Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з цивільним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на дві земельні ділянки, а саме: перша, площею 1,0327 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:13:000:0130, розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЛВ № 043877 від 06.04.2005 року, друга, площею 0,2714 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:14:000:0068, розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЛВ № 043877 від 06.04.2005 року. Свої вимоги мотивує тим 22.06.2013 року померла її з відповідачами мати [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 325043 виданим Чорнушовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 24.06.2013 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу, якої увійшло дві земельні ділянки, а саме: перша, площею 1,0327 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:13:000:0130, розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЛВ № 043877 від 06.04.2005 року, друга, площею 0,2714 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:14:000:0068, розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЛВ № 043877 від 06.04.2005 року. Зазначає, що згідно заповіту від 20.10.2004 року, посвідченого секретарем Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON], моя мати [PERSON], все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповіла мені, [PERSON]. На час смерті матері цей заповіт не скасовано та не змінено. Позивач наголошує, що на момент смерті спадкодавця, вона постійно проживала разом із нею в с. Тарасівка Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується довідкою № 233 від 12.05.2016 року, виданою виконавчим комітетом Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, окрім цього до дня смерті матері вели спільне господарство, я доглядала за нею та організовувала її поховання. Стверджує, що у відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Вважає, що оскільки постійно проживала разом із своєю матірю на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляла, вона як позивач у цій справі, [PERSON], фактично прийняла спадщину та набула право на спадкове майно, зокрема земельну ділянку площею 1,0327 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:13:000:0130 та земельну ділянку площею 0,2714 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:14:000:0068, розташовані на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Зважаючи на наведене вище, а також те, що відповідачі у шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, для мене є незрозумілим їхнє невизнання мого права на спадкове майно. У судове засідання позивач не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подали до суду заяву у якій просять позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у їх відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Звертає увагу суду, на те, що право власності матері на земельні ділянки підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЛВ № 043877 від 06.04.2005 року, однак оригінал такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію мого права на спадкування через нотаріальну контору. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, я змушена звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушують прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Судом встановлено, 22.06.2013 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 325043 виданим Чорнушовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 24.06.2013 року. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу, якої увійшло дві земельні ділянки, а саме: перша, площею 1,0327 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:13:000:0130, розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЛВ № 043877 від 06.04.2005 року, друга, площею 0,2714 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:14:000:0068, розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЛВ № 043877 від 06.04.2005 року. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 2 від 12.06. 2009 року розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, а також того факту, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті, що підтверджується довідкою № 233 від 12.05.2016 року, виданою виконавчим комітетом Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину, та враховуючи безумовне визнання позову відповідачами, позовні вимоги позивачає підставними та підлягають задоволенню

Outcome: approved