Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 12 серпня 2008 року, право власності на житловий будинок, загальною площею 81,9 кв.м., житловою площею 55,1 кв.м., що знаходиться в смт. Гніздичів по вул. Зелена, 20 Жидачівського району Львівської області. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач покликається\~на те,\~що житловий\~будинок з\~надвірними спорудами,\~що в\~смт.\~Гніздичів по\~вул.\~Зелена,\~20\~Жидачівського району\~Львівської області,\~на праві\~особистої власності\~належав колгоспному\~двору,\~членами якого\~були:\~[PERSON]\~ голова\~двору,\~[PERSON]\~(дружина),\~[PERSON]\~(син),\~[PERSON]\~(невістка),\~[PERSON]\~(внучка),\~[PERSON]\~(внучка),\~що підтверджується\~записами в\~погосподарських книгах.\~Частка кожного\~становила 1/6\~житлового будинку.\~07\~та відповідно\~25\~листопада 2001\~року померли\~її свекор\~та свекруха\~ [PERSON]\~ голова\~двору,\~[PERSON]\~(дружина),\~яким на\~день смерті\~належали частки\~спірного житлового\~будинку.\~Її чоловік\~як єдиний\~спадкоємець після\~смерті його\~батьків,\~фактично спадщину\~прийняв,\~оскільки в\~ступив в\~управління спадковим\~майном.\~Проте,\~12\~серпня 2008\~року її\~чоловік помер.\~Після його\~смерті відкрилась\~спадщина на\~належне померлому\~майно,\~до складу\~якої,\~окрім іншого,\~ввійшли 3/6\~частки житлового\~будинку з\~надвірними спорудами,\~що в\~смт.\~Гніздичів по\~вул.\~Зелена,\~20\~Жидачівського району\~Львівської області.\~За життя\~покійний не\~розпорядився своїми\~правами,\~а тому\~спадкування відбувалося\~за законом.\~Спадкоємцями першої\~черги окрім\~неї є\~її спільні\~з спадкодавцем\~діти \~відповідачі у\~справі.\~Проте,\~останні на\~спадкове майно\~за законом\~не претендують.\~Також відмовляються\~від належних\~їм часток,\~як членам\~колишнього колгоспного\~двору. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за законом, що виявила бажання прийняти спадщину (житловий будинок), яку фактично прийняла, оскільки на момент її відкриття проживала спільно із спадкодавцем, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в смт. Гніздичів по вул. Зелена, 20 Жидачівського району Львівської області, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви, в яких просять розглянути дану справу за їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206\~ЦПК України у\~випадку визнання\~позову відповідачем\~суд ухвалює\~рішення за\~результатами підготовчого\~провадження.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом №138 від 25 січня 2018 року з будинкової книги смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, що станом на 30 червня 1990 року по вул. Зелена, 20 в смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області рахувалось будинковолодіння за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внучка). Вказане додатково підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 02 листопада 1992 року, копія якого долучена до матеріалів справи /арк. справи 6, 11/. Згідно технічного паспорта від 09 березня 2018 року (копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок №20 по вулиці Зелена в смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, загальною площею 81,9 кв.м., житловою площею 55,1 кв.м., рік забудови вказаного будинку 1961. Інвентаризаційна вартість 447536 грн. /арк. справи 7-9/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ від 16.05.2013\~ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6\~постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок по вул. Зелена, 20 в смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств\~«колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внучка). Частка кожного члена двору становила 1/6. Дослідженими судом матеріалами справи встановлено, що 07 листопада 2001 року та 25 листопада 2001 року померли: [PERSON] голова двору та [PERSON] (дружина). Після їх смерті відкрилась спадщина на належні померлим частки в майні колишнього колгоспного двору (по 1/6). За таких обставин, вказане спадкове майно, у відповідності до статей 534, 549 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) прийняв їх син [PERSON], оскільки як єдиний спадкоємець фактично вступив в управління та володіння спадковим майном /арк. справи 10-13/. В судовому засіданні також встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 12 серпня 2008 року, у віці 55 років, в смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області помер [PERSON], про що 13 серпня 2008 року зроблено відповідний актовий запис №38 та Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області, від 13 серпня 2008 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №142534 /арк. справи 14/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлого, окрім іншого, складається із частки житлового будинку з надвірними спорудами, що по вул. Зелена, 20 в смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області (1/6 як член колишнього колгоспного двору, 2/6 успадковані після смерті [PERSON] та [PERSON] відповідно). Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області за №259 від 20 лютого 2018 року /арк. справи 15/. Відповідно до ч.ч. 2 та 3\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ №303276 від 22 листопада 1974 року, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] (спадкодавця). Відтак, [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Також, дослідженими матеріалами вправи встановлено, що інших живими спадкоємцями вказаної черги є відповідно рідні діти спадкодавця відповідачі по справі /арк. справи 16, 20, 24/. Згідно із\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Так, з долучених до матеріалів справи, належним чином завірених та сформованих заяв відповідачів: [PERSON],\~[PERSON] вбачається, що останнім відомо про відкриття спадщини після смерті [PERSON] та належну їм частку в спадковому майні. Проте, на таку вони не претендують та відмовляються від неї, а тому враховуючи визнання ними позовних вимог, суд приходить до висновку, що вказана відмова на користь позивача /арк. справи 19, 23/ Також, з долученої до матеріалів справи довідки, виданої виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 20 лютого 2018 року за №259, вбачається що до дня смерті і на день смерті [PERSON]Й.(спадкодавця) разом з ним, окрім інших, була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] (позивач) /арк. справи 15/. За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка, як така, що виявила бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняла оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. З витребуваної із Жидачівської ДНК спадкової справи №297/2009 до майна померлого 12 серпня 2008 року [PERSON], вбачається, що позивач звернулась до Жидачівської ДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. За підсумками розгляду вказаної заяви їй було видано свідоцтво про право на спадщину тільки на частину спадкового майна, а саме на земельну частку(пай), майновий пай та грошовий вклад. Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №126/02-31 від 16 лютого 2018 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на спадкове майно(житловий будинок), у звязку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Зелена, 20 в смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /арк. справи 5/. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім того, суд враховує, що поданими через канцелярію суду заявами, відповідачі засвідчили факт відмови на користь позивача від належних їм часток у спірному будинку: як члену колгоспного двору([PERSON], [PERSON]В.) Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON], щодо визнання за ним цілісно права власності на спірний житловий будинок. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved