Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третьої особи - служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та зміну розміру аліментів до 3137,09 грн. щомісячно. В обґрунтування вимог позивач вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 19.11.2003 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач перебуває за кордоном та будь-якої участі у вихованні дитини не приймає. Відповідач не спілкується із сином та жодного разу, перебуваючи на території України, не виявив бажання зустрітись із сином. Сину [PERSON] поставлено діагноз «сколіоз», з кожним роком його стан здоров'я погіршується. Лікування, обстеження та придбання відповідних протезних засобів вимагає постійних, значних грошових витрат. Вона неодноразово зверталась до відповідача із проханням допомогти сину, однак завжди отримувала відмову. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківський обов'язків, хоча може та має змогу брати участь у вихованні та утриманні сина. Крім того, вважає, що стягнутий на даний час розмір аліментів у сумі 550 грн. не забезпечує потреби сина, у зв'язку із зміною матеріального стану та стану здоров'я. Посилаючи на наведене просила задовольнити позов. До початку судового розгляду справи по суті, позивач збільшила позовні вимог та просила також стягнути з відповідача різницю в аліментах у разі повного чи часткового задоволення позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів за період з 28 травня по 28 листопада 2017 року. В судове засідання позивач та її представник не з'явились. Попередньо від представника позивача - адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позивач та її представник були присутні в попередніх судових засіданнях, позовні вимоги підтримали, зіславшись на доводи викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подавав. Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та дату був належним чином повідомленний. Про причини неявки суду не повідомив. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 19 листопада 2003 року, виданим відділом реєстрації громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис за №826. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 17 жовтня 2000 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради, про що зроблено актовий запис за №1626. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 березня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 2000 року народження, щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн. до досягнення повнолітня, починаючи стягувати з 12 серпня 2010 року. Відповідно до свідоцтва про зміну імені [NUMBER] від 01 березня 2012 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Встановлено, що син [PERSON] проживає з позивачкою по [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою за №203 від 20 січня 2017 року, виданою ПП «Вікторія-1». Відповідно до довідки, виданої адміністрацією дитячого навчального закладу №14 м.Тернополя, [PERSON], 2000 року народження, відвідував дитячий садочок на протязі трьох років. За цей період вихователі не спілкувались з батьком дитини. Вихованням сина займалась лише мати. Як вбачається з довідки за №61 від 29 грудня 2007 року, виданої Тернопільським навчально-виховним комплексом №1, на протязі періоду навчання сина [PERSON] в закладі (з 2006 року), навчанням і вихованням останнього займалась лише мама та її батьки. Про батька педколективу нічого не відомо, так як в навчальний заклад він ні разу не приходив. Згідно довідки за №281 від 08 листопада 2017 року, виданої Тернопільською Українською гімназією імені І.Франка встановлено, що [PERSON] навчався у гімназії з вересня 2010 року по травень 2015 року. За період навчання [PERSON] був охайним, доглянутим, у спілкуванні не конфліктним. Проживає разом з мамою, дідусем та бабусею. Вихованням дитини займалась мама і бабуся, які відвідували батьківські збори, брали участь у житті дитини. Батько у вихованні дитини участі не брав, в школі жодного разу не був, у телефонному режимі дитиною не цікавився. Судом встановлено, що відповідач не виявляє до дитини жодного батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Протягом тривалого часу не цікавиться станом його здоров'я, не піклується про його фізичний стан та духовний розвиток, жодної матеріальної допомоги не надає. Факт ухилення від виконання батьківського обов'язку відповідача, щодо сина [PERSON] також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки, суду пояснила, що донька разом із вином проживають із нею. Відповідач будь-якої участі у вихованні сина не приймає, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та станом здоров'я. Останній раз бачила відповідача у грудні 2002 року. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки, пояснила, що позивачку та її сина [PERSON] знає з народження. За професією вона є лікарем та з народження сина [PERSON] допомагала у догляді за ним. Ствердила, що останній раз бачила відповідача, коли дитині був 1 місяць. Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №9297/1074 та довідки з №369-08/17 від 21 серпня 2015 року, виданої КУТОР «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня», сину [PERSON] поставлено діагноз - вродження аномалія розвитку: кулеподібна деформація передньої стінки грудної клітки. Підлітковий ідіоматичний правобічний сколіоз поперекового відділу хребта І ст. Двобічна плоскостопія І-ІІ ст. Згідно довідки за №369-08/17 від 21 серпня 2015 року, виданої КУТОР «Тернопільська обласна дитяча лікарня», встановлено, що адміністрація лікарні просить направити в ДУ «Інститут патології хребта та суглобів» ім.професора Сітенка АМН України на консультацію [PERSON], [INFO] із діагнозом - правобічний ювенільний ідіоматичний сколіоз ІІІ- го. ступеню. Килеподібна деформація грудної клітки. Відповідно до довідки, виданої центром фізичної реабілітації «Актив Лайф», встановлено, що [PERSON] пройшов курс коригуючої гімнастики та масажу спини з 10.10.-20.10.2017 року включно, в Центрі фізичної реабілітації «Актив Лайф». Як вбачається з довідки з №9 від 07.12.2016 року, виданої ТзОВ «Центр реабілітації Бубновського», [PERSON] проходив курс лікування в центрі реабілітації Бубновського з 12.12.2014 року по 19.02.2015 рік. Згідно висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради затвердженого виконкомом Тернопільської міської ради за №303 від 18.04.2018 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON], [INFO]. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ст.ст. 3 і 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1980 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991, передбачено, що усі дії щодо дитини мають виконуватися в інтересах дитини. Якщо рідні, або ті особи, які несуть відповідальність за дитину, недбало виконують свої обов'язки, держава має забезпечити дитині належний догляд і піклування. Держава має поважати відповідальність, права та обов'язки батьків та родини. І, водночас, держава повинна вимагати від батьків ростити та виховувати дітей належним чином. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] протягом тривало часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON]. При цьому жодних перешкод відповідачу у вихованні та спілкування з дитиною ніхто не чинить. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні дитини відповідач суду не надав. Відповідач жодного разу не з'явився в судове засідання та не спростував твердження позивача. Тривалий час відповідач не спілкується із сином, не підтримує із ним будь-яких стосунків, ніколи не цікавився його життям та не приймав будь-якої участі у його вихованні. В судовому засіданні був допитаний син [PERSON], який пояснив, що батька особисто не знає, не пам'ятає та ніколи не бачив. Ніколи не спілкувався із батько, останній жодного разу не намагався до нього подзвонити чи зустрітись. Батько ніколи не цікавився його життям та станом здоров'я. Йому відомо із слів матері, що вона дзвонила до батька та просила про допомогу у зв'язку із погіршенням його стану здоров'я, однак останній відмовився у наданні будь-якої допомоги. Син ствердив, що не вважає відповідача своїм батьком та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідач жодного разу в судове засідання не з'явився та не представив суду будь-яких доказів про бажання змінити своє ставлення до виховання сина, брати участь у вихованні та виконувати свої батьківські обов'язки. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки саме такий захід впливу на [PERSON] забезпечить захист прав та інтересів сина [PERSON]. Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. Таким чином, з врахуванням положень ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 930 грн. (1860*50%/100). Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів, позивач вказувала на те, що матеріальне становище її та сина погіршилось, у зв'язку із погіршення стану здоров'я дитини, який вимагає постійного та регулярного лікування, значних грошових витрат, придбання протезних засобів. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у 2014 році стан здоров'я сина різко змінився, встановлено діагноз - правобічний ювенільний ідіоматичний сколіоз ІІІ- го. ступеню. Килеподібна деформація грудної клітки. [PERSON] постійно з 2014 року проходить лікування у медичних закладах, потребує придбання додаткових лікувальних препаратів та відвідування додаткових занять з метою не погіршення стану здоров'я. Мати працює в навчально-методичному центрі ЦЗ та БЖД Тернопільської області на посаді завідувач кабінету та її середньомісячний дохід становить 8074,75 грн Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 березня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 550 грн., що є меншим від встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину. З урахуванням вищезазначених вимог закону, приймаючи до уваги стан здоров'я сина [PERSON], який хворіє та потребує постійного догляду та лікування, суд, приходить до переконання, що потрібно змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають вимоги позивача про стягнення різниці в аліментах у разі повного чи часткового задоволення позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів за період з 28 травня по 28 листопада 2017 року як безпідставні та необґрунтовані. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Відтак, законних підстав для стягнення різниці між раніше визначеним розміром аліментів та новим за минулий період не має. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. щодо вимог про зміну розміру аліментів та в користь позивача 640 грн. щодо вимог про позбавлення батьківських прав. На підставі наведеного,

Outcome: partial