Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості по аліментах, змінення розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 30.03.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до виконавчого листа № 2-623/09, виданого Ріпкинським районним судом, з відповідача стягуються аліменти у розмірі ? всіх видів заробітків. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 8923,62 грн., він свідомо ухиляється від сплати аліментів, чим порушує законні права та інтереси дитини. В звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів, пеню у розмірі 1% за кожний день прострочки сплати аліментів. Крім того, оскільки відповідач на даний час не має постійного заробітку, існує на мінливі доходи, то просила змінити розмір аліментів, визначивши їх у твердій грошовій сумі 800 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, частково їх зменшивши. Зокрема, визнала суму заборгованості відповідача по аліментах 4223,48 грн., а також просила стягнути пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення сплати аліментів за період з січня по квітень 2015 року в сумі 5067 грн. 60 коп. В решті підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав. Суть заперечень проти позову зводиться до того, що на даний час він офіційно не працює, доки шукав заробітки утворився борг по сплаті аліментів. Але він аліменти сплачує по мірі можливості, що підтверджується довідкою державного виконавця, зокрема, він кожного місяця платить позивачці в якості аліментів по 500 грн. Заробітки дійсно має мінливі, непостійні, офіційної роботи не має. На даний час має на утриманні дружину, з якою перебуває у офіційному шлюбі, малолітню дитину та допомагає дружині утримувати її дитину від першого шлюбу. ПРОсив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до змісту ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від перебування їх у шлюбі. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст. 181 СК України, судом стягуються аліменти на утримання дитини з того з батьків, хто ухиляється від виконання обовязку утримувати дитину, або неналежно його виконує, незалежно від спільного чи окремого проживання з дитиною. Як встановлено матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано судом, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. У відділі ДВС Ріпкинського РУЮ перебуває виконавчий лист № 2-623/09 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Як видно з розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-623/09 від 19.02.2009 року, відповідач дійсно має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 4223,48 грн. Як видно з цього ж розрахунку аліменти відповідачем сплачуються, випадки несплати аліментів мають нерегулярний характер. З довідки, виданої Ріпкинським районним центром зайнятості, встановлено, що [PERSON] не зареєстрований в центрі зайнятості як безробітний. З пояснень відповідача в судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу він не має офіційного фіксованого заробітку, якій він мав на час стягнення аліментів, тобто його матеріальний стан змінився. Крім того, з довідки Любецької селищної ради встановлено, що відповідач має склад сімї: дружина, дочка та пасербиця. Згідно зі ст.. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо зміни розміру аліментів може бути задоволена, але частково. Так, на думку суду, з врахуванням матеріального стану відповідача та його складу сімї, з нього слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі 500 грн. Не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментам, оскільки розмір заборгованості в сумі 4223,48 грн. сторонами не оспорюється, а порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України Про виконавче провадження і ця заборгованість повинна стягуватися державним виконавцем. Відповідно до ст.. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розяснень, викладених у п. 22 Постанови ПВСУ від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена ст.. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Враховуючи вищевказані розяснення, розрахунки відділу ДВС по сплаті аліментів відповідачем, з яких видно, що аліменти сплачуються, але мають випадки несплати аліментів, а також враховуючи пояснення відповідача про тривалу відсутність офіційного фіксованого заробітку, у звязку з чим інколи відповідач не має матеріальної можливості сплатити аліменти, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено умисну вину відповідача у несплаті аліментів. Отже, враховуючи викладене, позовна вимога щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на користь позивача.

Outcome: partial