Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04.11.2011 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання дитини з 2015 року. 28.02.2018 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у відповідності до якої, остання просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 5 000 грн. щомісячно, з урахуванням додаткових витрат на дитину, що викликані особливими потребами, та заборгованість по сплаті аліментів за період з січня 2015 року по листопад 2017 року в розмірі 25 056, 12 грн. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача [PERSON] до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак, конверти із судовими повістками та копією позовної заяви з додатками повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 04.11.2011 р. Від шлюбу подружжя має доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку не надає коштів на утримання спільної з позивачем доньки, а тому позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст. 184 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] навчається в гімназії №107 «Введенська» Подільського району м. Києва. Згідно з витягом з відомостей, витрати на харчування [PERSON] за період з 01.01.2017 р. по 28.11.2017 р. складають 3 642 грн. При цьому, з наданих до суду матеріалів вбачається,що [PERSON] має вади здоров'я, а саме: деформація грудної клітини хрящової частини ІІІ-IV ребер (а.с. 24). Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, стан здоров'я дитини, та те, що відповідачем не надано доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, доказів на підтвердження стану здоров»я, який би перешкоджав останньому утримувати доньку, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліментів в розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 12.12.2017 р., до досягнення дитиною повноліття. При цьому, щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час суд зазначає наступне. Згідно з ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не надано жодних переконливих доказів того, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак, вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial