Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просила розірвати шлюб, що був зареєстрований 10.03.2000 року у Пасічнянські сільські раді Старосинявського району Хмельницької області. Позов мотивовано тим, що протягом спільного проживання вони з чоловіком не могли досягти взаєморозуміння, у сім`ї виникали сварки, шлюбні відносини між подружжям припинились, вони проживають окремо один від одного, тому шлюб фактично розпався. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, просила шлюб розірвати. Пояснила, що з відповідачем прожила у шлюбі 16 років. Однак після того, як у 2008 році у них народилась друга дитина, відповідач почав бити її, знущатись над нею, а у кінці серпня цього року залишив її і пішов жити до іншої жінки. Тому примирення [PERSON] вважає неможливим і настоювала на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Однак заперечував, що у нього є інша жінка, а навпаки стверджував, що позивач проживає спільно з іншим чоловіком. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 10 березня 2000 року за актовим записом № 2 у Пасічнянські сільські раді Старосинявського району Хмельницької області. Від шлюбу у подружжя народилось троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], які на теперішній час проживають разом з матірю, тобто позивачем. Протягом подружнього життя у сторін через конфлікти та сварки склалася атмосфера недовіри та непорозуміння, відповідач вчиняв відносно позивачки фізичне насильство, а з кінця серпня 2016 року вони фактично розійшлись і почали жити окремо один від одного. Як позивач, так і відповідач примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажають, та будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб існує формально, оскільки сторони не пов'язані спільним побутом та проживанням, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно п. 5 ст. 191 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Ухвалою суду від 19.09.2016 року сторонам було надано строк для примирення один місяць, але, як пояснили вони у судовому засіданні, примирення між ними не відбулось. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ із відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved