Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просить : -визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0846 га.,кадастровий номер - 4610137500:11:003:0040, що розташована у [ADDRESS] , цільове призначення - обслуговування житлового будинку, в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . -скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року, зареєстроване в реєстрі №1-832 та реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в Державному реєстрі №42143509 від 12.08.2015 року. -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки земельної ділянки пл. 0,0581 га., яка надана для садівництва, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської 'області, кадастровий номер земельної ділянки 4625883600:000:1045, в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] . -визнати за позивачкою право власності на 1\\2 частки садового будинку [ADDRESS] на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 4625883600:000:1045, в порядку спадкування, за законом, після смерті матері [PERSON] . В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що після смерті [PERSON] - її батька, який помер [INFO] , мати - [PERSON] 10.11.2000 року звернулася у державну нотаріальну контору зі заявою про прийняття спадщини та про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто вчинила дії щодо прийняття спадщини, подавши вказану заяву, а тому спадщину прийняла у відповідності до вимог діючого на той час ЦК Української PCP. Ні позивачка, ні її брати - [PERSON] і [PERSON] у визначений шестимісячний строк зі заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, на той час спільно з батьком не проживали. 27.11.2008 р подала у Третю Львівську державну нотаріальну контору заяву про те, що їй відомо про відкриття спадщини, після смерті батька та прийняття спадщини матір`ю. Мати [PERSON] , прийнявши спадщину по смерті батька стала власником: земельної ділянки площею 0,0581 га., що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської обл., грошових вкладів, які належали померлому на підставі ощадних книжок. Відповідач [PERSON] не вчиняв жодних дій, які свідчать про прийняття спадщини, тобто фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном, а також не звертався в нотаріальну контору з заявою у визначений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини. Однак, 07.11.2008 року, тобто через 8 (вісім) років і 5 (п`ять) місяців, після смерті батька, [PERSON] подав у Другу державну нотаріальну контору заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину, не подаючи перед цим заяви про про прийняття спадщини. Державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О. безпідставно ,без доказів фактичного прийняття відповідачем спадщини, 12.08.2015 року видав Свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі №1-832 та проведено реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42143509. Про видачу такого свідоцтва позивачці стало відомо 07 червня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами спадкової справи у Третій Львівській державній нотаріальній конторі від державного нотаріуса Станкевич В.М. Позивачка вважає, що при видачі та оформленні Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року, що зареєстровано в реєстрі №1-832, було порушено вимоги ЦК Української PCP в редакції 1963 року, а відтак таке підлягає скасуванню. Після смерті матері [PERSON] 26.09.2013 року державним нотаріусом Третьої Львівської нотаріальної контори Черник Н.С. позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1-528 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2013 року, індексний номер 10020670,на підставі чого вона набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 39.0кв.м разом із приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами; цегляний гараж літ.Ж ,цегляний сарай літ.Д, цегляна вбиральня літ.З, металева огорожа №1 металева хвіртка №2 що розташований по [ADDRESS] . 23.11.2012року до Третьої Львівської державної нотаріальної контори позивачкою було подано заяву №2537 про прийняття спадщини за законом, оскільки, після смерті матері залишились ще інше спадкове майно, а саме - земельна ділянка, площею 0,0846 га., що розташована у [ADDRESS] - надана для обслуговування житлового будинку (Державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.12.2008 року, виданий [PERSON] про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0846 га., що розташована у [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку, на підставі ухвали 9 сесії 5 скликання Львівської міської ради №1815 від 15.05.2008 року). До Третьої Львівської державної нотаріальної контори Тарганським В.В. теж було подано заяву №2480 про прийняття спадщини за законом після смерті матері, в якій він зазначає, що приймає у спадщину, спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 0,581 га., що розташована на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області для ведення садівництва, яка належала батькові [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, але юридично не оформила спадкових прав. Позивачка вважає, що на даний час існує спір між нею та відповідачем [PERSON] , який претендує на земельну ділянку, як на спадкове майно, на якій розташований належний їй на праві власності житловий будинок, на [ADDRESS] . На думку позивачки вказана земельна ділянка має належати їй і [PERSON] не вправі претендувати на частку земельної ділянки. Окрім цього, позивачка вважає, що як [PERSON] , вона має право на частку у праві вланості на земельну ділянку та садовий будинок, що знаходиться у кооперативі «Жайворонок» на території Домажирської сільради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер 4625883600:04:000:1045, надана для садівництва батькові [PERSON] . У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та дали пояснення, аналогічні змісту позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги заперечив, просить відмовити у задоволенні позову, вважає, що він належним чином звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, і саме нотаріус повинен вирішити питання оформлення спадкових прав. Треті особи [PERSON] , державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич В.М., державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О. у судове засідання не з`явились, направили суду заяви із проханням розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши доводи сторін, дослідивши надані суду та здобуті на підставі ухвал про витребування доказів - письмові докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка просить скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року, зареєстроване в реєстрі №1-832 та реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в Державному реєстрі №42143509 від 12.08.2015 року, видане [PERSON] на спадкове майно - земельну ділянку пл. 0,0581 га в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області. Підставою для скасування Свідоцтва позивачка вважає те, що [PERSON] не вчиняв жодних дій, як цього вимагала ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, які свідчать про прийняття спадщини. Однак, нотаріус безпідставно, самостійно, встановивши факт прийняття спадщини, прийняв заяву про видачу свідоцтва від 07.11.2008 р., а в подальшому 12.08.2015 року видав Свідлоцтво про право на спадщину за законом. Із належно завіреної копії спадкової справи, заведеної Другою Львівською державною конторою після смерті [PERSON] , вбачається, що [PERSON] визнаний спадкоємцем цього майна батька [PERSON] до 1\\2 частки у спадщині, та до 1\\2 частки у спадщині матері [PERSON] ,яка померла, не оформивши свої спадкові права. У спадковій справі мається заява [PERSON] , якою він відмовляється від своїх спадкових прав після смерті батька. Таку ж заяву подала державному нотаріусу Когут Н.В. 17.11.2008 р. про те, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , на оформлення спадкових прав не претендує і в суд по цьому питанню звертатись не буде. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК: -визнання права, -визначення правочину недійсним, -припинення дії, яка порушує право, -відновлення становища, яке існувало до порушення, -примусове виконання обов`язку в натурі, -зміна правовідношення, -припинення правовідношення, -відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди, -відшкодування моральної шкоди, -визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає у наданні особі ,яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту ,визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах . При цьому, суд має встановити наявність в особи суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких особа звернулась до суду, адже на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення ,невизнання або оспорювання саме її прав ,свобод чи інтересів. Гарантоване ст.55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права має бути обгрунтування такого порушення. Отже, порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставами для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога позивачки про скасування Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року, зареєстроване в реєстрі №1-832 та реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в Державному реєстрі №42143509 від 12.08.2015 року, видане [PERSON] на спадкове майно - земельну ділянку пл. 0,0581 га в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області ,є безпідставним, оскільки позивачка не ставить питання та не наводить передбачених законом підстав про визнання такого свідоцтва недійсним. Окрім цього своєю заявою позивачка відмовилась від спадщини в цій частині, а отже її право видачею оспорюваного свідоцтва її братові [PERSON] суд не вважає порушеним. Із долученої та дослідженої у судовому засіданні належно завіреної копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] ,яка померла [INFO] , Третьою Львівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадковим майном після смерті [PERSON] є: -житловий будинок з приналежними господарськими будівлями на [ADDRESS] , -земельна ділянка пл. 0,016 га для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] , -земельна ділянка пл. 0,0581 га ,розташована на території Домажирської сільської Ради Яворівського району Львівської області у СТ «Жайворонок». 26.09.2013 р. державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Черник Н.С. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом - на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями на [ADDRESS] на ім`я [PERSON] - позивачки по справі. Вказане свідоцтво ніким не оспорюється. [PERSON] також подала заяву про прийняття спадщини за законом на земельну ділянку пл. 0,0616 га на [ADDRESS] ,цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку. У заяві зазначила, що спадкоємцем за законом є також син померлої [PERSON] . Державним нотаріусом Тарганський В.В. закликаний до прийняття спадщини та його зобов`язано подати правовстановлюючі документи на спадкове майно. [PERSON] заяви про відмову від прийняття спадщини - земельної ділянки на [ADDRESS] не подавав . Державним нотаріусом не приймалась постанова про відмову у оформленні спадкових прав та рішення державним нотаріусом з цього приводу не прийняте. 20.11.2012 р. до державного нотаріуса Тарганський В.В. подав заяву про прийняття спадщини за законом - земельної ділянки пл. 0,0581 га ,розташованої на території Домажирської сільської Ради Яворівського району Львівської області у СТ «Жайворонок». У заяві зазначив, що крім нього спадкоємцем за законом є [PERSON] та [PERSON] . Третя особа [PERSON] подав заяву про те, що він відмовляється від своєї частки у спадковому майні після смерті своєї матері [PERSON] [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно. Державним нотаріусом не приймалась постанова про відмову у оформленні спадкових прав та рішення державним нотаріусом з цього приводу не прийняте через подачу позову в суд. Як у судовому засіданні пояснила позивачка, за попередніми домовленостями із батьками та братами, їй мав належати будинок на [ADDRESS] із земельною ділянкою для його обслуговування, а братові [PERSON] - дачний будинок та земельна ділянка у кооперативі « Жайворонок ». Оскільки [PERSON] став претендувати на частину земельної ділянки на [ADDRESS] , то і їй повинно належати право на частку у спадковому майні ,що знаходиться у СК «Жайворонок». Згідно ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами. П.11 листа Верховного Суду від 28.10.2008 р. №19-3767\\0\\8-08 передбачено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно врахувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування свідоцтво про право на спадщину на підставі ст.ст. 1296, 1297 ЦК України, ст.34 ЗУ «Про нотаріат» видається нотаріусами. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину чи права власності на спадкове майно судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Одним із обов`язків нотаріуса є сприяння суб`єктам цивільних правовідносин у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів законодавством України поряд з вчиненням нотаріальних дій нотаріусам надано повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Окрім цього, згідно з вимогами ст.ст. 68, 69 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна та право кожного із спадкоємців на таке. Виходячи із спадкової справи, відкритої після смерті матері позивача та відповідача, заяв, поданих ними на прийняття спадщини, наявності всіх правовстановлюючих документів на спадкове майно, вирішення питання оформлення спадщини належить до компетенції державного нотаріуса. Наявність незадоволення позивачки діями відповідача у реалізації свого права на оформлення таких прав не можна вважати наявністю реального спору між позивачем та відповідачем до отримання ними свідоцтв про право на спадщину у відповідності до чинного цивільного законодавства. Відповідно до ст. 5 ЦПК ,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у випадку їх порушення чи оспорювання та у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу свої вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Суд вважає, що позивачкою не доведена наявність реального спору між сторонами, для вирішення якого необхідне рішення суду. Відтак, позов суд вважає безпідставним в частині визнання права власності на спадкове майно та таким, що до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed