Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Посилається на те, що разом із третьої особою є власником житлового приміщення, що розташоване [ADDRESS]. Відповідач зареєстрована за даною адресою, але фактично з 2008 року там не проживає, комунальні платежі не сплачує, витрат по утриманню будинку не несе. Проживає в Російській Федерації. Будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами з приводу встановлення порядку користуванням спірним житлом, тривалості строку збереження права користування між ними не встановлено. Даний факт порушує права та інтереси позивача, як власника майна. Факт належності частини житлового приміщення по [ADDRESS] позивачеві і третій особі підтверджує: копією свідоцтва про право власності на житло. Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджує: копією будинкової книги, копією її паспорта. Факт не проживання відповідача за вищезазначеною адресою підтверджує актом депутата Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 419 від 22 серпня 2018 року. В підготовче судове засідання позивач не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просить задовольнити. Судові витрати просить з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. До заяви додала копію свого паспорту. Третя особа [PERSON] не з»явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. В розумінні статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Право проживання членів сім'ї власника житла є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Таким чином, сервітутне право користування житлом набувають члени сім'ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім'ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. За змістом ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що реєстрація відповідача у належній позивачеві квартирі порушує права останньої як власника житла, оскільки не проживає в ньому без поважних причин тривалий строк, що створює перешкоди позивачеві у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших ( не відповідача) осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved