Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за нею право на завершення приватизації та набуття у власність квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є дочкою [PERSON] , яка була зареєстрованою та постійно проживала в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 16.06.1981. На підставі Витягу з рішення № 353 виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва від 13.05.1985 особистий рахунок на зазначену квартиру переоформлено на [PERSON] , у зв`язку з переходом колишнього чоловіка [PERSON] на іншу житлову площу. В липні 2015 року мати позивача, [PERSON] , виявила бажання приватизувати вказану квартиру та в Житлово-експлуатаційній дільниці № 401 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» отримала бланк заяви на приватизацію, який власноруч заповнила, а її підпис завірив керівник підприємства по обслуговуванню житла - [PERSON] , також заявнику було роз`яснено про необхідність збору ряду документів. 29.07.2015 [PERSON] було видано довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, відповідно до якої у квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкають та мають право на житло на час дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 1 особа - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у цій квартирі з 16.06.1981. 11.08.2015 Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», за замовленням [PERSON] , виготовлено оригінал технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . Також [PERSON] в Житлово-експлуатаційній дільниці № 401 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» було замовлено та отримано довідку № 2504 від 29.07.2015 про склад сім`ї, яка складається з однієї особи - [PERSON] , ордер на дану квартиру в ЖЕО відсутній. [PERSON] було надано керівнику органу приватизації Дніпровської РДА в м. Києві: її заяву з проханням оформити передачу у приватну власність квартири, довідку про склад сім`ї та займані приміщенні, копії паспорту та ідентифікаційного коду, копії ордеру на жиле приміщення, довідки ПАТ «Ощадбанк України», технічний паспорт, копію свідоцтва про розірвання шлюбу з [PERSON] , тобто таким чином розпочала процедуру приватизації квартири. В грудні 2015 року при подачі заяви на приватизацію працівниками органу приватизації документи були повернуті [PERSON] , так як копія ордеру була завірена начальником Житлово-експлуатаційної контори 1001 виконавчого комітету Дніпровської районної державної адміністрації, а не печаткою ЖЕД № 401 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та запропоновано надати копію ордеру, належним чином посвідчену. У зв`язку з поганим станом здоров`я, мати позивача, [PERSON] , не встигла завершити процедуру приватизації та 20 [INFO] померла. До дня своє смерті мати позивача, [PERSON] , несла всі обов`язки, що випливають із договору найму жилого приміщення, а після її смерті позивач, фактично прийнявши спадщину, взяла на себе всі права та обов`язки спадкоємця, користуючись вказаною квартирою, здійснюючи всі необхідні платежі та підтримуючи квартиру в належному санітарно-технічному стані. Після смерті матері [PERSON] , її дочка, позивач [PERSON] , у строк встановлений законодавством для прийняття спадщини звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Оскільки на випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала, спадкування здійснюється по закону. 01.08.2018 державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] , відмовила позивачу в оформленні свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру за законом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки в матеріалах спадкової справи знаходиться інформаційна довідка Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 26.07.2018, згідно з якою право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Таким чином, приватизація вказаної квартири не завершена видачею правовстановлюючого документа, у зв`язку з чим державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру. Позивач не може оформити спадкові права на квартиру шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча належним чином прийняла спадщину. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справа призначена до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове з повідомленням учасників та відповідачу та третій особі встановлено процесуальні строки з дня вручення даної ухвали для подання відзиву та письмових пояснень на позовну заяву у відповідності до ст.178 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.79-80). 18 березня 2019 рок від представника відповідача Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Л. Яценюк надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог про визнання права на завершення приватизації та набуття у власність квартири [ADDRESS] в порядку спадкування, посилаючись на те, що спірна квартира знаходиться у господарському віданні та на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 «Про організаційно-правові заходи пов`язані з виконання рішення Київради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва». Згідно із копією обмінного ордеру № 2591 від 13.05.1981, виданого Бюро по обміну житлової площі Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів, право на зайняття квартири [ADDRESS] було надано [PERSON] на сім`ю з двох осіб: він, дружина - [PERSON] Пізніше, у зв`язку з переходом колишнього чоловіка на іншу житлову площу, особовий рахунок було переоформлено на покійну [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Рішення виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва № 353 від 13.05.1985. Відповідно до довідки № 20 від 29.07.2015, виданої ЖЕД-401, в квартирі була зареєстрована одна [PERSON] , яка вважалася одинокою. Отже, наймачем квартири та власником особового рахунку була покійна [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник відповідача не погоджується із твердження позивача про те, що її матір`ю, [PERSON] , було розпочату процедуру приватизації, оскільки позивачем не надано доказів того, що заява на приватизацію спірної квартири була прийнята Органом приватизації, що така заява не була відкликана, що надавалися всі необхідні та вірно оформлені документи, чи що була незаконна відмова в оформленні приватизації. Крім того, за матеріалами справи встановлено, що спірна квартира належала та належить до комунальної власності. Час, визначений законодавством для прийняття рішення по заяві особи на приватизацію житла, який становить один місяць, сплинув. Зауважив, що законодавством не передбачено завершення процедури на приватизацію державного житлового фонду, а тому, вважає таку вимогу позивача некоректною (а.с.86-95). У підготовчому судовому засіданні представником позивача [PERSON] - [PERSON] 29.03.2019 подано відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів представника відповідача, зокрема зазначив, що письмові докази, наявні при матеріалах справи, достовірно стверджують вчинення матір`ю позивача конкретних дій щодо приватизації спірної квартири, а саме виготовлення технічного паспорту, збір необхідних довідок та документів, тобто [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації квартири. Позивач є спадкоємцем майна померлої матері, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги. Спадкодавець за життя постійно проживала у спірній квартирі та особисто зверталась до органу приватизації для її безоплатної приватизації, що свідчить про дотримання двох необхідних для спадкування права на приватизацію умов, а саме: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації. Також у відповіді на відзив представник позивача повторно виклав обставини, про які зазначалося у позові, та послався на аргументи, що вже раніше наводилися. Просив ухвалити рішення, яким позовні вимоги повністю задовольнити (а.с. 103-109). 24 квітня 2019 року у підготовчому судовому засіданні, ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 5 ст. 269, ст. 258 Цивільного процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судових засідань, судом було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Київську міську раду та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (а.с.117-118). 03 травня 2019 року від завідувача Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. надійшов лист, в якому просить справу розглядати у відсутність їх представника, рішення прийняти згідно чинного законодавства України. Лист аналогічного змісту надійшов до суду 16.09.2019 (а.с. 125, 159). Відзив, що надійшов до суду 27.05.2019 від представника Київської міської ради А. Хрущ, судом не прийнятий, оскільки не був направлений усім учасникам справи (а.с. 127-134). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 136-137). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовна вимоги та просила їх повністю задовольнити, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Зазначила, що вона доглядала за онкохворим батьком, який помер за півроку до смерті її матері [PERSON] . За життя мати позивача сказала їй, що приватизацію квартири оформила, і лише після її смерті їй стало відомо про відсутність правовстановлюючого документу на квартиру. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позицію позивача та просив позов задовольнити повністю. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Таким чином, вислухавши позицію сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 25.09.1962 Подільським бюро РАЦС м. Києва; паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданим 24.10.2007 Деснянським РУ ГУМВС України в м. Києві; паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданим 14.05.2002 Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11.07.2018 (а.с.56, 57, 59, 60). [PERSON] була постійно зареєстрованою, а саме з 16.06.1981, та проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією обмінного ордеру № 2591 від 13.05.1981, виданого Бюро по обміну житлової площі Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів, право на зайняття квартири [ADDRESS] було надано [PERSON] на сім`ю з двох осіб: він, дружина - [PERSON] (а.с. 65). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 04.10.1984, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблений запис № 1377, та цього ж дня Дніпровським ВРАЦС м. Києва видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 72). Відповідно до витягу з рішення № 353 виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва від 13.05.1985 гр. [PERSON] , не працює, одинока, проживає в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , площею 16.8 м2, по [ADDRESS] , переоформлено особистий рахунок на вказану квартиру, у зв`язку з переходом колишнього чоловіка [PERSON] на іншу житлову площу (а.с. 69). [PERSON] , у зв`язку з бажанням приватизувати вказану квартиру, звернулася до ЖЕД № 401 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», де отримала бланк заяви на приватизацію, який власноруч заповнила, а її підпис завірив керівник підприємства по обслуговуванню житла - [PERSON] (а.с. 62). 29 липня 2015 року ЖЕД № 401 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» видано [PERSON] довідку № 2504 про те, що вона дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та її сім`я складається з одного чоловіка (а.с.63). Відповідно до довідки № 20 від 29.07.2015 про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ним приміщення у квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкають та мають права на житло на час дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 1 особа - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у цій квартирі з 16.06.1981 (а.с. 64). За замовленням [PERSON] та згідно із квитанцією про сплату 327,57 грн від 07.08.2015, 11.08.2015 Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» було виготовлено оригінал технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , за даними якого квартира, загальною площею 37,7 кв.м, складається з 1 кімнати житловою площею 16,8 кв.м, кухні площею 6,6 кв.м., вбиральні площею 2,6 кв.м, коридору площею 5,7 кв.м (а.с. 66-68). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 13.02.2018 Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Постановою від 01 серпня 2018 року [PERSON] , державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, відмовила позивачу [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за законом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки в матеріалах спадкової справи знаходиться інформаційна довідка Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» № [NUMBER] від 26.07.2018, згідно з якою право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Спадкоємцем також не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на майно (а.с. 75). За даними відповіді Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 09.08.2018 на звернення позивача від 02.08.2018 з моменту створення Органу приватизації житла, тобто з грудня 2012 року, [PERSON] з питань оформлення Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] не зверталася. Передача в приватну, спільну (сумісну або часткову) власність зазначеної квартири Органом приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не здійснювалася (а.с. 77). Згідно із Додаток 1 до розпорядження голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 житлові приміщення у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , віднесено до переліку об`єктів житлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 90-94) Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Орган приватизації - Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, в своїй діяльності керується Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі - Закон) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009, зареєстрованим Міністерством юстиції України 29.01.2010 за № 109/17404 (надалі - Положення). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян. Вказаним законом встановлені умови та порядок набуття громадянами права власності на квартири, які перебувають у державному (комунальному) житловому фонді. Згідно із ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 8 Закону та п 4 Положення приватизація державного житлового фонду здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування. Передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. У п. 17-18 Положення вказано, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви, та подає, зокрема, оформлену заяву на приватизацію квартири; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України по справі № 6-121цс13 від 11.12.2013, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Аналогічна позиція відображена в п. 6.2. Узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017 № 9-48/0/4-17. Таким чином, для спадкування права на приватизацію необхідне дотримання двох умов: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації. З огляду на викладене, можна зробити висновок про те, що подача особисто [PERSON] , яка за життя була зареєстрованою та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , заяви про приватизацію квартири свідчить про реалізацію нею свого відповідного права на безоплатну приватизацію, а зібрані документи свідчать про початок процедури приватизації. За матеріалами справи убачається, що відповідач Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація не надав належних та допустимих доказів того, що відповідна заява [PERSON] щодо приватизації спірної квартири не була зареєстрована в журналі обліку, що могло б свідчити про невиконання громадянином, який виявив бажання приватизувати житло, вимог Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009, зареєстрованим Міністерством юстиції України 29.01.2010 за № 109/17404. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої матері [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив про те, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд приходить висновку про правомірність вимог позивача про визнання за нею права на завершення приватизації та набуття у власність квартири [ADDRESS] після її померлої [INFO] [PERSON] в порядку спадкування, оскільки вони базуються на тому, що померла [PERSON] правомірно проживала у зазначеній квартирі протягом багатьох років, особисто звернулася із заявою про приватизацію квартири до уповноваженого органу приватизації, що свідчить про реалізацію нею свого відповідного права на безоплатну приватизацію, а зібрані документи свідчать про початок процедури приватизації. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права на завершення процедури приватизації. На підставі викладеного,

Outcome: approved