Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду в інтересах Релігійної громади реформатської церкви з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що релігійна громада реформатської церкви (Реформатський релігійний приход) є власником житлового будинку під №46, який розташований в місті Мукачево по вул.Б.Хмельницького, Закарпатської області. Так, в даному будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які у свою чергу за вищевказаною адресою не проживають з 2011 - 2013 років, що стверджується [PERSON] за №87, 88, 89, 90 від 22 листопада 2016 року. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між позивачем та відповідачами стосовно їх проживання у будинку не існує. Тому на підставі вищенаведеного представник Релігійної громади реформатської церкви [PERSON] звертається до суду та просить визнати відповідачів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщення, а саме: будинком №46, який розташований по вул.Б.Хмельницького в м.Мукачево, Закарпатської області. Позивач - представник Релігійної громади реформатської церкви [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомили. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співласниками квартири №2, яка розташована в будинку № 83 по вул. Томпи М. в м.Берегово, загальна площа якої складає 32,7 кв.м., яка також належить на праві спільної часткової власності ще 7 (сімом) особам, то якщо відповідачів [PERSON] та [PERSON] визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням буд.№ 46 по вул.Б.Хмельницького в м.Мукачево, то вони будуть позбавлені права проживання в даному будинку. -2- Третя особа - представник центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам виданого Мукачівським малим міжрегіональним державним підприємством технічної інвентаризації, та записано в реєстрову книгу №2 та копії Виписки та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державної реєстраційної служби України, Релігійна громада Реформатської церкви є власником будинку №46, який розташований по вулиці Б.Хмельницького в місті Мукачево (а.с.6,7,8-9). З копії Підтвердження від 18 листопада 2016 року вбачається, що Єпископ управління Закарпатської реформатської Церкви Зан [PERSON], підтверджує, що Релігійна громада реформатської церкви в м.Мукачево, по вул.Духновича. 11, за новою редакцією статуту - є громадою їхнього релігійного об'єднання та ідентична громаді, котра за попередніми даними проходить під назвою Реформатський приход (релігійне об'єднання) м.Мукачево за старою редакцією статуту (а.с.10). Відповідно до [PERSON] №87, 88, 89 та 90 від 22 листопада 2016 року - [PERSON], [INFO] за адресою: м.Мукачево, вул. Б.Хмельницького, буд.№46, не проживає з 2011 року, [PERSON], [INFO] за даною адресою не проживає з 2015 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за даною адресою не проживають з 2013 року, що своїми підписами засвідчили: [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]; [PERSON], який проживає за адресою: [INFO]; [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] (а.с.14, 15, 16, 17). Відповідно до копії Листа директора Комунального підприємства «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської районної ради» [PERSON] за №371 від 13 жовтня 2010 року, за [PERSON], [INFO], мешканцем м.Берегово, вул.Томпи, 77, зареєстрована квартира №2 по вул. [PERSON], 83, в м.Берегово на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Войтехічною та [PERSON] в цілому, що також підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 16 червня 1999 року видане виконкомом Берегівської міської ради. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. -3- Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Судом встановлено, що власником будинку №46, який знаходиться, за адресою: м.Мукачево, вул.Б.Хмельницького, є - Релігійна громада реформатської церкви. Однак, в даному будинку зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], але за вищевказаною адресою не проживають з 2011-2015 року, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах Релігійної громади реформатської церкви про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved