Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , який в подальшому уточнювала, про усунення перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням кладової, площею 13,7 кв. м. на 3 поверсі у будинку [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] звільнити нежитлове приміщення кладової, площею 13,7 кв. м. у будинку [ADDRESS] та надати доступ до користування вказаним приміщенням співвласнику [PERSON] .. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується зокрема копією технічного паспорту, виданого КП «Жилкомсервіс» від 06.09.2011 року. Будинок [NUMBER] є колишнім гуртожитком заводу « [INFO] ». На поверсі де проживає позивач, мешкають ще п`ять власників приватизованих квартир, у розпорядженні яких, з моменту заселення гуртожитку перебувала у спільному використанні кладовка (комора) нежитлове допоміжне приміщення, загальною площею 13,7 кв.м. Її сусід [PERSON] власник квартир №19,20, [INFO] володіє кладовкою та вважає, що вказане приміщення належить тільки йому, оскільки входить до площі приватизованої квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та інші мешканці сусідніх квартир не погодилися з такими неправомірними діями [PERSON] та звернулися до суду за захистом свого порушеного права. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2017 року у справі № 645/5048/16-ц позовні вимоги задоволено частково - скасовано розпорядження (рішення) органу комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради №1352-П2 від 13.11.2013 року; скасовано свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний №8-13- 318223-П2 від 13.11.2013 року, видане органом комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради. Під час розгляду даної справи судом було встановлено, що кладова, площею 13,7 кв.м. є спільною частковою власністю співвласників приватизованих квартир, тому розпорядження таким майном здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди, спір вирішується судом. Також, судом було встановлено, що співвласники не надавали згоди на приватизацію та одноосібне використання, на момент незаконної приватизації відповідачем спірної кладової, вона використовувалася усіма мешканцями і виходячи із правової природи цього майна допоміжне приміщення (місце загального користування), не може використовуватися одним із співвласників, перешкоджаючи при цьому іншим співвласникам. З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що приватизація місць загального користування, а саме кладової, площею 13,7 кв.м проведена з порушенням прав інших співвласників житла. За таких обставин, суд вважав за необхідне відмінити розпорядження центру (відділу) приватизації та скасувати свідоцтво про право власності. Судом у наведеному рішенні було також встановлено, що у спірній кладовці зберігаються особисті речі позивача та інших сусідів. Не зважаючи на спільне сумісне використання цього приміщення мешканцями поверху, [PERSON] виставив більшу кількість речей, що там перебували, а деякі на власний розсуд взагалі викинув, комору ж закрив на замок. Факт вказаних дій відповідача [PERSON] підтверджується поясненнями наданими ним, що знайшли відображення у висновку про результат розгляду по заяві від 31.03.2015р. Вищенаведене рішення суду у справі № 645/5048/16-ц набрало законної сили 13.06.2017р. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. В судове засідання [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. З огляду на положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 07.11.2011 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] (а.с.38) Згідно надісланої на ухвалу суду КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] , встановлено, що повідомленням КП «Жилкомсервіс» дільниця № 57 від 11.11.2013 року приміщення загального користування пл. 13 кв.м. на 3 поверсі житлового будинку [ADDRESS] , за спільною згодою мешканців використовується в якості комори мешканцями кв. [INFO] [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 листопада 2013 року, виданого на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду від 13.11.2013 року № 1352-П2 щодо приватизації та передачу у приватну власність [PERSON] квартири, квартира у будинку готельного типу, загальною площею 34,1 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Також в матеріалах даної інвентаризаційної справи знаходиться лист КП «Жилкомсервіс» від 21.10.2015 року директору КП «Харківське міське БТІ» про розгляд колективної скарги мешканців будинку по [ADDRESS] по самовільному захвату місць загального користування - комори розміром 13,7 кв.м. мешканцем квартири [ADDRESS] (ким саме не зазначено). Просили повідомити, з яких підстав комора увійшла до приватизації квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що копія технічного паспорту на вказану квартиру в матеріалах інвентаризаційної справи відсутня (а.с.119-195) Як вбачається з витягу з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2013 року власником квартири, у будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,1 кв.м, був [PERSON] , на підставі договору дарування від 02.12.2013 року. (а.с.57) Відповідно до заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.06.2017 року позов [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Скасовано розпорядження (рішення) Управління комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради №1352-П2 від 13.11.2013 року. Скасовано свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний №8-13-318223-П2 від 13.11.2013 року, видане Управлінням комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради. Рішення суду набрало законної сили 13.06.2017р. (а.с.39-45) На підставі вищезазначеного рішення суду - наказом Управління комунального майна та приватизації № 223 від 08.08.2018, відмінено розпорядження № 1352-П2 від 13.11.2013 про передачу у приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS] та скасовано свідоцтво про право власності на житло реєстраційний № 8-13-318223-П2 на ім`я [PERSON] (а.с.58). Але з отриманої судом інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.07.2019 року, встановлено, що квартира, у будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15,6 кв.м, житловою площею 12,9 кв.м, зареєстрована на праві власності за [PERSON] , на підставі договору про поділ спільного майна подружжя, посвідченого нотаріально 11.10.2017 року (а.с.74,75). За повідомленням КП «Харківське БТІ» від 24.12.2019 року встановлено, що інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] не складалась та не обліковується, реєстрація права власності на кв. [INFO] а станом на 31.12.2012 року КП БТІ не проводилась (а.с.231) З інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.11.2019р., встановлено, що квартира, у будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 18,9 кв.м, житловою площею 12,9 кв.м, зареєстрована на праві власності за [PERSON] , на підставі договору про поділ спільного майна подружжя від 11.10.2017 року (а.с.233). Управлінням комунального майна та приватизації було повідомлено 21.09.2020 року, що після отримання власниками житла свідоцтва про право власності на кв. [ADDRESS] , документи передано на зберігання до КП БТІ, щодо квартири [ADDRESS] а повідомили, що заяви щодо приватизації вказаної квартири не надходило (а.с.245) Як вбачається з повідомлення юридичного департаменту Виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.10.2020 року № 8248/9-20, що відповідно до інформації Управління комунального майна та приватизації від 23.09.2020 № 8299 другий екземпляр свідоцтва та усі матеріали приватизаційної справи на квартиру [ADDRESS] передано на постійне зберігання до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Щодо надання приватизаційної справи на квартиру [ADDRESS] , заяви на приватизацію вказаної квартири до Управління не надходили. Наказом Управління комунального майна та приватизації № 223 від 08.08.2018 відмінено розпорядження № 1352-П2 від 13.11.2013 про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] та скасовано свідоцтво про право власності № [NUMBER] . Відповідно до ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач у поданому позові стверджує, що підставою для звернення до суду з відповідним позовом є порушення її права користування нежитловим приміщенням комори, яка є спільною власністю, але була приєднана до квартири відповідача № 22, та на даний час перебуває у користуванні відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне і інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Конституційний Суд України своїм рішенням №4-рп/2004 встановив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища і т.п.) передаються безкоштовно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат в квартирах) багатоквартирних будинках. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. №572, які надають жителям квартир, житлових приміщень рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням, а також рівні права встановлюють по згоді жильців порядок використання підсобних приміщень. Судом встановлено, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS] , до якої, за твердженням позивача, приєднане спірне нежитлове приміщення, матеріали справи не містять належних доказів, які б дали змогу чітко встановити за якою саме квартирою рахується нежитлове приміщення - комора, розміром 13,7 кв.м., враховуючи, що розміри квартири [ADDRESS] - 15,6 кв.м., а квартири № 22а - 18,9 кв.м., технічні паспорти на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] відсутні. Суду не надано доказів хто на даний час користується нежитловим приміщенням, тобто позивачем не доведено, що саме відповідач використовує спірне нежитлове приміщення, враховуючи розмір його квартири до якої, як зазначає позивач було приєднане нежитлове приміщення розміром 13,7 кв.м.. Відомостей щодо визнання угод на підставі, яких належать на праві власності квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , недійсними, суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не встановлено в ході розгляду справи підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, що саме відповідачем чиняться перешкоди у користуванні майном. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про наявність перешкод у користуванні нежитловим приміщенням саме зі сторони відповідача [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки не підтверджені достатніми та достовірними доказами. Крім того, судом встановлено, що з 2017 року власником квартири [ADDRESS] - є [PERSON] , до якої не було пред`явлено позовних вимог, а в позові та в судовому засіданні позивач наполягала на тому, що саме власник квартири [ADDRESS] використовує нежитлове приміщення, хоча на даний час відсутні відомості щодо зарахування до квартири [ADDRESS] нежитлового приміщення розміром 13,7 кв.м., тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed