Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якості третьої особи зазначивши: Чугуївський РВ ГУДМС України в Харківській області, в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що відповідач за місцем реєстрації не проживає, будинком не цікавиться, участі в його поточних ремонтах не приймає, не сплачує комунальних платежів, особистих речей, або якогось іншого майна, яке б йому належало у будинку немає. Позивач до зали судових засідань не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, та висловилась про відсутність у неї заперечень, щодо винесення заочного рішення. Відповідач до зали судових засідань повторно не з'явився, про місце та час судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с. 25, 28, 34), заяв про відкладення судового засідання не подавав. Представник третьої особи - Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області до зали судових засідань не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі, та винести рішення згідно чинного законодавства України. Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходится за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування житлового будинку від 22.09.2004 р. серія ВВМ № 313543 (а.с. 8). У вищевказаному будинку зареєстровані та проживають: позивач [PERSON], та її сини [PERSON] та [PERSON], а також зареєстрований але не проживає відповідач [PERSON], що підтверджується інформацією від 09.02.2015 р. №150 (а.с. 10), та довідкою Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 09.02.2015 р.№ 151 (а.с. 11). Згідно Акту від 12.02.2015 р. відповідач з 22.11.2013 р. по теперішній час, не проживає в будинку [ADDRESS] (а.с.12). Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З ч. 1 ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Отже, з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачем права користування житлом понад строк, встановлений ч.2 ст. 405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад встановлений ч. 2 ст. 405 строк не проживає у будинку [ADDRESS], що є підставою для визнання його таким що втратив право користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial