Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що власником квартири № 21, що знаходиться в місті Черкаси по вул. Привокзальній (Чекістів) у будинку №3 є позивач на підставі рішення суду б/н від 03.03.2011 та витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 30100364 від 26.05.2011, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.2016. Відповідно до довідки про склад сімї, яка видана ЖБК № 28 «Будівельник» від 22.10.2016, у вказаній квартирі № 21 зареєстровані дві особи: [PERSON] (сестра) та [PERSON] (уповноважений власник). Крім того, вказує, що [PERSON] з 1991 року і по сьогоднішній час, а це близько 26 років, за даною адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, її особистих речей у квартирі не має, і взагалі квартирою вона не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. Вона добровільно визначила собі інше місце проживання і даним жилим приміщенням не користуються понад 1 рік без поважних причин. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб у даній квартирі і оскільки відповідач їх не сплачує, то позивачу доводиться їх сплачувати за всіма рахунками ще на одну особу, яка не проживає за даною адресою. Жодних договорів найму житла позивач, як власник, з відповідачем не заключали. Будь-яких заяв про те, що вона буде відсутня за місцем реєстрації та збереження за нею права на користування приміщенням за цією адресою відповідач не надсилала. Таким чином, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 21, що знаходиться в місті Черкаси вулиці Привокзальній у будинку № 3. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, пояснив, що відповідач не проживає у вказаній квартирі протягом тривалого часу і добровільно відмовляється знятися з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. Про причини неявки суду не повідомлено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши до початку розгляду справи заяву, в якій заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Крім того, розгляд справи просила проводити без її участі. Заслухавши доводи представника позивача, враховуючи думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03.03.2011 (справа № 2-305/11) за [PERSON] та [PERSON] визнано у рівних частках право власності в порядку спадкування за законом на кваритру №21 по вул. Чекістів (Привокзальна), 3 у м. Черкаси. Згідно із даними свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2016 спадкоємцем права власності на ? частину квартири № 21, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Привокзальній (Чекістів) у будинку №3, після смерті [PERSON] (померла 31.01.2016) є її дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до даних Інформаційної довідки № 65691311 від 12.08.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна та довідки КП «ЧООБТІ» від 04.01.2017р. №1 за даними яких, - квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності (1/2 частка) [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину (серія та номер: 1-880, видане 12.08.2016). З даних довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №216 від 22.10.2016, яка видана головою правління ЖБК № 28 «Будівельник», уповноваженому власнику житлового приміщення (кваритри №21 по вул. Привокзальна, буд. 3 у м. Черкаси), а також наданої поквартирної картки ф.Б вбачається, що до складу сімї (зареєстрованих) входять: [PERSON], [INFO] з 01.02.1992р. та [PERSON], [INFO] з 22.01.1970р. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], з 07.10.2010р. зареєстрована у [INFO] А у м. Воронеж, Російська Федерація, що підтверджується даними довідки від 01.09.2016, яка видана ТОВ «Багатофункціональний інформаційний обрахунковий центр». Також, судом встановлено, що за даними довідки [PERSON] від 23.11.2016р. [PERSON] по Черкаській області серед зареєстрованих осіб не значиться. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON], [INFO] визнає позовні вимоги, в т.ч. й факт не проживаня в [INFO] понад один рік, залишивши помешкання добровільно, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участь в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачеві користуватися житловими приміщеннями у вказаній квартирі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved