Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею\~ право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON], [INFO], на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 вересня 2014 року померла її бабуся, [PERSON] Після смерті останньої залишилась спадщина, а саме квартира №2, розташована по вулиці Республіканський, будинок 140 в місті Кременчуці Полтавської області. Згідно заповіту, посвідченого 16 грудня 2005 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] заповіла все майно позивачці. Позивачка зазначає, що у встановлений законодавством строк нею було подано заяву про прийняття спадщини після померлої бабусі, однак у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом було відмовлено у звязку із тим, що, на його думку, заявницею не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, оскільки договір міни, на підставі якого [PERSON] набула право власності на квартиру №2, що розташована по вулиці Республіканський, будинок 140 в місті Кременчуці Полтавської області, нотаріально не посвідчений, а зареєстрований на товарній біржі. Позивачка, [PERSON], із відмовою нотаріуса не згодна, оскільки вважає , що її бабуся, [PERSON], правомірно набула право власності на спірне майно у встановленому законодавством порядку, чинному на той момент, у звязку із чим і вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак подала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі. Представник відповідача, Кременчуцької міської Ради, [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи провести без її участі та зазначила, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду клопотання, відповідно до якого просив розглянути справу без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Представник третьої особи, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних в матеріалах справи документів. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується договором міни нерухомого майна, посвідченого на товарній біржі «Світловодська» 15 жовтня 1998 року, та зареєстрованого за номером 001/25-Н, [PERSON] набула право власності на квартиру №2, що розташована по вулиці Республіканський, будинок 140 в місті Кременчуці Полтавської області. Державну реєстрацію зазначеного вище договору проведено КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 травня 1999 року. Відповідно до статті 242 Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, що був чинним на момент укладання зазначеного вище договору міни, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відтак, згідно зі статтею 224 Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957-ХІІ від 10 грудня 1991 року, що був чинний на момент укладення договору міни №001/25-Н від 15 жовтня 1998 року, передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню; угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно із частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. У звязку із викладеними обставинами, враховуючи той факт, що реєстрація права власності на квартиру №2, що розташована по вулиці Республіканський, будинок 140 в місті Кременчуці Полтавської області за [PERSON] була проведена відповідно до чинного законодавства, що діяло на момент реєстрації, а також те, що виникнення права власності на майно на підставі договору міни не потребувало нотаріальному посвідченню, суд приходить до висновку про правомірність набуття спадкодавцем, [PERSON] права власності на спірне майно. 23 вересня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №276719, виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. Згідно заповіту, посвідченого 16 грудня 2005 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-1529, померла [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, заповіла [PERSON] Внаслідок реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №023902, видане 27 жовтня 2006 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області. Згідно спадкової справи №30/2015 до майна померлої 23 вересня 2014 року [PERSON], 16 лютого 2015 року позивач, [PERSON], звернулась до Другої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] №1220/02-14 від 06 вересня 2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру №2, що розташована по вулиці Республіканський, будинок 140 в місті Кременчуці Полтавської області, у звязку із відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Відповідно до правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі статтею 60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Положеннями статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі статтею 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Виходячи зі змісту статті 1222 Цивільного кодексу України, [PERSON] являється спадкоємицею після померлої [PERSON] Відповідно до вимог частини 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З вищевикладених обставин справи вбачається, що [PERSON] дійсно є спадкоємицею після померлої [PERSON], приймаючи до уваги той факт, що судом встановлена правомірність набуття спадкодавицею права власності на спірне майно, а саме на квартиру №2, що розташована по вулиці Республіканський, будинок 140 в місті Кременчуці Полтавської області, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved