Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем, який рішенням суду між ними розірвано, вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого рішенням суду від 23.02.2011 р. стягнуто аліменти з відповідача. Їх син хворіє та потребує постійного медичного догляду та лікування, є інвалідом дитинства та перебуває на обліку в окуліста дитячої міської лікарні № 8 та в Криворізькому ПНД з діагнозом ЗПРР (затримка психо-речового розвитку). Відповідно до направлень лікарів, син 26.10.2016 р., 13.02.2017 р., з 12.07.2017 р. по 26.07.2017 р., 25.10.2017 р. та з 21.03.2018 р. по 04.04.2018 р. пройшов обстеження в медичному центрі «Меділекс». На лікування сина нею було витрачено 29136,97 грн., однак добровільно компенсувати їй половину витрат на лікування дитини відповідач не бажає. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на сина у розмірі 14568 грн. 48 коп., витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 05 червня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його з позивачем відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи і інші докази, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред'явила такий позов (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15-ц). Так, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2011 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу до повноліття дитини (а.с. 6 - копія рішення). Малолітній [PERSON] 2009 року народження згідно медичного висновку № 24 від 14 березня 2017 р. та посвідчення серії [NUMBER] є дитиною-інвалідом (а.с. 9,10 - копії висновку, посвідчення) та згідно копій направлень Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Криворізької міської ради» [PERSON] направлено в медичний центр «Меділекс» для проходження лікування та консультацій лікаря-невролога (а.с.1316, 19, 22 - копії направлень). 26 жовтня 2016 року, 13 лютого 2017 року, 12 липня 2017 року, 25 жовтня 2017 року та 21 березня 2018 року дитячим психіатром медичного центру «Меділекс» надано консультативні висновки щодо [PERSON], [INFO] р.н.(а.с. 14, 17, 20, 24, 30 - копії висновків) та проведено дослідження, що підтверджується копіями протоколів (а.с. 15, 18, 21, 25, 31). Згідно копій висновків по «Томатіс» [PERSON] пройшов третій курс терапії по методу «Томатіс» з 12.07.2017 р. по 26.07.2017 р. та четвертий курс терапії з 21.03.2018 р. по 04.04.2018 р. в МЦ «Меділекс» (а.с.23, 35). Крім того, [PERSON] був направлений на консультацію в НДЦ «Надія» в зв'язку зі зниженням зору (а.с. 26 - копія направлення), де йому за консультацією лікаря було рекомендовано придбання окулярів для постійного носіння (а.с. 27 - копія висновку) Відповідно до наданих [PERSON] чеків, позивачем Товариству з обмеженою відповідальність «Медичний центр «Меділекс» (а.с. 11,12 - копії довідки, ліцензії) сплачено 26 жовтня 2016 р. - 400 грн. за консультацію дитячого психіатра та 400,00 грн. за ЕЕГ (нейрокартування) (а.с.38), 13 лютого 2017 р. - 900,00 грн. за ЕЕГ (нейрокартування) (а.с. 41); 12 липня 2017 р. - 400,00 грн. за ЕЕГ (нейрокартування) та 500,00 грн. за психотерапевтичний сеанс (а.с. 43); 25 липня 2017 р. 8000,00 грн. - за курс «Томатіс-терапія» (а.с. 44); 25 жовтня 2017 р. - 1000,00 грн. за консультацію дитячого психіатра (а.с. 46); 21 березня 2018 р. - 500,00 грн. за консультацію дитячого психіатра та 500,00 грн. за ЕЕГ (нейрокартування) (а.с. 49) та 04 квітня 2018 р. - 8000,00 грн. за курс «Томатіс-терапія» (а.с. 50). Всього на суму 20600,00 грн. На придбання медикаментів позивачкою витрачено суму 6888,97 грн., з яких: 438,21+113,65+24,10+126,65+252,89+209,31+358,55+447,46+80,67+199,98+87,35+93,88+831,97+425,25+522,00+1364,00+107,65+61,20+246,00+33,70+493,80+250,70+120,00 (а.с. 38, 41-44, 46-47, 49-50 - чеки). На проїзд до м. Києва на обстеження та лікування дитини (та в зворотному напрямку) позивачем потрачено згідно наданих проїзних квитків сума 1648,00 грн., з яких: 25 жовтня 2016 р. - 124,20 грн. (а.с.38), 27 жовтня 2016 р. - 164,42 грн. (а.с.39), 12 лютого 2017 р. - 174,66 грн. (а.с.39,40), 14 лютого 2017 року - 125,80 грн. (а.с. 40), 11 липня 2017 р. -231,38 грн. (а.с. 42), 26 липня 2017 р. - 249,38 грн. (а.с. 43), 24 жовтня 2017 р. - 148,60 грн. (а.с.45), 26 жовтня 2017 р. - 142,42 грн. (а.с. 45,46), 20 березня 2018 р. - 145,78 грн. та 04 квітня 2018 р. - 141,36 грн. (а.с.48,50). Всього [PERSON] згідно наданих квитанцій та чеків витрачено коштів пов'язаних з проходженням діагностики та лікування дитини в сумі 29136,97 грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заявлену суму додаткових витрат, так як вказані витрати понесені позивачем самостійно на лікування дитини, оскільки дитина має певні розлади психоневрологічного характеру та встановлені в медичних установах лікарями діагнози потребують лікування, відповідно до призначення, що підтверджується консультативними виписками спеціалістів. Розмір витрачених позивачем грошових коштів, пов'язаних з лікування неповнолітнього сина підтверджується наданими копіями квитанцій в розмірі 29136,97 грн., половина суми з яких підлягає стягненню з відповідача. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 705,00 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копію довіреності на представлення інтересів [PERSON] - [PERSON], квитанцію № 694420 від 01.08.2018 р., детальний опис виконаних робіт, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи надані письмові докази, за відсутності обгрунтованого клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved