Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування завданої шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.10.2014 року о 13 год. 20 хв. на проїзній частині автомобільної дороги в районі будинку №2 по вул. Пирогова у м. Вінниці, водій [PERSON], в порушення вимог п.13.1 ПДР, керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], належний позивачу під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 року у справі №127/23046/14-п [PERSON] визнано винним за вищезазначене вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. в дохід держави. Зазначена постанова набула законної сили. В свою чергу, із відповіді УДАІ УМВС України у Вінницькій області від 10.02.2015 року №1687 встановлено, що власником даного транспортного засобу є відповідач по справі [PERSON] Внаслідок вищенаведеного автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], що належить позивачу на праві власності, отримав значні пошкодження, розмір матеріального збитку становить 119 849,61 грн., що підтверджується змістом звіту суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] №14/411 від 02.11.2014 року. При цьому, вартість дослідження щодо визначення зазначеного матеріального збитку становила 650,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER], була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», остання 29.12.2014 року виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. Проте, станом на поточний момент залишається не відшкодованою позивачу сума матеріального збитку, завданого в результаті зазначеного ДТП, у розмірі 69 849,61 грн., понесені витрати у вигляді оплати послуг суб'єкта оціночної діяльності у розмірі 650,00 грн. та судового збору у розмірі 826,79 грн., які підлягають стягненню із відповідача по справі у примусовому порядку, оскільки остання уникає будь-якого особистого спілкування з приводу позасудового вирішення даного спору. А відтак, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача - адвокат Балтак Д.О. до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшло письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду (а.с.61). Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 24.04.2015 року №32 (22974) (а.с.60). Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних обставин. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 25.10.2014 року о 13 год. 20 хв. на проїзній частині автомобільної дороги в районі будинку №2 по вул. Пирогова у м. Вінниці, водій [PERSON], в порушення вимог п.13.1 ПДР, керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 року у справі №127/23046/14-п [PERSON] визнано винним за вищезазначене вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. в дохід держави. Зазначена постанова набула законної сили (а.с.8). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 07.05.2014 року власником автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], являється позивач по справі - [PERSON] (а.с.7). В свою чергу, із відповіді УДАІ УМВС України у Вінницькій області від 10.02.2015 року №1687 на адвокатський запит та реєстраційної картки транспортного засобу, встановлено, що власником транспортного засобу - автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER], є відповідач по справі [PERSON] (а.с.37, 38). Зі змісту звіту суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] №14/411 від 02.11.2014 року вбачається, що розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу пошкодженням належного їй автомобіля, становить 119 849,61 грн. (а.с.12-31). При цьому, вартість дослідження щодо визначення зазначеного матеріального збитку становила 650,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №14/165 від 03.11.2014 року (а.с.32), та розрахунковою квитанцією №2014/32 від 03.11.2014 року (а.с.33). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка (абз.1 п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER], була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», та яка 29.12.2014 року виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., що підтверджується повідомленням про отримання переказу та заявою на видачу готівки від 29.12.2014 року (а.с.34-35). Як передбачено ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А тому, на момент розгляду справи залишається не відшкодованою позивачу сума матеріального збитку, завданого в результаті зазначеного ДТП, у розмірі 69 849,61 грн., та понесені витрати у вигляді оплати послуг суб'єкта оціночної діяльності у розмірі 650,00 грн. Проте, суд не погоджується з думками та доводами позивача, що збитки у вищезазначеному розмірі підлягають стягненню з відповідача як власника транспортного засобу. Оскільки, згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Натомість, під час судового розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які достеменно б свідчили, що водій [PERSON] без відповідної правової підстави володів транспортним засобом, оскільки з матеріалів справи встановлено, що останній під час керування транспортним засобом мав посвідчення водія на право керування останнім відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником, а тому саме водій [PERSON], а не власник транспортного засобу - відповідач по справі повинен нести відповідальність за завдання шкоди позивачу. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed