Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що спадковий житловий будинок є об'єктом незавершеного будівництва. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 01.04.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. в реєстрі за № 2-1034, [PERSON] та [PERSON] буда виділа земельна ділянка, на якій був побудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], проте належним чином не зданий в експлуатацію. Згідно довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.06.2017 року за № 799, власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 01.04.1988 року зареєстрованого в реєстрі за № 2-1034. Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами, побудований у 1991 році є завершений будівництвом та відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва. Крім того, згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України об'єкти, які були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Внаслідок чого, зазначений житловий будинок є житловим будинком з надвірними спорудами завершеного будівництвом, який не підлягає до здачі в експлуатацію. Станом на останню технічну інвентаризацію від 10.04.2017 року об'єкти самочинного будівництва не виявлено. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 12.03.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47300711 від 03.04.2017 року згідно якого інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 26.10.1974 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу УРСР; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.05.1983 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу. Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було з'ясовано судом, [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено записом в будинковій книзі на спадковий житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). В свою чергу відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], проте від прийняття спадщини відмовився на користь позивача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом з тим, нормами діючого Цивільного кодексу України так і нормами ЦК УРСР 1963 року не передбачена можливість одночасного існування права спільної сумісної спільної часткової власності на один об'єкт нерухомості. Окрім цього, за умов існування одночасно права спільної сумісної власності та спільної часткової власності на будинок позбавить позивача [PERSON] можливості реєстрації права власності на спадковий будинок. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved