Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що відповідачем,\~яка є\~суміжним землекористувачем\~належної позивачу\~на праві\~приватної власності\~земельної ділянки,\~встановлено бетонну\~огорожу на\~частині земельної\~ділянки,\~яка є\~власністю позивача,\~чим порушено\~її права\~власника. З урахуванням зазначеного на підставі ч.ч. 2, 3 ст.152 ЗК просить зобовязати відповідача - [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні належній їй на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на землю (серії III ВЛ № 005784) від 10.07.2003 року земельної ділянки площею 0, 1 га за адресою: м.Луцьк, вул.Смілякова, 16, кадастровий номер [NUMBER], шляхом винесення (перенесення) бетонної огорожі відповідачем за межі належної їй земельної ділянки. Позивач та її представник подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не прибула. У письмовому відзиві на позовну заяву зазначає, що до приватизації в 1997 році межі належної їй земельної ділянки було встановлено в натурі землевпорядною організацією ручним способом за допомогою металевої стрічки, згідно метричної системи у присутності суміжних землекористувачів. Позивачка претензій до існуючих меж не мала. В 2000 році за власні кошти при усній згоді всіх сусідів нею було встановлено капітальний паркан з бетонних стовпів та бетонних секцій, на що [PERSON] також не заперечувала. Представлений позивачкою [PERSON] винесенні меж в натуру, як підставу для задоволення позову не вважає належним доказом, оскільки останній виконаний не державним сертифікованим землевпорядним підприємством,а фізичною особою-підприємцем, який на сьогоднішній день припинив свою діяльність. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача. Водночас, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що явка відповідача в судове засідання не визнавалася обовязковою, свої заперечення щодо даного спору відповідачем викладено письмово, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено,\~що на\~підставі заяви\~[PERSON]\~Науково-виробничим\~підприємством «Технічне\~бюро кадастру»\~була виконана\~технічна документація\~зі \~складання Державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю №\~34038016.\~Відповідно до\~висновку Управління\~містобудування і\~архітектури по\~проектній документації\~з видачі\~Державного акта\~на право\~приватної власності\~на землю,\~погодженого начальником\~управління містобудування\~та архітектури\~та начальником\~управління по\~земельних ресурсах,\~протипожежні та\~санітарні норми\~і правила\~забудови земельної\~ділянки витримані,\~земельна ділянка,\~площею 1004\~кв.м.\~в м.Луцьку, вул.Смілякова, 16, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд придатна для використання. [PERSON] погодження зовнішніх меж землекористування, який підписано суміжними землекористувачами: [PERSON], [PERSON] Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії III-ВЛ № 005784, виданого Луцьким міським управлінням земельних ресурсів 10.07.2003 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровим номером: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Смілякова, 16, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.3). Земельна ділянка межує: - від А до Б землекористування [PERSON]; - від Б до В вулиця Смілякова; - від В до Г - землі комунальної власності; - від Г до А землекористування [PERSON] \~ \~ \~ \~На підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії III-ВЛ № 005784 від 10.07.2003 року представником комунального підприємства «Луцькміськбуд» інженером геодезистом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат № 010067, виданий 22.03.2013 року, відповідно до протоколу рішення Кваліфікаційної комісії від 09.03.2013 року № 6) складено акт винесення меж земельної ділянки в натуру, яким відведено в натурі земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га за адресою: м.Луцьк, вул.Смілякова, 16. Поворотні точки межі земельної ділянки закріплено в натурі (на місцевості) знаками довготривалого зберігання. Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул.Смілякова, 16 в м.Луцьку, на належній [PERSON] території суміжним землекористувачем [PERSON] влаштована бетонна огорожа. Відтак, суміжний землекористувач [PERSON] порушує права позивача як власника земельної ділянки, зокрема, перешкоджає їй у користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом облаштування бетонної огорожі. Твердження відповідача про те, що капітальний паркан нею було встановлено при усній згоді всіх сусідів, в т.ч., [PERSON], є безпідставними, так як жодних документальних підтверджень існування такої угоди не існує. Крім того, позивач заперечує проти такого використання земельної ділянки. Згідно ст.ст.319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пункт «г» ч.1 ст.91 Земельного кодексу України передбачає обовязок власників земельних ділянок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.33 Постанови № 5 від 30.03.2012року із відповідними змінами «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. За змістом частин 1, 2 ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З вищезазначених правових норм вбачається, що особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої особи, повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, зокрема у попередній стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, за власний кошт. Відтак, суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог, а тому право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Outcome: approved