Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 30 вересня 2006 року укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 133, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин та різні погляди на життя. Позивач вважає, що подальше спільне життя не можливо. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, та час розгляду справи була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача від 10.11.2015 року подана через канцелярію суду про розгляд справи без її участі, в якій підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 14.12.2015 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він просить суд розірвати шлюб між ним та позивачкою, а також визначити місце проживання спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2006 року сторони у справі уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 133 та видано Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства не ведуть з липня 2014 року. У позовній заяві позивач зазначає, що спорів майнового характеру між подружжям немає. Місце проживання дітей між сторонами узгоджене. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стало непорозуміння між подружжям, яке призвело до втрати взаємних почуттів, в результаті чого подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї стало неможливим. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд вважає можливим розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою, оскільки подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України. За письмовою заявою позивача, суд зазначає про вибір прізвища, яка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Лебедєва». Стосовно заперечень відповідача, в яких він просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Враховуючи викладене, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved