Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності, на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову зазначили наступне. [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть. Про факт споріднення між позивачем та померлою, свідчить свідоцтво про народження та свідоцтва про укладання шлюбу. За життя, померла [PERSON] склала заповіт у якому зазначалось, що квартира, яка знаходиться у [ADDRESS] переходить у власність [PERSON] (тобто онучки померлої), а житловий будинок [ADDRESS] , померла заповідала рідному брату позивача - [PERSON] . Однак, її рідний брат [PERSON] помер [INFO] , а за життя не використав своє право на отримання спадщини. Звернувшись до Костянтинівської державної нотаріальної контори, з метою отримання спадщини після померлого брата, нотаріусом було роз`яснено, що померлий брат позивача не вступав у права на спадщину після померлої матері, не отримував відповідне свідоцтво про право на спадщину, відповідно до цього. Позивачу потрібно прийняти спадщину не після померлого брата, а після матері оскільки спадщина є досі відкритою. Крім цього. Їй також було відмовлено у видачі свідоцтва про право па спадщину після померлої матері у зв`язку з тим, що згідно ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, тобто не було подано заяву у встановлений законодавством шестимісячний строк. Так, відповідно до довідки БТІ від 06.03.2019 р. №50 встановлено, що за даними КП «БТІ м.Торецька», станом на 31.12.2012 р., індивідуальний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтві про право на спадщину за заповітом, надане Дзержинською державною нотаріальною конторою від 29.03.2000 р., реєстр 2-387. Отже, після смерті [PERSON] позивач не відмовлялась від спадщини. Крім цього, відповідно довідки №1718 від 06.03.2019 р. вбачається, що на момент смерті [PERSON] за місцем її реєстрації: [ADDRESS] ніхто не був з нею зареєстрований, що свідчить про відсутність спадкоємців, які прийняли спадщину фактично або спадкоємців, у яких є обов`язкова частка у спадщині. Крім того, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після померлої [INFO] [PERSON] , була заведена спадкова справа №37253054. Спадкова справа заведена на підставі заяви про прийняття спадщини гр. [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою позивача. Враховуючи те, що вона позбавлена можливості оформити право на спадщину, вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не прибули, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надавала, причини своєї неявки суду не повідомила. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди сторони позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.12,13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Як встановлено з матеріалів справи, у [PERSON] (спадкодавець) за життя була донька [PERSON] (позивач по справі) та син [PERSON] (а.с.6-7, 17). Так, відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.03.2000 року житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, з надвірними побудовами належить [PERSON] (а.с.14). З копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). З копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). Відповідно до довідки БТІ від 06.03.2019 р. №50 встановлено, що за даними КП «БТІ м.Торецька», станом на 31.12.2012 р., індивідуальний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтві про право на спадщину за заповітом, надане Дзержинською державною нотаріальною конторою від 29.03.2000 р., реєстр 2-387 (а.с.16). Позивач звернулась до Костянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - [PERSON] .. Відповідно до п.23 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Листом-відповіддю державного нотаріуса Костянтинівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 01.04.2019 року, позивачу було роз`яснено, що спадкоємець не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк і на момент смерті спадкодавиці разом з нею постійно не проживала, що необхідно для вчинення нотаріальної дії (а.с.8). З огляду на це суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так, статтею 1217 ЦК України передбачені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1223 даного Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, спадкування здійснюється за законом. Стаття 1261 ЦК України вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до узагальнення судової практики, а саме листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: approved