Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа- Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила суд надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO], на одноразовий виїзд за межі України до Турецької Республіки без супроводу батька [PERSON], на період з 20.05.2017 року по 20.06.2017 року в супроводі матері [PERSON]. Вобґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстровано шлюбі з 17.12.2010 року. Від спільного життя вони мають сина [PERSON],[INFO], який проживає та знаходиться на утриманні матері. З вересня 2016 року сторони мешкають окремо, на теперішній час вирішується питання щодо розірвання шлюбу між ними. З метою забезпечення повноцінного відпочинку сину [PERSON] в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок дитини в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя. Проте, відповідач [PERSON] без пояснення причини перестав спілкуватись з дитиною, неодноразові прохання позивача щодо надання дозволу на виїзд сина [PERSON] за кордон, залишив без відповіді. У зв'язку з наведеним, позивач позбавлена можливості отримати дозвіл у відповідача на виїзд дитини до Турецької Республіки, що стало підставою для її звернення до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити та наголосила, що нею вже замовлені та придбані туристичні путівки, у зв'язку з чим просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька в супроводі матері. Також зазначила, в зв*язку з неодноразовою неявкою в судове засідання Відповідача, що належним чином повідомлявся, від якого не надійшло заяви про причини неявки, на підставі ст. 224 ЦПК України, просила розглядати справу у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник - Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, матеріали справи містять заяву представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності, в якій він просив ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, заслухавши пояснення позивача, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, вислухавши сторону позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.12.2010 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 17.12.2010 року). Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 12.07.2011 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини. Відповідно до довідки про склад сім'ї за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок якої відкрити на ім'я позивача, зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (брат), [PERSON] (син). Позивач наголосила, що дитина проживає разом із нею, вона самостійно несе усі витрати по утриманню сина, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, однак звернення залишено відповідачем без задоволення. Відповідно довідки медичного центру «Майстерня здоров'я», [PERSON], [INFO] перебуває на обліку у вказаному закладі, нагляд за станом здоров'я дитини здійснює мати [PERSON], з вересня 2016 року батько не супроводжував дитину при відвідуванні лікаря. Відповідно довідки Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Гармонія», [PERSON], [INFO] є вихованцем дошкільної групи «Розумнички», [PERSON] одна виховує дитину, батько у закладі не з'являється, участі у навчанні та вихованні дитини не приймає. Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Судом встановлено, що позивач бажає забезпечити дитині [PERSON], [INFO] повноцінний відпочинок в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітнього сина, позивач це зробити не може. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за кордон до Турецької Республіки на період з 20.05.2017 року по 20.06.2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved