Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що починаючи з червня 2005 року, вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON], між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю. Сторони спільно проживали, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. В цей період часу, а саме в кінці серпня 2005 року подружжя зачали їхню спільну дитину [PERSON], яка народилась 10.05.2006 року. В цей час кожен з них не перебував в будь-якому іншому шлюбі. Офіційно сторони зареєстрували свій шлюб 21.01.2006 року у відділі РАЦС Білоцерківського МРУЮ, актовий запис №43. Під час проживання у фактичних шлюбних відносинах, а саме 18.10.2005 року згідно договору куплі-продажу зареєстрованого в реєстрі №1-5405 Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори сторони придбали в кредит 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Кредит був оформлений у відділенні «Укрсиббанку», а поручителем виступила мати позивача, [PERSON] Банківський кредит позивач з відповідачем погасили під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Окрім квартири, за спільні кошти подружжя 16.01.2013 року придбали легковий автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT 2.0» легковий седан-В з обємом двигуна 1968 см.3. Ринкова вартість такого автомобіля становить 11300 дол.США., що становить по курсу НБУ суму 290 636 грн. та позивач зазначає, що вартість її 1/2 частки автомобіля становить 145 318 грн. 25 вересня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний час відповідач не визнає права позивача на придбане в шлюбі майно, і як стало відомо позивачу, 09.07.2015 року відповідач відчужив спільний автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT 2.0» без згоди позивача, а тому позивач просила суд встановити факт, що вона і [PERSON]А проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з червня 2005 року по 21 січня 2006 року та просила в судовому порядку поділити спільно нажите майно, та уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просила суд визнати спільним майном подружжя 3-х кімнатну квартиру №73 по вул. Таращанська-163-а у м. Біла Церква Київської області та здійснити її поділ шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину цієї квартири, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT 2.0 » легковий седан-В з обємом двигуна 1968 см.3 в сумі: 179 510,00 грн., згідно висновку проведеної автотоварознавчої експертизи та судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги. Відповідач та його представник позов визнали частково, не заперечили право власності позивача на 1\\3 частину спірної квартири та просили відмовити в іншій частині позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що сторони познайомилися в червні 2005 року та зареєстрували шлюб з 21.01.2006 року, наведене підтверджується поясненнями сторін та копією свідоцтва про шлюб (а.с.70. Встановленим є те, що сторони мають доньку [PERSON] 10.05.2006 року. Наведене підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8). Встановленим є те, що сторони розірвали шлюб 25.09.2015 року, що підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 25.09.2015 року у справі №357\\10315\\15-ц (а.с.11) . Встановленим є те, що позивач зареєстрована з 21.03.2006 року по даний час в [ADDRESS] (а.с.9). Встановленим є те, що 18.10.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит на суму 150 000 грн. Поручителем за вказаним договором виступила [PERSON], яка є мамою позивача [PERSON] Дане підтверджено копією кредитного договору та договору поруки (а.с.61-66). Встановленим є те, що 18.10.2005 року було укладено договір купівлі продажу квартири між [PERSON] і [PERSON] За вказаним договором власником квартири [ADDRESS] став [PERSON] (а.с.69). Зазначена квартира перебувала в іпотеці в рахунок забезпечення всіх зобовязань позичальника за вищевказаним кредитним договором від 18.10.2005 року (а.с.67). Встановленим є те, що сторони в період шлюбу придбали автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT 2.0» легковий седан-В, який було переєстровано згідно довідки-рахунка ААЕ 243234 від 09.07.2015 року на нового власника [PERSON], яка приходиться мамою відповідачу. А 30.07.2016 року вказаний автомобіль було перереєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Зазначене підтверджено довідкою Регіонального сервісного центру у Київській області (а.с.116). Позивач суду пояснила, що була знайома з [PERSON] з 2005 року, в липні 2005 року вони разом їздили відпочивати, а після відпустки вирішили проживати разом, спочатку жили в батьків відповідача, а коли навчалася в м. Києві, то проживала у тітки відповідача в м. Вишневому під Києвом. В серпні 2005 року позивач завагітніла, вирішили придбати житло, разом позивач з [PERSON] підшуковували квартиру, разом позичали кошти на квартиру, та в подальшому разом віддавали борги. В жовтні 2005 року вирішили взяти кредит для придбання житла і мама позивача виступила поручителем в банку, оскільки знала, що квартира буде придбана для спільного проживання сімї позивача з відповідачем. На даний час стосунки між сторонами стали неприязними, відповідач привів в їх квартиру проживати свою співмешканку, вчиняються сварки, існує спір щодо користування і розпорядження спільним майном, відповідач не визнає право позивача на спільне майно, крім того, відповідач одноосібно розпорядився їхнім спільним автомобілем не в інтересах сімї. Відповідач, визнаючи позов частково, зазначив, що мав власні заощадження та його батьки мали свої кошти, які надали для придбання спірної квартири. Житло було придбане до шлюбу, сторони на той час ще не проживали однією сімєю, зустрічалися. Відповідач навчалася, не мала доходу, власних коштів, а тому все майно було придбане за кошти відповідача і оскільки, частину коштів, що взяв відповідач в кредит для придбання квартири, було повернуто в період вже зареєстрованого шлюбу, то відповідач визнає право позивача на 1 \\3 частину спірної квартири, але не на 1\\ 2 частину. Автомобіль було перереєстровано в період шлюбу і позивач знала про відчуження авто, а кошти за проданий автомобіль було використано в інтересах сімї . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який приходиться братом позивачу, суду показав, що сестра була в шлюбі з [PERSON] з 2005 року, купила разом з чоловіком квартиру, а мама позивача була поручителем в договорі за отриманим кредитом на купівлю цієї спірної квартири. Після відпустки в липні 2005 року, сестра переїхала жити до батьків [PERSON] Ще до весілля, тобто до січня 2006 року, позивач почала проживати з відповідачем в придбаній квартирі, спали на матраці, робили поступово ремонт в квартирі. Свідку відомо, що сестра з чоловіком для купівлі житла взяли кредит в сумі 150 000 грн. і позичили у знайомих 10 тисяч доларів США. Свідок [PERSON], який приходиться батьком відповідачу, суду показав, що [PERSON] у нього єдиний син, а тому всі свої заощадження, все, що заробив за життя було віддано сину [PERSON]. Позивач вчилася, не мала коштів, доходу. Бувша невістка не надавала коштів на купівлю квартири чи автомобіля, який було продано за 200 000 грн. і кошти витрачені на лікування матері позивача. Свідок [PERSON], яка приходиться давньою знайомою родини відповідача, суду показала, що батьки відповідача все життя збирали кошти і допомагали єдиному сину. В літку 2005 року відповідач познайомився з позивачем, а за тиждень до Нового року, 2006р., позивач прийшла в дім відповідача, і вже в січні 2006 року було весілля. Батьки позивача платили за навчання невістки, допомагали постійно коштами. При вирішенні даного позову, суд виходить з наступного. За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положенняглави 8 цього Кодексу. В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Наведеними вище доказами підтверджується факт, що сторони спільно проживали, вели спільно господарство, були пов'язані спільним побутом і мали усталені сімейні відносини з серпня 2005 року, оскільки, як було встановлено, 10.05.2006 року у сторін народилася спільна донька, яка народилася доношеною, вчасно, тобто вагітність тривала 9 місяців, а отже, зачаття дитини відбулося в серпні 2005 року. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що за три місяці до реєстрації шлюбу сторін, відповідачем було отримано в позику кошти для придбання квартири і поручителем за зобовязаннями відповідача виступила мама позивача, що також, підтверджує доброзичливі, довірливі, сімейні стосунки між сторонами та членами їх родин. Таким чином, суд вважає, що саме з серпня 2005 року, коли сторони вирішили створити сімю, народити дитину, мати взаємні права і обовязки, шукали собі квартиру, позичили кошти на житло, де були зареєстрованими і проживають на сьогодні, разом віддавали борги, а отже наведені відносини можна вважати сімейними та такими, що притаманними подружжю, а тому вимога про встановлення факту проживання однією сімєю з серпня 2005 року по 21.01.2006 року є доведеною та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1\\2 частину спірної квартири підлягає до задоволення, оскільки дана квартира була придбана в період спільного проживання сторін, як подружжя. При цьому суд виходить із рівності часток подружжя. Згідно ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Встановленим є те, що між сторонами жодних договорів щодо їхнього майна не укладалося, шлюбний контракт відсутній. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно рекомендацій, викладених в п.24 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В судовому засіданні встановлено, що, фактично, на час розгляду справи спірний автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT 2.0», який просить поділити позивач, відсутній. Як було встановлено, 09.07.2016 року даний автомобіль відповідач перереєстрував на свою матір, а з 30.07.2016 року цей автомобіль було перереєстровано на гр. [PERSON], який проживає в [INFO]. Позивач зазначила, що не була обізнана щодо відчуження автомобіля, оскільки саме в липні 2016 року [PERSON] розпочав процес щодо розірвання шлюбу, звернувся до суду з відповідною заявою, між подружжям на той час були вже недовірливі і напружені відносини. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що вказаний автомобіль продав своїй матері за 145 000 грн., а свідок [PERSON] суду повідомив, що автомобіль придбала його дружина за 200 000 грн. Крім того, відповідач заперечив, взагалі, включення автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT 2.0 » в перелік майна, що підлягає поділу, оскільки [PERSON] зазначив, що його дружина була обізнана про продаж автомобіля, не заперечувала відчуження. При вирішенні даної позовної вимоги, суд виходить з того, що стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем за згодою його дружини [PERSON], а також, відповідачем не надано допустимих і належних доказів в підтвердження вартості проданого автомобіля, а тому суд бере до уваги вартість спірного автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT 2.0 » легковий седан-В з обємом двигуна 1968 см.3, визначену за наслідками проведеної судової автотоварознавчої експертизи про визначення ринкової вартості автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT 2.0 » на дату відчуження, тобто станом на 09.07.2015 року , і враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе присудити грошову компенсацію позивачу замість її частки у праві спільної сумісної власності на авто. Якщо ринкова вартість автомобіля на час відчуження складала 359 020 грн., то 1\\2 частка позивача становить 179 510 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації вартості 1\\ 2 частини відчуженого ним спільного майна, автомобіля, без дозволу позивача. При цьому суд виходить із рівності часток подружжя. Згідно ст..80,86,88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судових витрат повязаних зі сплатою судового збору, витрат на авто товарознавчу експертизу, що вцілому становить 4685 грн. 20 коп., а також, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави частина судового збору в сумі 168 грн. 80 коп., оскільки ціна позову становила 485 400 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved