Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом , мотивуючи позовні вимоги тим, що після [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина на її майно, зокрема і на житловий будинок [ADDRESS]. Вона являється спадкоємцем всього її майна за заповітом і 19 лютого 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS]. Інших спадкоємців, які виявили бажання отримати спадщину після [PERSON] немає. Однак, вона не могла отримати від державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документу про власність спадкодавця на житловий будинок. Маючи намір звернутися в суд за визнанням за нею права власності на вказане спадкове майно розпочала збирати необхідні для цього підтверджуючі документи і тоді дізналася , що у відповідача існують документи, з яких вбачається, що на спірний будинок , забудовником якого була [PERSON], Старолішнянська сільська рада 11 жовтня 2004 року видала свідоцтво про право власності її сину [PERSON] на вказане майно і 21 жовтня 2004 року і ійого права власності на це майно зареєстроване в КП « Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». Вважає, що рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 08 вересня 2004 року є незаконним, і відповідно свідоцтво на спірний житловий будинок, яке видане на підставі вказаного рішення, також видано незаконно. Це мотивує тим, що власником спірного будинку була спадкодавець [PERSON], якій була виділена земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва і яка з чоловіком [PERSON] побудували спірний будинок, закінчивши будівництво у 1986 році. Належний їй будинок [PERSON] не відчужувала відповідачу за договором дарування чи купівлі-продажу, а дозволила користуватись. Просить визнати рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 08 вересня 2004 року та свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS], видане 11 жовтня 2004 року Старолішнянською сільською радою , про визнання права власності за [PERSON] недійсними та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з вищенаведених підстав. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю і пояснив, що дійсно будинок побудували його батьки на земельній ділянці, яка була відведена для будівництва його матері. Батьки дозволили йому з сім'єю проживати в будинку, але разом з ним проживати не могли, в зв'язку з неприязними відносинами, які виникли між ними та його дружиною. В селищній раді він оформив побудований батьками будинок на своє ім'я в зв'язку з тим, що йому потрібно було вирішувати питання з газифікацією та оплатою комунальних послуг. Не заперечує відносно скасування рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 08 вересня 2004 року та свідоцтва про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS]. Представник Старолішнянської сільської ради позов не визнала з тих причин , що рішення прийняте уповноваженим на це органом та є законним, а також видане на підставі рішення свідоцтво на спірний житловий будинок про визнання права власності за [PERSON] є законним і визнанню недійсними не підлягають. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] не заперечила, що будинок по [ADDRESS] побудували батьки чоловіка, однак ремонт в середині будинку закінчувала вона з чоловіком, а також вони збудували приміщення літньої кухні. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] вважає, що оспорювати рішення сільської ради та свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок мала право тільки [PERSON] як забудовник. Однак, за життя вона цього не зробила, а спадкоємці не мають права звертатися до суду з даними позовними вимогами, тому в задоволенні їхніх позовів слід відмовити. В ході розгляду справи [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, звернулися із позовами до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] та визнання за кожною з них права власності в розмірі 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом і їх було залучено в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. Свої вимоги обґрунтовують тим, що після смерті їхньої матері [PERSON] відкрилась спадщина на майно, зокрема і на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями , що знаходиться в [ADDRESS]. Даний будинок був побудований їх батьками і про те, що їх брат [PERSON] оформив право власності на їх будинок батьки за життя не знали. Вважають, що спірний будинок був власністю їх батьків і після їх смерті відкрилась спадщина на належне майно, в тому числі і на житловий будинок по [ADDRESS]. Так як спадкоємцями першої черги за законом є троє осіб, а саме : вони та їхній брат [PERSON]- відповідач по справі, який незаконно приватизував будинок батьків, то кожна з них як спадкоємець по закону має право на 1/3 вказаного будинку. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення, а позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено , що [PERSON] являлася членом колгоспу ім. Котовського, що в с. Стара Лішня Іваничівського району, що підтверджено трудовою книжкою колгоспника № 169 ( а.с.96 - 98). За її заявою на засіданні правління колгоспу ім.. Котовського 14 березня 1975 року виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку , що підтверджено архівним витягом ( а.с. 130) . Забудовник [PERSON] отримала свідоцтво на забудову садиби в с. Осмиловичі, згідно якого їй виділена земельна ділянка площею 1000 кв.м. в безстрокове користування для будівництва індивідуального жилого будинку і господарчих будівель на землях присадибного фонду к-пу ім. Котовського ( а.с. 7) та виготовила проект забудови ( а.с. 9-15). З інформації відділу містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства слідує, що 20.03.1975 року під № 88 [PERSON] була зареєстрована забудовником села Осмиловичі і виданий будівельний паспорт на забудову за № 31 від 20.03.1975 року на підставі рішення Старолішнянської сільської ради народних депутатів від 20.03.1975 року №18( а.с.16) . На підставі вказаного рішення в присутності забудовника [PERSON] представник архітектури виніс в натуру межі земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будівництва в [ADDRESS], що підтверджено актом про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку. ( а.с.8) Оформивши всі дозволи [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] розпочала будівництво власного будинку, який був побудований до 1986 року, однак в експлуатацію його не здала і документи на право власності на себе не оформила. Через кілька років вона дозволила проживати у спірному будинку синові [PERSON] з сім'єю. В 2004 році [PERSON] звернувся в Старолішнянську сільську раду із заявою про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 08 вересня 2004 року №54 вирішено оформити право власності на житловий будинок за [PERSON] На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Старолішнянської сільської ради 11 жовтня 2004 року видане [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок , який розташований в с. Осмиловичі Іваничівського району по [ADDRESS] ( а.с.26). Аналізуючи факт прийняття вищезазначеного рішення Старолішнянською сільською радою та видачі свідоцтва про право власності суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Моментом прийняття рішення та видачі свідоцтва про право власності виконавчим комітетом Старолішнянської сільської ради є відповідно 08 вересня 2004 року та 11 жовтня 2004 року. На момент виникнення вказаних правовідносин діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства Юстиції України №6/5 від 28.01.2003 року. Згідно п. 1.1 це Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. Відповідно до п. 1.2 положення діє на всій території України і є обов'язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності. Підпунктом 6.1. вказаного Положення передбачено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на нововзбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомога майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. В судовому засіданні встановлено, що за [PERSON] визнано право власності на спірний житловий будинок виконавчим комітетом Старолішнянської сільської ради лише на підставі заяви, з якою останній звернувся до сільської ради. Ні акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети на ім'я [PERSON], ні акта комісії про прийняття об'єкта і ведення його в експлуатацію в виконавчому комітету пред'явлено не було. Як встановлено в судовому засіданні земельна ділянка під будівництво житлового будинку була виділена члену колгоспу ім. Котовського [PERSON], яка після цього і оформила на своє ім'я всі необхідні дозволи та здійснила будівництво вказаного будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчим комітетом Старолішнянської сільської ради було порушено процедуру оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна з подальшою видачею свідоцтва про право власності і не дотримано вимог вказаного Положення. За даних підстав рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 08 вересня 2004 року та свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS], видане 11 жовтня 2004 року Старолішнянською сільською радою , про визнання права власності за [PERSON] слід визнати недійсними. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи . Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [INFO] [PERSON] померла . Таким чином, з дня смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало спадкодавцю, в тому числі і на житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно заповіту від 06 вересня 2010 року , посвідченого секретарем виконкому Старолішнянської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 46, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] ( а.с. 88) [PERSON] спадщину прийняла, подавши до нотаріуса у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини, що підтверджено оглянутою в судовому засіданні спадковою справою № 279/2012 до майна померлої [PERSON].( а.с. 86-95) Інші особи не звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] В зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на будинок, що знаходиться в с. Осмиловичі Іваничівського району по [ADDRESS], видача нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом неможлива, що і стало підставою для звернення із позовом до суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позивач набула право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом , тому слід визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями №8 по вул. Молодіжна в с. Осмиловичі Іваничівського району Волинської області. Позовні вимоги третіх осіб - [PERSON] та [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме : вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] підлягає до задоволення, а в позовній вимозі про визнання за кожною з них права власності в порядку спадкування на 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями , то в їх задоволенні суд відмовляє з наступних підстав. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог статтей 1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Встановлено і підтверджено спадковою справою, що [PERSON] та [PERSON] разом із спадкодавцем на момент смерті не проживали і із заявами у встановлений строк до нотаріуса не звернулися, а тому спадщини не прийняли. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому підлягає на користь позивача [PERSON] стягненню з відповідачів [PERSON] та Старолішнянської сільської ради з кожного по 209, 33 грн. судового збору. Крім того, підлягає стягненню з відповідачів на користь держави з кожного по 121,80 грн. судового збору за вимогу немайнового характеру.

Outcome: partial