Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, [PERSON], [PERSON], з позовом, уточненим до початку судового розгляду, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету та органу приватизації Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування реєстрації права власності. В обґрунтування заявленого позову посилається на порушення в ході приватизації спірного житла проведеної у 2016 році, її прав, гарантованих Конституцією України, житловим законодавством, а також на порушення норм чинного законодавства, якими передбачено саму процедуру передачі житла з державного до комунального та приватного житлового фонду. В уточненій позовній заяві позивач зазначає, що вона з 2000 року постійно проживає в [INFO] із своїми дітьми: [PERSON] 11. 05. [INFO] та [PERSON] 30. 11 . [INFO]. Пирятинським районним судом Полтавської області 16. 12. 2003 року по справі № 2-18 прийнято рішення про виселення її сім'ї з житлового будинку № 368 по вул. Перемоги, с. Березівка Гребінківського району Полтавської області, в якому вони проживають і на даний час. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 07. 09. 2004 року по справі № 2-18 відстрочено виконання рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2003 року про виселення сім'ї [PERSON] до того часу, поки в Березівській сільській раді буде вільне жиле приміщення для виселення, яке б відповідало вимогам житлового законодавства. На момент приватизації спірного житлового будинку її сімя не втратила права користування житлом, оскільки із цього житла не виселена і замість нього іншого житла не отримала. Постійно сплачує комунальні послуги та платежі за користування земельної ділянки біля будинку, проводить ремонти будинку, утримує його в належному стані (укріплення фундаменту будинку, заміна прогнивших вікон, проведення внутрішнього поточного ремонту будинку тощо). Тобто на даний час вона і її сімя проживають на законних підставах в будинку № 15 по вулиці Перемоги с. Березівка, Гребінківського району Полтавської області на підставі ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 07. 09. 2004 року, якою відстрочено виконання рішення суду про виселення сім'ї [PERSON] до часу, поки не буде надано Березівською сільською радою для її сімї вільне жиле приміщення для вселення, яке б відповідало вимогам житлового законодавства. Рішенням виконавчого комітету Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 17 грудня 2015 року: 1) надано дозвіл гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на приватизацію будинку № 15 по вул. Перемоги; 2) Рекомендовано гр. [PERSON] та гр. [PERSON] виготовити технічну документацію на житловий будинок для подальшого оформлення документів безоплатної передачі будинку у власність. Позивач вважає, що вищевказане рішення виконавчого комітету Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області є незаконним та не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки надання дозволу гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на приватизацію будинку № 15 по вулиці Перемоги та рекомендації гр. [PERSON] та гр. [PERSON] виготовити технічну документацію на житловий будинок для подальшого оформлення документів безоплатної передачі будинку у власність не є підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків)житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. У судовому засіданні позивач та представники позивача уточнений позов підтримали, надали пояснення, аналогічні доводам первісної та уточненої позовних заяв. Просили вирішити спір відповідно до чинного законодавства та постановити законне і обґрунтоване рішення яким задовольнити позовні вимоги позивача. Просили відмовити і зустрічному позові за необґрунтованістю. Не погоджуючись з позовними вимогами, під час розгляду справи, у вересні 2016 року відповідачі 2 та 3 : [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], звернулися до суду із зустрічним позовом про вселення в житлове приміщення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним та просили його задовольнити. Зазначали, що заперечують проти заявлених [PERSON] позовних вимог в повному обсязі, так як відповідно до пункту 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч. 10. ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла. Вказували, що всі норми чинного законодавства при вирішенні питання про надання їм згоди на приватизацію комунального житла орган приватизації Березівської сільської ради виконав і прийняття особливого рішення «про передачу у власність спірного житлового будинку» чинним законодавством на орган приватизації, яким є виконком Березівської сільської ради, не покладається, а тому і не вимагається. Зазначили, що згідно рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2003 року по справі № 2-18 «визнано право на вказане приміщення будинку № 368 в с. Березівка Гребінківського району Полтавської області за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]». Однак [PERSON], складаючи свої позовні вимоги, не врахувала, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] добровільно знялися з реєстрації свого місця проживання в спірному будинку та зареєстрували своє місце проживання відповідно по вул. Центральній, 25 в с. Залужжя Дубровицького району Рівненської області; по вул. Леніна, 29 в с. Городище Березнівського району Рівненської області та в с. Калинівка Машівського району Полтавської області. Такими своїми діями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що спірний будинок за адресою вул. Перемоги, 15 в с. Березівка Гребінківського району Полтавської області їм не потрібен і вони за власним бажанням перебралися до вказаних місць проживання для постійного проживання. Вказали, що у відповідності до положень ст. 107 ч. 2 ЖК України, член сім'ї який вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, втрачає право користування жилим приміщенням, з якого вибув. А тому вимагати від [PERSON], [PERSON] та [PERSON] письмових заяв про відмову від приватизації орган приватизації виконком Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, не мав законних підстав з вказаних причин. Зазначали, що до повноважень органу приватизації виконкому Березівської сільської ради, не входить компетенція визнавати чи не визнавати за будь ким право власності на житло. Це є виключно компетенцією судових органів України. Щодо аргументів позивача [PERSON] про відсутність у відомостях з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за Березівською сільською радою права власності на спірний житловий будинок, а також про те, що сільська громада в особі Березівської сільської ради не мала права власності на житловий будинок, пояснювали наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного Кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання спірного будинку з відомчого житлового фонду в комунальну власність відбулося 06 лютого 2001 року, про що свідчить акт № 9 приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, складеного та затвердженого відповідно до вимог чинного та той час законодавства. Порядок передачі спірного будинку у власність територіальної громади та набуття права власності громадою на переданий будинок регламентується Законом України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» від 03. 03. 1998 року, відповідно до ч. 6 ст. 7 якого (в редакції чинній на момент передачі спірного будинку) право власності на обєкт передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі. Для набуття права власності на спірний будинок чинне законодавство не вимагало вчинення державної реєстрації для виконкому Березівської сільської ради. Вказали, що необхідною умовою для задоволення позовних вимог про скасування будь-якого акту є порушення у зв'язку з його прийняттям прав або охоронюваних законом інтересів позивача. Відсутність такого порушення виключає можливість задоволення позовних вимог. Так як позивачем [PERSON] не представлено доказів порушення її прав, свобод та інтересів, то остання не має правових підстав заявляти викладені в позовній заяві вимоги і їй необхідно відмовити в задоволенні позову. На підставі своїх посилань відповідачі 2 та 3 просили відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог, зобовязати [PERSON] не чинити відповідачам перешкод у користуванні житлом, а саме будинком № 15 по вул. Перемоги в с. Березівка Гребінківського району Полтавської області та вселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в будинок № 15 по вулиці Перемоги в с. Березівка Гребінківського району Полтавської області. Відповідачі 2 та 3 вказали, що їхнє право користуватися житлом, право на приватизацію житлового будинку порушується [PERSON] Вони позбавлені можливості користуватися житлом, змушені проживати на квартирах, додатково оплачувати житло, в зв'язку з чим несуть безпідставні матеріальні втрати. Відповідно [PERSON] порушує вимоги житлового законодавства України, коли обмежує їх у користуванні житлом. Відповідач 1, виконавчий комітет Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, в судове засідання представника не направив. Подав до суду заяву, в якій просив здійснити розгляд цивільної справи № 528/704/16-ц за відсутності їх представника, заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] голова села, керівник органу приватизації; [PERSON] представник служби у справах дітей Гребінківської районної державної адміністрації в Полтавській області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] заперечують проти позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та просять задовольнити в повному обсязі позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Третя особа без самостійних вимог [PERSON], державний реєстратор прав на нерухоме майно, приватний нотаріус Гребінківського нотаріального округу Полтавської області, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд цивільної справи без неї. Тому суд з врахуванням вимог ст. 169 ЦПК України вирішує спір без даних учасників судового розгляду на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких міркувань. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (приюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функції судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим комітетом Березівської сільської ради не виконано рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16. 12. 2003 року по справі № 2-18/2003 року про надання іншого жилого приміщення яке ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 07. 09. 2004 року відстрочено до виконання рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16. 12. 2003 року по справі № 2-18/2003 року до того часу поки в Березівській сільській раді буде вільне жиле приміщення для виселення і яке відповідало б вимогам житлового законодавства. Рішення про передачу у власність спірного житлового будинку також не приймалося. За приписами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2003 року по справі № 2-18 «визнано право на вказане приміщення будинку № 368 в с. Березівка Гребінківського району Полтавської області за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]». Відповідачами не враховано вимоги ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», що передача житлового будинку здійснюється у спільну сумісну або часткову власність громадян за письмовою згодою повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі (будинку), у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обовязковим визначенням власника квартири. В рішенні Відповідача-1 від 17 грудня 2015 року № 2/12 не зазначено, що виконавчий комітет Березівської сільської ради передає у власність [PERSON] і [PERSON] житловий будинок та визнає право власності на житловий будинок за [PERSON] і [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно довідки Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 70-2 від 02. 09. 2016 року, станом на 29. 12. 2012 року не зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: Полтавська область Гребінківський район с. Березівка, вул. Перемоги, будинок № 15 та будинок № 368 . У вищевказаній довідці надана інформація, що з 31 грудня 2012 року бюро технічної інвентаризації відключено від реєстру речових прав на нерухоме майно, в зв'язку з цим для отримання достовірної інформації станом на сьогодні, щодо нерухомого майна звертайтеся до Державної реєстраційної служби м. Гребінка. Дані про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок з 31 грудня 2012 року по 14 березня 2016 року (день видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 1) відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача будинків у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Згідно ч. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Посилання відповідачів [PERSON] і [PERSON] про передання спірного будинку з відомчого житлового фонду в комунальну власність 06 лютого 2001 року, про що свідчить акт № 9 приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, суд не бере до уваги оскільки вищевказаний акт суду не надано. Наданий суду акт № 9 приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність від 26 лютого 2001 року не є доказом приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, оскільки, як вбачається із зазначеного акта № 9 від 26. 02. 2001 року, не створювалася комісія Березівською сільською радою по прийняттю в комунальну власність спірного житлового будинку. Комісія ВЧД-10 м. Гребінка створена (на якій підставі не вказано) наказом № 21а від 06. 02. 2001 року, та 10. 02. 2001 року провела лише обстеження житлового будинку в с. Березівка, вул. Перемоги, номер будинку не вказано. Відображене в акті прийнято головою комісії і членами комісії ВЧД-10 м. Гребінка, у віданні якого знаходилися 5 (п'ять) житлових будинків, побудованих підприємством в с. Березівка Гребінківського району Полтавської обалсті. Однак акти не належать до правовстановлювальних документів на житловий будинок. Свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: Полтавська область Гребінківський район с. Березівка, вул. Перемоги, будинок № 15 на імя територіальної громади с. Березівка не оформлялось і не видавалось. Реєстрація права власності на вказаний житловий будинок за територіальною громадою с. Березівка в реєстрі прав власності на нерухоме майно чи в державному реєстрі прав не здійснювалась. Тому територіальна громада с. Березівка не набула права власності на вказаний житловий будинок, він не знаходився в комунальній власності на момент приватизації, не належав до державного житлового фонду та не підлягав приватизації в силу ст.ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Інших доказів, які б підтверджували знаходження у комунальній власності Березівської сільської ради спірного житлового будинку, суду не надано. Відповідно до ст. 5 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (затвердженого постановою КМУ від 06.11.1995р. № 891) передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради. До складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій. Комісію очолює заступник голови держадміністрації або заступник голови відповідної ради. У відповідності до ст. 8 Положення передача відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться разом з відповідною технічною документацією на будинок (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також документами, що встановлюють право на нього. У разі відсутності необхідної технічної документації вона відновлюється за рахунок підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд у комунальну власність. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Рішенням першої сесії сьомого скликання Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 03 листопада 2015 року визнано органом приватизації виконавчий комітет Березівської сільської ради з передачею йому повноважень щодо управління, майном яке належить до комунальної власності Березівської сільської ради. Керівником органу приватизації затверджено [PERSON] - голову сільської ради. Не існує жодного документу, з якого б вбачалося, що спірний житловий будинок № 15 по вулиці Перемоги в с. Березівка є саме будинком № 368 по вулиці Перемоги в с. Березівка, про який йдеться в рішенні Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2003 року по справі № 2-18/2003 про виселення сім'ї [PERSON], в ухвалі Пирятинського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2004 року по справі № 2-18/2003 щодо відстрочення виконання рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2003 року та в ухвалі Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2013 року, якою відмовлено відділу Державної виконавчої служби Гребінківського районного управління юстиції у встановленні, зміні порядку і способу виконання рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2003 року про виселення сім'ї [PERSON] з житлового будинку № 368 в с. Березівка, Гребінківського району Полтавської області. Такі документи жоден з відповідачів не надав. Не надано також відповідачем 1 доказів, які підтверджували знаходження у комунальній власності спірного житлового будинку № 15 по вул. Перемоги в с. Березівка Гребінківського району Полтавської області. Подане 09 листопада 2016 року в залі судового засідання під час розгляду судом даної цивільної справи відповідачем 1 рішення виконавчого комітету Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області № 4/1 від 26 лютого 2016 року про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно будинок за адресою: с. Березівка, вул. Перемоги, 15, на імя [PERSON] та [PERSON], судом не приймається. За приписами частини 1, 2 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Відповідачем 1 не доведено, що вищевказане рішення виконавчого комітету Березівської сільської ради подано несвоєчасно з поважних причин. Приймаючи рішення про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на приватизацію житлового будинку, відповідач 1 не зясував статус спірного будинку, тобто не встановив, чи може бути цей спірний будинок обєктом приватизації. На момент прийняття рішення відповідачем про надання дозволу на приватизацію спірного житлового будинку вказаний будинок не перебував у комунальній власності згідно вимог Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (затвердженого постановою КМУ від 06.11.1995р. № 891), Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відтак, суд не бере до уваги посилання представника відповідачів [PERSON] та [PERSON], що правом на приватизацію володіють тільки особи, котрі не тільки проживають, але й прописані на житловій площі, оскільки це суперечить правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року в справі №6-125цс12, що відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Отже, не слід пов'язувати право осіб на приватизацію з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі, оскільки це суперечить положенням законодавства, що регулює правовідносини щодо приватизації. Згідно ст. 5 Закону 2482-12 до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Отже норми спеціального Закону 2482-12, що регулює правовідносини щодо приватизації житлового фонду пов'язують виникнення права на приватизацію житла членами сім'ї наймача наявність факту постійного проживання, а не прописку (реєстрацію) за адресою помешкання, що підлягає приватизації. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання Верховною Радою України згоди на їх обов'язковість (частина перша статті 9 Конституції України). Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (пункт 1 статті 25). Аналогічне положення міститься в пункті 1 статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року , ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 року N 2148-УІІІ, в якому, крім вказаного, закріплено обов'язок держав - учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону № 2482-12, спори що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (приюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Таким чином позов [PERSON] до виконавчого комітету Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним рішення виконавчого комітету та органу приватизації Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування реєстрації права власності підлягає задоволенню. В позові [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], 26. 02. [INFO], та [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, [PERSON] 09. 11. [INFO], про вселення в житлове приміщення за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, село Березівка, вулиця Перемоги, 15 та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним відмовити. Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функції судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив у разі задоволення позову судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved