Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на його утриманні перебуває спільна з відповідачем дочка [PERSON] . Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, у зв`язку з чим в позовній заяві просив суд постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Не погодившись з заявленими позовними вимогами відповідач [PERSON] звернулася до адвоката Лагода А. А., який подав до суду зустрічний позов, в якому просив суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј від його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зустрічний позов вмотивував тим, що мати дитини має житлову площу, необхідну для проживання дитини, що сприятиме нормальному розвитку дитини, отримує дохід, характеризується задовільно. Учасники справи на розгляд справи не з`явились, подали до суду відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Матеріали справи свідчать, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.07.2017 р. у задоволенні позову органу опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації Хепрсонської області в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено. Рішення набрало законної сили 18.08.2017 року. Характеристикою [PERSON] , виданою за місцем проживання останньої Виконкомом ювілейної сільської ради від 10.02.2020 року встановлено, що [PERSON] проживає на території с. Подо-Калинівка тривалий час без реєстрації, місце проживання неодноразово змінювала, власного житла не має, офіційно не одружена, має трьох неповнолітніх дітей. Найменша дитина [PERSON] проживає з батьком. Інші двоє неповлолітні діти проживають разом з матір`ю. Відповідно до довідки сільської ради найменша дитина перебуває на утриманні батька. Між сторонами укладений письмовий договір про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Сторини по справі укладений договір в судовому порядку не оскаржили. На вимогу суду, викладену в ухвалі від 26.02.2020 року про зобов`язання органу опіки і піклування Олешківської РДА відповідно до ч. 5 ст.19 СК України подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, останній надав суду витяг з протоколу засідання опікунської ради, в якому рекомендовано сторонам звернутися до суду для вирішення цього питання. Позивач за первісним позовом має стабільний дохід у вигляді пенсії. Відповідач за первісним позовом стабільного доходу не має. За фактичним місцем проживання дитини [PERSON] , яка проживає разом з батьком, створені всі умови для виховання та розвитку дитини. Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 27.023.2020 року № 20 з метою захисту прав та інтересів [PERSON] , [INFO] визначено місце проживання останньої разом з батьком Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідатиме інтересам дитини, оскільки дитина фактично проживає разом з батьком та перебуває на повному його утриманні, для дитини створені всі належні умови для проживання та її всебічного розвитку. Подряд з тим, суд звертає увагу на той факт, що на утриманні матері знаходяться двої інших неповнолітніх дітей. Встановлені судом факти дають суду підстави для задоволення первісного позову частково та відмови у задоволенні зустрічного позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial