Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в червні 2009р. вона змушена була залишити спірне жиле приміщення, оскільки відповідач планувала провести ремонт в квартирі, але в подальшому вона не змогла туди повернутись. Оскільки іншого помешкання позивач не має, є постійно зареєстрованою в спірній квартирі, вона просила вселити її для можливості продовження користуватись зазначеним житлом. В судовому засіданні позивач та прокурор, який здійснював представництво її інтересів, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Зустрічний позов не визнали, зазначаючи, що позивач продовжує бути членом сім»ї відповідача, яка є її дочкою, не проживання в спірному жилому приміщенні було викликано поважною причиною, оскільки відповідачем та третіми особами чинились у цьому перешкоди. Відповідач та її представник позов не визнали та заявили зустрічний позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки остання залишила його добровільно в 2009р., з цього часу не проживала без поважних причин, оскільки стала постійно проживати з сином за адресою [ADDRESS] . За таких обставин вона втратила право користування житлом і тому відсутні правові підстави для її вселення. Третя особа [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, зазначаючи, що позивач тривалий час без поважних причин не проживає в спірній квартирі, зустрічний позов підтримав. Треті особи [PERSON], [PERSON], Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва «Печерська брама» в судове засідання не з»явились, про час розгляду справи судом повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що обидва позови задоволенню не підлягають. Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення являє собою двокімнатну квартиру, площею 31,10 кв.м., в якій зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою за формою 3 (а.с.8). В 1997р. спірна квартира була приватизована [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.41). 24.12.2004р. [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм частки спірної квартири [PERSON] (а.с.42-43). Дійсно, в 2009р. позивач [PERSON] залишила спірне жиле приміщення і з цього часу там не проживає. Зазначена обставина не заперечується сторонами. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилалась на положення ст.405 ЦК України, відповідно до якого, вона як член сім»ї власника житла, має право на користування ним відповідно до закону і тому підлягає вселенню в зазначене приміщення. Разом з тим, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 02 березня 2010р. було відмовлено у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та вселення. В рішенні суду зазначено, що позивачами не надано суду жодних доказів на існування у [PERSON] правових підстав вселення до квартири відповідачки, яка належить останній на праві власності. Рішення суду від 02.03.2010р. набрало законної сили і обставини, встановлені зазначеним рішенням, відповідно до положення ч.3 ст.61 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи. Отже, судом було встановлено відсутність правових підстав для вселення [PERSON] ще на період 2010р., з того часу обставини не змінились і тому позовні вимоги первісного позову про вселення є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Що стосується вимог зустрічного позову, суд також не знаходить підстав для його задоволення. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дійсно, [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад визначені законом строки протягом якого зберігається право на користування приміщенням, разом з тим, поважність причин не проживання викликана небажанням [PERSON] надати зазначене приміщення в користування позивача [PERSON], яка зверталась до суду з вимогою про вселення ще в 2010р., в 2010р. [PERSON] також зверталась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщення, що свідчить про наявність конфлікту між сторонами з приводу користування спірною квартирою. Отже, оскільки [PERSON] не могла з поважних причин користуватись спірним жилим приміщенням, вона не може бути визнана такою, що втратила право користування ним і з цих причин зустрічний позов також не підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed