Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності її та [PERSON] на домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Пятигорська,17а, яке зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-2573 та визнання за нею право власності на ? частину домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Пятигорська,17а, яке складається з наступного: (а-1) житловий будинок, (В) вхід в погріб, (Ж) вбиральня, (З) літній душ, (И) вольєр, (Л) навіс, (№3-6,І) споруди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 2003 року вона мешкала у цивільному шлюбі з [PERSON] до дня його смерті 02 березня 2016 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року був встановлений факт її сумісного проживання із [PERSON], як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 29 листопада 2006 року по 02 березня 2016 року. Факт її сумісного проживання з [PERSON] був встановлений з листопада 2006 року, а не з 2003 року у звязку з тим, що вона фактично перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. В листопаді 2004 року [PERSON] після смерті брата [PERSON], успадкував домоволодіння № 17а по вул. Пятигорській у м. Дніпро. Протягом 2004-2005 років за їх сумісні кошти ними у вищезазначеному домоволодінні були здійснені ремонтні роботи, а саме: проведено світло, поклеєні шпалери, встановлено міжкімнатні двері, розетки, вимикачі світла, люстри. У ванній кімнаті покладено плитку, встановлено умивальник, унітаз, проведено газопостачання. 21 липня 2006 року [PERSON] зареєстрував її разом із сином за адресою спірного домоволодіння. З березня 2006 року по 29 листопада 2007 року [PERSON] знаходився у місцях позбавлення волі, тоді як вона сама продовжила жити за місцем реєстрації, сплачувала комунальні послуги, здійснювала ремонті роботи. Починаючи з 2008 року, після звільнення [PERSON] з місць позбавлення волі по 2014 рік, вони за адресою спірного домоволодіння продовжили виконання ремонтних робіт, а саме: збудували гараж, навіс, туалет, душ, вольєр, встановили паркан, утеплили будинок, добудували прибудови, виконали косметичний ремонт будинку, замінили електропроводку. 02 березня 2016 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спірне домоволодіння. З заявами про прийняття спадщини, окрім неї, звернулися ще троє синів [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не має можливості, оскільки є спадкоємицею четвертої черги, тоді як сини померлого - є спадкоємцями першої черги та все майно без урахування її частки буде розподілено між ними. З таким станом речей вона не згодна, оскільки мешкала з [PERSON] однією сімєю близько тринадцяти років, будувала та ремонтувала разом з ним спірне домоволодіння. Так за період їх спільного мешкання спірне домоволодіння у своїй вартості істотно збільшилось. У звязку з чим, вважає, що спірне володіння, відповідно до ст. 62 СК України є обєктом спільної сумісної власності та вона має право власності на ? його частину. Ухвалою суду від 24 березня 2017 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 18 вересня 2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження на час її проведення. Ухвалою від 06 вересня 2018 року судом прийнято справу до свого провадження, відновлено провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що стосунки в родині позивачки та його батька завжди були напружені. За два роки до смерті батька відносини між ними зовсім зіпсувались. Ніяких істотних поліпшень за час сумісного проживання позивача та його батька в спірному будинку не відбулось. Можливо будинок став трохи краще виглядати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, мотивуючи тим, що з наявних в матеріалах справи технічних паспортів на спірне майно, вбачається, що площа будинку господарських будівель та споруд фактично не змінювалась. Незначні зміни мають місце у звязку із будівництвом прибудови літ. а1-1 площею 9,7 кв.м., яка зєднала літню кухню та будинок. Також домоволодіння збільшено за рахунок будівництва гаражу 49,4 кв.м. Зазначені споруди не узаконені та в технічному паспорті за 2017 рік зазначені як самочинні, так само як і літня кухня літ.Б, яку переобладнано в прибудову літ. а-1. Крім того, були побудовані споруди, які не потребують узаконення це вбиральня Ж, душ З, тимчасовий вольєр И, навіс Л та дані споруди по відношенню до будинку є незначними та не можуть бути визнані суттєвими поліпшеннями будинку. До того ж, будівництво зазначених господарських споруд проводилося у 2008-2009 роках [PERSON] за його особисті кошти, які він отримав від продажу належного йому автомобіля Форд Транзит, тому позивачка не має права на майно збудоване [PERSON] Виходячи з викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він розпочинав допомагати будувати спірний будинок ще 25 років тому. Фактично будинок був добудований ще у 2004 році, куди [PERSON] вселився проживати зі своєю колишньою дружиною. Всі умови для проживання в будинку на той час вже були. В 2008 році [PERSON] на виручені кошти від продажу належного йому автомобіля продовжив будівництво та ремонт спірного будинку. Всередині будинку ніяких робіт не велося. З коштів отриманих від продажу автомобіля [PERSON] оплачував і його працю, про що останній йому особисто казав. Кошти на будівництво [PERSON] у позивачки не брав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що померлий [PERSON] її колишній чоловік. В 1994 році вони розпочали будівництво спірного будинку. Сам будинок був зведений у 2004 році, коли вони вже були розлучені. В 2008 році [PERSON] продав належний йому автомобіль та на виручені кошти вклав у спірний будинок. Роботи з будівництва спірного будинку [PERSON] виконував з товаришем [PERSON] та інколи йому допомагав син [PERSON]. На момент початку сумісного проживання [PERSON] разом з позивачем спірний будинок вже був фактично добудований та приданий для проживання. Сам [PERSON] хотів після смерті залишити будинок сину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивачки. З 2003 року позивачка разом із цивільним чоловіком [PERSON] почали виконувати ремонті роботи в спірному будинку. Вона живе через паркан із ними, тому бачила як велося будівництво. На 2003 рік будинок мав лише стіни, підлогу, вікна. Коли [PERSON] відбував покарання у місцях позбавлення волі, то позивачка разом із сином проживала у спірному будинку. В той же час були виконані роботи з бетонування подвіря будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачку вона знає вже на протязі багатьох років. З 2002 року позивачка стала проживати однією сімєю з [PERSON] В 2003 році вони розпочали будівельні роботи за адресою спірного домоволодіння, оскільки фактично домоволодіння мало лише стіни та дах. Вона приходила до спірного будинку та бачила, як позивачкою разом із [PERSON] проводились внутрішні будівельні роботи, а саме прокладалась проводка, клався ламінат, плитка, проводились комунікації. Коли [PERSON] знаходився в місцях позбавлення волі, то позивачка самостійно здійснювала ремонтні роботи у спірному домоволодінні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка її подруга. З 2003 року позивачка стала проживати однією сімєю із [PERSON] Тоді ж, вони розпочали ремонт у спірному будинку. Будинок був у непридатному для проживання стані, оскільки мав тільки стіни. Позивачка завжди працювала, а її кошти та кошти [PERSON] були спільним бюджетом сімї, які зокрема витрачались на будівництво спірного будинку. Заслухавши доводи сторін, покази свідків, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Суд встановив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВВО № 791802 зареєстрованого в реєстрі № 1-2573 від 25 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори був власником домоволодіння № 17а по вул. Пятигорській у м. Дніпро (а.с.14 т.1). 02 березня 2016 року [PERSON] помер (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлого [PERSON], з заявами про прийняття спадщини звернулися до нотаріальної контори позивачка та сини померлого (відповідачі по справі) [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.104-121). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 13 грудня 2016 року був встановлений факт сумісного проживання [PERSON] (позивача) та [PERSON], як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 29 листопада 2006 року по 02 березня 2016 року. Відповідно ч.\~ч.\~4,5\~ст.\~82\~ЦПК\~України\~обставини,\~встановлені\~рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній\~або\~адміністративній справі,\~що\~набрало\~законної сили,\~не\~доказуються\~при розгляді\~іншої\~справи,\~у\~якій\~беруть участь\~ті\~самі\~особи або\~особа,\~щодо\~якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо\~інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі\~статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення\~Глави 8\~цього\~Кодексу «Право спільної сумісної власності подружжя». Згідно з ст.\~57\~СК\~України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Відповідно до\~ч.1 ст.62 СК України\~якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружися або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналіз положень статей\~57\~та\~62 СК України\~дає підстави для висновку про те, що\~стаття 57 цього Кодексу\~визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як\~стаття 62 цього Кодексу\~встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду обєктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених\~статтею 62 СК України\~правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта. Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Таким чином, при вирішенні спору в частині визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя судом має враховуватись, що майно, що належало одному з подружжя в порядку\~статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному\~статтею 62 СК України,\~тобто\~право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц. З матеріалів справи вбачається, що будинок № 17а по вул. Пятигорській у м. Дніпро був успадкований [PERSON], після смерті брата [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 2004 року (а.с.14 т.1) спірне домоволодіння на момент його успадкування [PERSON] складалося з: житлового будинку, житловою площею 29,5 кв.м., літньої кухні - Б, вхід у погріб - В, убиральня - Г, душ Д, інші споруди №1-3,І. Вартість спадкового майна становила 29914,00 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач, на підставі, передбаченій ст.\~62 СК України, просила визнати спірне домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя як таке, що хоча і було особистою власністю [PERSON], але яке внаслідок їх спільних трудових і матеріальних затрат під час їх сумісного проживання істотно збільшився у своїй вартості. За клопотанням позивача судом була призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку експерта №4800/4801-17 від 30 липня 2018 року (а.с.23 т.2) в домоволодінні №17а по вул. Пятигорській в м. Дніпро за період із листопада 2006 року по березень 2016 року були проведені будівельні роботи з добудови, прибудови, реконструкції, капітального ремонту, а саме: - в 2006-2007 роках (устрій бетонних доріжок (замощення І) на подвірї, розводка газопостачання по будинку); - в 2009 році (збудовано гараж літ. Е (окрім фундаменту), навіс літ. Е., вбиральню літ. Ж, літній душ літ. З, навіс літ. Л, встановлено хвіртку №4, ворота № 6, утеплено будинок пінопластом з шпатлюванням та ґрунтуванням, обладнано вольєр літ. И); - в 2010 році (збудовано єврозабор №5, устрій бетонних доріжок (замощення І) на подвірї, прибудову літ. а1-1: фундамент стіни перекриття, покрівлю, вікна, двері, внутрішнє оздоблення, шпатлювання, ґрунтування, фарбування стін, підшивка стель пластиковими панелями, проведення електрики, встановлення розеток, вимикача, світильника, добудовано та переобладнано літню кухню літ. Б у прибудову літ. а-1: збудовано покрівлю, перекриття, підлогу, вікна, двері, виконано все внутрішнє оздоблення щодо устрою, обшивка стін плитами, шпатлювання, ґрунтування, фарбування стін, підшивка стель пластиковими панелями, проведення електрики, встановлення розеток, вимикачів, світильника, виконаний поточний ремонт у будинку: переклеєні на стінах шпалери, частково замінено вимикачі та розетки, встановлені додаткові секції радіаторів). Факт відповідності проведених робіт у нерухомому майні за період із листопада 2006 року по березень 2016 року, які неможливо відокремити від відповідного обєкта без завдання йому шкоди та відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості підтверджується. Також, висновком експерта встановлено, що ринкова вартість самого домоволодіння, без урахування проведених будівельно-ремонтних робіт (поліпшень) у період з листопада 2006 року по березень 2016 року на час складання висновку складає 525289,00 грн. Ринкова вартість самого домоволодіння з урахування проведених будівельно-ремонтних робіт (поліпшень) у період з листопада 2006 року по березень 2016 року на час проведення експертизи складає 1117972,00 грн. Крім того, вказано, що частка проведених будівельно-ремонтних робіт (поліпшень) у період з листопада 2006 року по березень 2016 року у вартості домоволодіння на час проведення експертизи складає 53/100. Отже, з вищевикладеного слідує, що висновком експерта встановлено істотне збільшення цінності домоволодіння по вул. Пятигорська,17а у м. Дніпро на 53%. До того ж, з цього висновку вбачається, що реконструкція спірного будинку, яка призвела до поліпшення технічних та об'ємно-планувальних характеристик нерухомого майна була виконана протягом 2006-2010 років, тобто в період встановленого судом часу сумісного проживання позивача та [PERSON] Крім того, зазначені обставини підтверджені показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт проведення вищезазначених робіт та фактичної в них участі позивача та [PERSON] Будь-яких доказів на підтвердження\~\~своїх доводів про те, що\~\~вартість житлового будинку збільшилася лише за рахунок особистих\~\~коштів [PERSON], і що позивач, [PERSON] не\~\~приймала участі у реконструкції будинку\~\~та будівництві господарських споруд, відповідачем та його представником\~суду надано не було. Щодо аргументів представника відповідача, що ремонтні роботи у спірному домоволодінні були проведені виключно на особисті кошти [PERSON], отримані від продажу належного йому автомобіля «Форд Транзит», суд відхиляє, оскільки вони не були підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами та зокрема спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами (листом Територіального сервісного центру № 1241 Регіонального сервісного центру МВС України від 13.06.2017 року (а.с.157 т.1) відповідно до якого, вищезазначений автомобіль і до тепер є власністю [PERSON] Самі покази свідків [PERSON] та [PERSON] в розумінні ст. 80 ЦПК України не є достатніми доказами, які у своїй сукупності давали б змогу встановити вищезазначений факт. Крім того, позивачем до матеріалів справи була долучена копія її трудової книжки та копія трудової книжки [PERSON], а також довідки з місця її роботи, які у своїй сукупності підтверджують факт їх трудової діяльності та розмір отриманого доходу за місцем роботи за час їх сумісного проживання (а.с.25-40 т.1). Отже, з аналізу викладеного слідує, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт збільшення вартості спірного будинку внаслідок здійснення за час сумісного проживання позивача та [PERSON] покращень, проведення переобладнання та ремонтних робіт. Однак, враховуючи, що відповідно до ст. 62 СК України право спільної сумісної власності виникає лише на частку майна, яка істотно збільшилася, яка в даному випадку відповідно до висновку експерта становить 53% від вартості всього спірного майна, то обєктом права спільної сумісної власності є 53/100 частини житлового будинку, які підлягають поділу. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, конструкція вищезазначеної норми свідчить, що при поділі майна подружжя їх частки є рівними. Окрім наявності домовленості між ними або шлюбного договору чи наявності істотних обставин, які б свідчили про можливість відступу від засад рівності часток. Так, позивач звертаючись до суду із дійсним позовом, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинку, що належав [PERSON] на праві власності в порядку спадкування. Проте, з огляду на вищевикладене, законні підстави для задоволення таких вимог відсутні. Однак, зважаючи на правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя та відсутності обставин, які б свідчили, що частки подружжя є нерівними, суд\~ визначаючи розмір\~\~частки\~\~позивача у спірному майні приходить до висновку, що за позивачем підлягає визнанню право власності на 26/100 частин спірного будинку, тобто фактично на ? частину від частки майна, яка визнана судом обєктом права спільної сумісної власності. Що стосується аргументів представника відповідача про те, що за час спільного проживання позивача з [PERSON] вартість спірного домоволодіння не збільшилася, оскільки житлова площа будинку не змінилась, а збудовані прибудова літ. а1-1 та перебудована літня кухня літ. Б є самочинними обєктами, то суд виходив з такого. Вартість будинку може збільшуватися не лише за рахунок збільшення житлової площі, а й за рахунок інших капіталовкладень в його ремонт, проведення і підключення комунікацій, будівництво допоміжних (господарських) будівель, тощо. Відповідно до\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), а в передбачених законом випадках з моменту прийняття його в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, які були використані в процесі створення майна. Разом з тим, предметом даного спору не було визнання права власності на приналежності будинку як самостійні об'єкти права власності. Будинок № 17а по вул. Пятигорській в м. Дніпро був збудований і зданий в експлуатацію, став обєктом права власності ще до його успадкування [PERSON] (а.с.12,13 т.1). Літня кухня, прибудова та інші споруди не є самостійними об'єктами права власності, а являються приналежністю будинку як головної речі (ст.186 ЦК України). До того ж, як встановив експерт у своєму висновку, конструкції досліджених будівель домоволодіння № 17а по вул. Пятигорській у м. Дніпро цілком знаходяться у доброму технічному стані та придатні до експлуатації, а тому вищезазначені аргументи представника відповідача не можуть бути прийнятті до уваги при ухвалені рішення про часткове задоволення позову. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню пропорційно (50%) до задоволених позовних вимог витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 1407,33 грн., з кожного по 469,11 грн та витрати понесені по оплаті експертизи 3775,20 грн., з кожного по 1258,40 грн.

Outcome: partial