Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] 09 липня 2015 року вона уклала шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на «[PERSON]». На даний час діти проживають разом з нею, їх рідний батько з дітьми не спілкується, залишився проживати у м.Луганськ. Про виховання та утримання дітей [PERSON] не турбується, не цікавиться станом їх здоров'я, навчання, не спілкується з ними. Аліменти на утримання дітей не сплачує. В судове засідання сторони та представник третьої особи не з'явились. Позивач надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Від Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області також до початку судового засідання надійшла письмова заява, відповідно до якої третя особа просила суд справу розглядати без участі її представника. Причини неявки відповідача [PERSON] суду невідомі. Про дату, місце та час судових засідань він повідомлявся неодноразово, завчасно, належним чином, шляхом розміщення повісток про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області. Відзиву на позов відповідач не надав. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.06.2010 року та серії [NUMBER] від 31.10.2006 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.125-126). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.03.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис №136 (а.с.134). Згідно копії заяви, посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Бабабенко А.М. 21.07.2015 року, [PERSON], батько малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], надав добровільну згоду на усиновлення дітей громадянином України [PERSON], [INFO] з метою їх виховання, утримання, освіти, а також для захисту їх прав та інтересів (а.с.132). Згідно висновку органу опіки та піклування Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області від 22.11.2017 року, надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав немає можливості, оскільки відсутня інформація щодо стосунків батька з дітьми (а.с.114). Відповідно до характеристики [PERSON], дитина володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні, має добрий загальний розвиток, батьки приділяють належну увагу вихованню доньки (а.с.117). Згідно характеристики [PERSON], він навчається у першому класі, здібний, має добрий розвиток, батьки приділяють належну увагу вихованню сина та його здоров'ю, дитина має все необхідне для навчання та розвитку (а.с.118). З характеристики [PERSON] вбачається, що на території с.Преображенне вона проживає з серпня 2017 року, зарекомендувала себе з позитивної сторони, в громадських місцях поводить себе гідно, завжди чемна, привітна, порядна, алкогольних напоїв не вживає. Має трьох дітей, діти завжди ходять чисті, охайні (а.с.119). Згідно Акту №1401/17 оцінки потреб дитини та її сім'ї, потреби дітей задовольняються частково, встановлено, що діти мають задовільний стан здоров'я, в повному обсязі забезпечені продуктами харчування. Батьки створюють належні умови для проживання та розвитку дітей, стежать за їх самопочуттям (а.с.122). Відповідно до копії довідок від 29 серпня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.123-124). Відповідно до Витягу з кримінального провадження №12013030030006555, 08.08.2013 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного відділу Луганського МУ ГУМВС України в Луганській області із заявою з приводу того, що в період часу з 2010 року [PERSON], [INFO], не виплачує аліменти на користь [PERSON] для утримання доньки [PERSON], в результаті чого виникла заборгованість (а.с.127). Як вбачається з довідки №829 від 27.11.2017 року, виданої виконкомом Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області, [PERSON] має наступний склад сім'ї: чоловік - [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON] (а.с.128). Відповідно до копії довідки про втрату виконавчого провадження №23609894, виданої Луганським міським відділом державної виконавчої служби, у Жовтневому відділі державної виконавчої служби міста Луганська ГТУЮ в Луганській області перебувало на виконанні виконавче провадження №23609894 від 13.01.2011 року з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду міста Луганська №2-4164, вданого 07.12.2010 року про стягнення аліментів у розмірі ? частки з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], яке на даний час вважається втраченим, оскільки матеріали виконавчого провадження залишились на тимчасово окупованій території у м.Луганськ, а відділ був переміщений за адресою: [ADDRESS] (а.с.129). Згідно довідки виконкому Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області від 27.11.2017 року №02-25/375, сільська рада інформацією про батька малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не володіє (а.с.135). Суд, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України . За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільних дітей [PERSON] та [PERSON], так як останній злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов'язки відносно малолітніх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою та сином. Наявність заборгованості по аліментах та ненадання будь-якого виду матеріальної допомоги колишній сім'ї свідчить про небажання відповідача приймати участь у забезпеченні дітей належними умовами життя, навчання, відпочинку. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з дітьми, не з'явився в судове засідання для вирішення питання стосовно позбавлення його батьківських прав щодо дітей. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дітей, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». Із наданих суду доказів встановлено, що діти матеріально забезпечені, мають належні побутові умови проживання, проживають разом з матір'ю та вітчимом, які турбуються про їх розвиток та забезпечують всім необхідним. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. При відкритті провадження позивач за її клопотанням була звільнена від сплати судового збору. Згідно ст .141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовна заява була подана до суду 05.12.2017 року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень. За таких обставин, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн (1600,00 грн *0,4=640,00 грн) На підставі викладеного,

Outcome: approved