Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 12 830 (дванадцять тисяч вісімсот тридцять) гривень. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала в зареєстрованих шлюбних відносинах із відповідачем, у шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . З батьком дитини вона не проживає. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.08.2017 р. вирішено стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів на дитину, щомісячно і до досягнення ним повноліття. Зазначає, що вона несе додаткові витрати на утримання сина, а саме несе витрати щодо плати занять з дошкільної підготовки, оплати занять з плавання, карате. На підставі наведеного та ст. 185 СК України просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 14.02.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 28.02.2020 від відповідача [PERSON] до суду посупив відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають до задоволення оскільки, він здійснював додаткові витрати на інтелектуальний, спортивний, соціальний розвиток дитини. Крім цього, зазначає, що заборгованості по сплаті аліментів в нього не має, враховуючи виплати аліментів щомісячна виплата становить 3700 грн. 20.03.2020 до суду поступила відповідь на відзив в якій зазначила, що дитина виявляє бажання до навчання та вивчення мов, оскільки має здібності до швидкого сприйняття та запам`ятовування інформації, тому відвідував спеціальні гуртки для розвитку з посиленою програмою, а не державний дошкільний навчальний заклад. Просить суд задоволити позов в повному обсязі. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просить таку задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Надав пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву. Заслухавши вступне слово сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 18.07.2013 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2842. З позовної заяви вбачається, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.08.2017 року вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів на дитину, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 червня 2017 року від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як вбачається з позовних вимог, позивач [PERSON] до додаткових витрат на утримання малолітнього сина відносить витрати на оплату занять з підготовки у ДНЗ, оплату занять з плавання, оплату занять з карате, що по суті відповідно до вищевикладеного не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України, оскільки такі не викликані особливими обставинами та охоплюються аліментами на утримання дітей. Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх доходів, що згідно довідки №13669 від 08.05.2020 боржником сплачено за період з 15.06.2017 по 31.12.2018 аліменти у сумі 65 775,92грн., що значно перевищує прожитковий мінімум на дитину. На підставі ст.185 СК України та

Outcome: dismissed