Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з відповідачем вона уклала шлюб, який був зареєстрований 16.11.2013 року виконавчому комітеті Нижньоселищенської сільської ради Хустського району Закарпатської області за а/з № 31. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина: донька [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що вони з відповідачем люди різних характерів та поглядів на життя, шлюб та сімю, між ними відсутнє взаєморозуміння. Шлюб існує формально, примирення неможливе. В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем 16 листопада 2013 року виконавчому комітеті Нижньоселищенської сільської ради Хустського району за а/з № 31 розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надіславши суду заяву про справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] між [PERSON] слід розірвати. Також в позові [PERSON] просила суд дитину [PERSON] [INFO] залишити на вихованні та проживання біля неї. Відповідно достатті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з вказаної статті, судом вирішується спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, а оскільки, як встановлено судом, спору щодо місця проживання малолітньої [PERSON] між сторонами не існувало та не існує на даний час, суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаною вимогою, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Враховуючи , що відповідач позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення , суд вважає за необхідне на підставі ст. 142 ч.1 ЦПК України повернути [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме у розмірі 420 грн. 40 коп.

Outcome: dismissed