Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. З 25.03.205 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя подружжя не склалося з причин відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя, втрати почуття любові. Спільного господарства сторони не ведуть вже більше шести місяців. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Після фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач не приймає участі в утриманні спільної дитини. На даний час позивач не працює, оскільки займається доглядом за дитиною. А тому, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за викладених в позові обставин та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с.24). За таких обставин, заслухавши думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до вимог ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.03.2015 року, про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №324 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини сторони не підтримують і спільне господарство не ведуть, спору про поділ майна, а також щодо місця проживання дитини на даний час між сторонами не виникає. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім?ї суперечить інтересам сторін. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України (СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що неповнолітня донька сторін [PERSON], [INFO], проживає разом з матір?ю - позивачем по справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що дана вимога позивача є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне. Виходячи зі змісту ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що позивачем не доведено необхідності стягнення аліментів на її утримання саме в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд вважає, що необхідним та достатнім буде стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трьох років Відповідно до вимог ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 79 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 22 липня 2016 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, а також у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», тобто з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 79, 84, 112, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial