Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачем [PERSON] , посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося. Зазначила, що між сторонами припинилися шлюбні стосунки. Спільне господарство не ведуть. Відповідач неодноразово застосовував до неї фізичне та психологічне насилля, з приводу чого вона неодноразово зверталася в поліцію, а тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задоволити. Проти надання строку на примирення заперечила. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, щодо його задоволення не заперечив. Зазначив, що він не застосовував до позивача фізичне насильство. Відзиву на позов не подавав. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив: \~\~ [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.05.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.05.2015 року. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.10.2015р. Як вбачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду від 25.06.2019 року, яка набрали законної сили, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-2 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. за вчинення останнім 17 червня 2019 року о 23.47 год. домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини [PERSON] . Крім цього, аналогічне правопорушення [PERSON] вчинив 12.11.2018 року, що підтверджено постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, яка набрала законної сили, від 20 листопада 2018 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство стовно своєї дружини [PERSON] . Судом з`ясовано, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, вони втратили почуття взаєморозуміння та любові один до одного, стали чужими людьми. Сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Шлюб існує лише формально. Відповідно до вимог ст. ст.\~111,\~112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч.1\~ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1\~ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частини третьої та четвертої\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. За таких обставин, суд вважає, що шлюб слід розірвати так, як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки порушує його особисті права та законні інтереси. \~\~\~\~\~\~ На підставі наведеного та

Outcome: approved