Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Мотивує заявлені вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] і останні їй належить на підставі договору дарування. Вказує, що спірну квартиру вона отримала у власність за договором міни між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зобовязувалися звільнити відчужувану квартиру до 15.06.2014 року, однак, відповідач [PERSON] не виконав свого зобовязання і з моменту укладення договору міни, тобто з 29.05.2014 року, до даного часу значиться зареєстрованим в [INFO], фактично в спірній квартирі не проживає, що підтверджується актом обстеження КЖРЕП №14. Просить, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №37 по вулиці Небесної Сотні, 3 «А» в м. Чернівці. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надавши право представляти свої інтереси [PERSON] на підставі довіреності 25.11.2013 року строком до 25.11.2016 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в наданих суду поясненнях посилалася на обставини, аналогічно викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки в засідання, не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди представника позивача в судовому засіданні, у заочному порядку з ухваленням заочного рішення в справі, що відповідає вимогам ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] «А» в м .Чернівці, що належить їй на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 29.05.2014 року (а.с.7). У відповідності до договору міни, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 29.05.2014 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належну їм квартиру [ADDRESS] «А» в м. Чернівці здійснили обмін на житловий будинок №34 по 2 провулку Можайського в м. Чернівці(а.с.8-11). [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2014 року власником квартири [ADDRESS] «А» в м. Чернівці являється [PERSON] (а.с.6). В квартирі [ADDRESS] «А» в м. Чернівці зареєстровані: позивач власник [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] та зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі відповідач [PERSON] зять колишнього власника у відповідності до довідки КЖРЕП №14 від 02.04.2015 року №1093. (а.с.13). Відповідно до акту КЖРЕП №14 від 02.04.2015 року відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] «А» в м. Чернівці, але за вказаною адресою фактично не проживає більше одного року (а.с.12). [PERSON] ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. [PERSON] положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв»язку регулюються наступними вимогами закону. Статтею 16 ЦК України визначено, що одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є виконання обов»язку…; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом вищенаведеними доказами по справі в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] з травня 2014 року фактично не проживає в [INFO] «А» в м. Чернівці. В даній квартирі, належних відповідачу речей не має, комунальні послуги відповідач не сплачує, жодних обовязків наймача не виконує. [PERSON] ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, у разі будь-яких обмежень в здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Матеріалами справи достовірно стверджується, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] «А» в м. Чернівці з травня 2014 року без поважних причин не знявся з реєстрації, що перешкоджає позивачу, як власнику житлового помешкання належним чином здійснювати свої права з володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved