Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суд з позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений 25.01.2003 року з відповідачем [PERSON] . Крім того, просить залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема, через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги. Зауважує, що шлюбні відносини припинилися, на даний час проживають окремо. Зазначає, що від даного шлюбу у них народилося троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, шлюб існує тільки формально, тому просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату розгляду справи судом. У канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів відповідно до ст. ст. 198, 223 ЦПК України, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на заяви сторін, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Як встановлено судом з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 25.01.2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.01.2003 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 10. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . У шлюбі у подружжя народилося троє дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.06.2003 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.07.2020 року), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.06.2008 року). Судом на підставі обґрунтувань позову та наявних в матеріалах заяв сторін встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Позивач не бажає миритись, а відповідач, зі своєї сторони, на цьому також не наполягає. Таким чином судом встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, а також їх дітей, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved