Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є наймачем та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На даний час у вказаній квартирі значаться зареєстрованими відповідачі, дочка та зять позивача, які більше 16 років в спірній квартирі не проживають, житлом не цікавляться, ніяких витрат по його утриманню не несуть, комунальні послуги не сплачують, особистих речей відповідачів в квартирі немає. Ухвалою суду від 30.09.2019 відкрито провадження по справ та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача та третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Пояснив, що відповідачі - це його рідна сестра та чоловік сестри, які з 2003 року проживають в Сполучених Штатах Америки в штаті Оклахома, мають рухоме та нерухоме майно, двох дітей та ведуть спільне господарство. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, склали письмову заяву, в якій підтвердили факт свого не проживання в спірній квартирі з 2007 року, зазначивши, що не заперечують проти задоволення позову. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, який є також третьою особою, взявши до уваги письмові пояснення відповідачів, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підставі Розпорядження Святошинської районної державної адміністрації від 08.11.2007 № 1945 з [PERSON] був укладений договір найму на квартиру [ADDRESS] , в якій також проживають син [PERSON] , дочка [PERSON] , чоловік дочки [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 26.09.2019 у квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи міститься письмова заява відповідачів [PERSON] та [PERSON] від 30.01.2019, посвідчена в штаті Оклахома Сполучених Штатів Америки, в якій відповідачі визнали позовні вимоги позивача про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, просили позовні вимоги задовольнити, підтвердили факт, що з 2007 року не проживають в квартирі [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.02.2020 відомості щодо квартири [ADDRESS] відсутні. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною четвертою ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено непроживання відповідачів у спірній квартирі більше шести місяців без поважних на те причин. На підставі викладеного та

Outcome: approved