Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області про дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем дитина проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, відповідач сплачує аліменти на її утримання. На сьогодні у неї виникла можливість в канун новорічних свят відвезти дитину на відпочинок в Єгипет. Вона забронювала білети та місце проживання, сплатила 50% вартості путівок. Звернулась до відповідача - а він відмовив в наданні нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини. У зв'язку з наведеним позивач [PERSON] просить надати дозвіл на тимчасові виїзд за межі України неповнолітній доньці - [PERSON], [INFO], з 23 грудня 2017 року до 30 грудня 2017 року, без згоди та супроводу батька. Представник позивачки [PERSON] надала суду письмову заяву, якою підтримала позов, просила його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи є відповідні докази, причин неявки суду не повідомив, виклав письмово свою позицію про фактичне визнання позову, про відкладення розгляду справи не просив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області у судове засідання не з'явився, але надав суду висновок відповідно якого вважає за доцільне надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів, які додані до справи. Перевіривши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 травня 2015 року у справі № 501/425/15-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 квітня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 94 (а.с.6, 7). Відповідно свідоцтва про народження від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до актового запису № 4 від 12 січня 2016 року, після реєстрації шлюбу у відділі державної реєстрації цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеської області, я змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 9). Відповідно до рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 січня 2017 року по справі № 501/3524/15-ц встановлено місці проживання нашої неповнолітньої доньки з позивачкою (а.с.12-22). Договором № 568 від 07 вересня 2017 та повідомлення про бронювання виїзду з 23 грудня 2017 року до 30 грудня 2017 року (а.с. 23-28). В письмових поясненнях відповідач [PERSON] фактично визнав позов та надав згоду на розгляд справи без його участі (а.с.44-45, 57-59). Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки та піклування № 1-17-834 від 21.11.2017 року, задоволення позову є доцільним та захищає права неповнолітньої дитини (а.с.72-73). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.) Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частинами 1 та 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно дост.141 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Позивач порушує питання надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька строком з 23 грудня 2017 року до 30 грудня 2017 року, посилаючись на відсутність його згоди на це, оскільки її неодноразові прохання про надання такої згоди залишилися без відповіді з боку відповідача. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають зазначення для вирішення справи. При цьому кожна сторона за правилами ч.ч. 1,3,4 ст. 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді справ щодо надання одному з батьків тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди іншого необхідно встановити факт відсутності згоди іншого батька або підтвердити факт ухилення одного з батьків від надання такої згоди. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску або якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном. Пункт 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, передбачено, що виїзд неповнолітнього за кордон в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків допускається, якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням того, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у наданні згоди на цей виїзд, суд приходить до висновку про задоволення позову - із зазначенням часового проміжку перебування у цій державі з неповнолітньою дитиною. Суд вважає, що дозвіл на тимчасову поїздку за межі України неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], строком з 23 грудня 2017 року до 30 грудня 2017 року, без згоди та супроводу батька, відповідає її інтересам, оскільки батько відповідач з дитиною фактично не проживає, позивач має намір виїхати за межі України для відпочинку дитини.

Outcome: approved