Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення нею 18 - річного віку, посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не спілкується з дитиною. Позивач не має змоги отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки після розірвання шлюбу вони не спілкуються, тому вона була вимушена звернутися з позовною заявою до суду, просила суд дозволити їй або її офіційному представнику без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої доньки [PERSON] до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягненню нею повноліття. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги просила суд про надання їй або її офіційному представнику дозволу на оформлення проїзного документа дитини [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. А також надати їй або її офіційному представнику дозвіл на виїзд за межі України дитини [PERSON], [INFO] без дозволу та супроводу її батька [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Просила позовні вимоги за викладеними в позові обставинами задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в пресі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, а відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.74 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, а також дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] - відповідач по справі, та [PERSON] - позивачка, згідно свідоцтва про народження (а.с.4). Відповідно до копії рішення Деснянського районного суду від 08.08.2014 року, шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с.5). Як встановлено судом, дитина постійно проживає з позивачем, яка піклується про доньку, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за нею, займається її вихованням. Відповідач дитиною не цікавиться, не зустрічається з нею, не надає матеріальну допомогу, не піклується про неї. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані піклуватися про здоров′я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачений обов′язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час у позивача виникло питання стосовно виїзду дитини на відпочинок та оздоровлення за межі України. Оскільки вона не має можливості отримати дозвіл батька у передбаченому законом порядку через те, що їй не відомо місце його проживання, а для виїзду доньки за межі України потрібна нотаріально посвідчена згода батька, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. (зі змінами та доповненнями), оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянами України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 3 п.2.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995р.(зі змінами та доповненнями), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], на виїзд за кордон без дозволу та супроводу її батька до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивачем конкретно не вказано країни виїзду та терміни перебування дитини за кордоном. На підставі викладеного та

Outcome: approved