Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на це нерухоме майно у неї виникло на підставі: договору дарування від 02.10.1998 р. 2/3 частин зазначеного будинку, договору купівлі-продажу від 27.11.1999 р. 1/6 частини вказаного будинку, і договору купівлі-продажу від 31.07.1999 р. 1/6 частини будинку. У зв`язку з необхідністю продажу вищевказаного нерухомого майна вона отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо цього об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої на 1/6 частину її будинку накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 3928719, який зареєстровано 21.10.2006 р. реєстратором - Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області. Вказане обтяження виникло на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № б\\н від 20.02.1999 р. по повідомленню Другої Дніпропетровської (Дніпровської) державної нотаріальної контори. Об`єктом обтяження відповідно є 1/6 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , де власником зазначено [PERSON] , а заявник - Обласний державний нотаріальний архів у Дніпропетровській області. У зв`язку з отриманням такої інформації вона звернулась до Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області з вимогою про надання відомостей про арешт на нерухоме майно з відповідним реєстраційним номером обтяження, після чого листом № 484/01-21 від 25.03.2021 р. їй було повідомлено, що обтяження було накладено реєстратором Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, архівний запис № 88-99 від 20.02.1999 р.; Друга дніпровська державна нотаріальна контора є діючою нотаріальною конторою, будь-які реєстри заборон (арештів) відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, алфавітні книги обліку та накладання заборон (арештів) на майно, згідно рішення судових або слідчих органів та будь-яких інших документів щодо внесення запису до Єдиного державного реєстру заборон на зберігання до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області цим органом передано не було. Крім того, цим листом їй запропоновано звернутись до Другої дніпровської державної нотаріальної контори. Відповіддю Другої дніпровської державної нотаріальної контори № 644/01-16 від 05.03.2021 р. їй повідомлено, що в архіві Другої Дніпровської державної нотаріальної контори відсутні документи згідно з якими було накладено відповідну заборону. Крім того, нею було подано заяву до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про надання інформації щодо арешту нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження 3928719, де листом від 26.02.2021 р. їй повідомлено, що відповідно до алфавітних покажчиків цивільних справ за 1998-2000 р.р., справа, де стороною є [PERSON] , в провадженні суду не перебувала. Крім того, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обтяження зареєстровано 21.10.2006 р. та власником вказано [PERSON] , у той час як вона вже набула права власності на спірну частку нерухомого майна. Як вже зазначалось вище, нею здійснювались численні дії щодо визначення кола осіб на права та обов`язки яких може вплинути рішення у цій справі, зокрема, позивачем направлялись листи до Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області, до Другої дніпровської нотаріальної контори, до Ленінського суду м. Дніпропетровська. Проте, з наданих їй відповідей вказаних установ на такі листи, неможливо чітко встановити зміст документів на підставі яких накладались заборони на нерухоме майно, а з відповіді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2021 р. взагалі вбачається, що справа, де стороною є попередній власник 1/6 частини будинку [PERSON] , в провадженні суду не перебувала. Тобто, здійснивши усі можливі заходи щодо встановлення осіб, на права та обов`язки яких може вплинути рішення у цій справі та не встановивши таких осіб, вона вирішила звернутись до суду з цією позовною заявою. До того ж, суть її позовних вимог жодним чином не стосується попереднього власника 1/6 частини будинку [PERSON] , оскільки арешт на нерухоме майно було зареєстровано 21.10.2006 р. Державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області, у той час, як [PERSON] вже не була власником спірної частки нерухомого майна понад 7 років. Відтак, з цього слідує, що її права порушуються саме Державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області, як реєстратором заборон (арештів). Таким чином, єдиним дієвим способом відновлення свого порушеного права, передбаченого ч. 1 ст. 317 ЦК України, вважає звернення до суду з цією позовною заявою. На підставі викладеного просить зняти арешт з нерухомого майна - 1/6 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження - арешт, реєстраційний номер обтяження 3928719, зареєстровано 21.10.2006 р. реєстратором - Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № б\\н від 20.02.1999 р. по повідомленню Другої Дніпропетровської (Дніпровської) державної нотаріальної контори, об`єкт обтяження - 1/6 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , де власник - [PERSON] , а заявник - Обласний державний нотаріальний архів у Дніпропетровській області. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 14 червня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 31 серпня 2021 року представником відповідача Топонарь І.В. у судовому засіданні надані письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи, в яких зазначено, що згідно із наказом Міністерства Юстиції України № 41/5 від 27.05.1997 року було створено Єдиний Реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - єдину комп`ютерну базу даних України, в яку всі державні нотаріальні контори України мали внести всю інформація про накладені заборони і арешти з паперових носіїв - Реєстрів державних нотаріальних контор для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частин будинків) та квартир в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, а також арештів (заборони) накладених судовими та слідчими органами та з Алфавітних книг накладених заборон, також одночасно вноситься і до електронної бази даних. Наказом Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 року № 85/5 Про внесення змін та доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, зареєстрованим в МЮ України 18.08.2004 р. за № 10210/9619, Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було доручено здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке б відповідало новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації та доручено забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази даних. Перенесення інформації з бази даних раніше створеного прикладного програмного забезпечення Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (база даних раніше створеного електронного реєстру протягом 1997-1998 р. р.) до бази даних нового прикладного програмного забезпечення (база даних модернізованого реєстру) здійснювалося частинами нотаріальними конторами за окремими нотаріальними округами. Таким чином, 21.10.2006 року в оновлену електронну базу даних було автоматично перенесено архівний запис від 20.02.1999 року про заборону на відчуження 1/6 частини будинку за адресою: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; причина відсутності коду: архівний запис. Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області будь-які записи про накладання заборон до Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не вносилися ні 20.02.1999 року, ні 21.10.2006 року. Також зазначила, що архівний запис - це не накладення Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області заборони відчуження, а здійснення перенесення інформації з бази даних раніше створеного електронного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до бази даних нового прикладного програмного забезпечення. Вчинення накладання заборони відчуження нерухомого або рухомого майна - є нотаріальною дією, а згідно Закону України «Про нотаріат» в повноваження державних нотаріальних архівів входить тільки два види нотаріальних дій: видача дублікатів документів і засвідчення справності копій документів. Крім того, Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області фізично не міг здійснити запис про накладання заборони на 1/6 частину будинку [ADDRESS] , оскільки не мав жодної інформації про вказаний об`єкт нерухомості і його власника. Будь-яких документів або відомостей стосовно накладення заборони або арешту на 1/6 частину вищезазначеного будинку Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області ніколи не отримував, тому не володів і не володіє інформацією стосовно вищевказаного нерухомого майна. Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області не підключено до Державного Реєстру речових прав. Друга дніпровська (дніпропетровська) державна нотаріальна контора є діючою нотаріальною конторою, будь-які Реєстри для реєстрації заборон (арешті) відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та/або Алфавітні книги обліку про накладання заборон (арештів) на майно, згідно рішення судових або слідчих органів, а також будь-які інші документи щодо внесення запису в Єдиний реєстр заборон на зберігання до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, не передавала. На підставі викладеного вважає, що Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області не є належним відповідачем у цій справі, а позовні вимоги [PERSON] до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області є необґрунтованими та хибними. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача Топонарь І.В. про витребування доказів. 11 жовтня 2021 року у підготовчому судовому засіданні ухвалою постановлено, без виходу до нарадчьої кімнати, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. У судовому засіданні 18 листопада 2021 року представник позивача [PERSON] підтримала вимоги викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі, зазначила, що у позивача немає іншого способу захисту її порушеного права ніж звернення до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні 18 листопада 2021 року представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову, просила врахувати надані раніше письмові пояснення та наполягала, що Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем. Представник позивача письмово підтримала вимоги позовної заяви, просила позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява в якій вона просила розглянути справу за її відсутності та заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представник Третьої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника нотаріальної контори відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, враховуючи пояснення сторін, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування 2/3 частини вищевказаного домоволодіння, посвідченого 02 жовтня 1998 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4126 (а. с. 7); договором купівлі-продажу 1/6 частини вказаного домоволодіння, посвідченого 31 липня 1999 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2513 (а. с. 8); договором купівлі-продажу1/6 частини вищевказаного домоволодіння, посвідченого 27 листопада 1999 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Міхеєвою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-3487 (а. с. 9). Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 244121215 від 12.02.2021 року на 1/6 частини будинку за адресою: [ADDRESS] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 3928719, зареєстровано 21.10.2006 р. реєстратором - Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області, зазначене обтяження виникло на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № б\\н від 20.02.1999 р. по повідомленню Другої Дніпропетровської (Дніпровської) державної нотаріальної контори, об`єкт обтяження - 1/6 частина будинку за адресою: [ADDRESS] , власником зазначено [PERSON] , а заявник - Обласний державний нотаріальний архів у Дніпропетровській області (а. с. 10). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 52 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, при посвідченні договору про відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Отже, відповідно до договору-купівлі продажу від 31.07.1999 р., який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. та було перевірено належність продавцю [PERSON] частини жилого будинку, де також зазначено у п. 4 вказаного договору, що продавець свідчить, що згадана частина жилого будинку, до цього часу нікому не продана, не подарована, в спорі і під забороною не перебуває. Відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву № 484/01-21 від 25 березня 2021 року дійсно згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є відомості, що підставою обтяження була ухвала б/н Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.1999 р. року; обтяження накладено реєстратором Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори; архівний запис № 8899-67 від 20.02.1999 р. Друга дніпровська державна нотаріальна контора є діючою нотаріальною конторою, будь-які Реєстри для реєстрації заборон (арештів) відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, Алфавітні книги обліку про накладання заборон арештів) на майно, згідно рішення судових або слідчих органів, та будь-які інші документи щодо внесення запису в Єдиний реєстр заборон на зберігання до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, не передавала. (а. с. 11). Згідно листа Другої дніпровської державної нотаріальної контори № 05.03.2021 року № 644/01-16 в архіві Другої дніпровської державної нотаріальної контори відсутні документи згідно з якими було накладено заборону №3928719 (а. с. 12). Також Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 26 лютого 2021 року надано інформацію про те, що згідно алфавітним покажчикам цивільних справ за 1998 - 2000 роки, справа, де стороною є [PERSON] , в провадженні суду не перебувала (а. с. 13). Факт відсутності обтяження на будинок станом на 31.12.2012 р. підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 4018 від 08 квітня 2021 року, згідно якої станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі містяться відомості про право приватної власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , в цілому за [PERSON] : 2/3 частини на підставі договору дарування від 02.10.1998 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. за реєстром № 4126, де зареєстровано КП «ДМБТІ» 18.12.1998 р. в реєстрову книгу № 618 за реєстровим № 477-208; 1/6 частина на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.1999 р., посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-3487, де зареєстровано КП «ДМБТІ» 16.12.1999 р. в реєстрову книгу № 618 за реєстровим № 477-208; 1/6 частина на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.1999 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстром № 2513, де зареєстровано КП «ДМБТІ» 16.12.1999р. в реєстрову книгу № 618 за реєстровим №477-208, а також відсутні відомості про накладання арештів та заборон на вищевказане нерухоме майно (а. с. 84). Стаття 35 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 06.04.2006р.) визначає нотаріальні дії, що вчиняються в державних нотаріальних архівах та вказує, що державні нотаріуси в державних нотаріальних архівах видають дублікати і засвідчують вірність копій і виписок з документів, які зберігаються у справах цих архівів. Глава 2 Положення про державний нотаріальний архів (в редакції 07.02.1994 втрата чинності 18.05.2009р.) визначає основні завдання та функції архіву, а гл. 4 цього положення визначає права архіву. Серед визначених прав архіву та покладених на нього завдань та функцій не вказано, що нотаріус державного архіву вчиняє дії в Єдиному реєстрі заборон. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п. п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно із п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Отже судом встановлено та підтверджено представником відповідача, що 21.10.2006 року в оновлену електронну базу даних було автоматично перенесено архівний запис від 20.02.1999 року про заборону на відчуження 1/6 частини будинку за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підставі яких документів було здійснено заборону відчуження на нерухоме майно, а саме: на 1/6 частину будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки ні Другою дніпровською державною нотаріальною конторою не було надано документів на підставі яких було вчинено запис про накладення арешту (архівний запис), ні Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області, оскільки їм не передавались діючою Другою дніпровською державною нотаріальною конторою вказані документи, а також в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська відсутні справи, де стороною у справі була [PERSON] , на майно якої було накладено арешт ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.1999 р., а саме: на 1/6 частину будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] і на 1/6 частину цього майна накладено арешт на підставі документів, які судом не вдалося отримати від жодної установи, а тому накладена заборона перешкоджає їй користуватися, володіти та розпоряджатися належним їй майном. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Пунктом 1 та пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Наявність арешту на вищевказане майно за відсутності правових підстав для цього порушує права позивача. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. У зв`язку з викладеним, а також, беручи до уваги те, що позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна в інший крім судового захисту спосіб, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача Державного нотаріального архіву щодо того, що вони є неналежним відповідачем, оскільки саме вказаний орган зазначений як реєстратор обтяження, а тому суд вважає, що саме вказаний відповідач порушив права позивача. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, але в своїй заяві, поданій до суду 18 листопада 2021 року зазначила, що бажає залишити за собою судові витрати, які складаються із сплаченої суми судового збору, тому судовий збір у сумі 908 гривень з відповідача не підлягає стягненню.

Outcome: approved