Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на 1/12 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 103,8 кв. м., житловою площею 68,2 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 9 с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 грудня 2015 року, та на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 103,8 кв. м., житловою площею 68,2 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 9 с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], 31 липня 2018 року, посилаючись на те, що після смерті її батьків відкрилась спадщина за заповітом та за законом на даний житловий будинок. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що державна реєстрація житлового будинку в бюро не проведена. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень щодо задоволення позову немає. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. 15.12.2015 р. померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ИД № 199550, виданим [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільській області 16.12.2015 р. 31.07.2018 р. помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ИД № 244311, виданим [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільській області 02.08.2018 р. Родинні відносини між позивачем та його померлими батьками підтверджуються наступним. Згідно свідоцтва про народження серія І-ИД № 480648, виданого Тернопільським районним бюро ЗАГС с. Мишковичі 17.03.1978, вбачається, що [PERSON] народилася 18.01.1970, у відомостях про батьків [PERSON] вказаний батьком, [PERSON] - матірю. В подальшому позивач змінила прізвище «Іванюта» на «Кузик» після реєстрації шлюбу, про що свідчить її свідоцтво про укладення шлюбу. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, наданого Тернопільським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 23.02.2017, вбачається, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 1971 року, актовий запис про шлюб № 9. Згідно частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/6 частину житлового будинку 1965 року побудови загальною площею 103,8 кв. м,, житловою площею 68,2 кв. м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд по вул. І. Франка, 9 в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, на яку вона набула право власності як член колишнього колгоспного двору. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на 1/4 частину житлового будинку 1965 року побудови загальною площею 103,8 кв. м., житловою площею 68,2 кв. м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд по вул. І. Франка, 9 в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, на 1/6 частину якого він набув право власності як голова колишнього колгоспного двору, а 1/12 частину він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав, частки разом становлять: 1/6 (або 2/12) + 1/12 = 3/12 або 1/4. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в Дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності і це право збереглося за ними після припинення колгоспного двору. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 25.02.2019 № 106 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. І. Франка, 9 в с. Мишковичі Тернопільського району станом на 01.07.1990 двір колгоспний, членами якого були: [PERSON] голова двору; [PERSON] дружина; [PERSON] дочка; [PERSON] син; [PERSON] зять; [PERSON] внучка. Про належність житлового будинку вказаним шести особам свідчить також інформаційна довідка Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації (далі ТРГБТІ) від 05.02.2019 № 127. Державна реєстрація права власності на будинок за [PERSON] та [PERSON] в бюро технічної інвентаризації станом на 01.01.2013 проведена не була (інформаційні довідки ТРГБТІ від 05.02.2019 № 128, від 06.02.2019 № 139). Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. І. Франка, 9 в с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області належить вищезазначеним шести особам як членам колишнього колгоспного двору в рівних частинах на праві сумісної власності по 1/6 частині кожному. На житловий будинок наявний технічний паспорт, у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку літера «А» загальна площа становить 103,8 кв. м., житлова площа 68,2 кв. м. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Земельні ділянки площею 0,0230 га та 0,0906 га, цільове призначення яких для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастрові номера 6125285400:02:001:0283, 6125285400:02:001:0282, на яких розташований спірний даний житловий будинок, належали на праві власності померлому [PERSON] На дані земельні ділянки позивач має намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька в нотаріальному порядку. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України: «У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України». Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст.1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Зі змісту частини 1 ст. 1272 ЦК України вбачається, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Після смерті матері позивача [PERSON] у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 216/2017, має місце спадкування за законом, так як померлою за життя заповіт складений не був. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті являються позивач [PERSON] як дочка та чоловік [PERSON] (помер 31.07.2018), які вважаються такими, що спадщину прийняли в установленому законодавством порядку згідно ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із померлою на час відкриття спадщини, відмови від спадщини не заявляли. Інших спадкоємців згідно ст. 1261 ЦК України, які прийняли спадщину, після смерті [PERSON] немає, син померлої разом із нею на час відкриття спадщини не був зареєстрований та не проживав, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом визначеного шестимісячного строку не подавав, тому вважається таким, що спадщини після її смерті не прийняв в силу положень ч. 1 ст. 1272 ЦК України. Так, відповідно до копії наявної у спадковій справі довідки [PERSON] сільської ради на день смерті [PERSON] (померла 15.12.2015) разом з нею були зареєстровані та проживали в [INFO]: [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] внучка. 13 червня 2017 року між спадкоємцями після померлої [PERSON], а саме [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори за № 615, у якому відсутня домовленість між спадкоємцями щодо того, кому переходить належна померлій частина будинку. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували належну [PERSON] 1/6 частину житлового будинку загальною площею 103,8 кв. м., житловою площею 68,2 кв. м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд по вул. І. Франка, 9 в селі Мишковичі Тернопільського району в рівних частинах по 1/12 частині кожен. У разі наявності заповіту згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Після смерті [PERSON] у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 547/2018, має місце спадкування за заповітом. 20 жовтня 2015 року [PERSON] було складено заповіт на користь позивача, який посвідчений секретарем Мишковицької сільської ради Тернопільського району за реєстровим № 84, згідно якого на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось він заповів [PERSON]. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 09.01.2019 № 15 на день смерті [PERSON] (помер 31.07.2018) разом з ним були зареєстровані та проживали і проживають по даний час в селі Мишковичі по вул. І. Франка, 9 Тернопільського району Тернопільської області: [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] внучка. Таким чином, спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] є дочка [PERSON] (позивач), яка вважається такою, що спадщину прийняла в установленому законодавством порядку згідно положень ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із батьком на час відкриття спадщини та по даний час, відмови від спадщини не заявляла. Окрім того, 04.12.2018 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за № 2198. Спадкоємців згідно ст. 1241 ЦК України, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, немає, дружина спадкодавця померла раніше нього, пережилих батьків на час його смерті не було, малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей немає. Таким чином, позивач успадкувала належну померлому [PERSON] 1/4 частину житлового будинку загальною площею 103,8 кв. м., житловою 68,2 кв. м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд по. вул. І. Франка, 9 в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області повністю. Позивач звернулася до нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, проте, 22.02.2019 р. державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після померлих матері [PERSON] та батька [PERSON] на вищевказане спадкове майно з підстав відсутності правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на належні їм частини житлового будинку. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавці не отримали за життя правовстановлюючих документів на належне майно та не здійснили державної реєстрації свого права власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/12 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 103,8 кв. м., житловою площею 68,2 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 9 с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 грудня 2015 року, та на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 103,8 кв. м., житловою площею 68,2 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 9 с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], 31 липня 2018 року.

Outcome: approved