Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась з позовом про визнання відповідача - [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняття його з реєстрації за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] - на підставі договору дарування квартири від 14.01.2011 року. У вищезазначеній квартирі зареєстровані позивач, її колишній чоловік - [PERSON] та повнолітній син колишнього чоловіка - [PERSON], який з 2010 року в квартирі не проживає, оскільки з часу свого народження та по теперішній час проживає зі своєю матір»ю за адресою: [ADDRESS], де він є власником 1/4 її частини, участі у комунальних витратах та витратах на квартплату не приймає, своїх особистих речей в квартирі не зберігає. Утримуючи самостійно житло, позивач не в змозі отримати субсидію, як особа, яка самостійно проживає в квартирі, вона має нести додаткові витрати за осіб, які фактично в квартирі не проживають. Оскільки відповідач без поважних причин не проживає в квартирі за місцем реєстрації понад чотири роки, н є власником/співвласником даної квартири, на даний час не є членом сім»ї позивача, на підставі ст. 405 ЦК України позивач визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Представник позивача підтримала позовні вимоги, на підтвердження факту не проживання відповідача в квартирі, а також відсутності його речей в квартирі, долучити акти. Згодом, направила до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала заявлені позовні вимоги, просила долучити докази повідомлення відповідача про час та місце судового засідання через оголошення в пресі та у випадку неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, - відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Третя особа - Дніпровський РВ ГУ ДМС в м. Києві належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, направила письмову заяву про розгляд справи у відсутність її представника. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних в справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України - через неявку відповідача в судові засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] - на підставі договору дарування квартири від 14.01.2011 року. У вищезазначеній квартирі зареєстровані позивач, її колишній чоловік - [PERSON] та повнолітній син колишнього чоловіка - [PERSON]. Згідно наданих позивачем актів від 24.01.2014р., 13.02.2015р., 18.03.2015р., [PERSON] фактично з 2006 року в квартирі не проживає. Надане позивачем свідоцтво про право власності на житло від 30.08.1996р. на підтвердження того, що відповідач є власником іншої квартири за адресою: [ADDRESS], суд оцінює критично, оскільки вказаний документ не є доказом проживання особи саме за цією адресою та не доводить факт не проживання відповідача в квартирі позивача. Стаття 405 Цивільного кодексу України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що наданими позивачем доказами підтверджується відсутність відповідача в квартирі понад один рік без поважних причин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до положень Закону.

Outcome: approved