Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вищевказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності. У даному житловому помешканні зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , однак останній за даною адресою не проживає більше року, його речі та майно відсутні. У зв`язку з необхідністю припинення нарахувань по комунальних послугах на відсутнього члена сім`ї, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на житло. Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно реєстраційного посвідчення від 29 серпня 2003 року виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 14 серпня 2003 року за реєстром №3777 і записано в реєстрову книгу за №110. Згідно довідки №1359 виданої ПП «Дружба сервіс-житло 1» 02 серпня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] Тернополі зареєстрований [PERSON] , 1989 р.н. Факт реєстрації проживання [PERSON] також за вищевказаною адресою підтверджується будинковою книгою, заведеною 18 квітня 1986 року. Відповідно до акту складеного комісією ДП «Фаворит-1» під час перевірки житлового будинку, який заходиться по [ADDRESS] встановлено відсутність [PERSON] , про що підтверджують свідки. До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У відповідності до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] , не проживає більше року без поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом задоволення позову та визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 317, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved