Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона в період з лютого 2008 року по листопад 2009 року на власній земельній ділянці, право власності на яку набуто на підставі договору дарування, збудувала житловий будинок. Проводити дії по оформленню відповідних дозволів на будівництво житлового будинку на власній земельній ділянці не змогла по вині відповідача. Її земельна ділянка знаходиться на дні урочища і тому [PERSON] міська рада та різні державні і комунальні органи в період з лютого 2008 року по 30 серпня 2012 року створювали різні перешкоди в зміні цільового призначення земельної ділянки, виділеної для ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. В лютому 2008 році вона почала будівництво житлового будинку. І тільки в 2012 році їй вдалося отримати рішення [PERSON] міської ради про зміну цільового призначення земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Будинок був побудований в 2008-2009 роках, тобто значно раніше проведеної зміни цільового призначення земельної ділянки - для будівництва житлового будинку. В 2013 році [PERSON] БТІ видало їй технічний паспорт на будинок, в якому вона разом із сімєю проживає з 2009 року. Відповідач відмовляється в період 2009 року прийняти в експлуатацію збудований нею житловий будинок та відмовляється визнати за нею право власності на житловий будинок. Тому вона змушена була звернутися до суду з вищевказаним позовом. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач в період з лютого 2008 року по листопад 2009 року на власній земельній ділянці, право власності на яку набуто на підставі договору дарування, збудувала житловий будинок. Проводити дії по оформленню відповідних дозволів на будівництво житлового будинку на власній земельній ділянці не змогла по вині відповідача. Її земельна ділянка знаходиться на дні урочища і тому [PERSON] міська рада та різні державні і комунальні органи в період з лютого 2008 року по 30 серпня 2012 року створювали різні перешкоди в зміні цільового призначення земельної ділянки виділеної для ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. В лютому 2008 році позивач почала будівництво житлового будинку. І тільки в 2012 році їй вдалося отримати рішення [PERSON] міської ради про зміну цільового призначення земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Будинок був побудований в 2008-2009 роках, тобто значно раніше проведеної зміни цільового призначення земельної ділянки - для будівництва житлового будинку. В 2013 році [PERSON] БТІ видало їй технічний паспорт на будинок, в якому вона разом із сімєю проживає з 2009 року. Відповідач відмовлявся в період 2009 року прийняти в експлуатацію збудований нею житловий будинок та відмовляється визнати за нею право власності на житловий будинок. Відповідно до ч. 4 ст. 375 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до частини першої, пятої статті 376 ЦК України будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Суд на вимогу власника (користувача) земельної ділянки може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 7 листопада 2012 року по справі\~№ 6-107цс12, у разі, якщо\~особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у звязку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом предявлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Враховуючи те, що [PERSON] є власником земельної ділянки, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вжила всіх можливих заходів для оформлення права власності на будинок в установленому порядку, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі.

Outcome: approved