Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В цій квартирі також зареєстрований син позивача - [PERSON] . Проте, відповідач не проживає за вказаною вище адресою, у зв`язку з чим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються за [PERSON] , чим, на думку позивача, порушуються її права, і тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 01.10.2019 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 25-27). Позивач та представник позивача - адвокат Клименко Т. В., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також просив ухвалити рішення на розсуд суду (а.с. 46). Представник третьої особи Новобаварського районного відділу міграційної служби у м. Харкові ДМС України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 06.09.2019 вбачається, що за вказаною адресою разом з позивачем зареєстрований її син [PERSON] - відповідач по справі (а.с. 11). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Однак, суду позивачем та її представником не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Матеріали справи взагалі не містять будь-якого підтвердження, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, а факт його реєстрації у вказаному приміщенні носить формальний характер. Більш того, у судовому засіданні 13.12.2019 позивач та представник позивача відмовилися від клопотання щодо виклику свідків [PERSON] , [PERSON] , заявленого при подачі позову, які б могли надати суду пояснення на підтвердження викладених позивачем обставин з приводу позовних вимог, на що позивач посилалась в позовній заяві як на докази. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів;показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову [PERSON] у зв`язку з його недоведеністю. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed