Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позов обґрунтовує тим, що 23 серпня 2011 року рішенням Сарненського районного суду Рівненської області було розірвано шлюб з відповідачем [PERSON] В період шлюбу в них народилося троє синів: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Оскільки відповідач ухилявся від обов'язку по утриманню дітей, позивач звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на їх утримання. Рішенням Сарненського районного суду від 30 травня 2012 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти в розмірі 1/ 2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2012 року і до їх повноліття. З моменту присудження аліментів і на момент звернення до суду відповідач працює на посаді оператора в ПП «ДАСк-Центр» ІК 24430567, м. Київ, вул. Скляренка, 1а. У період з 20.01.2012 по листопад 2012 року відповідач не сплачував суму аліментів на утримання дітей. З листопада 2012 року стягнення аліментів проводиться за місцем роботи боржника. Посилаючись на вимоги ст.ст. 180, 196 Сімейного кодексу України, з урахуванням уточнення про збільшення позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання синів: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] за період з 20.01.2012 року по 01.11.2012 року в розмірі 49941,80 гривень. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсягу з підстав зазначених в позовній заяві та уточнень про збільшення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні визнав факт несплати аліментів за вказаний у позовній заяві період, але зазначив що на момент розгляду справи сплачує аліменти, та частково погашає заборгованість за зазначений період. Просив суд відмовити у задоволені позову та врахувати, що борг по сплаті аліментів виник не з його вини та те що, його матеріальний стан, розмір його заробітної плати фізично не дозволить йому погасити заборгованість одним платежем та сплатити велику суму неустойки. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] позивач та відповідач зареєстрували шлюб 10.08.2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №3 (а.с.8). Від шлюбу у сторін народилося троє синів: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.8,9,10). 23 серпня 2011 року рішенням Сарненського районного суду Рівненської області вищезазначений шлюб було розірвано (а.с.11). Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що рішенням Сарненського районного суду від 30 травня 2012 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти в розмірі 1/ 2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2012 року і до їх повноліття (а.с.12-13). З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2012 року виданою старшим державним виконавцем відділу ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Могилян Л.В., на підставі виконавчого листа №1718/264/12 виданого 30.05.2012 Сарненським районним судом Рівненської області було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/ 2 частини всіх видів заробітку (а.с.15). Тим самим виконавцем 19.02.2013 була видана постанова, якою було звернено стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 1/ 2 від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку періодичні платежі та 20% в рахунок погашення заборгованості (а.с.16). В судовому засіданні було встановлено, що фактично аліменти відповідач почав сплачувати з моменту надходження за місцем його роботи постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2012р., тобто з листопада 2012 року. Ця інформація підтверджується довідкою про перерахунок аліментів, виданою ПП «ДАСк-Центр» (місце роботи відповідача), в якій зазначається, що із заробітною плати [PERSON] були утримані та перераховані аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей (а.с.17). В судовому засіданні відповідач підвередив той факт, що призначені до сплати аліменти він у зазначений у позовній заяві період не сплачував. Зауважив, що про факт не отримання позивачем аліментів йому не було нічого відомо, оскільки вважав, що саме на ДВС має бути покладено обов'язок, щодо стягнення аліментів, та вирахування їх з його заробітної плати. Згідно довідки про доходи виданою ПП «ДАСк-Центр» (місце роботи відповідача), судом було встановлено, що відповідач працює на відповідному підприємстві на посаді оператора деревооброблюючого станка, та має місячний заробіток в розмірі 1600 грн. Як вже зазначалось раніше рішенням Сарненського районного суду від 30 травня 2012 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти в розмірі 1/ 2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2012 року і до їх повноліття. Відповідне рішення суду вступило в законну силу. Половина заробітної плати відповідача, тобто 1/ 2, дорівнює 800 грн, що є недостатнім за для сплати призначених аліментів в повному обсязі, тому відповідач має сплачувати 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем до матеріалів справи був долучений розрахунок суми пені у зв'язку з несплатою відповідачем аліментів, в якому зазначено, що загальна сума заборгованості по сплаті аліментів у період з 20.01.2012 по 01.10.2012 року становить 8903,10 грн. На думку суду, така сума заборгованості є правильною, та обрахованою позивачем відповідно до норм чинного законодавства та згідно рішення Сарненського районного суду від 30 травня 2012 року. За приписами ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідач в судовому засіданні проти того, що сума, яку він мав сплатити у вищезазначений період становить 8903,10 грн, не заперечував, своїх обрахунків суми заборгованості суду не надавав. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. Сума боргу за попередній місяць не додається до розрахунку неустойки за наступний місяць. Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення пені за несплату аліментів на її користь саме за період з 20.01.2012 по 01.11.2012 року. Враховуючи зазначені вимоги закону, розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 49941,80 грн. На підтвердження даного факту позивачем до матеріалів справи був долучений детальний розрахунок суми пені (неустойки) у зав'язку з несплатою аліментів, який був перевірений судом, та врахований як належний та допустимий доказ. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з наданих суду документів, відповідач має постійне місце роботи. Вирішуючи питання про розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги і його матеріальний стан, а саме: низьку заробітню плату, більша частина якою вираховується на сплату аліментів, та відсутність будь яких інших джерел отримання доходів. Проаналізувавши у сукупності всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 49941,80 грн., в багато разів перевищує заборгованість по аліментам, що , на думку суду суперечить загальним засадам законодавства - справедливості, добросовісності, розумності та поставить відповідача в край скрутне матеріальне становище. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення судом розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача. Виходячи з того, що визначений розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по сплаті аліментів, суд вважає за необхідне стягнути неустойку у розмірі 8903,10 грн, що фактично дорівнює розміру реальної заборгованості по сплаті аліментів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи викладене, матеріальний стан відповідача та його життєві потреби, розмір його доходів, суд вважає, що розмір неустойки належить зменшити, а тому позовна заява підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 20.01.2012 по 01.11.2012 року у розмірі 8903,10 грн, що фактично дорівнює розміру реальної заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, згідно цієї норми закону стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 89,90 грн грн. Також, в результаті збільшення позовних вимог, збільшилася і ціна позову на 9422,91 грн, тому відповідно до чинного цивільно-процесуального законодавства України, позивач мав доплатити зазначену різницю в дохід держави, але на момент винесення рішення, позивач цього не зробив, тому сума недоплаченого судового збору за подання заяви майнового характеру в розмірі 9422,91 грн має бути сплачена позивачем на користь держави.

Outcome: partial