Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб із відповідачем не склався із-за різних характерів, постійних непорозумінь, конфліктів та втрати взаємоповаги. Сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують та не спілкуються між собою. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просить розірвати шлюб і пояснила, що фактично їх шлюб розпався, оскільки подальше спільне проживання у шлюбі було неможливим. Між ними постійно виникали сварки та не порозуміння. Всі ці обставини стали причиною припинення подружнього життя, а тому з вересня 2016 року вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство і спроби неодноразового примирення не дали позитивних результатів. Відповідач позовні вимоги не визнав і не згідний розривати шлюб, ствердивши при цьому, що бажає зберегти сім`ю в інтересах дітей. Хоч він і бажає зберегти сімю, однак за весь цей тривалий час судового розгляду справи примиритися із дружиною не зміг, а тому вони проживають окремо, подружні стосунки не підтримують і спільне господарство не ведуть. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підставна і підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 листопада 2005 року у відділі РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2050. Від цього шлюбу подружжя має дітей: [PERSON] Мар`яну Володимирівну, [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносини між подружжям свідчать про те, що сім`я розпалася. Сторони тривалий час проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, і позивач миритися із відповідачем не бажає, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, що привело до неможливого подальшого спільного проживання у шлюбі. За час, що був наданий їм для примирення, відносини між ними не змінилися. Проаналізувавши докази представлені сторонами, суд вважає, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, і позивач стверджує, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим, тому відновлювати подружні стосунки із відповідачем вона не бажає, що суперечить інтересам позивача і має істотне значення, а тому є законні підстави для розірвання даного шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину оплаченого по справі судового збору в сумі 275 грн. 60 коп.

Outcome: partial