Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду про скасування запису № 30589323 від 19.02.2019 року, вчиненого державним реєстратором прав на нерухоме майно КП «Реєстраційне бюро» Сорокою Валерієм Миколайовичем про право власності на об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк» на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та позивач просить поновити її право власності на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що 22.05.2006 року між позивачем [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту № 028/25-205, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 52 000,00 доларів США, зі сплатою 11,25% річних, кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - 21.05.2021 року. В забезпечення виконання Кредитного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 22.05.2006 року укладено Іпотечний договір № 028/25-205, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко В.С., за умовами якого у забезпечення виконання зобов`язань по Договору кредиту № 028/25-205 від 22.05.2006 року позивачем передано Банку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, позивачу вдалося з`ясувати, що згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є не позивач, а правонаступник АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк» відповідно до рішення державного реєстратора Сороки В.М., запису № 30589323 від 19.02.2019 року. Підставою внесення запису є повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 178 від 12.12.2018 року АТ «Укрсоцбанк», передавальний акт від 15.10.2019 року; іпотечний договір, серія та номер: 2959 від 22.05.2006 року. Однак позивач вважає такий перехід права власності на належну їй квартиру незаконним, що призвело до порушення її прав та є підставою звернення з даним позовом до суду. 04 червня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: державний реєстратор прав на нерухоме майно КП «Реєстраційне бюро» Сорока Валерій Миколайович, про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04 червня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у порядку забезпечення позову заборонено будь-яким особам, в тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам, вчиняти будь-які дії щодо відчуження та пов`язані із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме: на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; заборонено АТ «Альфа-Банк» виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до вказаної квартири без дозволу [PERSON] . Відповідач АТ «Альфа-Банк» не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а третя особа державний реєстратор прав на нерухоме майно КП «Реєстраційне бюро» Сорока В.М. - правом подачі пояснень щодо предмету спору у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.05.2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 028/25-205, згідно умов якого Банк надав кредит на загальну суму 52 000,00 доларів США, терміном до 21.05.2021 року. (а.с. 7-12) Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 22.05.2006 року в забезпечення виконання грошових зобов`язань [PERSON] між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 028/15-220, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко В.С., за реєстровим номером 2959, за яким [PERSON] передала, а АКБ СР «Укрсоцбанк» прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцеві [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 22.05.2006 року. (а.с. 13-16) Відповідно до п. 2.2. Договору іпотеки, іпотекодавець має право після повного виконання всіх забезпечених іпотекою вимог без будь-яких обмежень розпоряджатися предметом іпотеки; володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його функціонального призначення та можливостей. Згідно п. 4.1, 4.2 Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 4.5 Договору іпотеки, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Сторони Іпотечного договору погодили, що предмет іпотеки оцінюється в 313 100,00 грн., що по курсу НБУ станом на 22.052006 року становить 62 000,00 доларів США. (п. 1.2 Іпотечного Договору) 10.09.2019 року рішенням загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15.10.2019 року Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт. 19.02.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. у досудовому порядку звернуто стягнення на предмет іпотеки та вчинено запис № 30589323 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Підстава виникнення права власності - повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 178 від 12.12.2018 року АТ «Укрсоцбанк», передавальний акт від 15.10.2019 року; іпотечний договір, серія та номер: 2959 від 22.05.2006 року. (а. с. 18-21) За даними Довідки, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Конструктор-2» від 16.06.2020 року № 75, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та постійно проживають з 18.07.2006 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] . (а.с. 106) Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частинами першою та третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Пунктом 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено «шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Станом на час укладення між позивачем та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» іпотечного договору, частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки». Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до пункту 1.11 іпотечного договору, предмет іпотеки залишається в користуванні, володінні іпотекодавця відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Аналіз положень статей 17, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного правочину щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року встановлено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Пунктом 61 вищевказаного Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. (правовий висновок у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16) Крім того, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири. З вказаного іпотечного договору та договору кредиту від 22 травня 2006 року убачається, що кошти видавались в іноземній валюті, а предметом іпотеки є квартира позивача за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв. м. Спірна квартира є місцем постійного проживання сім`ї позивача. (а.с. 106) Таким чином, на іпотечну квартиру позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був чинний під час винесення державним реєстратором оскаржуваного рішення. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас законом було введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 61-474апп19), підтримано у Постанови Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 759/20387/18, у Постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 760/7056/18. (а.с. 44-52, 50, 101-103) Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved