Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього онука [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що її призначено опікуном малолітнього онука на підставі Розпорядження голови Новобузької РДА від 15.06.2017 року № 177-р, у зв'язку із тим, що його матері [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а державну реєстрацію дитини проведено на підставі ч. 1ст. 135 СК України. Вказує, що відповідач мати дитини, матеріальної допомоги на утримання не надає. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення. Клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 224, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Новому Бузі, Миколаївської області і в графі мати вказано «[PERSON]», а в графі батько «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Державна реєстрація народження [PERSON], [INFO] здійснювалась відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до астини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 13.05.2017 року. Згідно Розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 25.05.2017 року № 156-р малолітньому [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. А відповідно до Розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.06.2017 року № 177-р над малолітнім [PERSON], [INFO], встановлено опіку, опікуном призначено [PERSON] Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до ч. 1ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У п. 17постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно дост. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов'язані зі сплатою аліментів, обов'язку відповідача утримувати дитину до досягнення нею повноліття, принципу законності, та враховуючи, що позивач не надала до суду доказів наявності у відповідача постійного доходу, а відомостей про те, що відповідач відбуває покарання у виді позбавлення волі та залучена до роботи чи має інші види доходів позивачем до матеріалів справи не долучено, тому суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-184 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів суд виходить з того, що відповідач, як мати, зобов'язана утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а також із реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останньої. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved