Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики, у відповідності до ст.ст. 526, 527, 530, 532, 545, 1046, 1049 ЦК України, просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 2400 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судом рішення, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2018 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивачем надано відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 240 доларів США. Підтвердженням цього вказує наявність у неї оригіналу боргової розписки, у якій відповідач вказала про отримання нею 10.07.2018 року грошових коштів в розмірі 2400 доларів США для особистих потреб, які вона зобов`язалась повернути в строк не пізніше 30.09.2018 року в повному обсязі. Невиконання зобов`язальних відносин з боку відповідача за договором позики від 10.07.2018 року і змусило її звернутися до суду для стягнення боргу в судовому порядку. 26 жовтня 2018 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі було відкрито загальне позовне провадження та справа призначена до підготовчого судового розгляду. 26 жовтня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області заява позивача [PERSON] про забезпечення позову була задоволена та накладений арешт на житловий будинок [ADDRESS] , до ухвалення рішення по справі. 13 лютого 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог повністю заперечувала, виклавши свою позицію у письмовому відзиві на позовну заяву від 29.01.2019 року, у якому вказала, що жодних грошей, в тому числі і 2400 доларів США вона від позивача не отримувала. Вказала на періодичність отримання нею грошових коштів, проте за іншими борговими розписками. Так, стверджує, що у лютому 2016 року вона отримала від позивача 14000 грн під 7 % щомісяця від суми заборгованості. Надалі, в березні 2016 року, позивач надала їй ще 7000 грн під 10 % щомісяця від суми заборгованості, потім в травні ще 24\~000 грн під 15 % щомісяця від суми заборгованості, в кінці травня 2016 року у розмірі 400 доларів, що згідно курсу НБУ становило 10 072 грн під 10 % щомісячно, в червні 2016 року 300 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 7464 грн під 15 % щомісячно. Про усі отримані кошти кожним разом, була написана розписка. Також зазначає, що усю суму вона періодично повертала разом з відсотками. Після повернення всієї суми боргу, позивач наполягала, що боржником не в повні мірі повернуто борг та відсотки. [PERSON] постійно вимагала гроші, і тому коли вона стала не в змозі платити їх, позикодавець змусила останню написати розписку, що є предметом спору в суді, вказуючи на припинення з нею зобов`язань, у зв`язку із чим і було її написано на вимогу позивача. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, допитавши в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підтвердження мотивів укладання між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 10.07.2018 року, позивач приєднав до матеріалів справи письмову розписку, у якій зазначено, що [PERSON] винна [PERSON] 2400 доларів США. В кінці липня повинна віддати 1200 доларів США. Якщо не поверне 1200 доларів США в липні повинна 7 % , а решту в кінці вересня 1200 доларів США. Датою написання розписки встановлено 10.07.2018 року. /л.с.5/. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.1ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з ч.1\~\~ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно п.2, п.4 ч.1\~ст.208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно\~ст. 626 ЦКУ\~- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно\~ст. 638 ЦКУ\~- договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». З матеріалів справи, а саме з розписки від 10.07.2018 року неможливо встановити, чи отримала [PERSON] від [PERSON] у борг грошові кошти, чи вони надавались їй за якихось інших обставин (наприклад придбання, обміну майна). Розписка не має у своєму тексті значень саме отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у борг, натомість у ній містяться значення про винність у поверненні коштів, проте ані за яких обставин вони були отримані, ані для яких цілей, ані конкретизації строку їх повернення не визначено. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~1051\~ЦК України,\~ позичальник\~має право\~оспорити договір\~позики на\~тій підставі,\~що грошові\~кошти або\~речі насправдіне були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. \~ \~ \~ \~Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. \~ \~ \~ \~Суд критично відноситься до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] наданих в ході судового розгляду справи, стосовно того, що вони бачили як приходила відповідач до позивача позичати кошти та вони писали розписку, оскільки з їх пояснень не можливо встановити яку саме суму позичала позивач, які між ними були умови повернення коштів та розмір коштів. \~ \~ \~ \~Суд також не приймає до уваги посилання відповідача у її письмовому відзиві на отримання нею інших коштів за іншими борговими розписками, оскільки вказані ствердження не підтверджені матеріалами справи, жодних доказів в обґрунтування вказаного відповідачем не надано, так само як і доказів пов`язаності позовних вимог із ствердженнями, викладеними у її відзиві, не приймає також до уваги приєднаний та оглянутий в судовому засіданні запис телефонних розмов, з якого не можливо встановити між ким йшла розмова, коли саме вона записана, та яким чином вона спростовує або не спростовує вимоги позивача. У відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~\~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~\~ Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. \~\~Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~\~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~\~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. \~\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У Постанові ВСУ від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц, суд вказав про наступне: досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі\~№ 6-1967цс15. За таких обставин, враховуючи, що з наданої позивачем в якості обґрунтування позову розписки не вбачається укладання між сторонами договору позики, тобто не виявлено справжню правову природу боргу, у розписці від 10.07.2018 року відсутні обставини за яких відповідач винна позивачу грошові кошти, умови отримання позичальником в борг, конкретизації строку повернення грошових коштів, тобто позивачем не доведено право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, та взагалі існування правовідносин позики, у зв`язку із чим її позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики слід визнати необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним згідно квитанції судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed