Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів на дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] перебувають в шлюбі з 28.08.1998 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні їх дитини та не надає матеріальної допомоги на утримання сина, який у 2009 році пішов у 1-й клас, не сплачує комунальні послуги за квартиру, в якій вони разом проживають, не надає ніяких коштів для ведення спільного господарства. Оплата всіх комунальних послуг по квартирі, а також забезпечення потреб дитини щодо харчування, навчання, виховання, лікування, вирішення його побутових та нагальних проблем, придбання одягу, взуття, задоволення потреб дитини щодо організації дозвілля, всебічного розвитку сина лежить цілком на позивачеві. Окрім цього, [PERSON] стоїть на обліку в дитячій поліклініці у психіатра-невропатолога. У нього нервові тики. Згідно з рекомендаціями невропатолога, відвідування басейну [PERSON], є обов'язковим в лікуванні даного типу захворювання. Також, у зв'язку з тим, що у їх сина наявні нервові тики, йому рекомендовано періодично проводити сеанси масажу шийного відділу, а також в зв'язку з наявністю плоскостопості у дитини, потрібні спеціальні ортопедичнв стельки у взуття. Відповідач протягом багатьох років постійно зловживає спиртними напоями, знаходиться на очах дитини у нетверезому стані. З огляду на зазначене вище, та у зв'язку із тим, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, коштів для утримання сина, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти за весь період, починаючи з лютого 2016 року включно по теперішній час в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідач частково заперечував проти задоволення позову, не заперечував шодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, однак заперечував щодо стягнення з нього аліментів за минулий час. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступні обставини. Як з'ясовано судом, 28 серпня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні позивач посилалась на те, що відповідач участі в утриманні сина фактично не бере, з лютого 2016 року не надає матеріальної допомоги, будь-яким чином приймати участь у вихованні спільного сина та у його утриманні відмовляється. Позивач не взмозі самостійно утримувати дитину, тоді як батько дитини самоусунувся від виконання обов'язку по утриманню дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує матеріальний стан позивача та відповідача, наявність на утриманні позивача неповнолітньої дитини та те, що вона не взмозі самостійно повноцінно його утримувати. В той же час, відповідач [PERSON], батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття різними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможній надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, тим більше відповідач в судовому засіданні наголошував про те, що він з недавнього часу офіційно працевлаштований. З урахуванням матеріального становища сторін та їх стану здоров'я, стану здоров'я неповнолітньої дитини, відсутності перешкод у відповідача надавати допомогу на утримання дитини, яка потребує такої допомоги, зважаючи на реальні витрати позивача на дитину, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2017 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Статтею 60 ЦПК УКраїни передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а він ухилявся від сплати, то підстав для стягнення аліментів з відповідача за минулий час у суду немає. Крім того, відповідач в судовому засідані пояснював суду, що позивач не зверталась до нього з проханням надавати кошти на утримання дитини, та на інші потреби, а тому він вважав, що позивач самостійно спроможня була утримувати їх спільну дитину, оскільки він офіційно не працював і не мав ніякого заробітку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд попускає негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial