Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та, обґрунтовуючи їх, пояснили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] У січні 2009 року відповідач залишив сім»ю та переїхав проживати у м. Черкаси. З того часу, [PERSON] жодного разу не відвідував сина, не спілкується з ним, не цікавиться станом здоров'я, навчання, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по його утриманню та вихованню. Через захворювання (хронічний тонзиліт) дитина потребує санаторно-курортного лікування. Таким чином, вважає, що відповідач самоусунулася від виховання своєї дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього - [PERSON], [INFO] Також, просять стягувати з відповідача в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошові сумі, в розмірі 980 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення із позовом в суд і до його повноліття. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з»явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Прокурор, з врахуванням інтересів дитини, не заперечує проти задоволення позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідача аліментів на його утримання. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення та підтримує висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, який розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане 14.08.2009 р. Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №462). Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції). Позивачка [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], що стверджується Довідкою №766 від 07.06.2013 року, виданою ДП «Фаворит-1». Як встановлено в судовому засіданні, на підставі доказів представлених позивачем, [PERSON] із січня 2009 року не провідує сина, не виявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не цікавиться станом його здоров»я, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у його вихованні. Дитина перебуває на повному утриманні матері. Як вбачається з інформації №331 від 27 листопада 2013 року Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №24 Тернопільської міської ради Тернопільської області, [PERSON], [INFO], навчається в 2-Д класі Тернопільської ЗОШ №24, за період навчання у школі, а саме із 01.09.2012 року по даний час вихованням [PERSON] займається його мати Батько [PERSON] за весь період навчання не з»являвся у школі, не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю дитини та не брав участі у навчально-виховних процесах. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконкому Тернопільської міської ради №13 від 09 січня 2014 року, про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], встановлено, що наявні документи та пояснення, подані зі сторони матері вказують на те, що [PERSON] не виконує батьківських обов»язків щодо виховання та утримання сина [PERSON], не створює умов для фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Тому, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Також, як вбачається з інформації, яка надійшла із служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 жовтня 2013 року №4914/30-03-03, відповідач не виявив бажання висловити свою позицію щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього [PERSON]. Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття...». Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав, підлягає до задоволення. Тому, враховуючи інтереси малолітньої дитини, необхідність умов для його нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача [PERSON], слід позбавити батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Згідно ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як вбачається із довідки від 31.10.2013 р., виданої поліклінічним відділом, філіал №3 Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні, [PERSON], 2005 р.н., знаходиться на обліку в дитячій поліклініці по вул. Миру, 11 в групі часто хворіючих дітей (ГРВІ, хронічний фарингіт, гострий бронхіт) і потребує періодичного обстеження і лікування в ТМДКЛ, відділі реабілітації міської дитячої поліклініки, санаторно-курортного лікування з оздоровленням у морських зонах. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я дитини та її матеріальне становище, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, який з 01.01.2014 року становить 1286 грн., тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі 650 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: partial