Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суд з позовом та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, [PERSON] , який вони зареєстрували 22 жовтня 1988 року у відділі ЗАГСУ Калуського міськвиконкому Івано-Франківської області (актовий запис № 529). Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними виникали непорозуміння через те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Шлюбні відносини позивачки з відповідачем припинилися з березня 2010 року, з того часу вони стали проживати окремо. Спільно господарство не ведуть, не мають спільного бюджету. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала. Інших заяв і клопотань не надходило. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату і час . Заяв і клопотань не надходило. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Згідно довідки з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, згідно якої відповідач [PERSON] , зареєстрований з 07.08.1997 року за адресою: Одеська область, Миколаївський район, с. А. Іванівка. Згідно відомостей А.-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: Одеська область, Миколаївський район, с. Добриднівка, але за вказаною адресою не проживає з 2005 року. Повідомлення відповідача здійснювалося судом за всіма відомими адресами місця останньої реєстрації і проживання відповідача. Матеріалами справи підтверджено наявність в справі даних про повернення до суду судових повідомлень на ім`я відповідача з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, на офіційному сайті Миколаївського районного суду Одеської області у розділі, у якому розміщуються оголошення про виклик учасників судових засідань до суду були розмішені виклики (повідомлення) відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] , про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, зокрема: шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання і останнім місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно із ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає відповідача повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем по справі. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] і [PERSON] , зареєстрували шлюб 22.10.1988 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Калуського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 529, (серія та номер свідоцтва про шлюб [NUMBER] ) (а.с.7). Шлюбні відносини сторін припинилися з березня 2010 року (як, про це зазначає позивач в позовній заяві), після чого вони стали проживати окремо. З цього часу спільно господарство не ведуть, не мають спільного бюджету та шлюбні відносини не підтримують. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане А-Іванівською сільською радою Миколаївського району Одеської області (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачці залишити без змін, тобто « [PERSON] ».

Outcome: approved