Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] третьої особи без самостійних вимог відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області, про усунення перешкоди у праві користування, володіння та розпорядження майном та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області в частині усунення перешкоди у праві користування, володіння та розпорядження майном залишено без розгляду, а розгляд позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у сумі 12180 гривень продовжено в загальному порядку. Позивачка [PERSON], свої вимоги в частині стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] обґрунтовує тим, що завдана їй моральна шкода полягає у тривалих душевних стражданнях, які вона зазнала від неправомірних дій відповідача, який з 22.01.2013 року після розподілу спільного майна подружжя не допускав позивачку до свого майна з неповнолітньою дитиною та перешкоджав виконання рішення суду про усунення перешкод у здійсненні користування, володіння та розпорядження майном. Крім цього, моральна шкода полягає у порушенні життєвих зв'язків позивачки та тривалої неможливості поновлення свого попереднього життя, оскільки з 22.01.2013 року позивачка не може відновити свої права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А тому позивачка, просить суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 12180 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON], позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити, при цьому позивач вказала на те, що у зв'язку з моральними стражданнями з приводу невиконання відповідачем рішення суду про допуск її до майна, у неї була перервана вагітність. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог та завдання позивачу душевних страждань, при цьому вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Так судом встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2013 року поділено майно між [PERSON] та [PERSON], що є спільною сумісною власність подружжя, а саме визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструкцій, які були використані на будівництво житлового будинку, по [ADDRESS] вартістю 136774,80 гривень. Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05.09.2013 року усунуто перешкоди у користуванні майном, яке належить [PERSON] на праві особистої власності, а саме на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструкцій, які були використані на будівництво житлового будинку, по [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] допустити позивачку до її майна та передачі їй ключа від замка вхідних дверей до будинку по [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 04.12.2013 року вищевказане рішення суду залишено без змін. 30.12.2013 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області було видано виконавчий лист №715/1898/13, на виконання рішення суду від 05.09.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права володіння користування та розпорядження майном. Постановою старшого державного виконавця Михайлюк Л.Л. від 24.01.2014 року відкрито виконавче провадження №41699403 згідно виконавчого листа №715/1898/13 виданого 30.12.2013 року. Згідно акту державного виконавця від 07.02.2014 року, [PERSON] передано [PERSON] ключ від вхідних дверей, що значені в рішенні суду, при цьому [PERSON] зобов'язався допустити [PERSON] до майна, а саме до 1/2 частини будівельних матеріалів, конструкцій, які були використані на будівництво житлового будинку, по [ADDRESS]. З акту державного виконавця від 07.05.2014 року вбачається, що виїздом по місцю знаходження майна по [ADDRESS] було встановлено, що [PERSON] допущено до майна, але наданий [PERSON] ключ, не відповідає замку від вхідних дверей. Актом державного виконавця від 23.05.2014 року встановлено, що 23.05.2014 року здійснено виїзд по місцю по місцю знаходження майна по [ADDRESS], при цьому [PERSON] відповідно до зобов'язання державного виконавця не з'явився. Зобов'язання згідно виконавчого листа не виконав, ключ від вхідних дверей будинку по [ADDRESS] переданий [PERSON] не відповідає замку вхідним дверям. Постановою державного виконавця від 27.05.2014 року за невиконання вимог державного виконавця, накладено на [PERSON] штраф у розмірі 340 гривень. Таким чином, достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] після винесення судом рішення про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить позивачу [PERSON], ухилявся від виконання вказаного рішення суду, чим порушував право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження майном, яке належить їй на праві власності. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач [PERSON] скористалася своїм правом на захист, внаслідок порушення її права володіння, користування та розпорядження своїм майном, шляхом пред'явлення позову про відшкодування моральної шкоди. Згідно п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких осіб. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч.2 п.2 вищевказаної Постанови Пленуму передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При розгляді справи судом достовірно встановлено, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача [PERSON], які виразились у умисному невиконанні рішення Глибоцького районного суду від 05.09.2013 року про усунення перешкод у користуванні майном, позивач [PERSON] на протязі тривалого часу була позбавлена можливості володіння користування і користування майном, яке належить їй на праві власності, внаслідок чого вона була змушена звернутись повторно до суду за захистом своїх прав, що завдало їй моральних страждань. Разом з тим, суд не вважає за можливе задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди саме в заявленій в позовних вимогах сумі, так як немає і не може бути абсолютних критеріїв майнового виразу морального страждання, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням позивача і може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин, які мають суттєве значення, матеріального стану сторін та, враховуючи вимоги розумності й справедливості, і вважає, що належному і дійсному її розміру відповідатиме сума в 1000 гривень. Крім цього, є необґрунтованими доводи позивача [PERSON] про те, що внаслідок завданих душевних страждань у неї була перервана вагітність, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження даних доводів позивачем не було подано, а надана суду довідка про результати дослідження від 15.01.2014 року, тільки підтверджує той факт, що на час проведення дослідження 15.01.2014 року [PERSON] перебувала на 6-7 тижні вагітності, проте даних про причини переривання вагітності суду не було подано. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: partial