Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. В подальшому, до участі у розгляді справи в якості співвідповідача,за клопотанням представника позивача залучено Запорізьку міську раду. В обґрунтування позову зазначено, що з 14.11.1960 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але подружжя з 1980 року проживало окремо, шлюб мав формальний характер. У 2012 році, вже після смерті чоловіка, яка настала 24.05.2004 року, шлюб між подружжям було розірвано за її заявою, що підтверджує факт того, що позивач не спілкувалася із чоловіком тривалий час, адже вона фактично мешкає у м. Запоріжжі, а чоловік мешкав та помер в с. Червоноселівка Куйбишевського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем [PERSON] було придбано за особисті кошти нерухоме майно житловий будинок 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя, та здійснено реєстрацію на своє імя. На теперішній час маючи намір подарувати свій будинок, позивач звернулася 07.06.2017 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], але отримала письмову відмову у посвідченні договору дарування з тих підстав, що спірне нерухоме майно було придбано в шлюбі, а, отже, відповідно до ст..60 СК України вважається майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та їй запропоновано надати відповідні докази придбання будинку за особисті кошти дружини. Оскільки вказаний будинок був придбаний під час перебування у шлюбі, але за власні кошти позивачки, просить визнати житловий будинок 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя особистою приватною власністю [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити з посиланням на те, що спірний будинок був придбаний нею хоча і в період зареєстрованого шлюбу, але за особисті кошти. Право власності на будинок оформлено на її ім?я. На час придбання будинку вони з чоловіком вже тривалий період часу разом не проживали і за весь цей час він ніяких претензій щодо будинку не пред?являв. Її колишній чоловік помер років 15 тому. У 2017 році вона звернулася до нотаріуса, так як мала намір подарувати належний їй будинок дочці, але нотаріуса збентежив той факт, що будинок був придбаний під час шлюбу. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позов підтримав та в його обґрунтування надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідачів територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району та Запорізької міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та в обґрунтування заперечень зазначила, що територіальна громада в особі РА ЗМР по Заводському району та Запорізька міська рада не можуть бути відповідачами у даній справі, так як немає ніякого спору між ними та позивачем [PERSON], яка є одноособовим власником житлового будинку №152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя і її право власності зареєстроване в установленому законом порядку. Відповідач її право власності не оспорює, а отже, спір з цього приводу між сторонами відсутній. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно свідоцтву про одруження серії ІІІ-УР № 352680, позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1960 року(а.с.5).Шлюб між подружжям було розірвано на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2012 року(а.с.6), яке набрало законної сили 11.10.2012 року. З свідоцтва про смерть серії І-ЖС №391885 вбачається, що [PERSON] помер 24.05.2004 року у с. Червоноселівка Куйбишевського району Запорізької області(а.с.7). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.12.2017 року за №50114341, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась(а.с.57,58). Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3349, позивач [PERSON] придбала житловий будинок №152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя(а.с.8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ право власності на вказаний будинок зареєстроване 14.01.2004 року за [PERSON], номер запису 28202 в книзі 167. Частка 1/1(а.с.9). Отже, право власності на увесь будинок зареєстроване за позивачем [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є дочкою позивача, суду пояснила, що її матір?ю [PERSON] був придбаний житловий будинок 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя. На теперішній час її мати виявила бажання подарувати їй цей будинок, але нотаріусом було роз?яснено, що мати не може цього зробити, оскільки будинок було придбано під час перебування матері у шлюбі з її батьком і нібито частина будинку належить і йому. Але батько із сім?єю не проживав приблизно десь з 1980 року, аліменти на її утримання сплачував нерегулярно. Про його смерть вони довідалися лише влітку 2016 року. Нотаріусу вони пред?являли свідоцтво про смерть батька, однак, вона все одно відмовила їм в посвідченні договору дарування. Згідно відповіді приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] на звернення [PERSON] щодо посвідчення договору дарування буд.152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя, позивачу було роз?яснено, що відповідно наданих нею копій документів, а саме даних паспорту [PERSON] та договору купівлі-продажу, посвідченого 17 грудня 2003 року [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за реєстровим №3349, вбачається, що вищезазначений житловий будинок було придбано [PERSON] в період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, якщо зазначений житловий будинок набувався за особисті кошти заявниці, то їй запропоновано надати відповідні докази, зокрема, це може бути рішення суду про встановлення відповідного факту(а.с.4). Судом встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю позивача [PERSON] стала та обставина, що нотаріусом ставиться під сумнів належність будинку 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя на праві приватної власності позивачу, оскільки цей будинок було придбано під час шлюбу позивача [PERSON] з [PERSON], який помер 24.05.2004 року, у зв?язку з чим позивач на даний час позбавлена можливості розпорядитися на свій розсуд нерухомим майном, яке належить їй на праві власності. Згідно зі ст. 3 ЦПК України (в редакції, що діяла на час подачі [PERSON] позову до суду), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма закріплена в статті 4 ЦПК України, в редакції, яка діє з 15.12.2017 року. Положеннями ч.1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що визначені позивачем відповідачі у даній справі жодним чином не оспорюють право власності позивача [PERSON] на житловий будинок, який за нею зареєстрований у встановленому законом порядку, про що було зазначено представником відповідачів в суді, яка вважала, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району та Запорізька міська рада не можуть буди відповідачами у цій справі внаслідок відсутності спору між ними та позивачем, право власності якої на житловий будинок зареєстроване в установленому законом порядку. Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України(в редакції від 01.01.2004 року) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Позивач [PERSON] в установленому законом порядку зареєструвала своє право власності на житловий будинок, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.01.2004 року(а.с.9). Враховуючи, що житловий будинок був придбаний позивачем у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], саме ця особа мала б право оспорювати право власності позивача на цей будинок та ставити питання щодо визнання цього нерухомого майна об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, але [PERSON] помер 24.05.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Відповідно до ч.2, ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Отже, на даний час відсутні підстави вирішувати питання про права особи, яка не є стороною у справі та у зв?язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Відповідно до положень ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Суд вважає помилковими, а тому і не приймає до уваги доводи в судовому засіданні представника позивача [PERSON] в тій частині, що саме територіальна громада в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Запорізької міської ради є належними відповідачами у справі, оскільки у зв?язку із відсутністю спадкоємців померлого [PERSON] та незаведенням спадкової справи після його смерті, міська рада може ставити питання щодо визнання спадщини відумерлою, так як відсутні докази, які свідчать про належність частини вище вказаного житлового будинку померлому [PERSON], враховуючи, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За життя [PERSON] останнім не оспорювалося право власності [PERSON] на житловий будинок, не вирішувався спір між подружжям щодо поділу майна та частка у цьому майні [PERSON] не визначалася. Цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність останнього припинилася внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи надані у справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем не було надано об?єктивних, беззаперечних доказів того, що саме зі сторони визначених нею відповідачів були допущені будь-які протиправні дії щодо невизнання або оспорювання належного позивачу її права власності на житловий будинок 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя, яке [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку. Також, як і не доведено, що зі сторони відповідачів були допущені будь-які протиправні дії, що було якимось чином відповідачами порушені її права при цьому і для захисту від яких необхідно було б застосувати саме такий спосіб захисту, про який вона просить суд. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] обрано неефективний спосіб захисту порушеного, на її думку, її права власності, яке, як встановлено судом, фактично оспорюється приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], але позов до цієї особи не було пред?явлено та жодної вимоги не заявлено.

Outcome: dismissed