Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Ропотуської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з лютого 1993 року вона почала проживати разом зі своєю сім'єю в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], який на той час збудував колгосп ТОВ «Райдуга» де вони з чоловіком працювали та на що в подальшому було Ропотуською сільською радою видано свідоцтво про право власності на житловий будинок на ТОВ «Райдуга» від 12.01.2002 року. Так як вони з чоловіком працювали в даному колгоспі ТОВ «Райдуга» їм даний житловий будинок був наданий, як працівникам під виплату, а тому в подальшому з них відраховували із заробітної плати грошові кошти за вищезазначений житловий будинок. У 2002 році вони повністю виплатили вартість житлового будинку і ТОВ «Райдуга» їм передало всі правовстановлюючі документи на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. В подальшому вони мали переоформити даний житловий будинок у нотаріальній конторі на своє ім'я. ТОВ «Райдуга» підготували всі документи на відчуження, але оскільки ТОВ «Райдуга» в подальшому припинило свою діяльність та було ліквідоване, нотаріальну дію по переоформленню вищезазначеного житлового будинку вчинено не було, а тому зазначений об'єкт нерухомості на даний час не має власника. На сьогоднішній день вона разом зі своїм чоловіком продовжують проживати в даному будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою та проводить поточні ремонти як зовні і всередині. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], за набувальною давністю. Позивач [PERSON] надала заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у її відсутність. Представник Ропотуської сільської ради до суду не з'явився, направив відзив, в якому просив розглянути справу без участі представника сільської ради, позовні вимоги [PERSON] визнає. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, з таких підстав. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області, позивач [PERSON] з лютого 1993 року і по даний час зареєстрована та постійно проживає [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок [NUMBER] виданого 12 січня 2002 року на підставі рішення Ропотуської сільської ради, технічного паспорта, власником будинку по [ADDRESS] є ТОВ «Райдуга» (а.с. 16). Відповідно до технічного паспорта, домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] складається з житлового будинку «А» та господарських будівель: веранда «а», літня кухня «Б», прибудова «В», сарай «Г.Д.Ж.», погріб «И», вбиральня «З», колодязь «к», огорожа «г 1,2». Враховуючи, що ТОВ «Райдуга» припинило свою діяльність та було ліквідовано, на даний час позивач позбавлена можливості вчинити дії по переоформленю зазначеного житлового будинку. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав. Враховуючи, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку по [ADDRESS], сплачує комунальні послуги, суд вважає, що її позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, за набувальною давністю, підлягають задоволенню.

Outcome: approved