Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом та просить усунути перешкоди у користуванні власністю, визнавши її доньку [PERSON] такою, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач не мешкає за вказаною адресою вже понад один рік, особистих її речей в квартирі немає, за комунальні послуги не сплачує. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, подала в суд заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду (а.с.31). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, відзиву не надала. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 2018 року, є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 7 - копії свідоцтва). Однак у вказаній квартирі, за відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №10899 від 24.09.2018 р., зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 9 - довідка), яка, за даними довідки про не проживання від 27.09.2018 р., виданої головою квартального комітету [PERSON], з червня 2017 року не проживає в будинку [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач, як член сім'ї власника житла, не проживає у спірному будинку без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з червня 2017 року, згідно даних довідки, суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved