Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок злочину. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у квітні 2010 року відповідач навмисно спричинив шкоду її здоров'ю. Під час їхньої сварки, що виникла 19 квітня 2010 року, на ґрунті неприязних відносин, відповідач мав намір ударити її по голові, але вона захищалася від удару та закрила голову рукою, у результаті чого удар прийшовся по кисті її лівої руки, чим причинив їй тілесні ушкодження, у виді закритого перелому нігтьової фаланги першого пальця лівої кісті, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Лисичанського міського суду від 28.09.2012 року [PERSON] визнаний винним у заподіянні їй тілесних ушкоджень і засуджений за ст. 122 ч.1 КК України. Під час кримінального провадження вона не зверталася із цивільним позовом до відповідача. Внаслідок отриманої травми, вона втратила працездатність більш ніж на 21 день. Для поновлення свого здоров'я, вона була змушена купувати ліки, перев'язочний матеріал, періодично відвідувати лікаря для обстеження та консультацій, що передбачало додаткові витрати на проїзд. Також, потребує придбання путівки в санаторій. Протиправними діями [PERSON] їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальний збиток, який її заподіяв [PERSON], становить 113 грн. 61 коп. Моральну шкоду вона обґрунтовує тим, що протиправними діями [PERSON] заподіяна шкода її здоров'ю, у зв'язку з чим вона отримала сильний нервовий стрес, терпіла страждання та біль, яка проявляється до теперішнього часу при незручному повороті руки і напрузі травмованого пальця. Моральну шкоду вона оцінює у розмірі 5000 грн.. На підставі викладеного, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди в розмірі 113 грн. 61 коп. та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги збільшила, підтримала збільшені позовні вимоги, підтвердила доводи, викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що 19 квітня 2010 року під час сварки відповідач ображав її та завдав їй тілесних ушкоджень у виді закритого перелому нігтьової фаланги першого пальця лівої кісті. Після спричинення тілесного ушкодження відповідач перед нею не вибачався. Вважає, що відповідач принизив її людську гідність. Після завдання їй тілесних ушкоджень вона не спала ночами. Вимушена була пити заспокійливе. Стала дратівливою. Боліло серце. Вважає, що розмір моральної шкоди у 5000 гривень є недостатньою сумою, адже вона є сестрою відповідача, окрім цього, їй, як жінці, завдані тілесні ушкодження чоловіком. Під час кримінального провадження з позовними вимогами до відповідача не зверталася, бо вони є родичами. Просила суд збільшені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди в розмірі 224 грн. 40 коп. та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] збільшені позовні вимоги не визнав, надав до суду проти позову письмові заперечення, просив відмовити позивачу у задоволенні збільшених позовних вимог. Суду пояснив, що у 2010 році між ним та позивачем [PERSON] виникла сварка. Він почув на свою адресу лайку. Зазначив, що дійсно завдав позивачу тілесних ушкоджень під час того, як захищався від неї. Свою провину не визнає, тому не визнає і позовні вимоги. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] збільшені позовні вимоги не визнав, письмові заперечення підтримав, просив відмовити позивачу у задоволенні збільшених позовних вимог. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] є його дружиною. Відповідач по справі [PERSON] є братом його дружини. 19.04.2010 року приблизно о 17 - 18 год. його син [PERSON] привіз позивачку до дому. У неї був загіпсований палець. Син пояснив, що у [PERSON] виникла сварка з [PERSON], під час якої відповідач завдав тілесних ушкоджень його дружині [PERSON] Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 28.09.2012 року [PERSON] визнаний винним у заподіянні їй тілесних ушкоджень і засуджений за ст. 122 ч. 1 КК України. З позовом до відповідача під кримінального провадження його дружина не зверталася. У результаті завданих тілесних ушкоджень його дружині, йому довелося виконувати домашню роботу. Палець у його дружини болить до сих пір. Вона ночами не спала. Була дуже дратівливою. Приймала заспокійливе. Стрес у [PERSON] почався 19.04.2010 року. З цього приводу вона зверталася до невропатолога. Вважає, що не тільки його дружині, а й всій їхній родині завдана моральна шкода. Щодо курортно-санаторного лікування, то зазначив, що лікар нічого не призначав, інший лікар, який не займався лікуванням дружини, сказав, що треба брати путівку та їхати на лікування. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 1195 ЦК України, договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. В судовому засіданні встановлено, що згідно з вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 28.09.2012 року, який набрав законної сили, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України. Даним вироком встановлено, що [PERSON], 19 квітня 2010 року о 13 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: [ADDRESS], маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті неприязних відносин, в ході сварки, умисно став наносити [PERSON] удари долонею правої руки в область голови. Захищаючись від ударів, [PERSON] прикрила голову лівою рукою, внаслідок чого, [PERSON] заподіяв їй два удари долонею правої руки по її лівій руці, чим причинив [PERSON] тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому нігтьової фаланги першого пальця лівої кісті, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. (а.с. 5-6, 39-41). Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі викладеного, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій [PERSON], [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження. Згідно з листком непрацездатності серії № 105536, виданого поліклінікою ЗАТ «ЛИНІК», [PERSON] була звільнена від роботи у період часу з 20.04.2010 року до 30.04.2010 року (а.с. 37). Згідно з карткою травматологічного хворого [PERSON], 19.04.2010 року о 13 год. 30 хв. [PERSON] були завдані тілесні ушкодження та встановлена непрацездатність тривалістю 21 день (а.с. 57-61). Згідно з довідкою від 05.05.2010 року поліклініки ЗАТ «ЛИНІК», на контрольній рентгенпрограмі встановлено перелом нігтьової фаланги першого пальця лівої кісті (а.с. 25). Згідно з фіскальним чеком від 29.11.2013 року в аптеці № 279 було придбано пустирнік, цинаризин, пірацетам та тонгінал на загальну суму 79 грн. 65 коп. (а.с. 7). Згідно з фіскальним чеком від 15.10.2013 року в аптеці № 240 було придбано валідол на загальну суму 07 грн. 80 коп. (а.с. 7). Згідно з фіскальним чеком від 15.10.2013 року в аптеці № 357 було придбано шприц на загальну суму 07 грн. 80 коп. (а.с. 7). Згідно з фіскальним чеком від 16.10.2013 року в аптеці № 279 було придбано обліпихову олію на загальну суму 18 грн. 36 коп. (а.с. 7). Загальна сума, затрачена на придбання лікарських препаратів у 2013 році, яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь, становить 113 грн. 61 коп. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на санаторно-курортне лікування у АРК, що підтверджує залізничним білетом на суму 98 грн. та 13 грн. на придбання рентгенплівки (а.с.24, 26). Фіскальні чеки від 29.11.2013 року, від 15.10.2013 року, від 16.10.2013 року суд не приймає до уваги, як неналежні докази, адже придбання ліків, зазначених у фіскальних чеках від 2013 року, було здійснено 3 роки потому після завдання тілесних ушкоджень позивачу відповідачем, окрім цього, суду не надано призначення лікаря на придбання саме тих препаратів, які зазначені у фіскальних чеках від 29.11.2013 року, від 15.10.2013 року, від 16.10.2013 року. Квитанцію до прибуткового касового ордера № 376 від 19.04.2010 року на суму 13 грн. 00 коп., суд також не приймає до уваги, як неналежний доказ. Залізничний білет серії СИ № 515782 суд не приймає до уваги, як неналежний доказ, адже суду не було надано направлення лікаря на обстеження саме до Криму. Окрім цього, з даного білету не вбачається з якою метою і хто їздив до Сімферополя. На підставі вищевикладеного, не оспорюючи того факту, що позивач дійсно зазнав тілесного ушкодження, і проходив лікування з цього приводу, позивачем не представлено суду жодного рецепту, призначення лікаря, його рекомендацій, які підтверджують суму коштів у розмірі 113 грн. 61 коп., витрачених позивачем на купівлю лікарських препаратів у 2013 році, саме для лікування отриманої травми. Крім того, позивачем було зазначено, що він витрачав гроші на поїздку до Криму для проходження санаторно-курортного лікування, натомість суду не було надано направлення лікаря на обстеження саме до Криму, а також обґрунтування поїздки до Криму. За таких обставин суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди заявлено необґрунтовано, доводи, викладені позивачем у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної не підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5000 гривень, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, злочинними діями [PERSON] їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та хвилюваннях, у порушенні її нормальних життєвих функцій, у фізичному болі та неможливості продовження активного образу життя у зв'язку з отриманою травмою. Окрім цього, відповідач ображав її словесно та навіть не вибачився після завдання тілесних ушкоджень. Вважає, що було принижено її людську гідність. Оскільки вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 28.09.2012 року встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними і між ними та заподіяною [PERSON] моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок, то суд вважає, що вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, і її порушене право підлягає судовому захисту, а завдана моральна шкода - відшкодуванню. Водночас, виходячи з вимог закону та встановлених судом фактів, суд вважає, що зазначений позивачем розмір відшкодування значно завищений і не відповідає тривалості моральних переживань і тяжкості наслідків, тому виходячи з тривалості та характеру моральних страждань, засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь провини відповідача [PERSON], суд вважає, що за таких обставин відшкодуванню підлягає моральна шкода у сумі 1 000 гривень 00 копійок. Згідно з квитанцією № 14 від 20.01.2014 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 229 гривень 40 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 43 гривні 59 копійок.

Outcome: partial