпискою від 29.12.2004 року [PERSON] отримала від [PERSON] 2000 доларів США у звязку із розірванням шлюбу, тобто майнові претензії позивачки були врегульовані. Посилання позивачки на те що, вказані кошти за розпискою вона отримала за те, що відмовилась від земельної ділянки в с.Дубіївка Черкаської області по вул.Богуна не відповідають дійсності, оскільки земельна ділянка була приватизована [PERSON] до видачі розписки та в подальшому подарована батьку [PERSON], а тому не може бути предметом розподілу майна подружжя. Просили задовольнити зустрічний позов, оскільки відповідно до ст.69, 70 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності частки чоловіка та дружини є рівними. Оскільки відповідачка за зустрічним позовом витратила кошти, що були оформлені позивачем в кредит, на свій розсуд, вона повинна повернути йому половину зазначених коштів, що складає 164\~080, 88 гривень. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2003 року, розірваному за рішенням суду 26 лютого 2015 року. Дітей від шлюбу вони не мають. 18 жовтня 2003 року [PERSON] була придбана однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (спірна квартира). Право власності на спірну квартиру було зареєстровано в КП ЧООБТІ за [PERSON] згідно витягу про реєстрацію права власності від 21.10.2003 року. Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сімю України (КпШС), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Судом установлено та сторонами не заперечувалось в судовому засіданні, що спірна квартира була придбана за час їхнього шлюбу. Також, судом не встановлено ніякої домовленості між сторонами або наявності між ними шлюбного договору про інший розмір часток у спільній сумісній власності у зазначеній квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матірю відповідача [PERSON] Зазначила, що угода стосовно придбання спірної квартира проводилася практично одночасно із продажем трикімнатної квартири №41 по вул.Горького, в будинку №88 в м.Черкаси, що належала їй, її чоловіку [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частках. 16 жовтня 2003 року після продажу квартири по вул.Горького вони з батьком подарували сину [PERSON] 20\~000 гривень для придбання іншої квартири. Договір дарування коштів нотаріально не посвідчували. Після цього, собі з батьком вони купили квартиру [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є другом сімї [PERSON] (кум сестри) та був присутній під час передачі грошей, які батьки дали [PERSON] (відповідачу) для придбання квартири для його сімї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він є батьком відповідача, після продажу квартири по вул.Горького в місті Черкаси вони розпланували кошти так, щоб їм вистачило на придбання іншої квартири з матірю та частину грошей подарувати на покупку квартири для [PERSON] та його дружини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею позивачки [PERSON] Нею за власною ініціативою була продана квартира по вул.Дашкевича, б.64 в місті Черкаси та в подальшому придбана однокімнатна квартира №31 по б.Шевченко, б.90 в місті Черкаси. Частину коштів від продажу квартири вона дала онучці [PERSON] для придбання їм з [PERSON] квартири для сімї. Гроші, що були передані вона отримала в якості завдатку, орієнтовно 1500 доларів США, проте договір завдатку не зберігся. Батьки [PERSON] та вона були присутні разом з [PERSON] та [PERSON] у нотаріуса під час придбання спірної квартири по вул.30 років Перемоги, при цьому нотаріусом було розяснено, що квартира буде належати їм на праві спільної власності подружжя. Відповідач за первісним позовом в своїх запереченнях вказує, що спірна квартира [ADDRESS] придбана ним одноосібно, на його особисті кошти в сумі 20\~000 гривень, що подаровані йому батьками, а тому відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сімю України, яка діяла на момент виникнення правовідносин, є обєктом його особистої приватної власності. У силу частини першої статті 22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. При цьому, суд зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Суд враховує те, що обидві сторони брали участь коштами у набутті майна, які вони отримали від своїх родичів, оскільки інших джерел (спільна праця тощо), з яких сторони могли б отримати кошти для придбання спірної квартири в судовому засіданні не встановлено. Сторони підтвердили в судовому засіданні, що реальна вартість квартири, яка була сплачена ними при укладанні договору була вищою ніж та, що зазначена в договорі купівлі-продажу спірної квартири, проте доказів в підтвердження зазначених обставин надано не було. Суд враховуючи спільну мету - придбання квартири для сімї, задля якої позивач та відповідач перебуваючи в шлюбі отримали кошті від родичів, які особисто були присутні у нотаріуса при укладанні купівлі-продажу спірної квартири, що в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири та відповідно визнання права власності на 1/2 частку зазначеної квартири за відповідачем [PERSON] Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права власності за [PERSON] на половину грошових коштів, отриманих ним в кредит та перерахованих [PERSON] для придбання квартири для його матері, в сумі 164\~080,88 гривень, визнання права власності за [PERSON] на грошові кошти в розмірі 164\~080,88 гривень та стягнення з неї зазначеної суми грошових коштів судом встановлене наступне. Як вбачається з матеріалів справи 11 вересня 2013 року під час перебування у шлюбі [PERSON] оформив у [PERSON] (Данія) кредитний договір на суму 123\~500 датських крон, що еквівалентно 17\~000 євро. Зазначені кошти були перераховані на рахунок [PERSON] в ПАТ «УкрСиббанк» та отримані нею в доларах США, що підтверджено відповідачкою за зустрічним позовом в судовому засіданні та наявними в матеріалах справи виписками по особовим рахункам. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за зустрічним позовом пояснив, що зазначені кошти призначалися на придбання квартири для його матері [PERSON] за адресою: м.Черкаси, вул.Чехова, 54/19. Позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідач повинна повернути половину зазначених спільних коштів в сумі 164\~080, 88 гривень. Як пояснила [PERSON] в судовому засіданні, вона витратила зазначені кошти на власний розсуд, придбавши квартиру на імя своєї матері, яка в подальшому була відчужена восени 2014 року третім особам, щоб розрахуватися з боргами. Зазначені дії погодила з [PERSON] Частину коштів від продажу цієї квартири взяв позивач. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Згідно із частиною першою статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (частина четверта статті 65 СК України). Судом не встановлено ніякої домовленості між сторонами або наявності між ними шлюбного договору стосовно отримання зазначеного кредиту, цільового призначення та порядку використання зазначених грошових коштів. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Оскільки зазначені кошти отримані позивачем за зустрічним позовом у шлюбі та за його власною ініціативою перераховані на особистий рахунок [PERSON], які вона отримала та використала на власний розсуд, за відсутності письмового договору між подружжям та виходячи зі змісту ст.65 Сімейного кодексу України суд вважає, що обидві сторони при отриманні зазначеного кредиту та його використання діяли за взаємною згодою. Зазначені кошти станом на момент розгляду судової справи про поділ майна відсутні, так як були витрачені в період шлюбу, а тому не включаються до складу майна подружжя, яке підлягає поділу. Отже, такі обставини вказують на необґрунтованість зустрічних позовних вимог. Відтак, суд доходить висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved