Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі- АТ «НСТУ») про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог позивач вказує на наступні обставини. 10 липня 2020 року [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін, п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу №62-К від 8 липня 2020 року. Позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки перед написанням заяви про звільнення з роботи протягом тривалого часу [PERSON] зазнавала систематичного психологічного тиску з боку керівництва відповідача ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція». Тоді, 8 липня 2020 року позивач подала за означених вище обставин відповідачу заяву про звільнення з роботи за згодою сторін з 10 липня 2020 року, яка нею ж відкликана 9 липня 2020 року. АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція», не зважаючи на відкликання [PERSON] своєї заяви про звільнення з роботи, з 10 липня 2020 року звільнив її з роботи за абсолютної відсутності волевиявлення останньої на звільнення з роботи. Враховуючи незаконне звільнення, позивач просить суд скасувати наказ про звільнення її з роботи, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою судді від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою 30 вересня 2020 року замінено неналежного відповідача філію Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» на належного відповідача у даній справі Акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України». 03 листопада 2020 року представник відповідача Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» - адвокат Яковлюк Л.Ю. подала відзив на позовну заяву у якому вказує, що позивачем необґрунтовано та не доведено законність таких позовних вимог, а тому, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Крім того, вказує, що 08 липня 2020 року [PERSON] написала власноруч заяву про звільнення за угодою сторін та з власної ініціативи зазначила дату звільнення 10.07.2020 року. Цього ж дня, т.в.о. менеджером філії було накладено резолюцію «до наказу» на заяву [PERSON] про звільнення за угодою сторін. 08.07.2020 року т.в.о. менеджером філії було підписано наказ № 62-к про звільнення [PERSON] . В подальшому, 09.07.2020 року [PERSON] подала заяву з проханням про відкликання заяви про звільнення написаної напередодні, стверджуючи, що та була написана під тиском. Однак, 09.07.2020 року т.в.о. менеджера філії, у письмовій формі повідомив [PERSON] про відмову у її проханні про відкликання заяви про звільнення та зазначив, що звільнення [PERSON] відбудеться у визначений та спільно погоджений термін, тобто 10.07.2020 року, враховуючи ділові та особисті якості працівника, яка проявила себе працівником безініціативним, не здатною до роботи в команді, з постійними конфліктними ситуаціями, які виникали між нею та колегами, яка в розмові з керівництвом допускала ультимативність, при спілкуванні з колегами поводила себе зухвало та серед колег авторитету немала ні за діловими ні за моральними якостями. Таким чином, відповідно до наказу № 62-К від 08.07.2020 року, позивача було звільнено відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, 10.07.2020 року. Оформлення припинення трудових відносин здійснювалося у письмовій формі, у день написання заяви про звільнення за угодою сторін, що підтверджується наказом про звільнення [PERSON] № 62-К від 08.07.2020 року, відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України та зроблено відповідний запис у трудовій книзі [PERSON] . Тиску на [PERSON] , про який стверджується у позовній заяві щодо написання заяви про звільнення за спільною угодою сторін, ніхто не застосовував. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, які наведені у позовній заяві. Представники відповідача Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Кійко Ю.Ф. та Козак Н.В.у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог вказавши на те, що звільнення позивача було законним і тиск на [PERSON] не чинився. Також, представник відповідача пояснив, що наказ про звільнення позивача був виданий т.в.о. менеджера Качуровським О. Менеджером філії товариства є [PERSON] . Подання продюсера (філії) на звільнення [PERSON] не вносилось. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] . [PERSON] пояснили, що 08 липня 2020 року позивач запізнилась на роботу на 3 години та її було повідомлено про необхідність надати пояснення з цього приводу. Її було викликано в робочий кабінет інспектора з кадрів, в той час в кабінеті також перебували т.в.о. менеджера [PERSON] , голова профкому [PERSON] [PERSON] вийшла з кабінету, через деякий час повернулась із заявою про звільнення за згодою сторін 10 липня 2020 року, в кінці дня був виданий наказ т.в.о. менеджера про її звільнення. На наступний день вона принесла заяву про відкликання заяви про звільнення, на що її було надано письмову відповідь. 10 липня 2020 року позивач забрала трудову книжку. Жодного тиску на неї з боку керівництва з метою її спонукання до написання заяви про звільнення не чинилось. З приводу запізнення на роботу [PERSON] було оголошено догану. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що керівництвом філії була створена важка психологічна атмосфера, за яких неможливо працювати та виконувати свої професійні обов`язки, чинився психологічний тиск на працівників. З 2019 до 2020 року звільнилось близько 10 журналістів, які довгий час працювали у телерадіокомпанії, звільняли працівників, яким більше 30 років, та приймали на роботу працівників від 20 до 30 років. За слів продюсера [PERSON] вона чула, що керівництво має намір звільнити [PERSON] за порушення трудової дисципліни. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з боку керівництва філії чинився психологічний тиск на працівників, які давно працюють та мають вік більше 30 років, внаслідок чого неможливо працювати та виконувати свої професійні обов`язки. 08 липня 2020 року вона перебувала на роботі та особисто бачила, як [PERSON] стояла в кабінеті інспектора з кадрів, де знаходились інші працівники, та інспектор з кадрів [PERSON] їй повідомила, що якщо вона не звільниться за згодою сторін, її звільнять за прогул. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Згідно Трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] 01 жовтня 2015 року була прийнята на роботу у порядку переведення на посаду ведучої програм відділу художніх культурологічних та просвітницьких програм творчо-виробничого об`єднання телевізійних програм у Філію Національної телекомпанії України «Тернопільська регіональна дирекція», відповідно до наказу № 1-К від 01.10.2015 року. 19 січня 2017 року у зв`язку з перетворенням 19 січня 2017 року Національної телекомпанії України в ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» філія Національної телекомпанії України «Тернопільська регіональна дирекція» перейменована у філію ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція», згідно наказу № 1 від 19 січня 2017 року. В подальшому, 18 грудня 2017 року, на підставі наказу № 68 від 12.12.2017 року, [PERSON] переведена на посаду редактора творчого об`єднання «Ранок». 23 квітня 2018 року позивач переведена на посаду редактора творчої групи «Ранок» ТО телерадіопрограм. Позивач [PERSON] 08 липня 2020 року звернулась до т.в.о. менеджера філії ПАТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція» Качуровського О. із заявою про звільнення за згодою двох сторін 10 липня 2020 року. На підставі наказу Філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» про звільнення [PERSON] № 62-К від 08 липня 2020 року, який підписаний т.в.о. менеджера філії [PERSON] , [PERSON] , редактора творчої групи «Ранок» ТО телерадіопрограм, на підставі заяви від 08.07.2020 року, звільнено 10 липня 2020 року за угодою сторін, п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 09 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» із заявою про відкликання своєї заяви про звільнення з роботи за згодою двох сторін, оскільки вона була написана під тиском. На вказану заяву [PERSON] від 09 липня 2020 року про відкликання заяви про звільнення, т.в.о. менеджера філії [PERSON] , у письмовій формі повідомив [PERSON] про відмову у її проханні про відкликання заяви про звільнення та зазначив, що звільнення [PERSON] відбудеться у визначений та спільно погоджений термін, тобто 10.07.2020 року. [PERSON] 10 липня 2020 року звернулась із заявою до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення керівництва філії до кримінальної відповідальності за перевищення службових повноважень та порушення трудового законодавства. Зі змісту повідомлень у соціальних мережах «Фейсбук» в мережі Інтернет вбачається, що у період 2019-2020 роки були поширені публікації від імені [PERSON] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Пунктами 8, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Протоколом правління ПАТ «НСТУ» від 06 листопада 2017 року № 24 у редакції від 15 січня 2018 року № 35 затверджено Положення про філію ПАТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція». Із п. 5.1 Положення вбачається, що керівництво та управління Філією здійснює менеджер (філії), який призначається в порядку, встановленому внутрішніми документами ПАТ «НСТУ» з дотриманням вимог чинного законодавства України. Питання діяльності Філії, пов`язані з виробництвом контенту (окрім інформаційних програм), добором та управлінням творчими працівниками (далі-творчий блок) здійснює продюсер. Відповідно до п. 5.3 Положення про філію ПАТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція», Менеджер (філії) на підставі виданої ПАТ «НСТУ» довіреності призначає на посаду та звільняє з посади менеджера напрямку (з фінансових питань) за погодженням з виконавчим директором ПАТ «НСТУ» та інших працівників. За погодженням продюсера (філії) менеджер (філії) призначає та звільняє творчих працівників філії. Згідно п. 5.5.8 та п. 5.5.10 Положення про філію ПАТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція», Менеджер (філії): видає та підписує накази і розпорядження, обов`язкові для виконання структурними підрозділами та працівниками Філії, в порядку, встановленому внутрішніми документами ПАТ «НСТУ», та контролює їхнє виконання (накази та розпорядження, що стосуються творчого блоку вносяться продюсером філії); призначає та звільняє, в тому числі й за поданням продюсера (філії), працівників Філії в порядку передбаченому внутрішніми документами ПАТ «НСТУ» з дотриманням вимог чинного законодавства України, за формою встановленою відповідними органами ПАТ «НСТУ» системою оплати праці працівників Філії на інших осіб, яких залучають до роботи, в установленому порядку вирішує питання заохочення або притягнення до відповідальності; ті самі дії стосовно творчих працівників Філії, які виробляють медіаконтент, менеджер (філії) вчиняє на підставі відповідного подання продюсера (філії). Відповідно до п. 5.9.10 вищевказаного Положення, Продюсер (філії) відбирає творчих працівників Філії, готує подання менеджеру (філії) на призначення та звільнення творчих працівників Філії, в порядку передбаченому внутрішніми документами ПАТ «НСТУ» з дотриманням вимог чинного законодавства України, за формою встановленою ПАТ «НСТУ», системою оплати праці працівників Філії та інших осіб, яких залучають до роботи, в установленому порядку вирішує питання щодо їхнього заохочення або притягнення до відповідальності. Відповідно до довіреності від 19.02.2018 року №01-23/41 ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» зазначено, що [PERSON] є менеджером філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція». Суд встановив, що наказ про звільнення [PERSON] № 62-К від 08 липня 2020 року підписав т.в.о. менеджера (філії) [PERSON] . Встановлено з пояснень представника позивача, що продюсером ПАТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція» є Биндас З.Ю. Однак, у Положенні про філію ПАТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція» не вказано, яка саме посадова особа виконує обов`язки менеджера філії у разі його відсутності. Також, відповідачем в судове засідання не подано належних та допустимих доказів покладення на [PERSON] обов`язків т.в.о. менеджера (філії) та наділення його повноваженнями щодо звільнення працівників філії. Таким чином, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами повноваження т.в.о. менеджера (філії) [PERSON] , а саме те, що він був уповноважений у разі відсутності менеджера (філії) звільняти працівників Філії, виносити та підписувати накази про звільнення працівників, зокрема наказ про звільнення [PERSON] № 62-К від 08 липня 2020 року. Суд встановив, що продюсер (філії) подання на звільнення творчого працівника філії [PERSON] не вносив, що також підтверджується поясненнями представника відповідача у судовому засіданні. Згідно відомостей у трудовій книжці позивач перебувала на посаді редактора творчої групи «Ранок» ТО телерадіопрограм. Доказів того, що [PERSON] не є творчим працівником філії, відповідачем суду не надано, а судом не встановлено. Таким чином, відповідачем в судовому засіданні не було доведено, що згода про припинення трудового договору з позивачем [PERSON] була надана та оформлена наказом про її звільненняуповноваженим органом власника у порядку, передбаченому законом та установчим документами Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України». Крім того, відповідачем в судовому засіданні не доведено, що надання позивачу відповіді про відсутність згоди власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору була надана в межах повноважень т.в.о. менеджера філії [PERSON] та не вимагалось для цього внесення подання продюсером. Тому, суд вважає, що позивача не правомірно звільнено із займаної нею посади на підставі п.1 ч. 1 ст.36 КЗпП України, тобто у зв`язку із припиненням трудового договору за згодою сторін. Поряд з тим, стосовно доводів позивача про психологічний тиск, який чинився у кабінеті інспектора з кадрів, про що вказано і у поясненнях свідка [PERSON] , то суд вважає, що висловлювання керівництва про звільнення за недоліки в роботі чи порушення трудової дисципліни, що призвело до підвищеного емоційно-психологічного стану позивача, не можна вважати примусом до зазначеної дії. Про таке йдеться в п.12 постанови Пленуму ВСУ від 6.11.92 №9. Вказаний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №813/4037/16 та у постанові Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі №553/629/18. Так, згідно роз`яснень п.12 постанови Пленуму ВСУ від 6.11.92 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. З огляду на зазначене, суд вважає посилання позивача на те, що заява про звільнення не відповідає її волевиявленню, а її написанню слугувало незаконне притягнення її до дисциплінарної відповідальності та тиску з боку керівництва філії є безпідставними, оскільки з пояснень позивача вбачається, що вона не оскаржувала наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у визначені законом строки. Крім того, в судовому засіданні позивачем не доведено, що причина звільнення пов`язані із віком чи стажем та тривалістю роботи позивача у ПАТ «НСТУ». Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. П. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» постановлено, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), пунктом 2 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Відповідно до довідки про середній заробіток (за два місяці роботи), середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 500,00 грн. Загальна кількість робочих днів за період з 11 липня 2020 року по 04 березня 2021 року складає 164 дні. Як вказано в вище зазначеному порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 82000,00 грн. відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу (середньоденна заробітна плата 500,00 грн. х 164 робочих дні = 82000,00 грн.). За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем та підлягають захисту судом шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 11 липня 2020 року до 04 березня 2021 року в сумі 82000 грн. 00 коп., дану суму виплат зазначено без урахування податків та зборів. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 29 липня 2020 року між адвокатом Вародою П.Б. та [PERSON] укладено Договір про надання професійної правничої допомоги. Згідно п. 3.1. Договір про надання професійної правничої допомоги від 29 липня 2020 року, гонорар адвоката за надання професійної правничої допомоги становить 10000,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 142 від 29 липня 2020 року, [PERSON] сплачено 10000,00 грн. на виконання Договору про надання професійної правничої допомоги від 29 липня 2020 року. Разом з тим, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Заперечення представника відповідача щодо не співмірності витрат на правову допомогу суд не бере до уваги, оскільки ним не було надано обґрунтованих доказів на їх підтвердження. Враховуючи вищенаведене та з метою відновлення порушеного права позивача на працю, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити шляхом скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки менеджера (філії) публічного Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Тернопільська регіональна дирекція» Олега Качуровського №62-к від 08 липня 2020 року про звільнення [PERSON] з посади редактора творчої групи «Ранок» ТО телерадіопрограм, 10 липня 2020 року за угодою сторін, пункт 1 частина перша стаття 36 КЗпП України; поновлення [PERSON] на посаді редактора творчої групи «Ранок» телерадіопрограм у філії Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» з 11 липня 2020 року; стягнення з Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 11 липня 2020 року до 04 березня 2021 року в сумі 82000 грн. 00 коп., дану суму виплат зазначено без урахування податків та зборів; стягнення із Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь [PERSON] понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. 00 коп. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. та з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць (дану суму виплат зазначено без урахування податків та зборів) допустити до негайного виконання.

Outcome: approved