Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~позову зазначає,\~що їй на праві особистої приватної власті належить домоволодіння - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Відповідач за позовом [PERSON] - її колишній зять, що перебував у зареєстрованому шлюбі з її донькою з 03.04.2007 року до 09.09.2019 року, коли шлюб між ними був розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області. Під час перебування у шлюбі з донькою відповідач у 2011 році з її дозволу вселився до даного будинку та відповідно був зареєстрований у ньому як за місцем проживання. Проте, ще до офіційного розірвання шлюбу з донькою відповідач добровільно виселилився з будинку, забрав всі свої особисті речі та виїхав до іншого населеного пункту, де створив іншу сім`ю. Адресу свого нинішнього місця проживання відповідач не повідомляє, від спілкування з донькою та їх спільним сином навіть у телефонному режимі відмовляється, заблокувавши вхідні дзвінки з наших телефонів. Перед виїздом на постійне проживання до іншого населеного пункту відповідач з реєстрації у належному мені на праві власності будинку не знявся і продовжує бути зареєстрованим, хоча вже на протязі двох років у ньому не проживає, в утриманні житла, сплаті комунальних послуг участі не бере, ніякого інтересу до житла не проявляє. У зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки реєстрація відповідача у її житлі не дозволяє реалізувати своє право власності у повному обсязі, зокрема чинить перешкоду у відчуженні будинку, у оформленні субсидії. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої він підтримує свій позов та просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить домоволодіння - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Відповідач за позовом [PERSON] - її колишній зять, що перебував у зареєстрованому шлюбі з її донькою з 03.04.2007 року до 09.09.2019 року, коли шлюб між ними був розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області. Під час перебування у шлюбі з донькою відповідач у 2011 році з її дозволу вселився до даного будинку та відповідно був зареєстрований у ньому як за місцем проживання. Проте, ще до офіційного розірвання шлюбу з донькою відповідач добровільно виселилився з будинку, забрав всі свої особисті речі та виїхав до іншого населеного пункту, де створив іншу сім`ю. Даний факт підтверджується Актом Наталинської ОТГ від 15.06.2021 року, відповідно до якого останній не мешкає в даному будинку з вересня 2019 року. Адресу свого нинішнього місця проживання відповідач не повідомляє, від спілкування з донькою та їх спільним сином навіть у телефонному режимі відмовляється. Перед виїздом на постійне проживання до іншого населеного пункту відповідач з реєстрації у належному мені на праві власності будинку не знявся і продовжує бути зареєстрованим, хоча вже на протязі двох років у ньому не проживає, в утриманні житла, сплаті комунальних послуг участі не бере, ніякого інтересу до житла не проявляє. У зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки реєстрація відповідача у її житлі не дозволяє реалізувати своє право власності у повному обсязі, зокрема чинить перешкоду у відчуженні будинку, у оформленні субсидії. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 2 ст.386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.72 ЖК Української PCP визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду ніяких доказів в підтвердження своїх доводів, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] права користування будинком за адресою: за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved