Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідачі по справі зареєстровані в квартирі [ADDRESS], однак там не проживають, не здійснюють оплату комунальних послуг, їх особистих речей немає. У зв'язку з цим, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слуханнясправи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру № 70 від 16 квітня 2002 року, виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради № 297 від 27.03.2002 р., вбачається, що позивачу [PERSON] дійсно належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Згідно довідки від 20.06.2018 р. за № 604, виданої ДП - 3 ЖЕК 13 ЖБК, вбачається, що [PERSON] є власником особового рахунку та дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею зареєстровані: [PERSON] - дочка та [PERSON] - онука. З акту ДП - 3 ЖЕК 13 ЖБК від 22.06.2018 р. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зареєстровані, але не проживають з 1998 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживають 10 років. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідачі у квартирі [ADDRESS], не проживають, їх речі та майно у вказаному житлі відсутні, оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів вони не проводять. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS], оскільки останні не проживали у вказаному житлі більше року і проживає за іншою адресою. На підставі наведеного,

Outcome: approved