Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником даної квартири. Відповідач по справі з 2010 року не проживає в квартирі, його речі та майно відсутні, він не бере участі в утриманні квартири та не вносить плату за комунальні послуги. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просить розглядати дану справу без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв. м, в т.ч. житловою - 27,0 кв. м., що підтверджується дублікатом договору дарування квартири, посвідченим 23 листопада 1992 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за № 3-6957, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 31 січня 2017 року Державним реєстратором Тернопільської міської ради. З відповідачем [PERSON] позивач 22 вересня 1990 року зареєструвала шлюб, який розірвано 27 жовтня 2009 року у відділі РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 616, свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] 23 січня 1995 року у вище згаданій квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою ДП «З» ЖЕК 13 ЖБК від 10 лютого 2017 року № 108. Із 2010 року відповідач [PERSON] не проживає даній в квартирі, що підтверджується актом ДП «З» ЖЕК 13 ЖБК від 06 лютого 2017 року. Оплату за комунальні послуги та інші послуги відповідач не вносить. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт відсутності відповідача у належній позивачу квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved