Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про скасування арештів. Мотивує вимоги тим, що 28.01.2014 року відповідачем була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №41696766 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 02.04.2013 року №2-152/2013. Боржниками у даному виконавчому провадженні були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Постановою відповідача від 05.08.2014 року було накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. 11.08.2014 року відповідачем винесено постанову про арешт коштів позивача. Відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг» від 20.06.2014 року, основний боржник повністю погасив заборгованість за кредитним договором від 04.05.2007 року. В зв»язку з повним розрахунком із ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке було стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, ТОВ ОТП «Факторинг Україна» звернулося до суду про повернення виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 02.04.2013 року за №2-152/2013 без виконання, яка була отримана відповідачем 22.08.2014 року. 27.08.2014 року відповідач прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Проте арешт накладений на майно та кошти боржника не було знято, в той час як п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець у відповідній постанові зазначає про наслідки повернення виконавчого документа (зняття арешту). 27.08.2014 року відповідач прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Позивач оскаржив вказану постанову до суду, в результаті розгляду справи постанова від 27.08.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору визнана протиправною та скасована, рішення набрало законної сили. Таким чином на сьогоднішній день виконавчий документ, що був підставою для відкриття виконавчого провадження в межах якого накладено арешт на майно та кошти позивача повернутий стягувачу, так як боржник погасив заборгованість перед ним. Виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідачем закрито, про що свідчить постанова від 28.08.2014 року. Зважаючи на те, що відповідач листом від 17.07.2015 року відмовив позивачу у знятті арешту, мотивуючи відсутністю для цього підстав, позивач була вимушена звернутися до суду з даними позовними вимогами. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову в повному обсязі та просили суд про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2014 року відділом примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №41696766 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 02.04.2013 року №2-152/2013. Боржниками у даному виконавчому провадженні були [PERSON], [PERSON] та позивач [PERSON] Постановою відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 05.08.2014 року було накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. 11.08.2014 року відповідачем винесено постанову про арешт коштів позивача. Відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг» від 20.06.2014 року, основний боржник повністю погасив заборгованість за кредитним договором від 04.05.2007 року. В зв»язку з повним розрахунком із ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке було стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, ТОВ ОТП «Факторинг Україна» звернулося до суду про повернення виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 02.04.2013 року за №2-152/2013 без виконання, яка була отримана відповідачем 22.08.2014 року. 27.08.2014 року відповідач прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Проте арешт накладений на майно та кошти боржника не було знято, в той час як п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець у відповідній постанові зазначає про наслідки повернення виконавчого документа (зняття арешту). 27.08.2014 року відповідач прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Позивач оскаржив вказану постанову до суду, в результаті розгляду справи постанова від 27.08.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору визнана протиправною та скасована, рішення набрало законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як було встановлено в судовому засіданні, на сьогоднішній день виконавчий документ, що був підставою для відкриття виконавчого провадження в межах якого накладено арешт на майно та кошти позивача повернутий стягувачу, так як боржник погасив заборгованість перед ним. Виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідачем закрито, про що свідчить постанова від 28.08.2014 року. Позивач звернулася до відповідача з листом про зняття арешту з майна та коштів накладених у виконавчому провадженні №41696766, проте, відповідач листом від 17.07.2015 року відмовив позивачу у знятті арешту, мотивуючи відсутністю для цього підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Втім, при поверненні виконавчого документу стягувачеві в порушення ч.ч.1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника [PERSON] накладений постановою відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та арешт грошових коштів знятий не був, що суттєво обмежує права позивача, як власника на розпорядження цим самим майном та свідчить про необхідність його скасування. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, необхідно здійснити захист цивільних прав та інтересів [PERSON], шляхом звільнення арешту з всього нерухомого майна, що належить їй. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved