Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідачі, місце проживання яких зареєстровано за адресою даної квартири, у наведеному житлі не проживають, речей не зберігають. Збереження реєстрації відповідачів за адресою цієї квартири порушує права позивача як співвласника на вільне володіння та користування своєю власністю. Тому позивач просила суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 02 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою суду до участі у справі залучено [PERSON] в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідачі відзиву на позов не подали, але звернулись до суду з заявами про визнання позову. Інших клопотань, заяв з процесуальних питань сторони суду не подавали. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. У заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились, надавши суду заяви про визнання позову, у яких також просили справу розглянути за їхньої відсутності. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 листопада 1994 року відділом приватизації житла на 1/3 частину, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27 жовтня 2004 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, - на 1/6 частину, та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 01 квітня 2014 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, - на 1/4 частину (а.с.10, 13-14, 17). Таким чином частка позивача у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 3/4. Інша 1/4 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 01 квітня 2014 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори (а.с. 17). За адресою даної квартири зареєстровано місце проживання відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які протягом тривалого часу в даній квартирі не проживають, оскільки фактично змінили місце свого проживання. Як зазначила в позовній заяві позивач, відповідачі орієнтовно у 1994 році переїхали на постійне проживання до Республіки Сербії як її громадяни, отримали посвідчення громадян Республіки Сербія та персональні реєстраційні номери громадян. З зазначеного часу відповідачі на територію України більше не поверталися. Крім того, відповідачі мають місце постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі протягом більше ніж десять років не проживають та не з`являються в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Вказані обставини відповідачі визнали, надавши суду заяви про визнання позову Так, у своїх заявах на адресу суду відповідачі зазначили, що є громадянами Республіки Сербія, мають постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . У квартирі [ADDRESS] більше десяти років не проживають та не з`являються, особистих речей у квартирі також не мають. Позов [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] визнають в повному обсязі, та з врахуванням положень частини 4 ст.206 ЦПК України не заперечують проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Наслідки визнання позову їм відомі та зрозумілі. Розгляд справи №552/5436/19 просили провести за їхньої відсутності (а.с.104-125). Визнання позову відповідачами не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Сумніви в добровільності визнання позову відповідачами відсутні. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачами того факту, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] вони більше десяти років не проживають, не з`являються, своїх речей не зберігають, мають постійне місце проживання у Республіці Сербія за адресою: [ADDRESS], суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] понад один рік за адресою квартири, співвласником якої є позивач, не проживають, речей не зберігають. Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідачів в спірному житлі, а також чинення перешкод відповідачам позивачем або членами його сім`ї, іншими особами в користуванні цим житлом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням як співвласнику [PERSON] , визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у кв. [ADDRESS] . Позов підлягає до задоволення в повному обсязі

Outcome: approved