Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей та на своє утримання з тих підстав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2011 року, який був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2017 року. Від спільного життя сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем. З лютого 2016 року відповідач не проживає разом із сімʼєю, та ані життям, ані станом здоровʼя дітей він не цікавиться. До грудня 2017 року відповідач нерегулярно, але надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, але з січня 2018 року жодної допомоги на їх утримання не надає, не бере участь у додаткових витратах, викликаних потребами дітей. Також відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч.2 ст. 84 СК України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Матеріальне становище позивача на даний час дуже складне, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за молодшою донькою Ріанною до досягнення нею трирічного віку. На підставі вищевикладеного, позивач вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по 1500,00грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1000,00грн. щомісяця до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та додатково зазначила, що з лютого 2016 року вона не проживає із відповідачем однією сім»єю та не спілкується з ним з грудня 2017 року. Місце перебування відповідача та місце його роботи їй невідомі. Також, їй невідомо чи працює відповідач та з чого складається його дохід. Але їй відомо, що стан здоровʼявідповідача задовільний та інших малолітніх або неповнолітніх дітей він не має.Стан здоровʼя дітей також є задовільним. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву він не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач в судовому засіданні не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вище вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч.8,9 ст. 7 Сімейного кодексу України(далі СК України) передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2011 року(а.с.5). Шлюб був розірваний на підставі заочного рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19.06.2017року, яке набрало законної сили 30.06.2017року(а.с.8). Згідно ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно свідоцтв про народження серії І-ЖС №182936(виданому повторно) та серії І-ЖС №302845 встановлено, що сторони мають 2-х малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком в свідоцтвах про народження дітей зазначений відповідач [PERSON], матірю зазначена позивач [PERSON] (а.с.6,7). У відповідності до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Отже, діючим законодавством передбачений саме обовязок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обовязок стосується обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що діти сторін на даний час проживають разом з їх матір»ю позивачем [PERSON], що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про місце проживання(а.с.9-11). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.1 ст. 184 СК України також передбачена можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача аліментів. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону(ч.2ст. 184 СК України). Позивач у позовній заяві просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме - у сумі 1500грн. щомісяця на кожну дитину. Відповідно до вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів, встановлений законом у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років та віком від 6 до 18 років на час розгляду справи становить 746,00грн. та 930,00грн. відповідно. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, як стверджує позивач, він має задовільний стан здоров»я, аліменти більш нікому не сплачує, інших утриманців немає. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі, суд, у відповідності зі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 950грн. щомісячно, на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 750,00грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.2,4,6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи працює вона і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. З довідки про доходи, наданої позивачем, встановлено, що дохід [PERSON] складається з щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини, розмір якої за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року складає 860,00грн. щомісяця, та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімʼям, розмір якої за той же період складає у загальній сумі 18489,34грн.(а.с.34). Відповідно до довідки про доходи № 10/288 від 11.05.2018 року, наданої ПрАТ «Укрграфіт» за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року позивач [PERSON] заробітну плату не отримувала, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною(а.с.35). Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання до досягнення молодшою дитиною [PERSON] трьох років, та при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 80 СК України, на підставі наданих та оцінених доказів, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання у розмірі 500,00грн. щомісяця, з урахуванням того, що на думку суду, відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Разом з тим, суд враховує, що згідно рішення суду з відповідача також будуть стягнуті аліменти на утримання двох малолітніх дочок сторін.При цьому суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Відповідач в судове засідання зявився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не надав відзиву на позов та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість часткового задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 704,80грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: partial