Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування даного позову зазначала, що\~рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.03.1999 року за [PERSON] визнано право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Крім позивачки, у зазначеному жилому приміщенні зареєстровані [PERSON] ( [PERSON] позивачки), [INFO] , [PERSON] (дочка позивачки), [INFO] , [PERSON] (дочка позивачки), [INFO] , [PERSON] (дочка позивачки), [INFO] , [PERSON] (онук позивачки), [INFO] . Окрім, зазначених осіб в помешканні зареєстрований [PERSON] (колишній чоловік), [INFO] . Шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем 25.07.2007 року, розірваний рішенням Октябрського районного суду м. Полтави 18.12. 2014 року. Після розірвання шлюбу відповідач обіцяв знайти собі інше помешкання, знятися з реєстраційного обліку та виселитися з квартири. Проте відповідач продовжує проживатися в квартирі, вчиняючи по відношенню до позивачки насильницькі дії, перешкоджає нормальному проживанню позивачки з неповнолітньою донькою. Зважаючи на асоціальний спосіб життя відповідача, позивачку з дочкою змушена винаймати житло та витрачати додаткові матеріальні кошти. Крім цього, за роки свого проживання в квартирі відповідач безоплатно користується комунальними послугами (теплопостачання, електроенергію, водопостачання), за які утворилася суттєва заборгованість у розмірі 96685,43 грн. У більшій мірі така заборгованість виникла саме з вини відповідача. Оскільки відповідач перешкоджає їй користуватись вказаною квартирою, вона змушена була звернутись з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення Ухвалою від 19.04.2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] який про час та дату судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Ураховуючи викладене та те, що представник позивача та позивач не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.\~ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст.\~13\~ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні допитана в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що є сусідами позивача, відповідач веде асоціальний спосіб життя, систематично вживає алкогольні та наркотичні засоби, пошкоджує майно у квартирі, зокрема побутову техніку, вікна, не працює, до позивача та дітей проявляє агресію. Нерідко бачила позивача зі слідами побоїв. Позивач змушена знімати квартиру для проживання. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] , пояснила суду, що є мамою позивача. Відповідач ніде не працює, ображає та б`є позивача. Через ці дії відповідача донька неодноразово викликала поліцію. У зв`язку з цим позивач змушена знімати квартиру, оскільки у власній квартирі не може проживати через систематичні насильство по відношенню до неї. Суд, врахувавши пояснення позивача, свідків, надані у судовому засіданні 24.09.2019 року, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.03.1999 року за [PERSON] визнано право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки, виданої КП «ЖЕО №2» №827 від 06.03.2019 року квартира [ADDRESS] . В зазначеному жилому приміщенні зареєстровані: [PERSON] ( [PERSON] позивачки), [INFO] , [PERSON] (дочка позивачки), [INFO] , [PERSON] (дочка позивачки), [INFO] , [PERSON] (дочка позивачки), [INFO] , [PERSON] (онук позивачки), [INFO] , [PERSON] (колишній чоловік), [INFO] (а.с.9). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2014 року шлюб, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Ковалівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 25.07.2007 року, актовий запис №19 розірвано (а.с.11). Згідно витягу із кримінального провадження №12019170040001251 в ЄРДР 25.04.2019 року були внесені відомості за ч. 1\~ст. 125 КК України\~за заявою [PERSON] про те, що 24.04.2019 року в м.Полтаві, по вул.Алмазна, 9 близько 22 год. 05 хв. [PERSON] йшла від магазину «Калинка», де вона працює продавцем в напрямку свого дома. По дорозі її перестрів колишній чоловік [PERSON] , який перебував у нетверезому стані та почав погрожувати, а потім став наносити тілесні ушкодження в область обличчя, голови (а.с.49). Згідно висновку експерта №6 від 28.11.2014 року у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми та припухання м`яких тканин голови, синця тулубу, які утворились від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками (а.с.17). Згідно копій постанов Октябрського районного суду м.Полтави від 13.11.2012 року (а.с. 13), від 14.07.2014 року (а.с. 14), від 08.04.2019 року (а.с. 107), відповідач [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП\~за скоєння психологічного насильства в сім`ї, яке виразилось у висловлюванні брутальної лайки на адресу [PERSON] , погрозах фізичної розправи. Судом встановлено, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за психологічне насилля по відношенню до позивача, що в основному виражалось в образах брутальної лайкою, погрозах та у фізичному насиллі. За установлених обставин справи випливає висновок, що неодноразові заходи адміністративного і профілактичного характеру, громадського впливу щодо відповідача виявились безрезультатними. Суд за цих обставин вважає доведеним, що тривала та систематична неправомірна і антисоціальна поведінка відповідача під час спільного проживання з позивачем перешкоджає її нормальній життєдіяльності у власній квартирі. Згідно\~ст. 9 ЖК України\~громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно\~ст. 109 ЖК України\~ виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319,\~321\~ЦК України\~ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386\~ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 391\~ЦК України\~ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У правовій позиції\~Верхового Суду України\~у справі № 6-92цс15 зазначено, що передбачений\~статтею 391 ЦК України\~спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Згідно правової позиції\~Верхового Суду України\~у справі № 6-158цс14 власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Згідно\~ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Згідно\~ст.150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно\~ст. 156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього\~Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Згідно\~ст.157 ЖК України\~членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі\~статтею 168 Житлового кодексу України\~укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Відповідно до статті 169\~Житлового кодексу України у\~разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Доказами на підтвердження посилання позивача на те, що відповідач здійснює дії, направлені на руйнування, псування належного їй житлового приміщенні, та неможливість проживати у даному житловому приміщенні підтверджується копією договору про оренду квартири від 01.03.2019 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] по 01.03.2020 року з правом продовження оренди (а.с.18). Крім того,\~в квартирі\~наявні борги\~за комунальні\~послуги на\~загальну суму\~96685,43\~грн.\~Зокрема: згідно\~відповіді ПОКВПТГ\~«Полтаватеплоенерго» станом\~на 21.03.2019\~року за\~адресою :\~ [ADDRESS] \~заборгованість складає\~93\~325,\~85\~грн.;\~згідно відповіді\~ПАТ «Обленерго»\~станом на\~01.01.2019\~року за\~квартирою [ADDRESS] \~існує заборгованість\~в розмірі\~63,61\~гривень;\~згідно відповіді\~ТОВ «Полтавагаз\~збут» станом\~на 12.03.2019\~року за\~квартирою [ADDRESS] \~існує заборгованість\~в розмірі\~3\~295,\~97\~грн.\~(а.с.21,22,23). Виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖКУ, допускається у випадках: протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; систематичного характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 своєї постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», №2 від 12 квітня 1985 р. при розгляді справ про виселення на підставі ст.\~116\~ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач систематично порушує правила суспільного співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. Зважаючи на викладене, виходячи з положень статей\~383,\~391 ЦК України, ч.3\~ст.116 ЖК УРСР, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд ухвалює рішення на користь позивача, судовий збір у розмірі 768,40 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved