Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Друга Кам`янська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 липня 2002 року [PERSON] набула власності на квартиру [ADDRESS] . В 2004 році [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 10 [INFO] [PERSON] померла та її мати звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, але на квартиру накладений арешт на підставі ухвали Нарсуду Заводського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. На адвокатський запит була надана відповідь про те, що ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.08.2002 року за вимогою [PERSON] , який звернувся до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири та визнання частково недійсним договір дарування, був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] . 18.03.2019 р., 21.03.2019 р. звернувся із заявою стосовно отримання копії ухвали та отримання результатів розгляду справи, але була надана відповідь судом про те, що будь які цивільні справи за участю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в період з 1999 року по 2003 рік були відсутні в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Тому просить суд скасувати заходи забезпечення позову по справі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на підставі ухвали б/н Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.08.2002 року, шляхом скасування арешту на нерухоме майно, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , 2/34-114. Частиною 1 статті 279 ЦПК України, встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Ухвалою суду 04 червня 2019 року відкрито провадження по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений, належним чином причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Другої Кам`янської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається з договору дарування від 16.07.2002 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, Друга кам?янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області на адресу адвоката Куценка В.А. направила копію ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.08.2002 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з наданої копії ухвали суддею Заводського району м. Дніпродзержинська [PERSON] Т.Я. накладений арешт на квартиру [PERSON] (а.с.13). Згідно до свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] померла (а.с.20). Так, як вбачається з відповіді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на звернення адвокат Куценка В.А., що згідно алфавітного покажчику за 2002 рік в суді відсутня справа за позовом [PERSON] \~ відповідно будь яких рішень стосовно арешту нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , судом не ухвалювалась (а.с.17). Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~\~\~\~ Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Враховуючи викладене та те, що майно, на яке накладено арешт, належить позивачу, а не відповідачу [PERSON] або будь-яким іншим особам, а тому арешт, накладений на майно, підлягає скасуванню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved