Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 56915,25 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32725.00 грн., суму компенсації та індексації від втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4721,15 грн. та 5000 грн. за заподіяну моральну шкоду. Позов обґрунтовує тим, що з 21.05.2007р. по 02.01.2014р. вона працювала на посаді цехового терапевта ПАТ «ДЗАК». Звільнена з роботи у зв»язку із закінченням дії трудової угоди, про що зазначено в Наказі №1 від 02.01.2014р. по Дрогобицькій районній лікарні №5. Починаючи практично з листопада 2012р. вона перестала отримувати заробітну плату по вині відповідача. Також всупереч вимогам ст..49 КЗпП України в бухгалтерії Дрогобицького районного територіального медичного об»єднання, яка обслуговує Дрогобицьку районну лікарню №5 їй відмовлено у видачі довідки по заробітній платі із зазначенням відповідної суми заборгованості по цій заробітній платі. Просить стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 56915,25 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32725.00 грн., суму компенсації та індексації від втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4721,15 грн. та 5000 грн. за заподіяну моральну шкоду, яка виразилась в тому, що через невиплату їй на протязі такого тривалого часу зарплатні, було порушено її нормальні життєві зв'язки, вона не могла забезпечити свою сім'ю продуктами харчування, необхідним одягом, вчасно сплачувати комунальні платежі, через що змушена була позичати грошові кошти у своїх знайомих, що завдавало їй нервових потрясінь та переживань. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що його довірителька [PERSON] зверталась до різних інстанцій, в т.ч. і до відповідача - Дрогобицької РЛ №5 з метою захисту своїх трудових прав, однак це не дало позитивного результату. До сьогоднішнього дня з нею не проведено розрахунку. Зазначив, що сума заборгованості по заробітній платі зазначена у розмірі 52500,00 гривень підлягає збільшенню, оскільки згідно роз'яснення п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, якими він керувався під час визначення сум, що підлягають стягненню, оскільки стягнення і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника. Просить стягнути з відповідачів на користь [PERSON] суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 56915,25 грн., крім того станом на кількість робочих днів, за які затримано розрахунок при звільненні становить 124 дні: у травні 2014 року - 19 днів; у червні 2014 року - 19 днів; у липні 2014 року - 5 днів, а том величина суми за весь час затримки розрахунку становить: 175 грн./день х 63 дні = 11025.00 + 21700.00 = 32725.00 грн. Крім того, згідно ст.1-3 «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 1078, «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (із змінами і доповненнями), позивачу належить виплата сума компенсації та індексації від втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 4721,15 грн. та моральна шкода в розмірі 5000грн. Представник Дрогобицької районної лікарні №5 - Валюх В.М. позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнав, а в решті - заперечив. Суду пояснив, працює на посаді головного лікаря Дрогобицької районної лікарні №5 і до його повноважень входить, зокрема, прийняття та звільнення працівників, погодження табелів обліку робочого часу. Позивач [PERSON] з 21.05.2007р. по 02.01.2014р. працювала на посаді цехового терапевта ПАТ «ДЗАК» та звільнена з роботи у зв»язку із закінченням дії трудової угоди на підставі наказа №1 від 02.01.2014р. по Дрогобицькій районній лікарні №5. Зазначив, що між Дрогобицьким РТМО та ПАТ «ДЗАК» щорічно укладались цивільно-правові угоди, за якими Дрогобицьке РТМО зобов'язувалось надавати ПАТ «ДЗАК» комплексне лікувально-профілактичне обслуговування працівників ПАТ «ДЗАК». Оскільки ПАТ «ДЗАК» перестало перераховувати кошти на виплату заробітної плати працівникам, в т.ч. і позивачці, він не погоджував та не подавав до централізованої бухгалтерії Дрогобицького РТМО табелів обліку робочого часу. Представники Дрогобицького РТМО - Слотило Р. в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності представника Дрогобицького РТМО на підставі наявних доказів по справі. Представник ПАТ «ДЗАК» - Бурмас Ю.Р. в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності представника ПАТ «ДЗАК» на підставі наявних доказів по справі. Третя особа - представник Дрогобицької районної ради в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності представника Дрогобицької районної ради. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорююється, що [PERSON] з 21.05.2007р. по 02.01.2014р. працювала на посаді цехового терапевта ПАТ «ДЗАК» та звільнена з роботи у зв»язку із закінченням дії трудової угоди, про що зазначено в наказі №1 від 02.01.2014р. по Дрогобицькій районній лікарні №5. Посада позивачки входила в штат Дрогобицької районної лікарні № 5 і вона не перебувала в трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК» та з Дрогобицьким РТМО. Відповідно до Положення про Дрогобицьке районне територіальне медичне об'єднання, засновником якого є Дрогобицька районна рада, є окремою юридичною особою, представляє комплекс лікувально-профілактичних та інших закладів і організацій функціонально і організаційно пов'язаних між собою, об'єднаних на засадах по територіальному принципу з метою координації діяльності, забезпечення їх прав, представлення загальних інтересів у відповідних державних та інших органах. В склад зазначеного об'єднання входить Управа об'єднання, як центральний орган його управління, централізована бухгалтерія і в підпорядкуванні такого мається медичні заклади району, в тому числі і Дрогобицька районна лікарня № 5 на 40 ліжок (п.2.1-2.2.2). Вищим колективним органом управління Дрогобицького РТМО являється рада, до складу якої входять головний лікар Дрогобицького РТМО, його заступники, ведучі спеціалісти ДРТМО і головні лікарі лікувально-профілактичних закладів (п.3.9). Встановлено, що між Дрогобицьким РТМО та ПАТ «ДЗАК» щорічно укладались цивільно-правові угоди, за якими Дрогобицьке РТМО зобов'язувалось надавати ПАТ «ДЗАК» комплексне лікувально-профілактичне обслуговування працівників ПАТ «ДЗАК». а останній перераховувати кошти за це. Статутом Дрогобицької районної лікарні № 5 та посадовою інструкцією головного лікаря цієї лікарні підтверджується, що Дрогобицька районна лікарня є самостійною юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки, а головний лікар вправі приймати та звільняти працівників районної лікарні (а.с.46-50). Відповідно до Статуту засновником районної лікарні є Дрогобицька районна рада, фінансується з районного бюджету, джерелом коштів на оплату праці працівників районної лікарні є кошти, виділені районним бюджетом, дохід, одержаний в результаті її господарської діяльності та кошти, отримані згідно укладених угод з промисловими підприємствами. Відповідно до довідки Дрогобицького РТМО про заробітну плату, де мається централізована бухгалтерія медичних установ, позивачці не нарахована та невиплачена заробітна плата в сумі 56915 грн. 25 коп. (без врахування сплати податків та обов'язкових платежів) (а.с.24). Зазначена сума сторонами не оспорюється. Частиною 1 ст.94 КЗпП та ст.1 Закону України від 24.03.1995р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором власник виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 24 цього ж Закону визначено, то заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому. Таким чином судом встановлено, що заробітна плата позивачці не виплачена із-за вини роботодавця (Дрогобицька РЛ № 5). Його посилання на те, що оскільки ПАТ «ДЗАК» перестало перераховувати кошти, які були передбачені вказаними вище договорами, відтак на позивачку не погоджувалися та подавалися до централізованої бухгалтерії Дрогобицького РТМО табеля обліку робочого часу, а відтак у зв'язку з цим заробітна плата позивачці в період з 01.11.2012 року по 31.12.2013 року не була нарахована, не є поважною причиною, яка б слугувала підставою для невиплати позивачці заробітної плати, оскільки позивачка не перебувала в трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК». З огляду на вказане суд приходить до висновку, що саме Дрогобицьку районну лікарню №5 необхідно зобов'язати нарахувати та виплатити заробітну плату позивачці за період її роботи з 01.11.2012 року по 31.12.2013 року в сумі 56915,25 грн. (а.с. 24) Вирішуючи позов в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Зважаючи на те, що з позивачкою не проведено розрахунок по заробітній платі по день винесення рішення суду, то сума середнього заробітку за час затримки розрахунку повинна нараховуватись, та оскільки величина суми середнього заробітку за період з 07.07.2014р. по 17.10.2014р. становить: 175грн. х 63 дн. = 11025 грн., отже загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 21700,00грн. + 11025,00грн. = 32725,00 грн., а відтак зазначена сума підлягає стягненню з Дрогобицької РЛ № 5 в користь позивачки. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди. обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань. Згідно роз'яснень, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Внаслідок невиплати відповідачем позивачці належних їй сум як заробітна плата у строки, передбачені КЗпП, протягом тривалого часу є порушенням її конституційних та трудових прав. Відтак, суд приходить до висновку про спричинення позивачці моральних страждань, оскільки вказані порушення призвели до моральних страждань та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачка була позбавлена доходу, на який розраховувала. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з вищевикдаденого характеру правопорушення, його тривалості, тяжкості вимушених змін у житті позивачки у зв'язку з невиплатою заробітної плати, глибини душевних страждань, які позивачка зазначала у зв»язку з порушенням її законних прав, тому приходить до висновку про визначення розміру моральної шкоди в сумі 1000 грн. і стягнення такої з Дрогобицької районної лікарні на користь позивачки. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки Законом України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору, відтак, з урахуванням майнової та немайнової вимог позивачки, до стягнення з Дрогобицької районної лікарні № 5 в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі …. грн. …. коп..

Outcome: approved