Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи з 10.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що відповідач, як батько її неповнолітнього сина, не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, яка перебуває на повному утриманні позивача та проживає разом з нею, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. 22.03.2021 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що дійсно є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Суд, заслухавши сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.11.2017 (а.с.3). Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради №142 від 18.02.2021 неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , перебуває на повному утриманні позивачки (а.с.4). Відповідач [PERSON] є працездатним. Згідно частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходить із того, що відповідач має обов`язок за законом утримувати свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на її утримання (аліменти) стягуються за рішенням суду. Відповідно до положень частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Враховуючи викладене, а також той факт, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітнього сина, хоча зобов`язаний утримувати останнього до його повноліття, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і щомісячного стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи з 10.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved